cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eduards Šturms
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitas uz Vāciju. Bija Baltijas Universitātes profesors, no 1949. gada 16. jūnija līdz 30. septembrim bija universitātes prezidents. Vadīja Baltijas valstu pētniecības institūta Latvijas nodaļu (1953—1955), bija Bonnas Universitātes viesprofesors (no 1955) un Vācijas Arheoloģiskā institūta (Deutsches Archäologisches Institut) korespondētājloceklis (no 1954. gada). Miris 1959. gada 21. janvārī.
Piemiņa
1995. gadā Rīgā notika Eduarda Šturma piemiņai veltīta starptautiska konference.
Zemmers
Zemmers (de; sieviešu dzimtē Zemmere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jūgupe
Jūgupe var būt:
Andžāns
Andžāns (sieviešu dzimtē Andžāne; no personvārda Andris, Andžs vai Andžejs ) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
1904. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1904. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 23. maijā Vīnē (Austroungārija). Tas bija pirmais pasaules čempionāts cīņas sportā. Čempionātā piedalījās 26 cīkstoņi.
Riteņbraukšana olimpiskajās spēlēs
Riteņbraukšana ir bijusi iekļauta visās vasaras olimpiskajās spēlēs kopš modernās olimpiskās kustības rašanās 1896. gada olimpiskajās spēlēs, kurās notika grupas brauciens un piecas treka disciplīnas. Sieviešu riteņbraukšana olimpiskajā programmā tika iekļauta tikai 1984. gada olimpiskajās spēlēs. Sieviešu treka riteņbraukšanas sacensības notiek kopš 1988. gada. 1996. gadā olimpisko spēļu programmā tika iekļautas kalnu riteņbraukšanas sacensības (vīriešiem un sievietēm), tām sekoja BMX 2008. gadā.
2012. gada vasaras olimpiskās spēles bija pirmās, kurās vīrieši un sievietes sacentās vienādā skaitā disciplīnu (ieskaitot treka riteņbraukšanā, kur iepriekš vīriešu sacensībās bija vairāk disciplīnu).
Jakubu
Jakubu Ajegbeni (en, dzimis ), pazīstams ka Jakubu, ir bijušais Nigērijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Nigērijas futbola izlases dalībnieks.
Lielu savu karjeras daļu pavadījis Anglijā, kur Premjerlīgā spēlējis Portsmouth, Middlesbrough, Everton un Blackburn Rovers. Kopumā Premjerlīgā aizvadījis vairāk nekā 250 mačus un guvis 96 vārtus.
Nigērijas futbola izlases sastāvā debitējis 2000. gadā. Piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
Maccabi Haifa
Portsmouth
Kaņepe (upe)
Kaņepe ir Kūkovas kreisā krasta pieteka Balvu novadā.
Upe savu tecējumu sāk starp Grūšļevas un Dukuļevas ciemu, ietek Kūkovas upē pie Slobodas. Tek austrumu virzienā. Lielākā pieteka - Nārstes riucs. Upi šķērso valsts autoceļi P45 (Viļaka — Kārsava) un V478 (Upītes – Demerova). Tās krastos atrodas Misāni, Putrova, Sarkaņi, Ķēvesdruva, Sloboda.
Pagauri
Pagauri (la) ir neļķu dzimtas augu ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir mērenajā joslā un tropiskajos kalnos.
Sugas
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 60 sugas, no kurām Latvijā ir sastopamas divas:
Citas ģintī klasificētās sugas (nepilns saraksts):
Kārlis Ozoliņš (hokejists)
Kārlis Ozoliņš (dzimis ) ir latviešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Pašlaik (2020) spēlē Latvijas čempionāta klubā HK Liepāja.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ozoliņš sāka 2010.—11. gada sezonā HK Liepājas Metalurgs otrajā sastāvā Latvijas hokeja līgā. 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs debitēja komandas pamatsastāvā Baltkrievijas Ekstralīgā, 2012.—13. gada sezonā tās rindās aizvadot pilnu sezonu.
2013. gada 21. augustā pēc veiksmīgi aizvadīta pārbaudes laika noslēdza līgumu ar KHL klubu Rīgas "Dinamo", nākamo sezonu gan aizvadot tās MHL fārmklubā HK Rīga. Komandas sastāvā aizvadīja arī 2014.—15. gada sezonu, taču 2015.—16. gada sezonā spēlēja Zviedrijas 1. divīzijas komandā Sollefteå HK.
2016. gada vasarā pievienojās HK Liepāja rindām, nākamajā sezonā kļūstot par komandas rezultatīvāko spēlētāju. 2018. gadā pievienojās HK MOGO rindām, tās sastāvā kļūstot par Latvijas čempionu. Ozoliņš finālsērijas sestās spēles pagarinājumā guva uzvaru nesošos vārtus. 2020. gada vasarā atgriezās HK Liepāja sastāvā.
Rumbas pilskalns
Rumbas pilskalns (arī Apaļais kalns) atrodas Kurzemē, Talsu novada Abavas pagastā, Abavas upes kreisajā krastā starp Valgali un Veģiem. Pilskalnu pirmo reizi 1928. gadā reģistrēja un 1936. gadā uzmērīja Eduards Šturms.
Rumbas pilskalnam pretējā Abavas krastā atrodas ar 14. gadsimtu datētie Valgales Veģu senkapi, bet divus kilometrus uz dienvidrietumiem no pilskalna – Valgales senvietu komplekss (Valgales pilskalns, Baznīcas kalns, Valgales senkapi).
Pilskalna ziemeļu nogāzi veido Abavas upes krauja. Austrumos un dienvidaustrumos pilskalnu norobežo grava ar Vācu strautu. Teika vēsta, ka Vācu strautā esot "noslīkušas 3 vācu jumpravas". Rietumu puse nocietināta ar grāvi un ar apmēram 3 m augstu puslokveida valni. Plakums ir apmēram 25 metri diametrā. Kultūrslānis ne visai biezs (plakuma malā tā biezums ir 40 centimetri), kas varētu liecināt, ka tas apdzīvots salīdzinoši neilgu laiku vai arī izmantots kā patvēruma vieta.
Valles pamatskola
Valles pamatskola ir vispārējā izglītības iestāde Vallē, Valles pagastā, Bauskas novadā. Iepriekš — Valles vidusskola.
Direktore Gita Eriņa. Valles pamatskolā mācās aptuveni 80 bērni.
Konglomerāts (iezis)
Konglomerāts (la — 'savācu ciešā kaudzē') ir iezis, kas sastāv no noapaļotām dažādu iežu atlūzām, un būtībā ir sacementētu oļu masa. Konglomerāti ir izplatīti daudzos pasaules reģionos.
Konglomerātu veido sacementēta grants, oļi un reizēm pat laukakmeņi. Noapaļotās iežu atlūzas ir sacementētas cietā iezī ar māla, kaļķa vai krama cementu. Proporcijas starp lielām un sīkām atlūzām variē plašā diapazonā. Taču gabali galvas lielumā vai lielāki ir sastopami reti. Krāsojums parasti ir pelēks, zilgans, dzeltenīgs, bet ja cements ir ļoti dzelžains, tad sarkanīgs.
Konglomerāti veidojas no oļiem, ko saskalo upju vai jūru ūdeņi, un pārsvarā satur dažāda sastāva drupu materiālu. Gadījumos, kad materiāls tiek atskalots no tālienes, kur mīkstākie ieži pa ceļam sadrūp, notiek pašu cietāko iežu (kvarcīti, granīti, kramveida kaļķakmeņi, amfibolīti, diabāzi) koncentrācija.
Līdzīgi, kā brekčijām, konglomerāti var būt vairāk vai mazāk izturīgi. Visizturīgākais ir krama cements, bet visizplatītākais karbonātu (kaļķa) cements. Pēc sava satura konglomerāti atgādina betonu ar grants pildījumu. Taču tajos vienmēr ir konstatējami ieapaļi tukšumi, izsisto oļu vietās.
