cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Andreti
Mario Andreti ir 1978. gada Formula 1 pasaules čempions, un viņš ir vienīgais braucējs, kurš ir uzvarējis Formula 1 pasaules čempionātā, Indianapolis 500 (1969) un Daytona 500 (1967) sacensībās. Viņa uzvara 1978. gada ir līdz šim pēdējā reize, kad Formula 1 sacensībās uzvarēja braucējs no ASV. Vairāki Mario Andreti ģimenes locekļi arī ir nodarbojušies ar autosportu. Viņa dēls Maikls ir viens no uzvarām bagātākajiem ASV Champ Car braucējiem.
Dzīves sākums Itālijā
Mario Andreti un viņa dvīņubrālis Aldo piedzima Itālijas pilsētā Montonā lauksaimnieka Alvizes un viņa sievas Rinas ģimenē. Montona atradās Istrijas reģionā, kas pēc Otrā pasaules kara tika pievienots Dienvidslāvijai. 1948. gadā Andreti ģimene pameta Istriju, un nonāca bēgļu nometnē Lukā. Montonas pilsēta mūsdienās ir pārsaukta par Motovunu un atrodas Horvātijas teritorijā.
Andreti aizraušanās ar autosportu sākās vēl dzīvojot Itālijā. 1954. gadā viņš skatījās Mille Miglia sacensības, kā rezultātā viņš kļuva par sacīkšu uzvarētāja Alberto Askari fanu. Vēlāk tajā pašā gadā viņš apmeklēja Moncā.
Karjera ASV
Alvize Andreti uzturēja kontaktu ar savu ASV dzīvojošo svaini. Andreti ģimenei vajadzēja trīs gadus, lai iegūtu vīzu ceļošanai uz ASV. Alvize Andreti teica ģimenei, ka viņi pārcelsies uz ASV uz pieciem gadiem, un tad atgriezīsies Itālijā. Kad viņi 1955. gada jūnijā ieradās Nazaretas pilsētiņā Pensilvānijā, ģimenei bija 125 ASV dolāri, un viņi nerunāja angliski. Mario un Aldo Andreti strādāja sava tēvoča garāžā, un nopelnīja naudu mašīnai. Ar šo mašīnu viņi 1959. gadā sāka piedalīties autosacīkstēs. Viņu vecāki par to uzzināja, kad Aldo guva galvaskausa traumu sacensībās tā paša gada beigās.
Mario Andreti mērķis bija piedalīties atklāto riteņu (open-wheel) sacensībās. No 1961. līdz 1963. gadam viņš piedalījās midget klases sacensībās. 1964. gadā viņš pirmoreiz piedalījās sprint car sacensībās, un tajā pašā gadā debitēja arī ASV augstākajā atklāto riteņu čempionātā jeb Champ Car. Viņš 1965. gadā izcīnīja savu pirmo Champ Car uzvaru, un tajā pašā gadā kļuva par Indianapolis 500 sacensību gada debitantu, finišējot trešajā vietā. Tas viņam palīdzēja jau savā otrajā sezonā kļūt par čempionu. Andreti 25 gadu vecumā bija visu laiku jaunākais Champ Car čempions. Andreti kļuva par čempionu arī 1966. gadā, uzvarot 8 no 15 posmiem. 1969. gadā Andreti izcīnīja savu trešo titulu, kā arī uzvarēja Indianapolis 500 sacensībās. Tā bija Mario Andreti vienīgā uzvara Indianapolis 500, kaut arī viņš savas karjeras laikā šajās sacensībās piedalījās 29 reizes. Andreti ģimenes neveiksmes Indianapolis 500 sacensībās ir iesauktas par «Andreti lāstu».
1960. gados Andreti piedalījās arī United States Auto Club (USAC) stock car sacensībās. 1967. gadā viņš izcīnīja savu pirmo uzvaru USAC sacensībās, un čempionātu noslēdza 7. vietā. Andreti savas karjeras laikā piedalījās 14 NASCAR posmos, tostarp 1967. gada Daytona 500 sacensībās, kurās viņš uzvarēja.
1964. gadā Mario Andreti kļuva par ASV pilsoni.
Formula 1
Savā pirmajā Indianapolis 500 1965. gadā Andreti iepazinās ar Lotus sacīkšu komandas vadītāju Kolinu Čepmenu. Andreti Čepmenam izteica vēlmi kādudien piedalīties Formula 1 sacensībās, un Čepmens viņam pateica piezvanīt, kad viņš būs gatavs. 1968. gadā Andreti jutās gatavs, un savās debijas sacensībās izcīnīja pole position (kvalificējās startam sacensībās no pirmās vietas). Turpmākajos gados Andreti mēdza šad un tad piedalīties Formula 1 sacensībās, tajā pašā laikā turpinot piedalīties ASV čempionātos. Andreti šajā laikā pārstāvēja Lotus, March un Ferrari komandas. Viņš izcīnīja savu pirmo uzvaru 1971. gada, pārstāvot Ferrari komandu.
1975. gadā Andreti pirmoreiz piedalījās pilnā Formula 1 pasaules čempionāta sezonā. Viņš šajā laikā pārstāvēja Parnelli komandu, kura tikko bija sākusi dalību Formula 1. Parnelli iepriekš ar panākumiem piedalījās Formula 5000 un Champ Car sacensībās. Komanda 1976. gada sākumā pārtrauca dalību Formula 1, un Andreti atgriezās Lotus komandā. Lotus tobrīd bija vājāka, nekā iepriekš, jo nespēja aizvietot veiksmīgo Lotus 72 modeli. Andreti palīdzēja uzlabot jauno Lotus 77, un sezonas noslēdzošajā sacīkstē Andreti uzvarēja, apsteidzot visus pārējos braucējus par apli.
Lotus kopš 1975. gada vidus eksperimentēja ar sacīkšu auto zemes efektu (en). Ar tā palīdzību auto tiek piespiests ciešāk pie zemes, tā palielinot saķeri ar asfaltu. Andreti palīdzēja pielāgot mašīnu uzstādījumus katrai trasei, un viņam palīdzēja ASV ovālu sacensībās gūtā pieredze. Pateicoties zemes efekta eksperimentiem, 1977. gadā Lotus spēra soli uz priekšu, un Andreti uzvarēja četros no 17 sezonas posmiem — vairāk nekā jebkurš cits braucējs. Tehnisku problēmu un avāriju dēļ viņš daudzās sacensībās izstājās, un čempionāta kopvērtējumā bija 3. vietā. 1978. gadā Andreti uzvarēja sešos posmos, un kļuva par pasaules čempionu. Viņš nodrošināja titulu, taču to nesvinēja, jo tajā pašā sacīkstē viņa komandas biedrs Ronijs Petersons guva smagas traumas, no kurām naktī nomira.
1984. gadā Andreti bija gatavs aizvietot Renault braucēju Patriku Tambē gadījumā, ja Tambē nebūs atguvies no kājas lūzuma. Tambē nokārtoja medicīniskās pārbaudes un piedalījās sacīkstē.
Atgriešanās ASV
Līdzās dalībai Formula 1 čempionātā, Andreti turpināja piedalīties sacensībās ASV, un izlaida Indianapolis 500 tikai 1979. gadā. 1982. gadā viņš pirmo reizi pilnu Indy Car sezonu. Indy Car bija jauns čempionāts, ko rīkoja CART organizācija, un kas pārņēma kādreizējo USAC Champ Car čempionāta nišu. 1983. gadā Andreti sāka ilggadēju sadarbību ar jauno Newman/Haas Racing komandu. 1984. gadā viņš kļuva par Indy Car čempionu, tā izcīnot savu ceturto titulu ASV augstākā līmeņa atklāto riteņu sacensībās (Champ Car).
