cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sinepes un Medus
Jauno mūziķu konkurss
Svarīgākā no festivāla daļām visos gados ir bijusi jauno mūziķu konkurss, kurā savus pirmos panākumus guvuši daudzi Latvijā pazīstami mūziķi un grupas. Festivāla "Sinepes un Medus" konkursā piedalījušies: Bruģis, Vēja Runa, Tumsa, Pienvedēja Piedzīvojumi, Skumju akmeņi, Willow Farm, Herlis, Fact, Mary Jane, Sanctimony, Baložu Pilni Pagalmi, Time After Time, Heresiarh, Inokentijs Mārpls, Rosewater, Rūsa, Gelousy, Exit, Preternatural, Dull Doll, FeiK, Hospitāļu Iela, Skyforger, R.A.P., Dzelzs Vilks, Autobuss Debesīs, PND, Nasty Smile, Zombis un SLOU, The Mundane, Oceanfall, Meldra, In.Stora, Vic Anselmo, Iedomu Spārni, The Signals, Special Cases, IndyGo, Pupociklu Vasara, Age Of Stones, GhettoZloba, Crowd, Astro'n'out, Lietotas Mēbeles No Holandes, Bez PVN u.c.
Viesu koncerts
Neatņemama festivāla daļa bija arī viesu koncerts, kurā 15 gadu laikā uzstājušās daudzas grupas gan no Latvijas gan ārvalstīm. Festivālā kā viesi uzstājušies: Linga, Otra Puse, Prāta Vētra, Līvi, Bruģis, Odis, Opus Pro, No Big Silence, Jauns Mēness, Pienvedēja Piedzīvojumi, Huskvarn, Igo, Herlis, Time After Time, Māsas, Iļģi, Rāpuļi Ar Putniem, Sanctimony, Skyforger, Logo, FeiK, Autobuss Debesīs, Dzelzs Vilks, Ozols, Fomins un Kleins, Hospitāļu Iela, Daruma, Double Faced Eels, Z-Scars, Crowd, Pupociklu Vasara, Mofo, Inokentijs Mārpls, Trendkill Method, Finx.
Beļajevs
Beļajevs (ru, no personvārda Beļajs (Беляй); sieviešu dzimtē Beļajeva (Беля́ева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jurijs Maļenčenko
Jurijs Maļenčenko (, ; dzimis ) ir Krievijas kosmonauts.
Veicis sešus lidojumus kosmosā.
Piekto kosmisko lidojumu Maļenčenko veica 2012. gadā, esot kosmosa kuģa Sojuz TMA-05M komandierim, SKS 32. ekspedīcijas un 33. ekspedīcijas bortinženierim.
2016. gada 2. septembrī Maļenčenko atstāja kosmonautu vienību un kļuva par Kosmonautu sagatavošanas centra 1. pārvaldes priekšnieku.
Paks Čisons
Paks Čisons (ko; dzimis Seulā, Dienvidkorejā) ir bijušais korejiešu futbolists, Anglijas Premjerlīgas kluba Mančestras "United" vēstnesis.
Sasniegumi
PSV Eindhoven
Manchester United
Apšupe (stacija)
Apšupe ir pieturas punkts Dobeles novada Jaunbērzes pagastā, dzelzceļa līnijā Tukums II—Jelgava. 1920. gadā atklāta IV klases stacija (pieturas punkts), sākotnējais nosaukums bija Ērzeļu stacija, 1921. gadā pārdēvēts par Apšupi. 1926. gadā Āpšupes (ar garo Ā) pieturā veiktas visas kravu operācijas, 1935. gadā savukārt uzsvērts, ka Apšupe (ar īso A) skaitāma kā pieturas punkts. pie kuras Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā notika vairākas kaujas.
Heptode
Heptode ( - septiņi + (elektr)ods) - elektronu lampa ar septiņiem elektrodiem - anodu, karsējamu katodu un pieciem tīkliņiem. Bieži par heptodi dēvē jebkuru septiņelektrodu radiolampu, taču īstenībā ir divi piectīkliņu lampu tipi - par heptodi pieņemts saukt divkāršās vadības lampu, kas paredzēta izmantošanai kopā ar atsevišķu heterodīnu (tādēļ tās mēdz ražot vienā balonā ar triodi kā kombinētās lampas). Otro tipu - lampas, kas var darboties kā pilnīgi neatkarīgs frekvences pārveidotājs - sauc par pentagrīdiem.
