cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Futbols draudzībai
Futbols draudzībai 2019
1. jūnijā UEFA Pitch laukumā Madridē notika septītās sezonas kulminācija – Pasaules kausa «Futbols draudzībai» finālspēle. Pēc rezultātiem «Antiguanas Čūskas» izlase regulārā spēlē satikās ar «Tasmānijas Velnu» 1:1, pēc tam uzvarēja soda metienos un izcīnīja galveno balvu.
Futbols draudzībai 2020
2020. gadā astotās sezonas «Futbols draudzībai» pēdējie pasākumi tika organizēti tiešsaistē digitālā platformā no 2020. gada 27. novembra līdz 9. decembrim. Vairāk nekā 10 000 dalībnieku no vairāk nekā 100 pasaules valstīm pievienojās galvenajiem notikumiem.
Programmas astotajai sezonai tika izstrādāts daudzu lietotāju tiešsaistes futbola simulators Football for Friendship World, uz kura pamata notika pasaules tiešsaistes čempionāts «Futbols draudzībai» 2020. Spēle visā pasaulē ir lejupielādējama no 2020. gada 10. decembra – Pasaules futbola diena. Lietotājiem ir iespēja piedalīties spēlēs saskaņā ar «Futbols draudzībai» noteikumiem, apvienojoties starptautiskajās izlasēs. Daudzspēlētāju spēles pamatā ir programmas pamatvērtības, tādi ka draudzība, miers un vienlīdzība.
27. novembrī notika pasaules tiešsaistes-čempionāta «Futbols draudzībai» 2020 atklāta izloze.
No 28. novembra līdz 6. decembrim notika starptautiska tiešsaistes draudzības nometne ar humanitārām un sporta izglītības programmām bērniem.
No 30. novembra līdz 4. decembrim notika starptautiskā tiešsaistes-foruma «Futbols draudzībai» sesijas, kurā tika prezentēti projekti bērnu sporta attīstībā. Ekspertu žūrija novērtēja to projektu prezentāciju, kuri pretendē uz starptautisko balvu «Futbols draudzībai».
7.-8. decembrī notika pasaules tiešsaistes-čempionāts «Futbols draudzībai». Šī gada čempionāts notika tiešsaistē digitālā platformā, speciāli tam tika izstrādāts daudzu spēlētāju futbola simulators Footbal for Friendship.
9. decembrī notika «Futbols draudzībai» lielais fināls.
Programmas astotajā sezonā notika tīmekļa semināru sērija bērniem no dažādām valstīm ANO 75. gadadienas atbalstam.
Programmas astotās sezonas laikā kopā ar futbola frīstailistiem no visas pasaules tika uzsākta iknedēļas raidījums «Stadions ir tur, kur es esmu». Katrā epizodē frīstailisti mācīja jaunus vēstniekus veikt trikus, un katras epizodes beigās tika izsludināts konkurss par labāka trika izpildi. Raidījums noslēdzās ar globālu tiešsaistes meistarklasi, ar kuru programma «Futbols draudzībai» otro reizi kļuva par Ginesa rekorda īpašnieku iesaistīto dalībnieku skaitā (2020. gada 6. decembris).
Labo ziņu redakcija – iknedēļas raidījums, kuru uzsāka jaunie «Futbols draudzībai» žurnālisti, kurā bērni ar skatītājiem dalījās ar pozitīvām ziņām no visas pasaules.
Futbols draudzībai 2021
2021. gadā Futbola draudzībai devītā sezona noslēguma pasākumi ir notikuši tiešsaistes formātā laikaposmā no 14. līdz 29. maijam Futbola draudzībai digitālajā platformā, apvienojot vairāk kā 200 pasaules valstis.
Starptautiskajā futbola un draudzības dienā 25. aprīlī notika atklātā izloze vispasaules tiešsaistes Futbola draudzībai 2021 turnīram.
Sezona ietvaros norisinājās Starptautiska tiešsaistes Draudzības nometne ar izglītojošām sporta un humanitāro zinātņu tematiskajām programmām bērniem.
Norisinājās Starptautiskais tiešsaistes forums “Futbols draudzībai”, kura ietvaros visas pasaules futbola akadēmijas prezentēja savus projektus bērnu futbola attīstības sfērā. Atbilstoši prezentāciju rezultātiem, ekspertu žūrija ir noteikusi Starptautiskās balvas “Futbols draudzībai” laureātus, ar kurām tika godalgotas futbola akadēmijas no Afganistānas, Indijas, Šrilankas un Togo.
Devītā sezona dalībnieki bija sasnieguši trešo Pasaules Ginesa rekordu par vislielāko virtuālā stadiona apmeklētāju skaitu pasaulē.
29. maijā norisinājies Futbola draudzībai Lielais fināls.
“Futbols draudzībai”: Bērnu starptautiskā ziņu aģentūra Euro 2020
2020. gada Eiropas futbola čempionāta ietvaros “Futbols draudzībai” programma bija izvirzījusi iniciatīvu izveidot starptautisku bērnu un jauniešu ziņu aģentūru, iesaistot tās darbībā “Futbols draudzībai” jauniešus-žurnālistus no 11 Eiropas čempionāta valstīm.
Jaunie žurnālisti apmeklēja visas čempionāta spēles savās valstīs un bija pastāstījuši par tām miljoniem savu vienaudžu visās pasaules valstīs, veidojot savas reportāžas caur Deviņu vērtību optiku, kuras atbalsta miljoni šīs programmas dalībnieku visā pasaulē.
“Futbols draudzībai” programmas ietvaros jaunie žurnālisti bija izgājuši apmācības Deviņu vērtību skolā. Papildus vērību apgūšanai, nodarbības bija veltītas arī mūsdienu sporta žurnālistikas tendencēm, kā arī mobilās žurnālistikas prasmju attīstīšanai.
Bankers Life Fieldhouse
Bankers Life Fieldhouse ir daudzfunkcionāla arēna Indianapolisā, Indiānā, ASV. Arēnā savas mājas spēles aizvada NBA komanda Indiānas "Pacers". Arēna tika atklāta. 2021. gadā arēnas īpašnieki mainīja arēnas nosaukumu uz Gainbridge Fieldhouse
Futbols draudzībai
"Futbols draudzībai" pasaules čempionāts
Starptautiskais bērnu futbola turnīrs notiek programmas "Futbols draudzībai" ietvaros. Komandas, kas piedalās čempionātā - Draudzības komandas - tiek veidotas atklātas izlozes laikā. Komandas tiek organizētas pēc "Futbols draudzībai" principa: vienā komandā spēlē dažādu tautību, dzimumu un fizisko spēju sportisti.
Starptautiskais bērnu forums "Futbols draudzībai"
Gadskārtējā Starptautiskajā bērnu forumā "Futbols draudzībai" jaunie projekta dalībnieki kopā ar pieaugušajiem apspriež programmas vērtību popularizēšanu un attīstību visā pasaulē. Diskusijas laikā bērni tiekas un sarunājas ar saviem vienaudžiem no citām valstīm, slaveniem futbolistiem, žurnālistiem un sabiedriskajiem darbiniekiem, kā arī kļūst par jaunajiem vēstniekiem, kuri nākotnē turpinās patstāvīgi popularizēt vispāratzītas vērtības starp saviem vienaudžiem.