1989. gadā Newman/Haas komandai pievienojās Mario dēls Maikls. Viņi bija pirmais tēva un dēla duets, kas kopā piedalījās Champ Car sacensībās. Viņi kopā piedalījās arī IMSA GT izturības sacensībās. 1991. gadā Maikls Andreti kļuva par Indy Car čempionu, un Mario bija 7. vietā sezonas kopvērtējumā. Mario Andreti izcīnīja savu pēdējo Indy Car uzvaru 1993. gadā Fīniksas trasē. Šī uzvara 53 gadu un 34 dienu vecumā padarīja Andreti par visu laiku vecāko Indy Car uzvarētāju. Andreti savas pēdējās sacensības aizvadīja 1994. gadā.
Izturības sacensības
Paralēli citām sacensībām, Andreti kopš 1965. gada piedalījās izturības sacensībās. Viņš trīs reizes ir uzvarējis Sebringas 12 stundu sacīkstēs (1967., 1970. un 1972. gadā), kā arī Deitonas 24 stundu sacīkstēs 1972. gadā. Viņš sākotnēji pārstāvēja Holman Moody komandu, bet no 1971. gada sāka braukt Ferrari komandā. Kopā ar Žakiju Iksu viņš uzvarēja vairākās sacensībās, un 1972. gadā palīdzēja Ferrari uzvarēt Pasaules Sportscar čempionātā. Andreti ir piedalījies arī Can-Am sacensībās 1960. un 1970. gados.
Mario Andreti no 1966. līdz 2000. gadam ir vairākkārt piedalījies Lemānas 24 stundu sacīkstēs. Viņš vairākas reizes piedalījās vienā ekipāžā ar savu dēlu Maiklu, un 1988. gadā Mario un Maikls piedalījās vienā ekipāžā ar Mario brāļa Aldo dēlu Džonu. Viņi izcīnīja 6. vietu. Mario Andreti vistuvāk uzvarai bija 1995. gadā, kad Courage Competition komandas sastāvā viņš finišēja 2. vietā.
Privātā dzīve
Mario Andreti sieva Dī Enna (en) bija dzimusi Nazaretas pilsētiņā, kur pēc ierašanās ASV apmetās Andreti ģimene. Viņa iemācīja Mario Andreti angļu valodu, un viņi apprecējās. Dī Enna nomira no sirdstriekas. Viņu dēli Maikls un Džefs arī nodarbojās ar autosportu, un abi piedalījās Indy Car čempionātā. Maikls Andreti ir Andretti Autosport sacīkšu komandas dibinātājs un vadītājs. Maikla dēls Marko Andreti kopš 2006. gada piedalās IndyCar Series.
Mario Andreti ierunāja 1967. gada Ford Fairlane mašīnu 2006. gada animācijas filmā «Vāģi». Tā ir atsauce uz viņa uzvaru 1967. gada Daytona 500 sacensībās.
Mario dvīņubrālis Aldo nomira. Viņa dēli Edams un Džons, kā arī Džona dēls Džerets, ir nodarbojušies ar autosportu.
Kvintu aplis
Kvintu aplis ir tonalitāšu izvietojuma shēma apļa veidā, kur pa kvintām izvietotas tonalitātes un to zīmes augošā secībā. No do mažora skatoties pa labi ir diezētās tonalitātes un pa kreisi — bemolētās. Kvintu apli iespējams papildināt, pievienojot enharmoniski vienādās tonalitātes, taču pārsvarā tajā attēlotas tonalitātes līdz 6 alterācijas zīmēm.
Pēc būtības nosaukums kvintu aplis ir relatīvs, jo tonalitāšu shēma nenoslēdzas līdzīgi aplim, tā ir spirāle, kuru var turpināt uz abām pusēm.
Skatīt arī
Aleksandrs Skrjabins
Polaņeca
Polaņeca ir pilsēta un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes dienvidaustrumos pie Vislas. 1794. gada 7. maijā Polaņecā Tadeušs Koscjuško izdeva t.s. Polaņecas manifestu (pl), kurā daļēja tika atcelta dzimtsbūšana Polijā.
1979. gadā pilsētas pievārtē tika uzcelta viena no lielākajām TES Polijā — Elektrownia Połaniec.
Augstums virs jūras līmeņa
Augstums virs jūras līmeņa (saīsinājumā: augstums v.j.l.) ir absolūtais augstums, kas raksturo Zemes virsmas punkta attālumu pa vertikāli attiecībā pret vidējo jūras līmeni. Augstums virs jūras līmeņa var būt arī negatīvs lielums, kas norāda uz to, ka objekts atrodas zemāk par vidējo jūras līmeni. Augstākais sauszemes punkts virs jūras līmeņa ir Everests (8848 m), bet zemākais sauszemes punkts ir pie Nāves jūras krastiem (−423 m).
UEFA
UEFA (en) jeb Eiropas Futbola asociāciju savienība ir Eiropas futbola administratīvais un kontroles orgāns. Tā pārstāv Eiropas nacionālās futbola federācijas, rīko izlašu un klubu turnīrus, kontrolējot naudas balvas, noteikumus un plašsaziņas līdzekļu tiesības uz šiem turnīriem. Tā ir viena no sešām FIFA kontinentālajām federācijām.
UEFA tika nodibināta 1954. gada 15. jūnijā Bāzelē, Šveicē, pēc Francijas, Itālijas un Beļģijas futbola federāciju sarunām. Līdz 1959. gadam organizācijas galvenā mītne atradās Parīzē, tad tā tika pārvietota uz Berni. Kopš 1995. gada galvenā mītne atrodas Šveices pilsētā Nionā. Sākotnēji to veidoja 25 futbola federācijas, nu to skaits ir 55.
No visām konfederācijām UEFA ir pati bagātākā un ietekmīgākā. Gandrīz visi pasaules labākie futbolisti spēlē Eiropas klubos (Anglijā, Itālijā, Spānijā, Vācijā), jo šeit atrodas pasaules bagātākie klubi, kas piedāvā vislielākās algas. UEFA spēlē daudzas pasaules elites izlases.
Augstākais UEFA kontroles orgāns ir kongress, kas tiek sasaukts katru gadu. Tajā piedalās pārstāvji no visām dalībvalstīm. Augstākā izpildinstitūcija ir UEFA izpildkomiteja, ko ievēl kongress. Tās sastāvā ietilpst UEFA prezidents un 16 locekļi. Prezidenta un izpildkomitejas locekļu darbības termiņš ir 4 gadi. Pirmais UEFA prezidents bija Ebe Švarcs. Pašreizējais prezidents ir slovēnis Aleksanders Čeferins, kas tika ievelēts 2016. gada septembrī.
Izlašu turnīri
Galvenais vīriešu izlašu turnīrs ir Eiropas čempionāts, kas norisinās kopš 1958. gada. Tā pirmais finālturnīrs notika 1960. gadā, un līdz 1964. gadam tas bija pazīstams kā Eiropas Nāciju kauss. 2018. gadā pirmoreiz notiks UEFA Nāciju līgas turnīrs.
UEFA rīko arī U21, U19 un U17 turnīrus, kuros piedalās vīriešu izlases, kuru spēlētāju vecums nepārsniedz attiecīgi 21, 19 un 17 gadus.
Sieviešu izlasēm tiek rīkots Eiropas čempionāts sievietēm, kā arī U19 un U17 Eiropas čempionāti.
Klubu turnīri
UEFA rīko arī vairākus klubu turnīrus. Populārākais no tiem ir UEFA Čempionu līga, kurā piedalās nacionālo valstu futbola čempioni (rangā augstāk esošās valstis var pārstāvēt vairāki klubi). Tas tika pirmoreiz rīkots 1955. gadā, bet līdz 1992. gadam tā nosaukums bija Eiropas čempionvienību kauss jeb Eiropas kauss. Otrs svarīgākais turnīrs ir UEFA Eiropas līga (iepriekš UEFA kauss), kurā piedalās nacionālo valstu kausu ieguvēji, kā arī čempionātā augstāk esošās komandas. Tas tiek rīkots kopš 1971. gada.