Konglomerāti, kuru cietība apmēram ir vienāda visā tilpumā, rada praktisku interesi kā celtniecības materiāls, bet kvarca oļu klātbūtne apgrūtina konglomerāta apstrādi. Noturīgi pret atmosfēras ietekmi konglomerāti ir samērā iecienīti Alpu reģionā. Šeit tos sauc ar šveiciešu terminu - "nagelflu".
Auliciems
Auliciems ir ciems Kokneses pagastā, Aizkraukles novadā. Atrodas 7 km no pagasta centra Kokneses, 10 km no novada centra Aizkraukles un 94 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A6.
Pāvels Dubrovins
Pāvels Dubrovins (ru; dzimis, miris ) bija Krievijas Impērijas politiķis un sabiedriskais darbinieks, Daugavpils (tolaik Dinaburgas) pilsētas galva no 1876. līdz 1890. gadam. Viens no visilgāk amatā bijušajiem Daugavpils pašvaldības vadītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis muižnieka ģimenē. Izglītību ieguvis Konstantinovas kadetu korpusā, pēc kura beigšanas viņam piešķīra galma padomnieka civildienesta pakāpi. Jaunības gados dienēja armijā, 1864. gadā viņš kļuva par Dinaburgas pilsētas pirmā iecirkņa miera vidutāju priekšnieku, šajā postenī viņš saņēma pirmos apbalvojumus – Svētās Annas trešās pakāpes ordeni par nevainojamu dienestu un Izcilības zīmi par dzimtbūšanas atcelšanas manifesta ieviešanu dzīvē. Kad 1874. gadā miera vidutāju amats tika likvidēts, Dubrovins kļuva par Pilsētas sabiedriskās bankas direktoru. 1876. gadā viņš tika ievēlēts Dinaburgas pilsētas priekšnieka amatā. Viena no pirmajām jaunievēlētā pilsētas priekšnieka iniciatīvām bija brīvprātīgās ugunsdzēsēju biedrības izveidošana. Vēl viens solis uz priekšu Dinaburgas attīstībā bija ūdensvada ierīkošana.
1865. gadā cara valdība apstiprināja Dinaburgas attīstības plānu. Vairākas būves gar Daugavu tika iekļautas pilsētas teritorijā, bet centrālajās ielās aizliedza būvēt koka ēkas. Uz šī lēmuma pamata sāka veidoties jauns pilsētas rajons – Jaunbūve. Šajā laikā sākās celtniecība arī Gajokā, bet 1880. gadā, kad tika pabeigts cietoksnis, tika apstiprināta jauna mikrorajona – Esplanādes būvniecība. 1880. gadā no pilsētas uz cietoksni tika nobruģēts ceļš (no tagadējās Cietokšņa ielas), ko nosauca par Apakšējo dambi.
Dubrovina laikā, no 1876. līdz 1890. gadam, Dinaburgā daudz būvēja, bruģēja ielas, pilsētu labiekārtoja un paplašināja. Liela uzmanība tika veltīta izglītībai. 1879. gadā ar pilsētas priekšnieka atbalstu Dinaburgā tika atklāta pirmā sieviešu proģimnāzija, sāka darboties aptuveni desmit skolas. Ziņas par sekmīgi strādājošo pilsētas galvu izplatījās arī ārpus Vitebskas guberņas robežām. Pāvels Dubrovins tika apbalvots ar dažiem Krievijas ordeņiem, kā arī ar Japānas un Melnkalnes ordeņiem. Dubrovins ieņēma Dinaburgas vadītāja amatu līdz pat savai nāvei 1890. gadā.
Miris 1890. gada 23. maijā. Apbedīts Daugavpils pareizticīgo kapos.
Piemiņa
1882. gadā Dubrovins par saviem līdzekļiem izpirka trīs zemes hektārus, ierīkojot parku, kurā bija ieejas arka un estrāde koncertiem. Dubrovina parks saglabājies līdz mūsdienām, 2007. gadā parkā tika uzstādīts piemineklis Pāvelam Dubrovinam.
Konstitūcijas diena
Konstitūcijas diena daudzās valstīs ir svētku diena par godu valsts konstitūcijai. Latvijā konstitūcijas diena ir Satversmes sapulces sasaukšanas gadadiena, ko atzīmē 1. maijā.
Dažādās valstīs konstitūcijas dienu svin turpmāk minētajos datumos:
Eiss Ventura 2: Dabas aicinājums
"Eiss Ventura 2: Dabas aicinājums" (en) ir 1995. gada ASV komēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Stīvs Ēderkerks. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Īens Maknīss, Saimons Kalovs, Meinards Eziaši un Bobs Gantons. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir turpinājums 1994. gada filmai "Eiss Ventura: Zvēru detektīvs".
Eiss Ventura dodas uz Āfriku, lai atrastu pazudušu retu balto sikspārni, Āfrikas cilts svēto dzīvnieku.
Eiropas dievlūdzējs
Eiropas dievlūdzējs (Mantis religiosa) ir dievlūdzēju kārtas kukainis, kas visvairāk ir izplatīts Eiropā. Tas ir paliels kukainis ar priekšā izvietotām ekstremitātēm, kas paredzētas barības satveršanai un turēšanai maltītes laikā. Izvēlēts par Latvijas 2017. gada kukaini.
Izplatība
Eiropas dievlūdzējs ir bieži sastopams Eiropas dienvidos, no Portugāles līdz Turcijai un Ukrainai. Tāpat bieži sastopams arī Vidusjūras salās, Ēģiptē, Sudānā un Tuvajos Austrumos no Izraēlas līdz Irānai. 1890. gados ievests ASV austrumos, no kurienes izplatījies pa visu valsti un Kanādas dienvidiem. 21. gadsimta sākumā kukaiņi atrasti arī Kostarikā.
Eiropā dievlūdzēja izplatības robeža stiepjas gar ziemeļu platuma 50 paralēli, caur tādām valstīm un reģioniem kā: Francija, Beļģija, Vācijas dienvidi, Austrija, Čehija, Slovākija, Polijas dienvidi, Ukrainas mežu stepes un Krievijas dienvidi. Kopš 20. gadsimta beigām dievlūdzēju areāls pamazām plešas uz ziemeļiem. Eiropas dievlūdzēji 2008. gadā ir novēroti Vācijas ziemeļos, Baltkrievijā un Latvijā.
Eiropas dievlūdzējs galvenokārt ir sastopams zālāju biotopos (mežmalās vai krūmājos), jo tiem olu dēšanai ir nepieciešami zari.
Latvijā
Latvijā kopš 2008. gada Eiropas dievlūdzēji ir novēroti Daugavas upes baseinā. Vairāki novērojumi ir Daugavpils apkārtnē un Rīgā. Ziņojumi no Madonas un Rīgas ir uz ziemeļiem tālākās zināmās atradnes Eiropā. Latvijā kukaiņi novēroti māju iekšpagalmos, uz ēkām, parkos un dārzos.
Izskats
Eiropas dievlūdzējs ir paliels, iegarenas formas līdz 7 cm garš kukainis. Kukainis priekšējās kājas, kas ir daudz spēcīgākas par pārējiem diviem kāju pāriem, izmanto medījuma satveršanai. Galvenā atšķirības pazīme Eiropas dievlūdzējam no citām dievlūdzēju sugām ir samērā lielais, melnais plankums priekšējo kāju iekšpusē. Pieaugušiem indivīdiem vēderu sedz spārni, bet nepieaugušiem dievlūdzējiem to nav. Dievlūdzēji pārsvarā ir gaiši zaļā krāsā, bet iespējams sastapt arī dzeltenīgus vai brūnganus sugas pārstāvjus.