2020. gadā Foruma pasākumu ietvaros tika dibināta “Futbols draudzībai” starptautiskā balva.
Starptautiskais bērnu preses centrs
Programmas "Futbols draudzībai" īpašā iezīme ir tās Starptautiskais bērnu preses centrs. Pirmo reizi tas tika izveidots 2014. gadā programmas "Futbols draudzībai" ietvaros. Jaunie žurnālisti preses centrā atspoguļo programmas notikumus savās valstīs: viņi sagatavo ziņas nacionālajiem un starptautiskajiem sporta plašsaziņas līdzekļiem, piedalās materiālu sagatavošanā televīzijas kanālam "Futbols draudzībai", bērnu laikrakstam "Futbols draudzībai" un programmas oficiālajai radio stacijai. Starptautiskais bērnu preses centrs apvieno nacionālo konkursu "Labākais  jaunais žurnālists" uzvarētājus, jaunos emuāru autorus, fotogrāfus un rakstniekus. Jaunie žurnālisti no preses centra iepazīstina ar savu viedokli programmas ietvaros, īstenojot formātu "bērni par bērniem".
Starptautiskā futbola un draudzības diena
Saskaņā ar programmu "Futbols draudzībai", 25. aprīlī tiek atzīmēta Starptautiskā futbola un draudzības diena. Šos svētkus pirmo reizi svinēja 2014. gadā 16 valstīs. Šajā dienā notika draudzības spēles, zibakcijas, radio maratoni, meistarklases, televīzijas šovi, atklātie treniņi, u.c. pasākumi. Svinībās piedalījās vairāk nekā 50 000 cilvēku.
2015. gadā Futbola un draudzības diena tika atzīmēta 24 valstīs. Festivāla laikā tika rīkotas futbola draudzības sacensības un citi pasākumi. Vācijā komandas "Schalke 04" futbolisti sarīkoja atklāto treniņu, Serbija rīkoja televīzijas šovu, Ukraina - spēli starp "Volyn FC" junioru komandu un bērniem, kas reģistrēti Lutskas pilsētas sociālo pakalpojumu centrā ģimenēm, bērniem un jauniešemi.
Krievijā 2014. gada 25. aprīlī Futbola un draudzības diena tika atzīmēta 11 pilsētās. Lai atgādinātu programmas galvenās vērtības, Futbola draudzības sacensības notika Vladivostokā, Novosibirskā, Jekaterinburgā, Krasnojarskā, Barnaulā, Sanktpēterburgā un Saranskā. Krasnojarskā, Sočos un Rostovā pie Donas notika Draudzības stafete, kurā piedalījās  2014. gada Olimpiskās lāpas stafetes lāpneši. Maskavā, ar Sporta Neredzīgo federācijas atbalstu, tika organizēts Vienlīdzīgu iespēju turnīrs. 5. maijā Futbola un draudzības diena tika atzīmēta Nižņijnovgorodā un Kazaņā.
2016. gadā Futbola un draudzības diena tika atzīmēta 32 valstīs. Krievijā to atzīmēja deviņās pilsētās: Maskavā, Sanktpēterburgā, Novosibirskā, Barnaulā, Birobidžanā, Irkutskā, Krasnodarā, Ņižņijnovgorodā un Rostovā pie Donas. Ņižņijnovgorodā notika draudzības spēles jaunajiem "Volga FC" futbolistiem. Pieaugušie kluba spēlētājiem vadīja iesildīšanos un treniņu bērniem. Draudzības spēlē Novosibirskā piedalījās bērni invalīdi - Novosibirskas reģiona komanda "Yermak-Sibir".
2017. gadā Futbola un draudzības dienu atzīmēja 64 valstīs. Slaveni futbolisti, tostarp Serbijas aizstāvis Branislavs Ivanovičs un holandiešu uzbrucējs Dirks Kujts, piedalījās pasākumos visā pasaulē. Grieķijā pasākumā piedalījās Teodoras Zagorakis, 2004. gada Eiropas futbola čempionāta uzvarētājs ar savas valsts izlasi. Krievijā "Zenit FC" rīkoja īpašu apmācību Zaharam Badjukam, jaunajam programmas "Futbols draudzībai" vēstniekam 2017. gadā. Treniņā "Zenit FC" vārtsargs Jurijs Lodigins augstu novērtēja Zahara spējas un dalījās ar vārtsargu noslēpumiem.
«Futbols draudzībai» deviņas vērtības
Pirmā Starptautiskā bērnu foruma laikā, kas notika 2013. gada 25. maijā, jaunie vēstnieki no Lielbritānijas, Vācijas, Slovēnijas, Ungārijas, Serbijas, Bulgārijas, Grieķijas un Krievijas izveidoja pirmās astoņas programmas vērtības — draudzība, vienlīdzība, taisnīgums, veselība, miers, uzticība, uzvara un tradīcijas — un prezentēja tās Atklātajā vēstulē. Vēstule tika nosūtīta starptautisko sporta organizāciju vadītājiem: Starptautiskajai Futbola federāciju asociācijai (FIFA), Eiropas Futbola asociāciju savienībai (UEFA) un Starptautiskajai olimpiskajai komitejai. 2013. gada septembrī Jozefs Blatters tikšanās laikā ar Vladimiru Putinu un Vitaliju Mutko apstiprināja vēstules saņemšanu un paziņoja, ka ir gatavs atbalstīt «Futbolu draudzībai».
2015. gadā programmai «Futbols draudzībai» pievienojās dalībnieki no Ķīnas, Japānas un Kazahstānas, kuras ierosināja pievienot sarakstam devīto vērtību — cieņu.
Deviņu vērtību kauss
Deviņu vērtību kauss ir Starptautiskās bērnu sociālās programmas "Futbols draudzībai" balva. Katru gadu kauss tiek piešķirts par vislielāko ieguldījumu projekta vērtību - draudzības, vienlīdzības, taisnīguma, veselības, miera, lojalitātes, uzvaras, tradīciju un goda - popularizēšanā. Uzvarētāja izvēlē piedalās līdzjutēji no visas pasaules, bet galīgo lēmumu pieņem projekta "Futbols draudzībai" dalībnieki ar balsojumu. Futbola klubi - Deviņu vērtību kausa ieguvēji: FC Barcelona (Spānija, 2015. g., 2020. g., 2021. g.), Bayern München (Vācija, 2016. g.), Al Wahda (Sīrija, 2016. g.), Real Madrid (Spānija, 2017. g.), Brazīlijas futbola izlase (Brazīlija, 2018. g.), Liverpool (Anglija, 2019. g.).
Draudzības aproce
Visas programmas "Futbols draudzībai"  aktivitātes sākas ar draudzības aproču apmaiņu, kas simbolizē vienlīdzību un veselīgu dzīvesveidu. Aproci veido divi pavedieni: zils un zaļš, un to var nēsāt ikviens, kas atbalsta programmas vērtības.
"Kustības simbols ir divkrāsu aproce, tā ir tikpat vienkārša un saprotama kā  programmas "Futbols draudzībai" raksturīgās vērtības.