Trešais svarīgākais turnīrs savulaik bija UEFA Kausu ieguvēju kauss, kurā piedalījās nacionālo valstu kausu ieguvēji. Tas tika aizsākts 1960. gadā, bet 1999. gadā tika apvienots ar UEFA kausu. Kopš 1973. gada tiek izspēlēts arī UEFA Superkauss, par kuru sacenšas divas komandas — Čempionu līgas uzvarētāja un UEFA Eiropas līgas kausa uzvarētāja (agrāk Kausu ieguvēju kausa ieguvēja).
No 1995. līdz 2008. gadam tika rīkots arī UEFA Intertoto kauss, kurā piedalījās komandas, kas pēc nacionālo čempionātu rezultātiem nekvalificējās UEFA kausa izcīņai. Šajā turnīrā tika izspēlētās trīs papildu vietas UEFA kausam. Turnīrs tika likvidēts, paplašinot UEFA Eiropas līgas kvalifikācijas dalībnieku skaitu.
Vēl tiek rīkots UEFA Reģionu kauss amatieru komandām, kā arī UEFA Sieviešu čempionu līga — sieviešu komandām. 2013. gadā tika izveidota UEFA Jaunatnes līga, kurā piedalās Čempionu līgas klubu U19 komandas un 32 valstu jauniešu čempioni.
Panzerkampfwagen I Ausf. A (Sd.Kfz 101)
Panzerkampfwagen I Ausf.A (Sd.Kfz 101) bija Vācijas vieglais tanks. To sāka ražot jau 1934. gada jūlijā — dažus mēnešus pēc nacistu nākšanas pie varas Vācijā. Šis tanks tika būvēts uz industriālā traktora pamatnes, jo Versaļas līgums aizliedza uzturēt Vācijai bruņojumā tankus. Tanks bija paredzēts kā kājnieku atbalsta tanks, bet reāli tas kalpoja tankistu apmācībai augošajā armijā.
Tanks bija aprīkots ar diviem ložmetējiem, kas abi bija ievietoti rotējošā tornī. Tankam bija divu cilvēku apkalpe. Tankam bija relatīvi neliela masa — 5,4 t, bruņu biezums 6—13 mm. Pilntvertnes nobraukums 140 km. Saražoti 477 eksemplāri no 1934. līdz 1936. gadam.
Gudjē sala
Gudjē sala (fr, en) ir ap 220 m gara un līdz 120 m plata saliņa pie ieejas Lokruā līcī Vīnkes salas ziemeļrietumu piekrastē Antarktikā. Sala sastāv no ledāju noapaļotām klintīm, sniega sega vasarās nokūst. Salā mīt vairākas džentū pingvīnu kolonijas.
Saliņu pirmā nokartēja Francijas Antarktiskā ekspedīcija (1903—1905) Žana Batista Šarko vadībā un nosauca par godu ekspedīcijas kuģa Français vecākajam inženierim E. Gudjē (E. Goudier).
No 1911. līdz 1931. gadam saliņu kā bāzi izmantoja vaļu mednieki. 1944. gada 11. februārī britu militārās operācijas “Tabarin” ietvaros bijušās vaļu mednieku stacijas vietā tika izveidota militārā atbalsta bāze ienaidnieka pārvietošanās novērošanai Bāze A (vēlāk Portlokruā). Pēc kara tā tika nodota Folklenda Salu Teritoriju dienestam un ar pārtraukumiem darbojās līdz 1962. gadam. 1996. gadā stacija tika atjaunota un kopš tā laika ir viens no populārākajiem tūristu galamērķiem Antarktīdā.
Diplodoks
Diplodoki (la) ir zauropodu apakškārtas ģints, kuri dzīvoja Juras laikmeta periodā pirms 150-147 miljoniem gadu Ziemeļamerikas rietumos. Pirmo reizi šī dinozaura fosilijas atrada Semuels Vilistons tālajā 1877. gadā. Nosaukumu šai ģintij gadu vēlāk deva Otniēls Čārlzs Māršs, veidojot to no grieķu vārdiem διπλόος (diploos, "dubults, divkāršs") un δοκός (dokos, "baļķis").
Metrs
Metrs (simbols: m) ir Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI) garuma pamatmērvienība, kas ir vienāda ar attālumu, ko gaisma veic vakuumā 1/299 792 458 sekundēs. CGS sistēmā garuma pamatmērvienība ir centimetrs.
Diplodoks
Diplodoks ir viens no atpazīstamākajiem dinozauriem ar savu klasisko formu, garo kaklu, asti un četrām masīvām kājām. Ilgu laiku diplodoks tika uzskatīts par lielāko dinozauru, bet mūsdienās ir atklāti vēl lielāki dinozauri, piemēram, Amphicoelias, Bruhathkayosaurus. Lielais dinozaura izmērs ir cieši saistīts ar barības pārpilnību un plēsoņām, kuras bija jāpāraug, lai varētu pretoties tiem.
Metrs
Vēsturiski metra mērvienība radās 1797. gadā Francijā, un toreiz tika noteikts, ka tā ir vienāda ar 1/10 000 000 daļu no tā Zemes meridiāna garuma, kas ir novilkts caur Parīzi no Ziemeļpola līdz ekvatoram. Mērvienības nosaukums ir radies no grieķu vārda (metron), kas nozīmē "mērs", "lineāls". No 1889. līdz 1960. gadam metrs bija vienāds ar stieņa garumu, kas bija izgatavots no platīna (90%) un irīdija (10%) sakausējuma, un atradās Parīzē Starptautiskajā svaru un mēru birojā (Bureau international des poids et mesures). 1960. gadā pieņēma, ka metrs ir attālums, kurā 1 650 763,73 reizes ietilpa kriptona-86 atomu izstarotās oranžas gaismas viļņa garums. Pašreizējā definīcija, ka metrs ir attālums, ko gaisma veic vakuumā 1/299 792 458 sekundēs, ir spēkā kopš 1983. gada.
Diplodoks
Apraksts
Diplodoki, vieni no pazīstamākajiem zauropodiem, bija uz četrām kājām staigājoši dinozauri. Tam bija ļoti garš kakls un gara, pātagai līdzīga aste. Priekšējās ekstremitātes šim dzīvniekam bija nedaudz īsākas neka pakaļkājas, bet tas netraucēja tam pārvietoties horizontālā virzienā. Bieži vien tas tiek salīdzināts ar piekartilta mehānismu. Starp citu, diplodoks ir lielākais dinozaurs, kura skelets ir atrasts pilnībā.
Metrs
Atvasinātās vienības
Mērvienība metrs ir dažu atvasināto mērvienību pamatā, piemēram, kvadrātmetrs (mēra laukumu), kubikmetrs (tilpumu). Metrs ir arī daļa no citu lielumu mērvienībām, piemēram, ātrumu mēra metros sekundē, paātrinājumu — metri sekundē ik sekundi, spēku — kilograms × metrs sekundē ik sekundi utt.
Verpakovskis
Verpakovskis var būt:
Dzeltenvēdera ķauķis
Dzeltenvēdera ķauķis (Abroscopus superciliaris) ir cetiju dzimtas (Cettiidae) dziedātājputns. Tam ir 10 pasugas. Sastopams Bangladešā, Butānā, Brunejā, Kambodžā, Ķīnā, Indijā, Indonēzijā, Laosā, Malaizijā, Mjanmā, Nepālā, Taizemē un Vjetnamā.
Izskats
Dzeltenvēdera ķauķis ir neliels dziedātājputns ar baltu pakakli, dzeltenu vēderu un olīvzaļu muguru. Virs tumšās acs balta uzacs, piere tumši pelēka. Knābis salīdzinoši garš, aste ļoti šaura, tumšā, olīvzaļā krāsā no virspuses, no apakšas pelēkbrūna. Ķermeņa garums ir 9—11,5 cm.