Naktstauriņi
Naktstauriņi (Heterocera) ir liela kukaiņu grupa, kas kopīgi ar tauriņiem veido zvīņspārņu kārtu (Lepidoptera). Lai arī mūsdienu zvīņspārņu sistemātikā šāda taksonomiskā vienība netiek izmantota, tomēr to var lietot, lai apzīmētu visus naktstauriņus, un daudzos informācijas avotos arī tiek izmantots šāds kopējs naktstauriņu sugu apzīmējums. Tās var būt gan kodes, gan mūķenes, gan sfingi, pūcītes, vērpēji, tinēji un citas līdzīgas sugas, kas nav tauriņi. Lielākā daļa sugu pretēji tauriņiem ir aktīvas nakts laikā, bet dažas sugas ir aktīvas krēslas stundās un gaišajā dienas laikā.
No visiem zvīņspārņiem lielākā daļa ir naktstauriņi, sastādot 91% no visām sugām. Tās ir apmēram 160 000 sugas, kas ir 10 reizes vairāk nekā tauriņu. Atlikušie 9% ir tauriņu sugas.
Skraustupe
Skraustupe var būt:
Jāzeps Rancāns
Jāzeps Rancāns (ltg; dzimis Ludzas apriņķa Zaļmuižas pagastā, miris  Grandrepidsā, ASV) bija Romas katoļu baznīcas Markopoles titulārbīskaps, kā arī Rīgas metropolijas Rīgas arhidiecēzes palīgbīskaps, ordinēts 12.06.1911., nominēts 29.10.1923., konsekrēts 04.15.1924. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Latvijas Centrālās padomes priekšsēdis un Latvijas Valsts prezidenta vietas izpildītājs trimdā (1947—1969).
Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 25. oktobrī Ludzas apriņķa Zaļmuižas pagasta Lūziniekos. Mācījās Ludzas apriņķa skolā (1900-1902). 1902. gadā devās uz Pēterpili, kur sagatavojās abitūrijai Kronštates ģimnāzijā, ko beidza kā eksterns. No 1904. līdz 1908. gadam mācījās Pēterpils Garīgajā seminārā, pēc kura beigšanas kā stipendiāts uzņemts Garīgajā akadēmijā, ko beidza 1911. gadā ar teoloģijas maģistra grādu. 1911. gada 31. maijā arhibīskaps Vincents Kļučinskis Pēterpils Jaunavas Marijas prokatedrāles baznīcā Rancānu iesvētīja par priesteri. 1918. gadā Mogiļevas arhibīskapa uzdevumā vairākas reizes ieradās vācu okupētajā Latgalē, lai Aglonā organizētu Garīgo semināru. Tautas padomes loceklis. 1919. gadā devās pie pāvesta Benedikta XV, lai panāktu Latvijas neatkarības atzīšanu. No 1919. līdz 1920. gadam bija Latvijas valdības pārstāvis pie pāvesta Romā. Ilgus gadus bijis Rīgas Garīgā semināra profesors un rektors (1920—1938). 1922. gadā Jāzepu Rancānu ievēlēja Saeimā, 1923. gada 24. oktobrī kļuva par pāvesta prelātu. 1924. gada 4. maijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē konsekrēts par bīskapu, kļūdams par Rīgas arhibīskapa palīgbīskapu sufraganu un Markopoles titulārbīskapu. Bīskapu konsekrēja Svētā Krēsla apustuliskais delegāts arhibīskaps Antonins Cekīni, asistējot Viļņas bīskapam Jurim Matulēvičam un Mogiļevas arhibīskapam Eduardam de Roppam. Vairākas reizes arhibīskapa uzdevumā 1928., 1933. un 1938. gadā devies uz Romu ar ziņojumiem pāvestam. No 1938. gada bija Latvijas Universitātes LU Romas Katoļu Teoloģijas fakultātes dekāns. Bija latviešu studentu korporācijas Lacuania biedrs.
Ogtrā pasaules kara laikā 1944. gada 9. septembrī devās bēgļu gaitās uz Vāciju, apmetās kapucīnu klosterī Burghauzenā Bavārijā. Beidzoties karam, devies uz Romu pie pāvesta Pija XII, kuram ziņoja par latviešu bēgļu un karagūstekņu likteni, apmeklēja prominentus Eiropas Baznīcas vadītājus, valstsvīrus, sabiedroto okupācijas armiju virspavēlniecības. Bīskapam bija lieli nopelni latviešu karagūstekņu atbrīvošanā. Būdams Francijā, Beļģijā, Šveicē, Holandē, Itālijā, Īrijā un Anglijā, informēja par latviešu un Latvijas likteni.
Miris 1969. gada 2. decembrī, sēru Svētā Mise notika Grandrapidsas Svētā Andreja katedrālē, celebrējot Marketas diecēzes bīskapam Šarlam Galatkai, asistējot lietuviešu bīskapam U. Brizgim, Grandrapidu palīgbīskapam Jāzepam Makkinejam, kā arī piedaloties visiem latviešu priesteriem un vairāk kā 100 dominikāņu priesteriem. Jāzepu Rancānu apbedīja Grandrepidsas Augšāmcelšanās kapsētas bīskapu nodalījumā. Atgūstot Latvijai neatkarību, 1995. gada 31. maijā viņa mirstīgās atliekas atveda uz Rīgu. Pārapbedīšanas ceremonija sākās 3. jūnijā Rīgas Svētā Jēkaba katedrālē, turpinājās pie Saeimas nama un noslēdzās Aglonas bazilikā, kur šķirstu novietoja bazilikas kriptā līdzās bīskapam Boļeslavam Sloskānam un Julijanam Vaivodam.
Bīskapa piemiņai
Jāzepa Rancāna piemiņai 1996. gadā tika uzņemta dokumentālā filma "Baltais bīskaps ar rudzu puķi".
Ivans Cupruns
Ivans Cupruns (dzimis Aucē) ir Latvijas ukraiņu inženieris un uzņēmējs, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Aucē. Mācījās Auces pamatskolā, pēc tam Dobeles vidusskolā, kuru absolvēja 1968. gadā. Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā (1968—1973), iegūstot inženiera elektriķa specialitāti. Strādāja Rīgas kuģu remonta rūpnīcā par inženieri (1973—1976), par Talsu Specializētās pārvietojamās mehanizētās kolonas (SPMK) galveno inženieri (1976—1983), “Latvenergo” Dienvidu elektriskajos tīklos (1983—1985), par Talsu PMK galveno inženieri (1985—1990). Bija PSKP biedrs.
Atmodas kustības laikā izstājies no PSKP. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 184. Valdemārpils vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā I. Cupruns balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
No 1993. gada strādāja par SIA “CVS” komercdirektoru, bet no 1998. gada — arī par SIA “TLS” direktoru. 2010. gadā Ivans Cupruns bija SIA "Pindstrup Latvia" valdes priekšsēdētājs.
Apbalvojumi
2000. gadā I. Cuprunu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.
Piemineklis Pāvelam Dubrovinam
Piemineklis Pāvelam Dubrovinam ir Dubrovina parkā uzstādīts piemineklis bijušajam Daugavpils mēram un parka veidotājam Pāvelam Dubrovinam. Piemineklis tika atklāts 2007. gada 16. septembrī par godu Dubrovina parka 125. gadadienai. Pieminekli darinājis pazīstamais Maskavā dzīvojošais tēlnieks Aleksandrs Tartinovs, tas izgatavots no bronzas un uzstādīts speciāli izveidotā laukumā netālu no strūklakas. Pieminekli Daugavpilij uzdāvināja Maskavas Centrālais apgabals.
Luidži Miljāni
Luidži Miljāni (it; Livorno —  Venēcija) bija Itālijas šahists.