Pasaulē pirmā NFT trofeja par 2020. gada Eiropas futbola čempionāta labākiem gūtajiem vārtiem
2021. gada maijā UEFA paziņoja, ka publiskā akciju sabiedrība GAZPROM būs 2020. g. un 2024. g. Eiropas futbola čempionāta sponsors. Šis sadarbības nosacījumi paredzēja īpašas balvas prezentēšanu labāko 2020. g. Eiropas futbola čempionāta gūto vārtu autoram, kas pirmo reizi vēsturē tika veidota NFT trofejas veidā.
Balvas fizisko prototipu izveidoja krievu laikmetīgais mākslinieks Pokras Lampas, izvietojot to GAZPROM stendā Sanktpēterburgas fanu zonā Konjušennaja laukumā no 432 futbola bumbām sastāvošā mākslas objekta veidā ar kaligrāfisko ornamentu.
Digitālajā trofejā ir iešifrēti 2020. g. Eiropas futbola čempionāta, akciju sabiedrības GAZPROM un starptautiskās bērnu sociālās programmas “Futbols draudzībai” nosaukumi, kā arī uzskaitītas to kopīgās Deviņas vērtības: draudzība, vienlīdzība, taisnība, veselība, miers, uzticība, uzvara, tradīcijas un gods.
27. jūnijā mākslas objekta instalācija pārtrauca savu eksistēšanu fiziskā objekta veidā un pārtapa par NFT formāta mākslas darbu. Visas futbola bumbas tika izpārdotas 11 pilsētās, kuras uzņēma 2020. g. Eiropas futbola čempionāta spēles.
15. oktobrī apbalvošanas ceremonijā digitālā trofeja tika pasniegta Patrikam Šikam, futbola spēlētājam, kurš bija guvis labākos 2020. g. Eiropas futbola čempionāta vārtus, savukārt šis balvas hologrāfiskā kopija tika pasniegta glabāšanai UEFA galvenajā mītnē Njonā, Šveicē un publiskās akciju sabiedrības GAZPROM galvenajā mītnē Sanktpēterburgā, Krievijā.
Staprāns
Staprāns (sieviešu dzimtē Staprāne) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Futbols draudzībai
“Futbols draudzībai” starptautiskā balva
“Futbols draudzībai” starptautiskā balva ir domāta potenciālo sporta treniņu, jauno futbola spēlētāju, bērnu futbola sadarbības ideju godalgošanai un šo ideju izplatīšanai visā pasaulē. Balvas mērķis ir sabiedrības uzmanības piesaiste bērnu futbola attīstības problēmām globālās digitalizācijas kontekstā un domubiedru kopienas izveide, kas strādātu šo tendenču attīstības virzienā.
Džou Dzjaņčao
Biogrāfija
Pārstāvējis Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Futbols draudzībai
“Futbols draudzībai” starptautiskā treneru akadēmija
“Futbols draudzībai” starptautiskā treneru akadēmija ir brīvpieejas bezmaksas izglītojošā tiešsaistes platforma kura ir pieejama daudzās valodās un kurā ir praktisko uzdevumu izlase jauniešu komandu un futbola sekciju treneru, kā arī vispārējo fizkultūras skolotāju profesionālās kvalifikācijas uzlabošanai. Akadēmijas mācību kursa pamatā ir zināšanas, praktiskie ieteikumi un padomi treniņu procesa organizācijai, aktīvā un veselīgā dzīvesveida vērtību popularizēšanai, kā arī cieņa pret dažādām kultūrām un tautībām jauno spēlētāju vidū. Mācību kursu ir izstrādājuši “Futbola draudzībai” projekta izglītības programmas autori - FC Barcelona kluba akadēmijas treneri un mācību procesa vadītāji, kā arī FIFA humanitāro programmu eksperti.
Džou Dzjaņčao
Biogrāfija
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 63. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2006. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Futbols draudzībai
Starptautiskā draudzības nometne
Izglītojošā programma, kuras ietvaros “Futbola draudzībai” iniciatīvas dalībnieki profesionālo nometnes mentoru uzraudzībā un pavadībā veic savus treniņus un komandas saliedēšanas pasākumus. Iniciatīva palīdz bērniem savstarpēji meklēt un rast kopīgu valodu ne tikai futbola spēles laukumā, bet arī reālajā dzīvē, vienlaikus pilnveidojot savu taktiku un sajūtot savu komandas biedru atbalstu. Viena no Vasaras nometnes sastāvdaļām ir Deviņu vērtību skola, kurā jaunieši apgūst programmas vērtības un to pielietojumu gan spēles laukumā, gan arī reālajā dzīvē.
Ekoloģiskā iniciatīva
Kopš 2016. gada “Futbols draudzībai” iniciatīva realizē ikgadējo Ekoloģisko iniciatīvu. Gados jaunie programmas dalībnieki ir atklājuši “Draudzības dārzu” Trenno parkā Milānā, kurā katra no 32 apvienotajām starptautiskajām komandām bija iestādījusi savu koku. Trešo koku bija iestādījuši bērni ar īpašām vajadzībām no Dona Kārļa Ņjokas labdarības fonda.
2018. gadā jaunie programmas vēstneši bija vērsuši sabiedrības uzmanību tām dzīvnieku sugām, kuras atrodas tuvu izzušanas robežai. Katru gadu starptautiskās Draudzības komandas tiek nosauktas par godu retām vai apdraudētām dzīvnieku sugām. Kā arī 2018. gadā noslēguma pasākumu laikā, kuri norisinājās Maskavā, gados jauniem iniciatīvas dalībniekiem tika organizēti ekoloģiskie pārvietošanas maršruti, kuros tika izmantoti autobusi ar dabasgāzes darbināmo dzinēju.
2020. gadā jaunieši realizējuši tiešsaistes semināru F4F Speaks for Nature, kurš bija veltīts rūpēm par apkārtējo vidi ANO dibinātās Pasaules vides dienas ietvaros.
2021. gadā iniciatīvas dalībnieki ir parādījuši pasaulei veidus, kādos ikviens no mums var palīdzēt mūsu planētai, uzsākot “Small Steps to Save the Planet” izaicinājumu.
Vairāklietotāju futbola simulators F4F World
Īpaša digitālā platforma, kura ir radīta tieši “Futbols draudzībai” iniciatīvai, apvienoja visu vecumu futbola spēlētājus no 211 pasaules valstīm un reģioniem, kalpojot par bāzi starptautiskām sacensībām un par spēles laukumu ikvienam, kas vēlas trenēties starptautisko jaukto dalībnieku komandu sastāvā un uzspēlēt savu mīļoto spēli  “Futbols draudzībai” formātā nepametot savas mājas.
Balvas un prēmijas
2021. gadā “Futbols draudzībai” iniciatīva bija guvis vairāk kā 60 nacionālos un starptautiskos apbalvojumus par sociālo atbildību, sporta popularizēšanu un komunikāciju ar sabiedrību, ieskaitot trīs GUINNESS WORLD RECORDS ™ titulus par vēsturē vislielāko dažādu tautību spēlētāju izlasi futbola treniņā, vēsture vislielāko tiešsaiste esošo lietotāju skaitu tiešsaistes futbola pasākumā un vēsturē vislielāko skatītāju daudzumu virtuālā stadionā. Citu godalgu vidū ir SABRE Awards korporatīvās sociālās atbildības nominācijā (ASV), Gold Quill Awards balva par labāko sociālo projektu uz šīs planētas (ASV), Sudraba Loka Šāvēja Grand Prix balva (Krievija), IPRA Awards par labāko kampaņu ANO Ilgtspējīgas attīstības mērķu atbalstam (Lielbritānija), ICCO Globālā balva par starpkultūru komunikācijām (Lielbritānija) un daudzas citas godalgas.