Uzvedība
Ligzda tiek būvēta vecā, mirušā bambusa kokā, izveidota no sūnām kā spilvens. Dējumā 3—5 baltas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem.
Sistemātika
Dzeltenvēdera ķauķim ir 10 pasugas:
Dorisa Lesinga
Dorisa Meja Lesinga (, dzimusi Teilere (Tayler), mirusi ) bija britu rakstniece, kas rakstīja galvenokārt romānus un stāstus. Viņas darbos galvenokārt ir aprakstīti cilvēki, kas iesaistīti sociālos un politiskos 20. gadsimta apvērsumos. Lesinga 2007. gadā saņēma Nobela prēmiju literatūrā.
Kad Lesinga piedzima, viņas ģimene dzīvoja Persijā. Kad Dorisai bija pieci gadi, ģimene pārcēlās uz Dienvidrodēziju (mūsdienās Zimbabve), kur dzīvoja līdz 1949. gadam. Tad viņa atkal pārcēlās uz dzīvi Anglijā. Jaunības gados viņa bija aktīva komuniste. Savā darbā In Pursuit of the English (1960) viņa ir aprakstījusi pirmos mēnešus, ko nodzīvoja Anglijā, savukārt Going Home (1957) aprakstīja izjūtas, kas skāra Lesingu, kad viņa viesojās Rodēzijā. 1994. gadā publicēja pirmo autobiogrāfijas daļu Under My Skin; otrā daļa Walking in the Shade tika izdota 1997. gadā.
Viņas pirmais publicētais darbs ir The Grass Is Singing ("Zāle dzied", 1950). Tajā ir aprakstīta baltādaina zemnieka un viņas sievas dzīve Rodēzijā kopā ar melnādainajiem kalpiem. Starp viņas visnozīmīgākajiem darbiem ir pusautobiogrāfiska romānu sērija Children of Violence ("Vardarbības bērni", 1952–69), piecas grāmatas par Martu Kvestu, kas uzaugusi Dienvidāfrikā un pēc tam pārcēlusies uz dzīvi Anglijā. Viens no viņas visvairāk lasītajiem darbiem ir The Golden Notebook ("Zelta dienasgrāmata", 1962).
Skrudalienas pagasts
Skrudalienas pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām, novada Augšzemes daļā, Baltkrievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Tabores, Vecsalienas, Salienas, Demenes un Laucesas pagastiem, kā arī Baltkrievijas Vitebskas apgabala Braslavas rajonu.
Upes
Čuriškas upe, Kumbule, Kuriļišku upīte, Silica.
Ezeri
Abiteļu ezers, Beļanu ezers, Bruņu ezers, Glušonki, Riču ezers, Sila ezers, Sitas ezers, Smiļģiņa, Šengeidas ezers, Valņaņišku ezers.
Vēsture
1889. gadā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Aizlauces draudzes novadā izveidoja Skrudalinas pagastu (Skrudalina), apvienojot 7 muižu pagastus. 1935.gadā Skrudalienas pagasta platība bija 107,45 km² un tajā dzīvoja 3335 iedzīvotāji. Pēc 1920. gada zemes reformas Skrudalienes pagasta Bruņas muiža (Brunnen) tika sadalīta 44 vienībās 670 ha kopplatībā, Elkšņu muiža (Ellern) 29 vienībās 528 ha kopplatībā, Liellašu muiža (Groß-Lassen) 26 vienībās 394 ha kopplatībā, Tābaras muiža (Tabor) 21 vienībās 360 ha kopplatībā, Māres muiža (Marienhof) 25 vienībās 290 ha kopplatībā, Šteinfeldes muiža 6 vienībās 149 ha kopplatībā. Grīvas pareizticīgo draudzes zemi sadalīja 6 vienībās 147 ha kopplatībā, bet Skrudalienes ciemu 61 vienībā 53 ha platībā.
1945. gadā pagastā izveidoja Adamovas, Skrudalienas un Tabores ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Skrudalienas ciems ietilpis Grīvas (1949-1955), Ilūkstes (1955-1956) un Daugavpils (pēc 1956) rajonos. 1954. gadā Skrudalienas ciemam pievienoja likvidēto Maltas ciemu, 1965. gadā - daļa likvidētā Silenes ciema, bet 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Laucesas ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Skrudalienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novadu kopā ar Ilūkstes novadu iekļāva jaunajā Augšdaugavas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Silene (pagasta centrs), Skrudaliena, Braslas, Bruņene, Ezerne, Ilga, Joniški, Kaptiliški, Katineļi, Salmanovka, Sūriški, Šengeida, Tarasovka, Valniški, Vārpene, Viktorija, Vitaniški, Voitiški.
Help!
Help! var būt:
Imants Lieģis
Imants Viesturs Lieģis (dzimis Lielbritānijā) ir latviešu diplomāts un politiķis, bijis Latvijas aizsardzības ministrs un 10. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas "Vienotība" saraksta. Saeimā vadīja Eiropas lietu komisiju un Latvijas delegāciju NATO Parlamentārajā Asamblejā. Latvijas vēstnieks Francijā.
Biogrāfija
Dzimis trimdas latviešu ģimenē, studējis Ņūkāslas Universitātē, ieguvis grādu tieslietās. Aktīvi piedalījies trimdas latviešu sabiedriskajā dzīvē, 1989. gadā kļuvis par Pasaules Baltiešu apvienības pārstāvi Eiropā.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pārcēlies uz Latviju un kopš 1992. gada ieņēmis dažādus amatus Ārlietu ministrijā un diplomātiskajā dienestā (bijis arī valsts sekretāra vietnieks). 1997. gadā kļuvis par Latvijas vēstnieku Beļģijā, Luksemburgā un Nīderlandē, kā arī par Latvijas vēstnieku NATO.
No 2005. gada darbojies Latvijas pārstāvniecībā Eiropas Savienībā, kā vēstnieks Drošības un politikas komitejā. No 2008. gada līdz 2009. gadam I. Lieģis bija Latvijas vēstnieks Spānijā.
2012. gadā I. Lieģis kļuva par Latvijas vēstnieku Ungārijā. 2016. gada februārī iecelts par Latvijas vēstnieku Francijā.
Imants Lieģis ir precējies, ģimenē ir divas meitas.
Politiskā darbība
2009. gadā "Pilsoniskā savienība" izvirzīja I. Lieģi kā bezpartijisku kandidātu aizsardzības ministra amatam Valda Dombrovska veidotajā valdībā. Saeima apstiprināja valdību un līdz ar to I. Lieģa stāšanos ministra amatā. 2010. gadā iestājās "Pilsoniskajā savienībā". 2010. gada rudenī ievēlēts 10. Saeimā no apvienības "Vienotība" saraksta. Ārkārtas 11. Saeimas vēlēšanās I. Lieģis nekandidēja.
Apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2003).
HK 21
HK 21 ir Vācijas kompānijas Heckler & Koch (HK) izstrādātais galveno uzdevumu ložmetējs. Tā ir no patronlentes barojama HK 11 versija, kas bāzēta uz G3. Tā pēcteči ir HK 21A1 un HK 21e. Šis ierocis izceļas ar to, ka tas savulaik lietots daudzās specvienībās, jo ierocis ir diezgan precīzs. Heckler und Koch HK 21 vairs neražo.