Biogrāfija
Lielāko sava mūža daļu pavadījis Venēcijā, kur strādājis par hidraulikas inženieri. Sarakstījis zinātniskas grāmatas par Ziemeļitālijas upēm un Venēcijas lagūnu.
Bijis pazīstams arī kā šahists un šaha dzīves organizators. No 1900. līdz 1903. gadam bijis viens no šaha žurnāla Nuova Rivista degli Scacchi izdevējiem. Pirmais Itālijas šaha federācijas prezidents (no 1920. gada līdz savai nāvei 1944. gadā, ar īsu pārtraukumu 1924. gadā) un Venēcijas pirmā starptautiskā šaha turnīra organizators 1929. gadā. Piedalījies Itālijas šaha turnīros — 1906. gadā Milānā un 1. Itālijas šaha čempionātā 1921. gadā, kā arī starptautiskos šaha turnīros Triestē 1923. gadā un Merano 1924. gadā. Pārstāvējis Itāliju 1924. gada neoficiālā šaha olimpiādē.
Stādīju ieviņu
Stādīju ieviņu ir latviešu tautasdziesma Jurjānu Andreja apdarē, kas pirmo reizi atskaņota 1910. gada Piektajos vispārējos latviešu dziesmu svētkos.
Tautasdziesma harmonizēta 1909. gadā, gatavojoties dziesmu svētkiem. Tā ir vienkāršs, bet gaumīgs strofveida sabalsojums.
Gangrēna
Gangrēna (la, no sengrieķu γάγγραινα) ir audu atmiršanas veids, nekrozes veids, kuru izraisa kritiski nepietiekama asinsapgāde.
Stāvoklis var būt dzīvībai bīstams. Gangrēna var rasties pēc traumas vai infekcijas, kā arī cilvēkiem, kam ir hroniskas veselības problēmas, kas ietekmē asinsriti. Galvenais gangrēnas cēlonis ir samazinātā asins piegāde ietekmētajiem audiem, kas izraisa šūnu nāvi. Gangrēnas rašanās iespējamību palielina diabēts un ilgstoša smēķēšana.
Gangrēna nevar izplatīties no viena cilvēka uz citu. Izšķir vairāku veidu gangrēnu, katram veidam ir savi simptomi; tiek izšķirta sausā, mitrā, iekšējā, gāzes gangrēna un citas. Ārstēšana ir atkarīga no pamatcēloņa, var veikt rezekciju, atmirušo audu atdalīšanu (vai smagākos gadījumos amputāciju) no skartās ķermeņa daļas, antibiotiku lietošanu.
Džefs Kabušs
Džefs Kabušs (en; dzimis ) ir Kanādas kalnu riteņbraucējs. 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Kabušs kalnu riteņbraukšanas sacensībās izcīnīja 9. vietu. Savās nākamajās spēlēs 2008. gadā viņš bija 20. vietā. 2012. gada olimpiskajās spēlēs viņš finišēja 8. vietā.
Kabušs ir piecpadsmitkārtējs Kanādas čempions kalnu riteņbraukšanā, uzvarējis vienā, bet uz pjedestāla bijis deviņos Pasaules kausa posmos.
Mihals Benislavskis
Mihals Benislavskis (,, 1860—1933) bija Latvijas poļu uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks, Krievijas Impērijas Valsts Domes II sasaukuma deputāts no Vitebskas guberņas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1860. gada 5. novembrī Ūzulmuižā tās īpašnieka Mihala Benislavska un viņa sievas Idas Jadvigas, dzimušas Šadurskas, ģimenē. Mācījās Jelgavas un Rīgas ģimnāzijās. Studēja Rīgas politehnikuma tirdzniecības nodaļā (1881–1882), tad saimniekoja Ūzulmuižā un strādāja Dānijas brokeru firmā P. Bornholdt and Co. Rīgā, kopš 1899. gada bija Krievijas-Austrumāzijas kuģniecības biedrības (Русское Восточно-Азиатское Пароходство) dibinātājs un rīkotājdirektors Pēterburgā.
1907. gada 7. februārī viņu ievēlēja par Krievijas Impērijas Valsts Domes deputātu, vadījis Valsts Domes 4. nodaļu. Līdztekus pildīja Dānijas ģenerālkonsula funkcijas (1904-1918).
Vēlāk bija Polijas Transatlantiskās kuģniecības (Gdynia–Ameryka Linie Żeglugowe, Polish Transatlantic Shipping Company) Gdiņā direktors (1930-1932), valdes priekšsēdētājs (1931) un Polijas Kuģu īpašnieku asociācijas prezidents (1932). Miris 1933. gada 1. februārī Varšavā.
Liepa (Liepas pagasts)
Liepa ir apdzīvota vieta Cēsu novada Liepas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie autoceļa P20 un Rīgas—Valkas dzelzceļa (stacija Lode) starp Cēsīm un Valmieru 14 km no novada centra Cēsīm un 100 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ziemeļos no bijušās Liepas muižas (Lindenhof) centra (tagad Liepasmuižas ciems) netālu no Lodes stacijas (atklāta 1889. gadā). Par lielāku apdzīvoto vietu izveidojusies pēckara gados, kad Liepā tapa Veidenbauma kolhoza centrs, bet pie Lodes stacijas pēc drenu cauruļu rūpnīcas (tagad AS «Lode») atvēršanas — strādnieku ciemats Lode. Liepā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, kultūras nams, kā arī ģeoloģisks piemineklis Lielā Ellīte.
Bojas apriņķis
Bojas apriņķis ir Ungārijas Baraņas meģes administratīvā iedalījuma vienība valsts dienvidos. Robežojas ar Baraņas meģes Pēčvāradas apriņķi ziemeļos, Mohāčas apriņķi austrumos, Šiklošas apriņķi dienvidrietumos un Pēčas apriņķi rietumos.
Spišas pils
Spišas pils (sk, hu) Slovākijas austrumos ir viens no lielākajiem pils kompleksiem Centrālajā Eiropā, tā platība ir 41 426 m2. Pils atrodas netālu no Spišske Podhradje pilsētas un Žehra ciema, Spišas reģionā. Pils kompleksu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Objekta aizsardzības zona sasniedz 1574,2 ha lielu platību. 2009. gadā UNESCO objektam tika pievienota tuvumā esošā viduslaiku pilsēta Levoča. Spišas pils UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļauta pēc kritērija iv.
Vēsture
Spišas pils tika uzcelta 12. gadsimtā, iepriekš bijušās apmetnes vietā. Sākotnēji un līdz 1464. gadam tas bija Ungārijas karalistes politisks, administratīvs, ekonomisks un kultūras centrs, pēc tam pils piederēja dažādām aristokrātu ģimenēm un kopš 1945. gada Čehoslovākijas un vēlāk Slovākijas valstij.
1780. gadā pils nodega. Uguns izcelšanās iemesli nav zināmi, bet pastāv vairākas versijas. Viena no tām, ka toreizējie īpašnieki Csaky dzimta aizdedzināja pili mērķtiecīgi, lai samazinātu nodokļu slogu (ēkām bez jumtiem nebija jāmaksā nodokļi). Citas versija, ka pilī iespēris zibens vai ugunsgrēku izraisījuši vietējie karavīri uzdzīves laikā. Pēc ugunsgrēka pils palika neapdzīvota un palēnām sabruka. Daļēji pils tika atjaunota 20.gs otrajā pusē, pils teritorijā notika plaši arheoloģiski pētījumi. Mūsdienās rekonstruētajās pils daļās izvietots Spišas muzejs.
Moseika
Moseika (arī Mosejka) ir Kūkovas kreisā krasta pieteka Balvu novadā un Krievijā.
Izteka - uz rietumiem no Zaļčupes. Tek austrumu virzienā. Ietek Kūkovā lejpus Bākarovas. Apmēram puse no upes tecējuma lejtecē Moseika ir Latvijas robežupe ar Krieviju.