2020. gadā “Futbols draudzībai” iniciatīvas Starptautiskā treneru akadēmija guva PRNEWS' Platinum PR Awards balvu (ASV), bet 2021. gadā YouTube formāta šovs “Spēles laukums ir tur, kur es esmu” un “Labās ziņas”, kurus globālās pandēmijas sākuma organizēja bērni visas pasaules cilvēku atbalsta nolūkam tika godalgoti kā labākais YouTube kanāls.
Patriks Gailums
Patriks Gailums (dzimis ) ir latviešu vieglatlēts, startē šķēpa mešanas sacensībās.
Karjera
Piedalījies 2013. gada Eiropas Jaunatnes olimpiskajā festivālā Utrehtā un izcīnījis bronzas medaļu. 2016. gada Pasaules U-20 čempionātā, kas risinājās Bidgoščā, iekļuva sacensību finālā, ieņemot 11. vietu.
2022. gada martā Eiropas kausā mešanu disciplīnās izcīnīja 2. vietu. Tā paša gada maijā uzvarēja Papaflessia Meeting sacensībās Grieķijā, raidot šķēpu 83,65 metru tālumā, un sasniedza savu personisko rekordu. Gailums tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā startam 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā. Pasaules čempionātā kvalifikācijā sasniedza rezultātu 79,66 m un ieņēma 13. vietu, finālā neiekļuva. 2022. gada Eiropas čempionātā Minhenē izcīnīja 6. vietu, labakajā mēģinājumā šķēpu raidot 78,82 m tālu.
sacensībās Itālijā laboja savu personisko rekordu, aizmetot šķēpu 84,05 metru tālumā.
Boriss Avruhs
Boriss Avruhs (he; ru; dzimis Karagandā) ir Kazahstānā dzimis Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (1997).
Biogrāfija
1990. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 1995. gadā pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. Divas reizes uzvarējis Izraēlas šaha čempionātos (2000, 2008). 2001. gadā Maskavā piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kur zaudējis 1. kārtā. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis 1. vietu Veikanzē (Nīderlande, 2000), Bīlē (2000, 2002, 2004, 2006), Andorā (2001), Benidormā (Spānija, 2008), Kopenhāgenas Politiken Cup (2009), Cīrihē (2009, kopā ar Aleksandru Areščenko).
Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā Avruham piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1997. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Pazīstams arī kā vairāku šaha atklātņu teorijas grāmatu autors.
Gabonas futbola izlase
Gabonas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Gabonu starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, tomēr ir 7 reizes piedalījusies Āfrikas Nāciju kausā, kur labākais sasniegums ir divreiz sasniegtais ceturtdaļfināls (1996 un 2012).
Ledecka
Ledecka var būt:
Kārklumuiža (Cesvaines pagasts)
Kārklumuiža ir ciems Madonas novada Cesvaines pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Priežu sviestbeka
Priežu sviestbeka jeb priežu beka (Suillus variegatus, agrāk Boletus variegatus) ir Latvijā bieža sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Reizēm tiek lietoti arī izkropļoti krievu valodas nosaukumi makovice, makaviks utt., tulkojumā nozīmējoši sūnās augošu sēni vai sūnu beku (t.sk. Моховик жёлто-бурый).
Augšanas apstākļi
Priežu mikorizas sēne, uzlabo priežu augšanu. Aug smilšainās, skābās augsnēs parasti grupās priežu silos un mētrājos augustā un septembrī, labvēlīgos klimatiskos apstākļos arī jūlijā un oktobrī. Izvēlas retākus un sausākus mežus, taču sastopama arī starp viršiem purvos.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas. Iesaka arī konservēšanai un, atšķirībā no vairuma sviestbeku, derīga arī žāvēšanai. Vecāku sēņu stobriņu slānis jānoņem. Kopā ar graudaino sviestbeku atzīta par dzīvsudrabu mēreni akumulējošu sēni, kuras regulāra ēšana neapdraud veselību.
Līdzīgās sugas
No citām sviestbekām atšķiras ar relatīvi sauso cepurīti, tumšajiem stobriņiem un zilēšanu. Varētu tikt sajaukta ar ēdamo rudzupuķu smilšbeku (Gyroporus cyanescens), kuras cepurīte gaišāka un bālganais mīkstums stiprāk zilē, uz kātiņa tai ir gredzenveidīgs pūku sabiezējums, kāda priežu sviestbekai nav.
Fiserv Forum
Fiserv Forum ir daudzfunkcionāla arēna Milvoki, Viskonsinā, ASV. Arēnā savas mājas spēles aizvada NBA komanda Milvoki "Bucks". Arēna tika atklāta.
Vilkavišķu katedrāle
Pirmā koka baznīca Vilkavišķos tika uzcelta 1620. gadā. 1777. gadā rakstos minēta draudzes skola. Mūra baznīca historisma stilā tika celta no 1870. līdz 1881. gadam. 1884. gadā tā tika konsekrēta. 1926. gadā, līdz ar Vilkavišķu diecēzes izveidošanu, baznīca kļuva par katedrāli. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā baznīca nodega. Kaut arī to bija iespējams atjaunot, padomju varas iestādes to nojauca. Baznīca tika atjaunota laikaposmā no 1991. līdz 1998. gadam.
Arts Kernijs
Arturs Viljams Metjū Kernijs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris un komiķis.
Savas karjeras laikā saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Zelta globusa balvu un sešas Emmy balvas. Vislabāk pazīstams, piedaloties televīzijas seriālā The Honeymooners (1955—1956). Par lomu filmā Harry and Tonto (1974) saņēmis Kinoakadēmijas balvu kategorijā labākais aktieris galvenajā lomā.
Piedalījies arī tādās filmās kā The Late Show (1977), House Calls (1978), Going in Style (1979), Firestarter (1984) un The Muppets Take Manhattan (1984). Kernija pēdējā loma bija filmā "Pēdējais varonis" (1993).
Bardejovas apriņķis
Bardejovas apriņķis ir Slovākijas Prešovas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Prešovas apgabala Svidnīkas, Prešovas, Sabinovas un Stara Ļubovņas apriņķiem, kā arī Poliju.
Raudava
Raudava ir Rūjas labā krasta pieteka Igaunijā, kā arī Valmieras novadā. Augštecē veido valsts robežu. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Rūjā augšpus Raudavas purva. Raudavu šķērso valsts autoceļš V176 (Sīļi—Igaunijas robeža).
Jukari Kinga
Jukari Kinga (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Liekulības tirgus
"Liekulības tirgus" (en) ir 2004. gada ASV un Apvienotās Karalistes vēsturiska drāma, kuras režisore ir Mira Neira. Galvenās lomas atveido Rīza Viterspūna, Džonatans Rīzs Meijers, Džeimss Pūrfojs, Eilīna Atkinsa, Bobs Hoskinss, Gabriels Bairns un Džims Brodbents. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Filmas sižets norisinās 19. gadsimta sākumā. Bekija Šārpa, kura uzauga Londonas nabadzīgajā daļā, cīnās, lai izkļūtu no nabadzības un kopā ar savu labāko draudzeni Amēliju paceltos uz augstāku sociālo slāni.