Tehniskais raksturojums
HK 21 darbības princips ir līdzīgs kā G3 šautenē, izmantojot divdaļīgus stobra resgaļa bloķēšanas un aizturēšanas veltņus. Aizslēga galvas aizmugurējās kustības palēnināšana pārlādēšanas cikla sākumposmā, ar piemērotu kameru patronas brīvai kustībai, darbojas no aizslēgta aizslēga pozīcijas ar patronu kamerā, kad ierocis ir gatavs šaut. HK 21 munīcija parasti tiek glabāta sadalītu posmu patronlentē, un ierocis darbojas vai nu ar Vācijas DM 60 patronlenti, vai ASV M13 patronlenti, vai Francijas patronlenti. Tomēr, ja vajadzīgs, tas var strādāt arī ar vienlaidu posmu patronlenti DM 1. Turklāt, nomainot stobra cauruli, patronlentes barošanas plātni un aizslēgu, ierocis tiek pārveidots šaušanai ar 5,56 x 45 mm vai 7,62 x 39 mm patronām. Ieroča lietderīgums tiek vēl palielināts, barošanas mehānismā ievietojot magazīnu adapteri. Tas pieņem jebkuras Heckler und Koch 7,62 mm magazīnas, atšķirībā no G3 ieroča vai HK 11 vieglā ložmetēja. Ja nepieciešams, patronlentes barošanas vienība var tikt izņemta un aizstāta ar magazīnu vienību, kas der stobra kārbā un tiek turēta ar divām tapām. Šī vienība atļauj izmanot 20 ložu magazīnas vai 80 ložu plastmasas dubultdiskveida magazīnas. Ierocis var šaut lodes pa vienai lodei vai pilnīgi automātiski. Izvēles svira ir virs pistoles spala un mēlītes mehānisma, atdalītājs un automātiskā sprūdsvira ir tās pašas kā G3 ierocī.
Komplektējums
HK 21 nāk komplektā ar divām stobra caurulēm un divkāji. HK 21 var tikt izmantots no integrētiem divkājiem (kā vieglais ložmetējs) vai no trijkāja balsta. Divkājis var tikt piestiprināts gan stobra priekšpusē, gan aizmugurē. Tas ļauj izvēlēties dažādas šaušanas iespējas. Trijkājis ir sastopams reti, pastāv arī īpašs variants, kas mazina triecienu. Tā kā HK 21 ir atvasināts no G3, priekšrocība ir tas, ka tas var izmantot tās pašas detaļas, kas ir šai triecienšautenei.
Priekšrocības un trūkumi
Ir viedoklis, ka šis ierocis ar tā uguns tempu 850 lodes/min un šaušanas tālumu 800 m neder biežām apšaudēm, tikai īsām apšaudēm. Galvenā problēma ir tā, ka tā ložu ievades vieta ir ieroča apakšā. Tas padara pielādēšanu kaujas laukā neveiklu, īpaši skrienot. Lielākā priekšrocība ir tā precizitāte. Ilgu laiku tas tika lietots kā snaiperu atbalsta ierocis. Tas varēja trāpīt mērķim 300 m tālumā bez grūtībām gan pusautomātiskajā, gan ar 3 ložu šāviņiem. Pilnīgi automātiskais režīms ir neprātīgs, tad to ir ļoti grūti noturēt mērķa atrašanās vietā tā atsitiena dēļ. Tas tiešām ir domāts šaušanai pa lodei. Tā kā tas tiek ielādēts no apakšas, lodes tiek uzsviestas diezgan augstu, un lietojot ieroci telpās var gadīties pašam tikt apbērtam ar izšauto ložu čaulām. Labākā HK 21 loma ir sagatavotā pozīcijā no attāluma un šaujot pa lodei.
Enharmonisms
Enharmonisms ir skaņas, tonalitātes, akordi un intervāli, ko apzīmē dažādi, bet tie paši par sevi ir identiski (piemēram, Fa diēzs = Sol bemols). Tas, ka to muzikālā vērtība ir vienāda nenozīmē, ka to funkcijas mūzikā ir vienādas.
Jurki
Jurki (arī Jurkas) ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā, ziemeļaustrumu virzienā no Greivuļu krustojuma. Kaut ciems atrodas abpus autoceļa A12, tomēr dažām mājām ciemā nav izbraukuma uz to, bet ir izbraukums uz vietējās nozīmes autoceļu Greivuļi — Ilzeskalns (V562).
Jurkās mūža nogalē dzīvojis dzejnieks, preses darbinieks Seimaņs Putāns (1892-1969).
Opatova
Opatova ir pilsēta, apriņķa un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes austrumos pie Vislas.
2014. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā
2014. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā bija 31. Pasaules čempionāts orientēšanās sportā, kas notika Itālijas Trento provincē un Veneto reģionā (sprinta sacnsības notika tā galvaspilsētā Venēcijā) no līdz. Pasaules čempionāts Itālijā notika pirmo reizi. Sacensību programmā līdzās tradicionālajiem veidiem: sprintam, vidējai distancei, garajai distance un stafetei, pirmo reizi tika iekļauta arī sprinta stafete abu dzimumu sportistiem.
Par čempionāta medaļām bagātāko sportisti kļuva Šveices sportiste Judīte Vīdere, kas izcīnīja trīs zelta medaļas un vienu bronzas medaļu.
Pasaules čempionātā piedalījās arī 8 Latvijas orientieristi. Rezultāti bija vājāki kā iepriekšējos gados ierasts (kad Edgars Bertuks bija medaļnieku skaitā divos iepriekšējos čempionātos pēc kārtas). Augstākos rezultātus individuāli izcīnīja Inga Dambe: 18. vietu garajā distancē un 19. vietu vidējā distancē.
Dārdžilinga
Dārdžilinga ir pilsēta Rietumbengālē, Indijā. Pilsētas kopējā platība ir 10,57 km², 2011. gadā pilsētā dzīvoja 132 016 iedzīvotāji. Vidējais pilsētas augstums virs jūras līmeņa ir 2 050 metri. Dārdžilinga ir plašāk pazīstama ar plašo tējas nozari un kalnaino apvidu, kas ir iekļauts UNESCO Pasaules dabas mantojuma sarakstā.
Portishead
Portishead ir angļu elektroniskās mūzikas grupa no Bristoles. Grupa savu nosaukumu ir ieguvusi no Bristolei 13 kilometru attālas pilsētas Portishedas. Grupas sastāvā ietilpst Džefs Barovs, Beta Gibonsa un Edriens Atlijs.
Pasekstes guana
Pasekstes guana (Aburria aburri) ir Dienvidamerikas kokuvistu dzimtas (Cracidae) putnu suga, kas ir vienīgā suga pasekstes guanu ģintī (Aburria). Šī suga ir sastopama no Venecuēlas rietumiem un Kolumbijas ziemeļiem līdz pat Peru dienviddaļas vidienei. Starptautiskajā Sarkanajā grāmatā šī suga ir ierakstīta NT kategorijā. Pamanīt šo putnu sugu var mežaudzes vainaga klājā uz kokiem, kam ir augļi.
Abu dzimumu putni ir līdzīgi, bet tēviņš ir nedaudz lielāks par mātīti. Ķermeņa garums ir 71—77,5 cm. Kakls ir garš un tievs, knābis — blāvi zils ar tumšu galiņu, kājas — blāvi dzeltenas. Apspalvojums ir melns ar bronzas un zaļu atspīdumu.
.pt
.pt ir Portugāles Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). To pārvalda e Fundação para a Computação Científica Nacional (FCCN). Domēnam .pt pieejami šādi trešā līmeņa domēni:
Otrā līmeņa domēna reģistrēšana ir pieejama ar šādiem ierobežojumiem: Domēnam *.com.pt nav ierobežojumu, to ir visvieglāk reģistrēt, šī domēna reģistrēšanai nav nepieciešama klātbūtne.
Kopš ir iespējams reģistrēt internacionālus domēna vārdus (IDN). Pašlaik ir iespējams reģistrēt domēnus ar šādiem simboliem.à, á, â, ã, ç, é, ê, í, ó, ô, õ, ú. Tikai šie burti tiek lietoti portugāļu valodā.