Upi šķērso valsts autoceļs V458 (Šķilbēni–Krievijas robeža). Apdzīvotās vietas upes krastos: Zaļčupe, Zatišje, Svičova.
Francijas Marija Terēze
Biogrāfija
Marija Terēze piedzima Versaļas pilī 1778. gada 19. decembrī. Viņas tēvs bija Francijas karalis Luijs XVI (1754—1793), māte — Austrijas erchercogiene, Francijas karaliene Marija Antuanete (1755—1793). Vēlāk karaļpārim piedzima vēl trīs bērni, bet tie nomira bērnībā.
1789. gada oktobrī, sākoties Franču revolūcijai, Luiju XVI kopā ar ģimeni piespieda mitināties Tilerī pilī Parīzē, bet karaļa brāļiem izdevās aizbēgt no valsts. Arī Luijs XVI ar savu ģimeni, tostarp trīspadsmitgadīgo Mariju Terēzi, 1791. gada jūnijā centās bēgt, tomēr nesekmīgi. 1792. gada septembrī Francijā atcēla monarhiju, un karalisko ģimeni ievietoja Tempļa cietumā. 1793. gadā karaļpāri sodīja ar nāvi. Marija Terēze cietumā palika līdz 1795. gada decembrim, kad viņas mātes dzimtene Austrija apmainīja revolucionāru Nikolasu Marī Kvinetu pret Mariju Terēzi. Turpmākos gadus Marija Terēze dzīvoja Austrijā, bet 1799. gadā, sava tēvabrāļa Luija XVIII aicināta, sāka dzīvot Jelgavas pilī, kur Luijs XVIII uzturējās kā Krievijas imperatora Pāvila I viesis. 19. jūnijā Marija Terēze apprecējās ar savu brālēnu, tēva otrā brāļa Šarla X dēlu Luiju Antuānu, Angulēmas hercogu.
Turpmākos gadus princese pavadīja dažādās Eiropas valstīs, līdz 1814. gadā Napoleons tika sakauts un tronī kāpa Marijas Terēzes tēva brālis Luijs XVIII, kurš ar ģimeni atgriezās Francijā. 1815. gadā Napoleons atgriezās un atguva varu Francijā, bet Marija Terēze nocietinājās Bordo pilsētā un atteicās padoties imperatoram. Napoleons pilsētu ieņēma un Mariju Terēzi arestēja, taču ļāva viņai pamest Franciju. 1815. gada jūnijā Napoleons tika sakauts pie Vaterlo un Luijs XVIII ar ģimeni atgriezās Francijā. Luijs XVIII mira 1824. gadā, un tā kā viņam nebija bērnu, tronī kāpa jaunākais brālis Šarls X, Marijas Terēzes tēva brālis un arī vīratēvs. 1830. gadā Jūlija revolūcijas rezultātā Burbonus gāza, un karaliskā ģimene devās trimdā vispirms uz Lielbritāniju, bet 1832. gadā uz Austriju.
Marija Terēze nomira 1851. gadā, septiņus gadus pēc sava vīra. Viņa nomira Frohsdorfa pilī, Lancenkirhenā, Lejasaustrijā. Apglabāta franciskāņu klostera baznīcas kapenēs Nova Goricā (mūsdienu Slovēnijā). Marijai Terēzei un viņas vīram nebija bērnu, bet vīra brāļa Šarla Ferdinanda, Berijas hercoga, vienīgais dēls Anrī, Šamboras grāfs, nomira bez bērniem 1883. gadā, izbeidzot Francijas Burbonu dinastiju.
Ana Bogdana
Sporta karjera
Anai Bogdanai bija veiksmīga juniores karjera, 2009. gada 5. janvārī junioru reitingā viņa sasniedza 5. pozīciju.
2016. gads: Grand Slam debija un pirmais WTA pusfināls
Maijā, Grado viņa uzvarēja pirmajā šīgada ITF turnīrā, finālā uzvarot Susannu Seliku. Tenisa turnīrā Brazīlijā viņa iekļūst savā pirmajā WTA turnīra pusfinālā, turnīra gaitā uzvarot kādreizējo pasaules pirmo raketi Jeļenu Jankoviču. 2016. gada ASV atklātā čempionātā viņa pārvarēja kvalifikāciju un pirmajā kārtā uzvarēja rumānieti Soranu Kirsteju. Tā bija viņas pirmā uzvara Grad Slam pamatturnīrā. Otrā kārtā viņa atkal bija jātiekas ar savu tautieti Moniku Nikulesku. Šoreiz viņa zaudēja divos setos.
2017: Otrais WTA pusfināls
Austrālijas čempionātā Bogdana, pārvarot kvalifikāciju, iekļuva pamatturnīrā, bet tur jau pirmajā kārtā zaudēja Jeļenai Vesņinai. Aprīlī spēcīgajā Čārlstonas turnīrā, viņa uzvarot divas spēles kvalifikācijā iekļuva galvenajā turnīrā, kur pirmajā kārtā zaudēja Aļonai Ostapenko 4:6, 2:6. Francijas čempionātā viņa zaudēja jau pirmajā kārtā, Vimbldonā izdevās sasniegt otro kārtu, bet tur bija jāatzīst Karolīnas Garsijas pārākums. Jūlijā, Bukarestē ceturtdaļfinālā, uzvarot Anastasiju Sevastovu, viņa iekļūst savā otrajā WTA pusfinālā, kurā zaudēja Jūlijai Gergesai. Amerikas atklātajā čempionātā sasniedza pamatturnīra otro kārtu, bet tur zaudēja trijos setos Monikai Nikulesku.
2018: Iekļūšana reitinga tabulas pirmajā simtniekā
2018. gada Austrālijas atklātā čempionāta pirmajā kārtā Bogdana uzvarēja Kristīnu Mladenoviču, otrajā — Jūliju Putincevu, bet trešajā zaudēja Medisonai Kīsai. Tomēr, arī izcīnītās uzvaras turnīra pirmajās kārtās, deva pietiekoši daudz reitinga punktu, un viņa pirmoreiz iekļuva starp pasaules pirmajām simts tenisistēm. Pēc tam divi sasniegtie pusfināli aprīļa vidū pacēla viņu reitingā uz 66. pozīciju.
Petrorāgijas
Petrorāgijas (la) ir neļķu dzimtas augu ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir Makaronēzijā, Eiropā līdz Vidusjūras reģionam un Turkmenistānai. Latvijā ir sastopama tikai viena suga, kura ir pārgājusi savvaļā — klinšu petrorāgija (Petrorhagia saxifraga).
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Karloss Reutemans
Karloss Alberto Reutemans (es; — ) bija Argentīnas sacīkšu pilots un politiķis. Viņš uzvarēja 12 Formula 1 pasaules čempionāta posmos. 1981. gadā Reutemans Formula 1 pasaules čempionātā pabeidza sezonu 2. vietā, zaudējot cīņu par čempiona titulu sezonas pēdējā sacīkstē. Viņš divas reizes (1980. un 1985. gadā) piedalījās Argentīnas rallijā, abas reizes finišējot trešajā vietā. Līdz 2010. gadam viņš bija vienīgais braucējs, kas bija izcīnījis punktus Formula 1 pasaules čempionātā un Pasaules rallija čempionātā.
Pēc sacīkšu braucēja karjeras beigām Reutemans kļuva par politiķi. Viņš bija Santafē provinces gubernators no 1991. līdz 1995. un no 1999. līdz 2003. gadam. No 2003. līdz 2021. gadam viņš bija viens no trim Santafē provinces pārstāvjiem Argentīnas Senātā.