Kārlis Gulbis
Kārlis Gulbis (dzimis, miris ) bija latviešu pedagogs un politiķis, Latvijas sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedrs. 1905. gada revolūcijas laikā bija kaujinieks Liepājā, arestēts 1906. gada janvārī. Rīgas kara tiesa piesprieda viņam 15 gadus katorgā. Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma bija Latvijas-Igaunijas robežas komisijas loceklis, Valkas pilsētas galva. 1. un 2. Saeimas deputāts no LSDSP (1922–1928). Dažādu sabiedrisko organizāciju priekšsēdis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Arestēts 1952. gada 17. martā Rīgā, savā dzīvesvietā. Apsūdzēts par padomju varas diskrditēšanu, pretpadomju aģitāciju. Miris Rīgas Centrālcietumā 1952. gada 3. jūlijā.
Markuss Berjs
Markuss Berjs (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists. Pašlaik (2023) pārstāv Allsvenskan līgas klubu Göteborg un Zviedrijas futbola izlasi.
Berjs karjeru sāka Zviedrijas klubā Gēteborgas IFK. 2007. gadā pārcēlās uz Eredivisie klubu FC Groningen. Vēlāk Berjs pievienojās Hamburger SV, kur guva tikai 3 vārtus. 2013. gadā Berjs pievienojās Grieķijas futbola Superlīgas klubam Atēnu "Panathinaikos". No 2017. gada līdz 2019. gadam spēlēja Al Ain FC. Kopš 2019. gada spēlē FK Krasnodar.
Zviedrijas futbola izlasē spēlējis 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Panathinaikos
Al Ain FC
Individuālie sasniegumi
112 (nozīmju atdalīšana)
112 var būt:
Slāvu tilts
Slāvu tilts (arī Slāvu pārvads, sākotnēji līdz 1990. gadam Stahānoviešu ielas viadukts  ) ir satiksmes pārvads pār dzelzceļa līniju Rīga — Krustpils, netālu no Dienvidu tilta. Tas sākas pie Dārzciema, Lubānas un Stahānoviešu ielas (pašreizējā Slāvu iela) krustojuma. Šis viadukts tika atklāts 1970. gada 4. decembrī. Slāvu tilts pāri dzelzceļa līnijai Rīga—Krustpils savieno Dārzciema ielu ar Maskavas ielu. Sākotnēji šim tiltam bija 2 braukšanas joslas katrā virzienā, bet, kad 2008. gadā uzbūvēja Dienvidu tiltu, šo viaduktu pārbūvēja un paplašināja, ierīkojot divas reizes vairāk braukšanas joslu katrā virzienā. 2011. gada jūlijā autosatiksmei pilnībā tika nodots Slāvu tilts.
Čārlzs Denss
Volters Čārlzs Denss (en, dzimis ) ir angļu aktieris.
Piedalījies arī televīzijas seriālos The Jewel in the Crown (1984), "Troņu spēle" (2011—2015) un "Kronis" (2019—2020). Par dalību seriālā "Kronis" Denss tika nominēts Emmy balvai.
Riemas grāvis
Riemas grāvis (arī Riemes grāvis) ir Purupītes kreisā krasta pieteka Valmieras novadā, uz dienvidrietumiem no Endzeles. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Purupītē pie Alksnīšu mājām.
Lielbritānijas dzelzceļi
Lielbritānijas dzelzceļi ir dzelzceļa transporta sistēma Lielbritānijā, kas ir paredzēta pasažieru un kravu pārvadāšanai. Tā ir vecākā dzelzceļa sistēma pasaulē, pirmais ar lokomotīvi vilktais publiskais dzelzceļš tika atvērts 1825. gadā.
Tas ir viens no aktīvākajiem dzelzceļa tīkliem Eiropā. 2018. gadā Liebritānijas dzelzceļos tika veikti 1,74 miljardi pasažieru braucienu. 2018. gadā Lielbritānijas tīklā bija 2563 dzelzceļa stacijas (šajā statistikā ir iekļauti arī pieturas punkti). Tīklā ir arī aktīva kravas satiksme, 2018. gadā Liebritānijas dzelzceļos tika pārvadāti 17,2 miljardi tonnālo kilometru kravas.
Pirmsākumi
Par dzelzceļa priekštečiem uzskata koka sliežu ceļus, pa kuriem pārvietojās zirgu vilkti vagoni. Pirmais zināmais šāds dzelzceļš ir vācu raktuvju strādnieku ierīkots Kaldbekā, iespējams jau 1560-tajos gados. Ar laiku šāda veida dzelzceļi parādījās daudzviet Lielbritānijā, bieži izmantoti, lai atvieglotu ogļu pārvietošanu. Par pirmo publisko dzelzceļu uzskata 4,8 kilometrus garu 1798. gadā atvērtu šaursliežu dzelzceļu Veikfīldas tuvumā. Tas tika uzbūvēts, lai neatkarīgi lietotāji par noteiktu samaksu varētu vilkt vagonus pa to. 1793. gadā Bendžamins Autrams izveidoja jūdzi garu sliežu ceļu no L formas čuguna sliedēm. 1820. gadā Džons Birkinšavs ieviesa kaltas dzelzs sliežu izgatavošanas metodi, ko izmantoja arī turpmāk. Par pirmo publisko pašažieru dzelzceļu, kas pēc būtības bija zirgu tramvajs, uzskata 1807. gadā atvērtu dzelzceļu Oistermutā, kas darbojās pa iepriekš uzbūvētām sliedēm.
Betmens (nozīmju atdalīšana)
Betmens var būt:
Lielbritānijas dzelzceļi
Pirmsākumi
1802. gadā Ričards Trevitiks uzbūvēja pirmo pa sliedēm braucošo tvaika lokomotīvi. Turpmāk tika veikti vairāki uzlabojumi tvaika lokomotīvēm. 1814. gadā Džordžs Stīvensons uzbūvēja savu pirmo lokomotīvi Blucher. Tās dizains pārliecināja Stoktonas—Dārlingtonas dzelzceļa plānotājus apstiprināt viņu par šī dzelzceļa inženieri. Šis dzelzceļs kļuva par pirmo Lielbritānija un pasaulē ar lokomotīvi vilkto publisko dzelzceļu.
1830. gadā tika atvērts Liverpūles—Mančestras dzelzceļš. Tas kļuva par pirmo starppilsētu pašažieru dzelzceļu, pirmo, kam bija noteikts grafiks, pirmo, kas blastījās tikai uz tvaika lokomotīvēm. Tas lika pamatus dzelzceļam un dzelzceļa satiksmei, kas ir zināma mūsdienās.