Otrā līmeņa domēni, izņemot .gov.pt, tiek maz izmantoti, jo liela daļa lietotāju bija reģistrējuši .pt domēnus, kad tie tika ieviesti. Daudzi vēl joprojām izvēlas reģistrēt .pt domēnus, jo tos ir grūtāk reģistrēt, tātad būs mazāka iespēja, ka ir reģistrēts līdzīgs domēns, kā arī tos ir vieglāk atcerēties. Domēnu reģistrs aktīvi reklamēja .com.pt domēnu, kā rezultātā pašlaik ir daudz mājas lapu ar šādu domēnu, tomēr citi otrā līmeņa domēni, tādi kā .nome.pt, tiek izmantoti maz.
Domēna pastāvēšanas sākumposmā reģistrators mēģināja kontrolēt domēna reģistrāciju ar stingriem noteikumiem, kuri daudzas reizes tika mainīti. Sakarā ar noteikumu maiņu tika eksistēja domēni, kurus nebūtu iespējams reģistrēt ar pastāvošajiem noteikumiem. Šī iemesla dēļ advokāti pieprasīja iespēju reģistrēt jebkuru domēnu balstoties uz vienlīdzības principiem. Kad situāciju vairs nebija iespējams kontrolēt, reģistrators mēģināja sekmēt otrā līmeņa domēnu izmantošanu. Neskatoties uz to, lietotāji izvēlas reģistrēt domēnus zem .pt domēna. Tiek lēsts, ka .pt domēns tiek izmantots mazliet zem 10% no visām portugāļu valodas lapām .pt domēns ir trešais populārākais starp mājas lapām portugāļu valodā, uzreiz pēc .br un .com apsteidzot .net, .org un .info.
Ārējās saites
Toppdomän
Maksis Reiters
Maksis Reiters (īstajā vārdā Mārtiņš Reiters; — ) bija Sarkanās armijas virsnieks, Pirmā pasaules kara, Krievijas pilsoņu kara un Otrā pasaules kara dalībnieks. Ļeņina ordeņa kavalieris.
Biogrāfija
Dzimis Ventspils apriņķa Ziru pagasta “Meļķos” kalpa Andreja un Grietas Reiteru ģimenē. 1906. gadā brīvprātīgi iestājies Krievijas impērijas armijā. 1910. gadā Reiters pabeidza Irkutskas karaskolu. Pirmajā pasaules karā piedalījies karadarbībā Kaukāza frontē. Sākumā komandējis rotu, tad bataljonu. Pēdējā dienesta vieta bija armijas štābs, kur Reiters bija virsnieks īpašiem uzdevumiem. Krievijas impērijas armijā uzdienējies līdz pulkveža dienesta pakāpei. Smagi slims viņš nokļuva vāciešu gūstā 1918. gada beigās. Nākamā gada pavasarī atbrīvots un atgriezies Padomju Krievijā, kur pārgājis lielinieku pusē.
Krievijas pilsoņu karā karojis Ziemeļu frontē, kur ieņēma pulka adjutanta amatu. Vēlāk iecelts par pulka komandiera palīgu un pēc tam pulka komandiera amatā. 1920. gadā cīnījies Poļu—padomju karā. 1921. gada martā Reiters piedalījās Kronštates dumpja apspiešanā. Kā 97. pulka komandieris apbalvots ar savu pirmo Sarkanā Karoga ordeni. No 1921. gada strēlnieku brigādes komandieris. Pēc tam bija 11. strēlnieku divīzijas komandiera palīgs. 1922. gadā otrreiz apbalvots ar Sarkanā Karoga ordeni. Reizē ar ordeni saņēmis Krievijas komunistisko (boļševiku) partijas biedra karti. No 1924. līdz 1929. gadam Reiters bija 2. Pieamūras strēlnieku divīzijas un vēlāk 30. strēlnieku divīzijas komandieris. 1929. gadā piedalījies kaujās uz Ķīnas-Austrumu dzelzceļa pret Ķīnas Republikas spēkiem. 1932. gadā Reiters tika iecelts par Sibīrijas kara apgabala 73. strēlnieku divīzijas komandieri. 1935. gada novembrī dienējis ģenerālštābā. No 1936. līdz 1939. gadam Reiters vadīja Kaujas apmācības pārvaldes 3. nodaļu Sarkanajā armijā. No 1940. gada janvāra Ziemeļkaukāza kara apgabala komandiera palīgs. No jūlija komandiera vietnieks. Tajā pašā mēnesī paaugstināts par ģenerālleitnantu.
Karojis Otrajā pasaules karā. No 1941. gada augusta līdz decembrim Reiters bija Centrālās un Brjanskas frontes aizmugures komandiera vietnieks. Pēc tam Reiters bijis komandieris vairākās Sarkanās armijas frontēs — Brjanskas (II) frontē (28.09.42 — 12.3.43), Rezerves (II) frontē (12.03.43 — 23.03.43), Kurskas frontē (23.03.43 — 27.03.43), Orlovas frontē (27.03.43 — 28.03.43) un Brjanskas (III) frontē (28.03.43 — 05.06.43). Pēc tam no 1943. līdz 1945. gadam Reiters komandēja Dienvidurālu kara apgabalu. Pēc atsevišķiem avotiem 1945. gadā bijis Latvijas PSR aizsardzības tautas komisārs, tomēr šāda amata pastāvēšana tiek apšaubīta.
Sarkanrīkles svilpējguana
Sarkanrīkles svilpējguana (Pipile cujubi) ir Dienvidamerikas kokuvistu dzimtas (Cracidae) putnu suga. Apdzīvo tropu un subtropu ieplaku mitrus mežus netālu no upēm. Starptautiskajā Sarkanajā grāmatā šī suga ir ierakstīta zem LC kategorijas. Ķermeņa garums ir ~75 cm
Pasugas
Ir zināmas 2 pasugas :
2008. gada referendums par grozījumiem Satversmē
Referendums par grozījumiem Satversmē, kas paredz pilsoņiem tiesības atlaist Saeimu, tika rīkots.
Grozījumu projektu sagatavoja Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība, kas 2008. gada 1. februārī iesniedza to Centrālajai vēlēšanu komisijai (CVK) ar 11 095 vēlētāju parakstiem. No 2008. gada 12. marta līdz 10. aprīlim notika CVK organizētā parakstu vākšana par Satversmes grozījumu projektu. Kopā likumprojekta atbalstam tika savākti 217 567 paraksti; no parlamentārām partijām parakstu vākšanu atbalstīja JL, SC un PCTVL. Grozījumus CVK nodeva Valsts prezidentam, kas tos iesniedza Saeimā. 5. jūnijā Saeima noraidīja grozījumu projektu, un 6. jūnijā CVK nolēma, ka tautas nobalsošanai jānotiek 2. augustā.
1962. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 1962. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
2008. gada referendums par grozījumiem Satversmē
CVK priekšsēdētājs Arnis Cimdars prognozēja, ka referendums izmaksās 2—2,5 miljonus latu.
Referenduma rezultāti
Referendumā par Satversmes grozījumiem kopumā piedalījās 627 287 balsstiesīgie pilsoņi, no kuriem par Satversmes grozījumiem nobalsoja 608 446 iedzīvotāji jeb 40,16% no visu balsstiesīgo skaita. Lai grozītu Satversmi, bija nepieciešams vismaz puses no visiem balsstiesīgo atbalsts jeb 757 607 balsis.
Cianīdi
Cianīdi ir ciānūdeņražskābes (zilskābes) HCN sāļi. Šķīstošie neorganiskie cianīdi ir ļoti toksiski dzīviem organismiem. Dabā cianīdi ir reti sastopami, jo ciānūdeņražskābe ir ļoti vāja skābe (vājāka par ogļskābi), un cianīdi ātri sadalās. Cianīdu toksiskums lielā mērā ir saistīts ar to, ka ciānūdenražskābes anjoni veido ļoti stabilus kompleksus. Līdzīgi notiek saindēšanās ar oglekļa monoksīdu (CO) un karboniliem.
Organiskos cianīdus sauc par nitriliem. Tie ir organiski savienojumi, kuru molekulā viens vai vairāki ūdeņraža atomi ir aizvietoti ar cianogrupu (-CN). Tie ir mazāk toksiski kā neorganiskie cianīdi.