Autosporta karjeras sākums
Karloss Reutemans piedzima. Viņa vectēvs bija Šveices vācietis, tēvs bija argentīnietis un māte bija itāliete. Viņa sāka nodarboties ar autosportu 1965. gadā, braucot ar Fiat salonauto. Pēc vairākiem gadiem Argentīnas salonauto un Formula 2 sacensībās, viņš 1970. gadā pārcēlās uz Eiropu, lai ar Brabham mašīnu piedalītos Eiropas Formula 2 čempionātā. Viņš sev pievērsa uzmanību jau pirmajās sacensībās Hokenheimas trasē, kad viņš pirmajā aplī sadūrās ar Johenu Rintu (tā gada Formula 1 čempionu), bet finišēja 4. vietā. 1971. gadā Reutemans čempionāta kopvērtējumā ierindojās 2. vietā, zaudējot Ronijam Petersonam.
Formula 1
Brabham komandas vadītājs Bērnijs Eklstons 1972. gadā nolīga Reutemanu savā Formula 1 komandā. Viņa komandas biedrs bija divkārtējais pasaules čempions Greiems Hills. Savās pirmajās sacensībās — — Reutemans kvalificējās startam no pirmās vietas. To iepriekš bija paveicis vienīgi Mario Andreti un kopš viņa to ir izdarījis vienīgi Žaks Vilnēvs. Viņš sacensības pabeidza 7. vietā. Viņa sezona kopumā nebija veiksmīga, un Reutemanam tikai vienu reizi izdevās izcīnīt punktus. Nākamajā gadā viņam izdevās vairākkārt finišēt labāko trijniekā, un viņš sezonas kopvērtējumā ierindojās 7. vietā. 1974. gadā Brabham spēra soli uz priekšu, un Reutemans uzvarēja trijās sacensībās. Kaut arī viņam bija tikpat daudz uzvaru kā čempionam Emersonam Fitipaldi, Reutemans dažādu iemeslu dēļ punktus izcīnīja mazāk nekā pusē no sezonas posmiem, tādēļ čempionātu noslēdza 6. vietā.
1975. gadā Reutemans aizvadīja stabilāku sezonu, un piecas reizes finišēja labāko trijniekā (tostarp, uzvarēja ). Viņš sezonas kopvērtējumā bija 3. vietā. 1976. gadā Brabham nomainīja Ford Cosworth dzinējus uz mazāk izturīgajiem Alfa Romeo, kā rezultātā pirmajos 12 sezonas posmos Reutemans tikai vienu reizi izcīnīja punktus. Viņš sarunāja, ka Brabham viņu atbrīvo no līguma, un pievienojās Ferrari, kura meklēja aizvietotāju sacīkšu negadījumā smagi cietušajam Nikijam Laudam. Lauda negaidīti ātri atguvās no traumām, tāpēc Reutemans komandas sastāvā tosezon aizvadīja tikai vienu sacīksti. 1977. gadā Ferrari izvēlējās Reutemanu kā Laudas komandas biedru. Reutemans labi uzsāka sezonu un pēc pirmajiem dažiem posmiem bija kopvērtējuma vadībā, taču sezonas gaitā Lauda viņu pārspēja un izcīnīja savu otro čempiona titulu. Reutemans sezonu noslēdza 4. vietā.
Reutemans uzsāka 1982. gadu kā Williams pilots, taču pēc pirmajiem diviem sezonas posmiem viņš nolēma beigt karjeru, kā iemeslu minot Folklendu kara izraisīto politisko saspīlējumu. Williams galvenais dizaineris Patriks Heds apšaubīja versiju par Folklendu karu, sakot, ka Reutemans beidza karjeru, jo viņš vairs nevēlējās nodarboties ar autosportu.
Reutemans ir divas reizes piedalījies Argentīnas rallijā. Abas reizes tas bija Pasaules rallija čempionāta (WRC) ieskaitē. 1980. gadā viņš ar Fiat finišēja 3. vietā. 1985. gadā viņš ar Peugeot atkal finišēja 3. vietā. Viņš bija otrais Formula 1 pilots, kas ir finišējis labāko trijniekā WRC posmā (pirmais bija Leo Kinnunens). Līdz 2010. gadam Reutemans bija vienīgais braucējs, kas bija izcīnījis punktus gan Formula 1, gan WRC. Kopš viņa to ir izdarījis Kimi Reikenens.
Politika
Pēc tam, kad Reutemans noslēdza karjeru, Hustisiāliskā partija (es) viņu aicināja kandidēt par Santafē provinces gubernatoru. Viņš uzvarēja vēlēšanās un bija amatā vienu termiņu no 1991. līdz 1995. gadam. Provinces konstitūcija liedz ievēlēt gubernatoru uz diviem termiņiem pēc kārtas. 1999. gadā Reutemans tika ievēlēts uz otro termiņu, un bija amatā līdz 2003. gadam. Šajā laikā viņš kļuva par vienu no redzamākajiem valsts politiķiem, jo Argentīnas ekonomiskās krīzes laikā Santafē province, pateicoties konservatīvai fiskālajai politikai, neieslīga parādos.
Pēc Argentīnas prezidenta Fernando de la Ruas atkāpšanās 2001. gadā, Reutemans tika uzskatīts par potenciālu kandidātu prezidenta amatam, taču viņš atteicās kandidēt. Viņš 2003. gadā uz sešiem gadiem tika ievēlēts Argentīnas Senātā no Santafē provinces. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 2009. un 2015. gadā, un bija senators līdz savai nāvei. Viņš atteicās kandidēt uz vēl vienu termiņu Santafē provinces gubernatora amatā 2007. gadā un uz Argentīnas prezidenta amatu 2011. gadā.
Nāve
Dzīves nogalē Reutemans cieta no kuņģa-zarnu trakta un nieru problēmām, un dzīves pēdējo mēnesi pavadīja Santafē slimnīcā. Viņš nomira 2021. gada 7. jūlijā.
Montieris
"Montieris" (en) ir 1996. gada ASV melnā kinokomēdija, kuras režisors ir Bens Stillers. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Metjū Broderiks, Leslija Manna un Džordžs Segals. Filmas pirmizrāde notika.
Vientuļš montieris Čips ar garīgiem traucējumiem vēlas jaunu draugu, taču viņa mērķis, dizaineris Stīvens, Ērniju atraida.
Lsjbot
Līdz 2014. gada jūlijam bots bija izveidojis vairāk nekā 2,7 miljonus rakstu, no kurām trešdaļa tika izveidota Vikipēdijā zviedru valodā. Tas spēj izveidot līdz pat 10 tūkstošiem rakstu dienā. Galvenās rakstu tēmas ir dzīvie organismi un ģeogrāfiski objekti.
Datorprogrammas izmantošana, lai izveidotu šāda apjoma rakstu skaitu, ir tikusi daudzkārt kritizēta. Sydney Morning Herald ir salīdzinājis Lsjbot ar Filu Pārkeru, kas, iespējams, ir ražīgākais grāmatu autors cilvēces vēsturē — Pārkers ir publicējis vairāk nekā 85 tūkstošus grāmatu, katra no tām top mazāk nekā vienas stundas laikā, izmantojot datorprogrammas.
Indoāriešu valodas
Indoāriešu valodas ir indoirāņu valodu saimes atzars, kas savukārt ietilpst indoeiropiešu valodu grupā. Indoāriešu valodās runājošo skaits tiek lēsts ap 900 miljoniem. Lielākās valodas pēc runātāju skaita ir hindustāņu valoda (aptuveni 240 miljoni, ietilpst hindi un urdu), bengāļu valoda (ap 230 miljoniem), pandžabu valoda (ap 110 miljoniem), marathu valoda (ap 70 miljoniem), gudžaratu valoda (ap 45 miljoniem), bhodžapurī (ap 40 miljoniem), oriju valoda (ap 30 miljoniem), sindu valoda (ap 20 miljoniem), singāļu valoda (ap 16 miljoniem), nepāliešu valoda (ap 14 miljoniem) un asamiešu valoda (ap 13 miljoniem).