"Dzelzceļa mānijas"
No šī brīža sākās strauja dzelzceļu attīstība, kas ilga aptuveni četras desmitgades. Ja 1830. gada beigās Lielbritānijā bija aptuveni 200 kilometru dzelzceļa līniju, tad 1871. gada beigās šis skaitlis jau sasniedza 21 000 kilometru. Attīstības ātrums nebija vienmērīgs, var izdalīt trīs "dzelzceļa mānijas", kad notika ļoti intensīva un spekulatīva dzelzceļa būvēšana,— 1830. gadu beigas, 1840. gadus vidus (kas arī bija visintensīvākā "mānija") un 1860. gadu sākums. Šī paplašināšanās nebija centralizēta. Lielākā daļa dzelzceļu bija nelielas līnijas, ko uzbūvēja nelielas privātas dzelzceļa kompānijas. Lai izveidotu dzelzceļa līniju, to bija nepieciešams autorizēt parlamentā. Tomēr šī autorizācija nebija pietiekami stingra, jebkurš ar pietiekamiem finansiāliem līdzekļiem, vai iespēju tos iegūt kredīta veidā varēja iegūt šo atļauju. Tas arī bija viens no šīs straujās paplašināšanās cēloņiem. Par citiem cēloņiem var uzskatīt labvēlīgos ekonomiskos apstākļus, intustriālās revolūcijas rezultātā izveidojusies vidējā škira, kas bija gatava palielināt savus līdzekļus, ieguldot tos dzelzceļos. Starp 1845. un 1847. gadu, kas bija intensīvākās dzelzceļa mānijas periods, tika izsniegtas 330 atļaujas jaunu dzelzceļu būvniecībai vai esošo dzelzceļu paplašināšanai. Šis periods radīja ekonomisko burbuli, kas gan, atšķirībā no citiem burbuļiem, sprāgstot atstāja pozitīvu mantojumu — krietni paplašinātu Lielbritānijas dzelzceļa tīklu. Varēja uzskatīt, ka 1860. gadu beigās Lielbritānijā izveidojies blīvs dzelzceļa tīkls. Tomēr tā efektivitāte straujās, necentralizētās un nekontrolētās daudzu kompāniju veiktās paplašināšanās dēļ bija zema — līnijas starp lielajām pilsētām kompāniju sāncensības dēļ bieži bija dubultotas, pilsētās bija vairākas dzelzceļa stacijas bez savienojuma starp tām, daudzas līnijas tika uzbūvētas, lai iegūtu monopolu reģionā, bet bez noteiktiem sociālajiem ieguvumiem. Netika izveidots efektīvs, vienots dzelzceļa tīkls. Dažas šī perioda sekas ir atrodamas arī mūsdienās.
Strīdus radīja sliežu platums. Džordža Stīvensona būvētie dzelzceļi bija ar platumu 1435 mm, kamēr inženieris Isambards Kingdoms Brunels deva priekšroku platākam dzelzceļu platumam 2140 mm. Sākotnēji nebija paredzēts, ka dzelzceļi būs tik tuvu, lai tas radītu problēmas. Tomēr straujā dzelzceļu attīstība pierādīja pretējo. 1846. gadā parlaments pieņēma aktu, kas kā standartu noteica dzelzceļa platumu 1435 mm. Ar laiku parādījās trīs sliežu dzelzceļi, pa kuriem varēja pārvietoties gan vilcieni, kas bija paredzēti standarta platumam, gan platajam platumam. Ar laiku standarta platums izkonkurēja platāko variantu. Pēdējais dzelzceļa posms ar 2140 mm platuma sliedēm tika pārtaisīts standarta platumā 1892. gada maijā.
Dzelzceļš guva ļoti lielus panākumus, jo tam īsti nebija konkurences, tā brīža ceļu satiksme bija lēna un ceļi bija sliktā stāvoklī. Ar dzelzceļu bija iespējams veikt ceļojumus krietni ātrāk nekā to varēja izdarīt, izmantojot ceļus.
1883. gadā Braitonā tika atvērts pirmais elektrificētais dzelzceļš Liebritānijā. Plašāka elektrifikācija sākās 20. gadsimta sākumā.
Tieši pirms Pirmā pasaules kara Liebritānijas dzelzceļu tīkls bija visplašākais tā pastāvēšanas vēsturē, tas sastāvēja no 37 720 kilometriem līniju.
Starpkaru periods
Pirmā pasaules kara laikā valdība pārņēma kontroli pār dzelzceļu tīklu. Tas atklāja vairākas priekšrocības tam, ka dzelzceļa tīklu kontrolēja dažas kompānijas un pēc kara bija saprotams, ka dzelzceļa tīkla attīstība nebija iespējama pie situācijas, kas eksistēja pirms kara. Tika apsvērta dzelzceļu nacionalizācija, tomēr tā tika noraidīta. Rezultātā 1921. gadā tika pieņemts akts, kas ar gandrīz visas no Liebritānijas dzelzceļa kompānijām (kopā 123 ) tika apvienotas četrās jaunās kompānijās:
Šīs četras kompānijas sauca par "lielo četrnieku". Lai arī šīs kompānijas lielākajā daļā līniju nekonkurēja savā starpā, starp tām izveidojās sāncesība par to, kura būs ātrākā, modernākā un ērtākā. To arī ietekmēja pieaugošā konkurence no ceļu satiksmes, ko izraisīja tās straujā attīstība 1920. gados. Ceļu satiksmes attīstības un dzīvesstila maiņas dēļ arī "lielā četrnieka" dzelzceļa kompānijas nebija ļoti ekonomiski izdevīgas, piemēram, Londonas un ziemeļaustrumu dzelzceļš nekad tā arī neguva peļņu.
Londonas, Midlenas un Skotijas dzelzceļš bija lielākā no četrām kompānijām, tā bija lielākais komerciālais uzņēmums Britu impērijā. Tās pārvaldītie maršruti saistīja Londonu ar Anglijas ziemeļrietumiem un Skotiju. 1938. gadā tā ekspluatēja 11400 kilometrus dzelzceļa līniju (neieskaitot Ziemeļīriju), tomēr tā nebija ļoti ienesīga, vidējais ienesīgums tai bija tikai 2,7%. Tās vērsturi sākotnēji ietekmēja tās izveidojušo kompāniju iekšējās cīņas.
Lielais rietumu dzelzceļš ekspluatēja 6116 kilometrus dzelzceļa līniju, tā saistīja Londonu ar Rietummidlenu un Velsu. Tā ir vienīgā kompānija, kura saglabāja priekšgājēja nosaukumu. Tā sākotnēji lielā mērā bija balstījusies uz ogļu transportu, kas radīja problēmas laikā, kad ogļu kā kuģu degvielas lietošana samazinājās, Tomēr tā spēja saglabāt relatīvi labu finansiālo stāvokli.
Dienvidu dzelzceļš bija mazākā no četrām kompānijām, tā ekspluatēja 3518 kilometrus dzelzceļa Anglijas dienvidos, tomēr tā veica ceturtdaļu no visiem Lielbritānijas pasažieru pārvadājumiem. Šī kompānija veica intensīvu dzelzceļa līniju elektrifikāciju.