Petrovka
Petrovka var būt:
With The Beatles
With The Beatles ir otrais grupas The Beatles albums. Tas tika izdots četrus mēnešus pēc "Please Please Me", grupas pirmā albuma, kā arī vienā dienā ar Džona Kenedija nāvi.
Pusapgaismotās sejas uz albuma vāka ir viens no grupas simboliem.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas sarakstīja Lenons/Makartnijs, izņemot, kur pieminēts.
Andrejs Krastkalns
Andrejs Krastkalns ( — ) bija latviešu sabiedriskais darbinieks un zvērināts advokāts. Rīgas Latviešu biedrības sekretārs, priekšsēdētāja biedrs, priekšsēdētājs (1898-1939). Rīgas pilsētas galvas biedrs (1916-17), Vidzemes komisārs Pagaidu valdības laikā (1917), Baltijas hercogistes Reģentu padomes loceklis (1918). 2. Saeimas deputāts no Kristīgās Nacionālās savienības.
Dzīvesgājums
Dzimis Talsu apriņķa Nurmuižas pagasta "Lejaslāčos" (tagad - Lībagu pagastā) lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Kārļa Mīlenbaha vadītajā skolā Talsos, bet pēc tam Vidzemes guberņas ģimnāzijā Rīgā. No 1891. gada studēja Maskavas Universitātē, kur bija viens no studentu korporācijas "Fraternitas Moscoviensis" ("Fraternitas Lettica" no 1920) dibinātājiem. 1895. gadā viņš ieguva augstāko izglītību tiesību zinātnē, atgriezās Rīgā un strādāja advokatūrā. Šajā periodā atradās Krišjāņa Valdemāra ideju stiprā ietekmē. Andrejs Krastkalns lielāko sava mūža daļu (40 gadus) veltīja Rīgas Latviešu biedrības vadīšanai, būdams tās sekretārs (1898-1904), priekšnieka biedrs (1904-1919) un priekšnieks. 1907. gadā viņu ievēlēja Rīgas pilsētas valdē, 1910. gadā par Rīgas-Valmieras goda miertiesnesi. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Krastkalnu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvas biedru, 1917. gadā viņš pildīja pilsētas galvas pienākumus, pārtikas deficīta apstākļos ievedot kartīšu sistēmu. Pēc Februāra revolūcijas bija Vidzemes guberņas komisārs, bet pēc Rīgas nokļūšanas Vācijas pakļautībā viņš 1918. gada martā atbalstīja Baltijas valsts dibināšanu.
1918. gada novembrī Krastkalns tika ievēlēts Vidzemes landesrātā un Baltijas hercogvalsts valdībā (Regentschaftsrat), kur panāca latviešu valodas atļaušanu miertiesās. 1919. gadā Andrieva Niedras vadītajā Latvijas Pagaidu valdībā ieņēma apgādes ministra vietu, pēc lielinieku padzīšanas no Rīgas ar ASV noslēdza līgumu par bada cietēju apgādi pārtiku. 1925. - 1928. gadā Andrejs Krastkalns bija 2. Saeimas deputāts, strādāja juridiskajā komisijā. 1932. gadā viņš veicināja Zinātņu komitejas dibināšanu pie Rīgas Latviešu biedrības profesora Pētera Šmita vadībā, kurai bija jākalpo kā privātai "Latviešu zinātņu akadēmijai" (latīņu: Academia Scientiarum Latviensis).
Andrejs Krastkalns miris 1939. gada 14. februārī no sirdstriekas savās mājās pie rakstāmgalda. Apglabāts Rīgas Meža kapos.
Rīgas Latviešu biedrības vadīšana
Andrejs Krastkalns bija Rīgas Latviešu biedrības (RLB) priekšnieks gandrīz 20 gadus - no 1919. gada augusta līdz 1939. gada februārim. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas viņa vadībā tika pārstrādāti RLB statūti (1923. un 1938. gadā), nodibināta Nacionālās un politiskās audzināšanas nodaļa (1929. gadā), Zinātņu komiteja (1932. gadā) un pārbūvēts biedrības nams Merķeļa ielā (1938. gadā). Viņa vadītā biedrība bija Latvijas valsts amatpersonu, vadošo juristu, virsniecības un nacionāli politisko aprindu pulcēšanās vieta, kur tikās Rīgas Rotari klubs, darbojās Sabiedriskais klubs.
Brīvmūrnieciskā darbība
Andrejs Krastkalns bija viens no Rīgas ložas Jāņuguns dibinātājiem un vadītājiem, pildīja 2. pārrauga pienākumus (1924-1937). 1924. gadā viņš palīdzēja izveidot un piereģistrēt savas ložas statūtus, bet 1926.-27. gadā vadīja Liepājas ložas "Enkurs" aizstāvību sakarā ar tās apsūdzību atkarībā no Vācijas lielložas "Royal York zur Freundschaft". Brīvmūrnieku Andreja ložas meistars (1931).
Vilsandi bāka
Vilsandi bāka (et) atrodas uz Vilsandi salas Baltijas jūrā, rietumos no Sāmsalas. Sala pieder Igaunijai. Bāka atrodas salas rietumdaļā.
Vēsture
Vilsandi bāka sāka darboties 1809. gadā. Iesākumā šeit atradās divas bākas, bet mazākā tika nopostīta 1840. gadā. 1817. gadā bākā tika uzstādīta mirgojoša gaisma, kuras rotējošo ekrānu darbināja pulksteņmehānisms ar atsvariem. 1860. gadā tika uzstādīta gaismas sistēma ar Frenela lēcām. 19. gs. bāka tika vairākkārt paaugstināta. Uz torņa ir redzamas izteiktas paaugstināšanas pēdas, tas sastāv it kā no pakāpēm.
Raksturojums
Vilsandi bākas augstums ir 37 m. Bāku veido apaļš akmens tornis ar laternu un galeriju. Bākas tornis ir krāsots balts, laterna un galerija - melnas. Bākas gaismas elements atrodas 40 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta un sarkana, atkarībā no virziena (1 s deg, 2 s pārtraukums, 1 s deg, 2 s pārtraukums, 2 s deg, 7 s pārtraukums). Baltā gaisma redzama 12 jūras jūdžu attālumā, sarkanā 6 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā. 1999. gadā Igaunijas pasts izdeva pastmarku ar Vilsandi bākas attēlu.
Apollona tipa asteroīds
Apollona tipa asteroīdi ir Zemei tuvo asteroīdu grupa, kura nosaukta 1862 Apollons asteroīda vārdā. Tas bija pirmais šīs grupas asteroīds, kuru atklāja vācu astronoms Karls Vilhelms Reinmuts (Karl Wilhelm Reinmuth).
Tie ir Zemes orbītu šķērsojošie asteroīdi, kuriem orbītas lielā pusass ir lielāka kā Zemei (> 1 AU) un perihēlijs < 1.017 AU. Daži no asteroīdiem var nonākt ļoti tuvu Zemei, kas tos padara par draudu mūsu planētai (jo līdzīgāka ir asteroīda orbītas lielā pusass Zemes orbītas lielajai pusasij, jo mazāka ekscentricitāte vajadzīga, lai orbītas šķērsotos).
Lielākais zināmais Apollona tipa asteroīds ir 1866 Sīsifs. Tā diametrs ir apmēram 10 km.
Krievijā Urālu reģionā nokritušais Čeļabinskas meteorīts bija Apollona tipa asteroīds.