Smaržīgā mārsmilga
Smaržīgā mārsmilga (la) ir graudzāļu dzimtas suga.
Tā ir daudzgadīgs, 15—60 cm garš lakstaugs, kurš neveido cini un kuram ir ložņājošs saknenis. Stobrs ir stāvs, gluds un kails. Uz vīrišķo (apakšējo) ziedu ārējās zieda plēksnes malas ir maz skraju matiņu. Akots uz ārējās zieda plēksnes nemanāms. Skaras garums parasti nepārsniedz 8 cm. Kopumā līdzīga cietmatainajai mārsmilgai (Hierochloё hirta).
Daži autori nodala pasugu ''H. odorata ssp. baltica (sinonīms Hierochloё baltica'') — Baltijas mārsmilgu, kas ļoti maz atšķiras no tipiskas smaržīgās mārsmilgas: pēc vīrišķo ziedu ārējās zieda plēksnes plati plēvjainas apmales, akota nav, plēksnes vidusdzīsla beidzas pirms plēvjainās apmales (nevis sasniedz plēksnes bez plēvjainas apmales galu).
Latvijas diplomātisko misiju uzskaitījums
Šis ir Latvijas diplomātisko misiju uzskaitījums, neiekļaujot goda konsulus. Šīs misijas pārrauga Ārlietu ministrija.
Auziņi (Sventes pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Auziņu ozols.
Daugi
Daugi ir pilsēta Lietuvā uz rietumiem no Alītas, Didžuļa ezera krastā.
Rakstos pirmoreiz minēta 1384. gadā. Pilsētas tiesības no 1792. gada. Pēc Polijas dalīšanām iekļāvās Krievijā ar miesta tiesībām. 1956. gadā otrreiz ieguva pilsētas tiesības.
Mukaušova
Mukaušova ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 5,4 km no pagasta centra Rekovas, 24 km no novada centra Viļakas un 249,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V478 (Upītes–Demerova).
Unibail-Rodamco-Westfield
Unibail-Rodamco-Westfield ir Eiropas lielākā komerciālo nekustamo īpašumu grupa no Francijas, kas darbojas 13 valstīs un kuras aktīvu portfelis 2020. gada 31. decembrī bija 56,3 miljardi eiro. Grupa tika izveidota 1968. gadā, un tajā 2021. gadā ir 3100 darbinieku. Tā specializējas Eiropas un ASV pilsētu lielo tirdzniecības centru, lielu biroju ēku un konferenču un izstāžu centru Parīzes reģionā pārvaldībā, attīstībā un investīcijās.
Apelsīnkoks
Saldais apelsīnkoks (Citrus × sinensis) ir citrusaugu ģints koks vai krūms. To kultivē, lai iegūtu tā augļus — apelsīnus. To izcelsmes vieta ir Ķīnas dienvidi. Mūsdienās apelsīnkokus audzē visā pasaulē tropu, subtropu un mērenās joslas siltajos apgabalos. Koki var izaugt līdz 7,5 m augstumam, atsevišķos gadījumos pat līdz 15 m augstumam.
Apelsīnkokus var apskādēt daudzi un dažādi kukaiņi un slimības, piemēram, Vidusjūras augļu muša Ceratitis capitata.
Dienvidurāli
Dienvidurāli (ru) ir Urālu kalnu platākā, dienvidu, daļa, kas stiepjas no Ufas upes augšteces līdz Urālas upes vidustecei, Krievijas Čeļabinskas un Orenburgas apgabalā, kā arī Baškortostānas Republikā. Uz rietumiem no Dienvidurāliem atrodas Austrumeiropas līdzenums, austrumos Rietumsibīrijas līdzenums, bet dienvidos stepes pie Arāla un Kaspijas jūras.
Augstākā virsotne ir Jamantau kalns (1640 m). Kalnu pakājes plešas līdz 250 km platumā, kas ir ievērojami vairāk nekā pārējā Urālu daļā, kur grēdas platums ir no 40 līdz 150 km. Dienvidurālu garums ir 550 km.
Dienvidurālu reljefs ir sarežģītāks, ar daudzām ielejām un paralēlām grēdām, kas vērstas uz dienvidrietumiem un meridionāli. Grēdā ietilpst Ilmeņa kalni, UNESCO Pasaules mantojuma kandidātobjekts, kurus no galvenajām kalnu grēdām atdala Miasas upe. Maksimālais augstums ir 1640 metri (Jamantau) un platums sasniedz 250 kilometrus. Citas ievērojamas virsotnes atrodas pie Iremela kalnu grēdas (Lielais Iremels un Mazais Iremels). Dienvidurālu garums ir apmēram 550 kilometri no strauja Urālas upes līkuma ziemeļos līdz platajiem Mugodžaru kalniem dienvidos, Kazahstānas Aktebes apgabalā.
Likaušķu strauts
Likaušķu strauts (arī Likaušu strauts) ir Slampes kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Izteka - uz ziemeļrietumiem no Vīkseles. Tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē sagriežoties uz dienvidiem. Ietek Slampē augšpus Skudrupītes ietekas. Upi šķērso valsts autoceļš V1446 (Tukums–Milzkalne–Smārde–Slampe), tās krastos nav lielu apdzīvoto vietu.
Gravity Falls
Animācijas seriāla veidotājs Alekss Hiršs vispirms izveidoja 11 minūtes garu studenta filmu Kalifornijas mākslas institūtā. Šo ideju viņš piedāvāja Disney Channel kanālam. Pēc līguma noslēgšanas seriālu sāka pārraidīt 2012. gada vasarā.
tika pasūtīta animācijas seriāla otrā sezona, seriāla veidotājs par to paziņoja savā Twitter profilā, bet Disney to oficiāli neatklāja līdz, tikai četras dienas pirms pirmās sezonas noslēguma sērijas. paziņoja, ka sērijas pārraidīs gan kanālā Disney Channel, gan kanālā Disney XD. paziņoja, ka otrās sezonas pirmizrāde notiks kanālā Disney Channel un  kanālā Disney XD, tomēr lielāko daļu otrās sezonas sēriju vispirms rādīja kanālā Disney XD un seriāls pamazām pārgāja pilnībā uz šo televīzijas kanālu.
paziņoja, ka Dž. K. Simmons ierunās Stena dvīņu brāli, kas parādīsies kā jauns tēls otrajā animācijas seriāla sezonā.
seriāla veidotājs paziņoja, ka otrā sezona būs animācijas seriāla noslēdzošā. Šo lēmumu viņš pieņēma neatkarīgi no Disney, lai saglabātu seriāla kvalitāti. Animācijas seriāls noslēdzās ar vienu stundu garu īpašo sēriju, kuras pirmizrāde bija. Pirms pēdējās sērijas pirmizrādes Disney XD pārraidīja 68 stundu garu maratonu ar visām seriāla sērijām, kurā seriāla 39 sērijas kanāls atkārtoti pārraidīja četras reizes. kanāls pārraidīja stundu ilgu īpašo sēriju, kas ļāva ieskatīties animācijas seriāla veidošanas procesā.
Sēriju veidotājs Alekss Hiršs paziņoja, ka sērijas, iespējams, atgriezīsies kā komikss vai kā īpašās sērijas.
Stāsts
Stāsts ir par brāli Diperu un māsu Meibelu, kas dodas vasaras brīvlaikā pie tēvoča Stena uz nelielu pilsētu Gravitifolsu, kas atrodas Oregonas štatā, ASV. Viņi palīdz tēvoča Mistery Shack veikala darbos. Dipers atrod grāmatu par dīvainiem notikumiem un lietām, kas mīt pilsētā.