Otrā pasaules kara laikā dzelzceļa kompāniju vadības darbojās vienoti, efektīvi kļūstot par vienu kompāniju. Dzelzceļi spēlēja lielu lomu kara laikā. Tie tika izmantoti pārtikas, aprīkojuma un karavīru pārvietošanai, civiliedzīvotāju evakuēšanai. Pēc Denkerkas evakuācijas 319 000 karavīru izmantojot dzelzceļa transportu tika pārvesti no Duvras uz slimnīcām Liebritānijā. Kara laikā Liebritānijas dzelzceļa infrastruktūra cieta bojājumus no nacistiskās Vācijas Luftwaffe bombardēšanas, tika bojātas 482 lokomotīves, 13 314 pasažieru un 16 132 kravas transportlīdzeļi.
Nacionalizācija
Kara laikā dzelzceļos tika investēts ļoti minimāli, tika veikta tikai nepieciešamā apkope, tāpēc saprotams, ka pēc kara Liebritānijas dzelzceļu stāvoklis pēc kara bija krietni pasliktinājusies. "Lielais četrnieks" bija uz bankrota robežas un bija skaidrs, ka privātais sektors vairs nespēs uzturēt dzelzceļa tīklu. Tā rezultātā parlaments pieņēma 1947. gada transporta aktu, ar kuru dzelzceļa transports tika nacionalizēts. Tika izveidots valsts uzņēmums "Lielbritānijas dzelzceļš", Lielbritānijas transporta komisijas dzelzceļu pārstāvis, kas ar pārņēma savā kontrolē visus "lielā četrnieka" aktīvus. Tika izveidoti seši pārvaldes reģioni: Austrumu, Ziemeļaustrumu, Londonas midlendas, Skotijas, Dienvidu (Dienvidu dzelzceļa līnijas) un Rietumu (Lielā rietumu dzelzceļa līnijas).
Liebritānija, salīdzinājumā ar pārējo Eiropu, bija iepalikusi dzelzceļa elektrifikācijas un dīzelifikācijas jautājumā. Tam bija gan praktiski, gan politiski iemesli. Valdība nevēlējās samazināt vietējo ogļu pieprasījumu, par labu importētajai naftai, kas varēja radīt ekonomiskas problēmas, kā arī veicināt bezdarbu. Tika turpināta plaša tvaika lokomotīvju ražošana, laikā no 1948. gada līdz 1953. gadam tika uzbūvētas 1487 tvaika lokomotīves.
1954. gada decembrī tika publicēts "Modernizācijas plāns", kura mērķis bija atjaunot novecojušo Lielbritānijas dzelzceļa sistēmu. Tika plānots dzelzceļa infrastruktūrā un ritošajā sastāvā ieguldīt vairāk kā miljardu sterliņu mārciņu. Svarīgākās plāna sastāvdaļas bija:
Daudzas dzelzceļa problēmas bija saistītas arī ar to, ka pēc likuma dzelzceļa transportam bija nepieciešams nodrošināt jebkāda daudzuma jebkādu kravu transportu starp divām noteiktām stacijām par noteiktām publiskām cenām. Tas tika pieņemts 19. gadsimtā, lai nodrošinātu to, ka dzelzceļš nevar ļaunprātīgi izmantot savu monopolu kā vienīgais praktiskais garo distanču kravu pārvadātājs. Tomēr pieaugošā ceļu transporta efektivitāte atstāja dzelzceļa transportu neizdevīgā pozīcijā — ceļu kravas transporta kompānijas šajā ziņā nebija ierobežotas un varēja noraidīt pārvadājumus, ko uzskatīja par ekonomiski neizdevīgiem, kā arī varēja piedāvāt savus pakalpojumus par zemāku cenu nekā dzelzceļš, kurš nevarēja bez juridiskas atļaujas izmainīt cenas. Vajadzēja uzturēt infrastruktūru un darbiniekus līnijās un kravas stacijās, kur kravas transports bija rets un ekonomiski neizdevīgs. Šī problēma tika novērsta ar 1962. gada transporta aktu, kas gan jau bija pēc "Modernizācijas plāna" īstenošanas, kas nozīmē, ka tika atjaunota infrastruktūra un ritošais sastāvs vietās un līnijās, kurās tam nepieciešamības nebija.
"Modernizācijas plāna" neizdošanās, autotransporta popularitātes straujā augšana, darbaspēka izmaksu pieaugums, kā arī citi iemesli nozīmēja to, ka dzelzceļa transports Lielbritānijā nesa arvien pieaugošus zaudējumus — 1960. gadā Lielbritānijas dzelzceļu zaudējumi bija 68 miljoni mārciņu, 1961. gadā — 87 miljoni, bet 1962. gadā — 104 miljoni. Bija skaidrs, ka šādi situācija turpināties nevar un 1961. gadā par pirmo Liebritānijas dzelzceļu valdes (organizācijas, kas kļuva par mantinieci Lielbritānijas transporta komisijai) priekšsēdētāju tika apstiprināts Ričards Bīčings. Viņa uzdevums bija panākt, lai Lielbritānijas dzelzceļi atkal kļūtu ienesīgi. Bīčings uzrakstīja divus ziņojumus — "Lielbritānijas dzelzceļu pārveidošana" (1963) un "Galveno dzelzceļa līniju attīstība" (1965). Šo ziņojumu pamatā veiktās izmaiņas sauc par Bīčinga reformu jeb "Bīčinga cirvi". Pirmais Bīčinga ziņojums ieteica slēgt 55% no visām stacijām un 30% no visām līnijām, lielākā daļa tām arī tika īstenotas, kļūstot par masveidīgākajām slēgšanām Lielbritānijas dzelzceļu vēsturē. Tās izpelnījās plašu kritiku un līdz mūsdienām tiek vērtētas strīdīgi. Lai gan izmaksas šādā veidā tika samazinātas, tomēr galvenais uzdevums — padarīt dzelzceļus ienesīgus — tā arī neizdevās. Kļuva skaidrs, ka dzelzceļa sistēmas ienesīgumu nepanāks ar satiksmes slēgšanu.
Turpinājās dzelzceļu tīkla modernizācija. No 50. gadu beigām līdz 60. gadu beigām notika tvaika lokomotīvju aizstāšana ar dīzeļa lokomotīvēm. Pilnīga tvaika lokomotīvju izmantošana beidzās 1968. gadā. Izņēmums bija šaursliežu dzelzceļa līnija Aberstvitā, Velsā, kura no 1968. gada līdz 1989. gadam, kad tā tika privatizēta, bija vienīgā nacionālā dzelzceļa līnija, kas darbojās ar tvaika lokomotīvēm.
Dīzeļa lokomotīves, kas radīja problēmas "Modernizācijas plāna" laikā kļuva arvien uzticamākas. Pēc Bīčinga reformas laikā veiktajām slēgšanām bija nepieciešams krietni mazāk ritošā sastāva un bija iespēja standartizēt to.