Sārmzemju metāli
Sārmzemju metāli ir periodiskās tabulas 2. grupas elementi. Brīvā veidā tie ir visai aktīvi un dabā nav sastopami. Saskaroties ar ūdeni un gaisa skābekli, tie oksidējas. Sārmzemju metāli ir: berilijs, magnijs, kalcijs, stroncijs, bārijs un rādijs. Berilijam un magnijam oksīda kārtiņa ir salīdzinoši izturīga, tāpēc normālos apstākļos tie neoksidējas, pārējiem sārmzemju metāliem oksīda kārtiņa ir poraina vai nenoturīga, tāpēc tie gaisā oksidējas. Sārmzemju metālus parasti iegūst, elektrolizējot to savienojumu (parasti hlorīdu) kausējumus. Sārmzemju metālus var arī iegūt, reducējot to savienojumus ar sārmu metāliem. Dabā izplatītākie sārmzemju metāli ir magnijs un kalcijs. Rādijs ir radioaktīvs. Palielinoties atommasai, palielinās ķīmiskā aktivitāte un samazinās karbonātu šķīdība ūdenī. Šo elementu vērtība savienojumos ir +2.
Daudzi avoti starp sārmzemju metāliem neiekļauj beriliju un magniju, pamatojot to ar šo elementu izteikti atšķirīgām ķīmiskām īpašībām, piemēram, berilijs nereaģē ar ūdeni, magnijs to dara vien paaugstinātās temperatūrās, bet pārējie 2. grupas elementi ar ūdeni reaģē istabas temperatūrā. Berilijam, atšķirībā no pārējiem 2. grupas elementiem, ir raksturīgi kovalenti savienojumi.
Petrovka (Vērēmu pagasts)
Petrovka ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas autoceļa Veremes—Rogovka (V593) malā.
Battlefield Heroes
Battlefield Heroes ir tiešsaistes daudzspēlētāju notikumu datorspēle. To izstrādāja DICE un 2009. gada 25. jūnijā izdeva EA Games. Šī spēle ir balstīta uz Play4free modeli, kas nozīmē, ka tā nodrošina ienākumus ar reklāmas un mikromaksājumu palīdzību un ir spēlētājiem pieejama bez maksas.
Spēlēšana
Battlefield Heroes ir 2 komandas — National un Royal. Katrai komandai ir atšķirīgi ieroči un tērpi.
Spēlētāju tipi
Battlefield Heroes ir 3 spēlētāju veidi:
Kartes
Battlefield Heroes ir 8 dažādas kartes. Kartes ir 3 veida — kājnieku, mašīnu, un Heroes of the hill. Karšu nosaukumi: Riverside Rush (kājnieki/nav mašīnu), Victory Village (kājnieki/džipi), Coastal Clas h (kājnieku/džipi), Seaside Skirmish (mašīnas/džipi, tanki, lidmašīnas, AA), Buccanner Bay (mašīnas/lidmašīnas, tanki, džipi, AA), Sunset Showdown (mašīnas/džipi, tanki, lidmašīnas, AA), Midnight Mayhem (Heroes of the hill) un Alpine Assault (mašīnas/džipi, tanki).
Opatovas apriņķis
Opatovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Sventokšiskas vojevodistes austrumos. Robežojas ar Sventokšiskas vojevodistes Sandomežas, Stašovas, Kelces un Ostrovecas apriņķiem, Mazovijas vojevodistes Lipsko apriņķi, kā arī Ļubļinas vojevodistes Opoles un Krasņikas apriņķi.
Drakonīdas
Drakonīdas (sauktas arī Džakobinīdas) ir meteoru plūsma oktobra sākumā. Tā ilgst no 6. oktobra līdz 10. oktobrim. Maksimums vērojams. Plūsmas radiants atrodas Pūķa zvaigznājā. Plūsma ir ļoti nepastāvīga. Parasti tā ir mazaktīva, bet 1933. un 1946. gadā bija vērojams meteoru lietus, kad varēja redzēt pat līdz 6000 meteoru stundā. Drakonīdas izraisa Džakobini-Cinnera komēta.
Ārējās saites
Drakonīdas
Adamavas reģions
Adamavas reģions ir viens no desmit Kamerūnas reģioniem, valsts centrālajā daļā. Robežojas ar Ziemeļu reģionu ziemeļos, ar Austrumu reģionu un Centrālo reģionu dienvidos, ar Rietumu reģionu dienvidrietumos, ar Nigēriju rietumos un ar Centrālāfrikas Republiku austrumos. Reģiona kopējā platība ir 63 701 km2 un tas ir trešais lielākais Kamerūnas reģions pēc platības. 2012. gadā Adamavas reģionā dzīvoja 1 080 500 iedzīvotāji.
Trinidādas svilpējguana
Ķermeņa garums ir ~69 cm. Spalvojums ir melnbrūns ar zaļu un zilu atspīdumu un ar baltām spalvām uz spārniem. Aste ir gara. Galvas apspalvojums ir balts.
Gliese 581 c
Gliese 581 c ir citplanēta, kas atrodas 6,13 pc attālumā no Zemes Svaru zvaigznājā. Planēta riņķo ap zvaigzni Gliese 581 vidēji 0,073 AU attālumā. Planetas orbītas ekscentriciāte ir 0,1674. 1 gads uz planētas ilgst 12,929 Zemes dienas ilgi un tā sver 5,6 reizes vairāk par Zemi, tāpēc tā tiek klasificēta, kā Superzeme.
Planētu atklāja 2007.gada 4.aprīlī, bet to sīkāk papētīja 20 dienas vēlāk.
Ieraugot planētas orbitālos parametrus, varētu domāt, ka uz tās ir tikpat karsti, kā ugunskurā, bet patiesībā karstums ir maigāks un vieglāk izturams — uz planētas patiesībā karstums ir starp saunu un cepeškrāsni, jo zvaigzne Gliese 581 ir sarkanais punduris, kurš ģenerē salīdzinoši maz siltuma salīdzinajumā ar Sauli. Cilvēks uz šīs karstās planētas saulē varētu sajusties tā kā turku pirtī, ja vien tās atmosfēras sastāvs būtu pieskaņots cilvēka dzīvībai. Planētas vidējā temperatūra ziemā ir +107 °C, bet vasarā karstums sasniedz vidēji 177 °C. Īsā apriņķošanas perioda dēļ planētas eksistētu dienas un nakts puslodes. Naksts pusē diemžēl būtu auksts, bet dienas pusē temperatūras svārstītos no +100 °C līdz 300 °C.
Gravitācija uz šīs planētas varētu ~2 reizes pārsniegt Zemes pievilkšanas spēku.
2016. gads
2016. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Apvienoto Nāciju Organizācija šo ir noteikusi par Starptautisko pākšaugu gadu.
Ēriks Rags
Ēriks Rags (dzimis Ventspilī) ir latviešu vieglatlēts, startē šķēpa mešanas sacensībās. Trenējas pie Māra Grīvas.
Izglītību ieguvis Ventspils 1. vidusskolā un Rīgas Tehniskajā Universitātē.
Karjera
Piedalījies trijās olimpiskajās spēlēs (2000, 2004, 2008). 2000. gadā Sidnejā un 2008. gadā Pekinā viņš nespēja pārvarēt kvalifikācijas kārtu, savukārt 2004. gadā Atēnās izcīnīja 7. vietu.
Ē. Rags ir piedalījies septiņos Pasaules čempionātos, no kuriem četros spējis pārvarēt kvalifikāciju un iekļūt pamatsacensībās. 2005. gadā Helsinkos izcīnīja sesto vietu, kas ir viņa labākais sasniegums Pasaules čempionātos.
2002. gada Eiropas čempionātā viņš ierindojās augstajā 4. vietā, 2006. gada Eiropas čempionātā ar 79,51 metrus tālu metienu viņš ierindojās 9. vietā, savukārt 2010. gadā Barselonā Ē. Rags ieņēma 11. vietu. 2011. gada Pasaules čempionātā viņš startēja neveiksmīgi, ar 77,34 m tālu metienu ierindojoties 20. vietā.
Izcīnījis divas zelta medaļas Universiādēs.
Personisko rekordu (iepriekšējo Latvijas rekordu) viņš sasniedza 2001. gadā Londonā, metiens bija 86,47 metrus tāls.