Lunar Orbiter 4
Lunar Orbiter 4 bija ASV NASA programmas Lunar Orbiter Mēness orbitālais aparāts. Palaists 1967. gada maijā. Atšķirībā no iepriekšējām Lunar Orbiter misijām, kas fotografēja piemērotākās vietas, kur nolaisties Surveyor un Apollo nolaižamajiem aparātiem, šoreiz uzdevums bija uzņemt Mēness visu redzamo daļu.
Lunar Orbiter 4 tika palaists 22:25 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3 Agena-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-13.
8. maijā 21:54 UTC Lunar Orbiter 4 iegāja orbītā ap Mēnesi. Tā orbīta tika pazemināta līdz 2706 × 6111 km (daudz augstāka nekā pirmajiem trīs Lunar Orbiter). 11. maijā sākta attēlu uzņemšana, bet tika konstatēta problēma kameras siltuma aizsardzības aizvērtņa darbībā. Lai nepieļautu gaismas iekļūšanu kamerā, tika veikti attiecīgi orientācijas manevri. 13. maijā tika atklāts, ka gaisma tomēr bija iekļuvusi kamerā un sabojājusi daļu filmas. Vēl tika pamanīta neliela aizmiglošanās objektīvam, ko radīja kondensāts zemā temperatūrā. 20. maijā pamanīta problēma ar filmas pārtīšanas mehānismu, tāpēc fotografēšana pārtraukta 26. maijā. 1. jūnijā tika pabeigta fotogrāfiju apstrāde un sākta pārraidīšana uz Zemi. 4
Uz Zemes tika saņemti 419 augstas izšķirtspējas un 127 vidējas izšķirtspējas kadri, aptverot 99 % Mēness redzamo daļu.
Pēc tam kosmiskais aparāts tika izmantots sekošanas nolūkiem un citu eksperimentu veikšanai. 24. jūlijā zaudēti sakari ar Lunar Orbiter 4. Pēc aprēķiniem tas ietriecās Mēness virsmā aptuveni.
Valentīns Sedovs
Krievijas Zinātņu akadēmijas Arheoloģijas institūta Arheoloģijas pieminekļu izpētes nodaļas vadītājs, Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis (1994), Krievijas ZA korespondētājloceklis (1997), Krievijas ZA loceklis (2003).
Dzīvesgājums
Valentīns Sedovs ir dzimis 1924. gada 21. novembrī Bogorodskā (tagad Noginska, Maskavas apgabals) tekstilfabrikas strādnieku ģimenē. Pēc skolas beigšanas viņš 1941. gadā iestājās Maskavas aviācijas institūtā, bet kara dēļ tika pārcelts uz karaskolu un no 1942. gada novembra piedalījās kaujās Staļingradas frontē, Ukrainā, Baltkrievijā, Baltijas valstīs un Tālajos Austrumos. Kaujas nopelnu dēļ apbalvots ar Sarkanās zvaigznes ordeni.
Pēc kara beigām Padomju armijas ieņemtajā Harbinā 1945. gadā jaunais virsnieks iepazinās ar krievu emigrantu bibliotēkās esošajām grāmatām un nolēma studēt vēsturi. Pēc demobilizācijas viņš studēja arheoloģiju Maskavas universitātes Vēstures fakultātē, pēc beigšanas 1951. gadā turpināja pētniecības studijas Materiālās kultūras vēstures institūta aspirantūrā.
1951.—1952. gadā Sedovs vadīja arheoloģiskos izrakumus Periņā pie Novgorodas, pēc kuru veikšanas rekonstruēja slāvu pagānisko svētnīcu. 1954. gadā Sedovs aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Kriviči un slovēņi" (Кривичи и словене), bet в 1967. gadā zinātņu doktora disertāciju "Augšējās Piedņepras un Piedaugavas slāvi" (Славяне Верхнего Поднепровья и Подвинья), ko 1970. gadā publicēja atsevišķā grāmatā. Sākot no 1971. gadā vadīja izrakumus Izborskas pilskalnā (1971—1982) un Pleskavas senpilsētā (1983—1992). Sērijā “Археология СССР” viņš 1982. gadā izdeva monogrāfiju "Austrumslāvi VI-XII gs." (Восточные славяне в VI—XIII вв.), kurā pamatoja savu teoriju par austrumslāvu cilšu (kriviču, slovēņu, radimiču, severjaņu, vjatiču u.c.) ieceļošanu, izplatību, saimniecisko dzīvi un kultūru 1. g.t. otrajā pusē un 2. g.t. sākumā.
Latvijas Centrālās padomes memorands
Latvijas Centrālās padomes memorands ir vēsturisks dokuments, ko Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 17. martā pieņēma Latvijas Centrālā padome (LCP) un parakstīja 188 Latvijas politiskie un kultūras darbinieki (dokumentā ierakstīts arī 189. — E. Morica — uzvārds, bet viņa paraksta nav). Memorands deklarēja nepieciešamību nekavējoties atjaunot Latvijas Republikas faktisko suverenitāti un izveidot Latvijas valdību. Šī dokumentārā liecība ir nozīmīgs piemērs latviešu pretošanās kustības darbībai Otrā pasaules kara laikā.
Valentīns Sedovs
Dzīvesgājums
Sedovs ar referātiem piedalījies visās baltu etniskās vēstures konferencēs Latvijā un Lietuvā (1977—1991). 1992. gadā Rīgas izdevniecība “Zinātne” izdeva Sedova darbu “Balti senatnē”, kurā pierādīts, ka jau akmens laikmetā Centrāleiropā radās baltu tautu etnolingvistiskā kopība. Balstoties uz arheoloģijas, antropoloģijas un valodniecības materiāliem, V. Sedovs attēloja baltu cilšu materiālo un garīgo dzīvi triju gadu tūkstošu laikā. Autors parāda baltu sakarus ar slāviem, ģermāņiem un somugriem un iezīmē tos procesus, kuros radās latviešu un lietuviešu tauta. Atzīmējot autora 80 gadu jubileju, izdots šīs grāmatas otrs izdevums. (2004). Ņemot vērā V. Sedova lielos nopelnus baltu un slāvu etniskās vēstures pētniecībā un arheoloģijas attīstības veicināšanā mūsu valstī, Latvijas ZA kopsapulce 1994. gada 25. novembrī viņu ievēlēja par LZA ārzemju locekli.
Latvijas Centrālās padomes memorands
2009. gadā tas tika iekļauts UNESCO programmas „Pasaules atmiņa” Latvijas nacionālajā reģistrā.
Valentīns Sedovs
Dzīvesgājums
1994. gadā izdotajā monogrāfijā "Slāvi senatnē" (Славяне в древности) Sedovs analizēja svarīgākos pētījumus par slāvu pirmdzimteni un to izplatību līdz t.s. Tautu staigāšanas laikam. Pēc autora domām, slāvu izcelsme saistāma ar valodnieku un arheologu konstatēto seneiropiešu kopību Viduseiropā, kur bez slāviem dzīvojušas citas indoeiropiešu ciltis. Slāvu kultūras sākumu Pievislas apgabalā varētu attiecināt uz 1. g.t. otro pusi pirms Kristus. Savukārt 1995. gadā izdotajā monogrāfijā "Slāvi agrajos viduslaikos" (Славяне в раннем Средневековье) Sedovs raksturoja Eiropas vidus- un austrumu daļas, kā arī Balkānu slāvu 1. g.t. arheoloģiskās kultūras.
Latvijas Centrālās padomes memorands
Kopš 2021. gada, 17. martā tiek atzīmēta Nacionālās pretošanās kustības piemiņas diena.
Valentīns Sedovs
Dzīvesgājums
Līdz mūža galam viņš bija Krievijas ZA arheoloģijas institūta Arheoloģijas pieminekļu izpētes nodaļas vadītājs.