70. gados "Lielbritānijas dzelzceļš" izstrādāja projektu Advanced Passenger Train (Uzlabotais pasažieru vilciens, saīsināti — APT). Tas bija "liecošais vilciens" — tika izstrādāta tehnoloģija, kas nolieca vilcienu tam izbraucot līkumus, tādējādi palielinot ātrumu un uzlabojot pasažieru komfortu. APT arī bija hidrokinētiskās bremzes, kas ļāva tam apstāties no 240 km/h esošajos signālu attālumos. APT ieviešana tika plānota trijos posmos. Pirmajā posmā tika uzbūvēts eksperimentāls prototips. Tas pirmo braucienu veica. Tas izsauca protestus no vilciena vadītāju savienības, jo tam bija tikai viens vadītājs. Otrais posms bija prototipa vilcienu ieviešana Glāzgovas—Londonas Jūstonas maršrutā. Lai gan sākotnēji bija plānoti astoņi sastāvi, tomēr finansiālu ierobežojumu dēļ pēc divu gadu diskusijām tika ieviesti tikai trīs. Projekts kavējās un radās spiediens ieviest to pēc iespējas ātrāk, kas radīja tehniskas problēmas nepilnīgi gatavo prototipu dēļ. Šo problēmu dēļ šie vilcieni tika noņemti no maršrutiem līdz problēmas tiktu atrisinātas. Tomēr, laikam ejot, atbalsts šim projektam izzuda un tas tika izbeigts 1982. gadā, tā arī neuzsākot trešo posmu.
Tajā pašā laikā paralēli tika izstrādāts un ieviests ātrgaitas dīzeļvilciens Intercity 125, kas bija plānots kā pagaidu risinājums līdz galveno līniju pilnīgai elektrifikācijai un APT ieviešanai. Tas pasažieru satiksmē tika ieviests 1976. gadā Lielajā rietumu galvenajā līnijā starp Londonu Padingtonu un Bristoles Temple Meads staciju. Intercity 125 lielais ātrums saīsināja ceļojumu laiku un to pakāpeniski ieviesa daudzos citos maršrutos Lielbritānijā. Atškirībā no APT, Intercity 125 var uzskatīt par lielu panākumu un tā ekspluatācija turpinās arī mūsdienās. Šim vilcienu tipam arī pieder pasaules rekords ātrumā starp dīzeļvilcieniem, testos sasniedzot 238 km/h lielu ātrumu. Tas ir iekļauts arī Ginesa rekordu grāmatas 2006. gada izdevumā.
80. gados tika atcelti reģioni un dzelzceļa sistēma tika sadalīta biznesa sektoros. Par pasažieru satiksmi atbildēja InterCity (ātrgaitas satiksme), Network SouthEast (satiksme Londonā un tās apkārtnē) un Regional Railways (reģionālā satiksme), kamēr kravas satiksmi pārvaldīja Trainload Freight, Railfreight Distribution, Freightliner un Rail Express Systems. Uzturēšanas un inžerniertehniskos darbus īstenoja British Rail Maintenance Limited. Infrastruktūra palika reģionu atbildībā līdz 1991. gadam.
80. gadu sākumā tika apspriesta Bīčinga stila slēgšanu īstenošana. 1983. gadā sers Dāvids Serpels sastādīja Serpela ziņojumu, kas aicināja veikt vairāk slēgšanu. Tas izsauca sīvu pretestību no vairākām pusēm un šī ideja tika pamesta.
Šajā laikā radās problēma ar ritošā sastāva novecošanu, kamēr "Lielbritānijas dzelzceļam" trūka finansiālo līdzekļu pilnīgas ritošā sastāva nomaiņas un atjaunošanas īstenošanai. To īslaicīgi mēģināja atrsināt, izstrādājot Pacer, kas faktiski bija modificēts autobuss uz kravas vagonu četrriteņu šasijas. To izgatavošana bija lēta, tomēr tas pasažieru vidū tika plaši kritizēts neērtību dēļ. Sekojošais ieviestais ritošais sastāvs, piemēram, Sprinter bija veiksmīgāks.
Arī šajā periodā tika īstenota dzelzceļa līniju elektrifikācija, plašākais piemērs ir Austrumkrasta galvenā līnija, kuras elektrifikācija tika uzsākta 1985. gadā un pabeigta 1991. gadā.
Privatizācija
90. gadi Lielbritānijas dzelzceļu vēsturē iezīmējās ar Džona Meidžora valdības īstenoto privatizāciju. Tečeres valdība jau bija īstenojusi lielāko daļu valstij piederošo industiju pārdošanu. 1993. gadā tika paieņemts Dzelzceļu akts, kas paredzēja Lielbritānijas dzelzceļu pārstrukturēšanu un radīja pamatus privatizācijai, kas norisinājās no 1994. gada līdz 1997. gadam. "Lielbritānijas dzelzceļš" tika sadalīts un pārdots vairāk kā 100 dažādiem uzņēmumiem. Sliežu ceļi un infrastruktūra tika nodota "Raillink". Starp pasažieru pārvadātājiem (sākotnēji bija 25) un valsti tika slēgti līgumi, kas noteica minimālo pārvadājumu biežumu, kā arī saņemamo subsīdiju daudzumu. Kravu pārvadājumi tika pārdoti (tika izveidoti 6 uzņēmumi, tomēr 5 no tiem tika pārdoti vienam īpašniekam). Valdība apgalvoja, ka privatizācija uzlabotu pasažieru pārvadājumus, kas arī apliecinājās — ar pārvadājumiem apmierināto pasažieru skaits pieauga no 76% 1999. gadā (kad tika sākta šī aptauja), līdz 83% 2013. gadā, bet pasažieru, kas nebija apmierināti ar savu ceļojumu, skaits samazinājās no 10% līdz 6%. Kopš privatizācijas pārvadāto pasažieru skaits ir dubultojies. Vidējā brauciena cena ir pieaugusi par 2,7% (ņemot vērā inflāciju). Dzelzceļa subsīdijas ir pieaugušas no 2,6 miljardiem mārciņu 1992.—1993. gadā līdz 3,5 miljardiem 2015.—2016. gadā (ņemot vērā inflāciju), tomēr vidējais subsīdiju daudzums uz braucienu ir samazinājies no 3,56 mārciņām uz 2,03 mārciņām.
2003. gada septembrī tika pabeigta High Speed 1, ātrgaitas dzelzceļu savienojuma ar Lamanša tuneli, pirmā daļa. Savienojums ar Londou tika atvērts 2007. gadā. 2010. gados tika veikta daudzu dzelzceļa līniju uzlabošana, Lielās rietumu līnijas elektrificēšana, Crossrail (dzelzceļa caur Londonu no austrumiem uz rietumiem) būvniecība (plānots pabeigt 2021. gadā).
Džons Nešs
Džons Forbs Nešs (juniors) (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu matemātiķis. Sniedzis būtisku ieguldījumu spēļu teorijā, diferenciālā ģeometrijā un parciālo atvasinājumu diferenciālvienādojumu teorijā. Neša darbi devuši ieskatu faktoros, kas regulē nejaušību un lēmumu pieņemšanu ikdienas dzīvē sastopamās kompleksās sistēmās.
Viņa teorijas plaši pielietotas ekonomikā. Dzīves vēlākā posmā, kad Nešs bija vecākais zinātnisko pētījumu matemātiķis Prinstonas Universitātē, viņš kopā ar spēļu teorētiķiem Reinhardu Zeltenu un Džonu Harsaņi saņēma 1994. gada Nobela piemiņas balvu ekonomikas zinātnēs. 2015. gadā viņš kopā ar Luisu Nirenbergu saņēma Ābela prēmiju par darbu pie nelineāriem parciāliem diferenciālvienādojumiem.
Džons Nešs ir vienīgais, kuram piešķirta gan Nobela piemiņas balva ekonomikas zinātnēs, gan Ābela prēmija.