Vēsture
Heptožu parādīšanās cieši saistīta ar revolucionāru izgudrojumu radiouztveršanas tehnikā - superheterodīnu. Atšķirībā no tiešās pastiprināšanas radiouztvērējiem, superheterodīnos uztveramā radiofrekvence tiek pārveidota par pastāvīgu zemāku frekvenci - starpfrekvenci - ar speciāla papildus ģeneratora (heterodīna jeb oscilatora) palīdzību. Šādai frekvences pārveidošanai tika izmantotas jaucēju shēmas, kurās bija nepieciešamas divkāršās stūrēšanas lampas. Pārveidotājus varēja konstruēt ar diviem paņēmieniem - ar atsevišķu heterodīnu un jaucēju, kā arī ar tādām lampām, kas spēja vienlaicīgi veikt heterodīna un jaucēja funkcijas (sk. pentagrīdi). Atsevišķā heterodīna shēmās heterodīns tika būvēts ar triodi vai pentodi, bet jaucēja funkcijas varēja pildīt specializēta pentode vai arī heksode, bet vislabāk - heptode, jo tad vienlaicīgi varēja veikt automātisko pastiprinājuma regulēšanu. Heptodes plaši sāka izmantot jau 1930. gados.
Darbības princips
"Klasiskā" heptode, ko izmanto kā divkāršās vadības lampu, darbojas tāpat kā heksode, bet tai ir labāki raksturlielumi, jo dinatronefekts ir novērsts ar bremztīkliņa iebūvēšanu konstrukcijā. Heptodi var lietot arī frekvences pārveidošanai bez atsevišķa heterodīna, bet tās slēgums ir savādāks, nekā pentagrīdiem.
Izmantošana
Heptodes, tāpat kā pentagrīdus, plaši izmantoja superheterodīna uztvērējos līdz pat 20. gadsimta 70. gadiem. Gandrīz katra lampu superheterodīna neatņemama sastāvdaļa bija viena septiņelektrodu lampa.
Čankiri ils
Čankiri ils (tr) ir Turcijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts ziemeļdaļā, aizņem kalnainu teritoriju Kereglu un Ilgaza kalnos. Ila centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Čankiri. Apdzīvotas ir galvenokārt Devrezas un Kizilirmakas upju un to pieteku ielejas.
Bursas ils
Bursas ils (tr) ir administratīvā vienība Turcijas rietumos, pie Marmora jūras. Robežojas ar: rietumos — Balikesiras ilu, dienvidos — Kitahjas ilu, austrumos — Biledžikas un Sakarjas ilu, ziemeļaustrumos — Kodžaeli ilu un ziemeļos — Jalovas ilu. Ila platība ir 11.043 km² un tajā dzīvo 2.413.971 iedzīvotāji (2006). 2000. gadā ilā bija 2.125.140 iedzīvotāji. Ila galvaspilsēta Bursa bija Osmaņu impērijas (Turcijas priekštece) galvaspilsēta pirms galvaspilsētas pārcelšanas uz Edirni.
Rajoni
Bursas ils ir iedalīts 17 ilčēs (ila centra rajons iezīmēts treknrakstā):
Čanakales ils
Čanakales ils (tr) ir Turcijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts ziemeļrietumos abpus Dardaneļu jūrasšaurumam. Ziemeļos krastus apskalo Marmora jūra, rietumos — Egejas jūra; ilā ietilpst Gekčeadas un Bozdžaadas salas. Čanakales ils ir viens no diviem Turcijas iliem, kas atrodas vienlaicīgi Eiropā un Āzijā. Ila centrs un lielākā pilsēta ir Čanakale Dardaneļu Āzijas krastā.
Eberhards fon Monheims
Eberhards fon Monheims bija Livonijas ordeņa mestrs 1328.-1340.24.VI, atteicies no amata. Jaunākā atskaņu hronika apraksta Rīgas pilsētas aplenkšanu un ieņemšanu 1330. gadā, lietuviešu 1330. gada uzbrukumu Piltenei, kā arī Dobeles (1335) un Tērvetes (1339) piļu ataunošanu aizsardzībai pret žemaišu un lietuviešu iebrukumiem. Eberharda fon Monheima vadībā uz īsu laiku tika iekarota Upītes zeme un piešķirta Livonijas ordeņa Kurzemes kapitulam 1338. gadā.
Gunārs Cīrulis
Gunārs Cīrulis (īstajā vārdā Gabriels Civjans (Gabriel Ziwian), dzimis Rīgā, miris  ) bija Latvijas ebreju izcelsmes rakstnieks.
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara laikā pēc Rīgas ieņemšanas 1941. gadā Civjana ģimeni ieslodzīja Rīgas geto, Rumbulas slaktiņā nogalināja viņa tēvu, māti un māsu. Gabrielu kā jaunu vīrieti ieslodzīja Rīgas Mazajā geto, no kura Gabrielam izdevās aizbēgt un ar draugu palīdzību iegādāties dokumentus uz Gunāra Cīruļa vārda (saglabājot iniciāļus G.C.). 1942. gadā viņu aizturēja Daugavpilī un nosūtīja uz Ščecinas darba nometni, no kurienes viņš aizbēga uz Šveici un ASV konsulam iesniedza ziņojumu par Rīgā notiekošo holokaustu. Andrievs Ezergailis rakstīja, ka Gabriels Civjans bija "pirmais ziņnesis no Latvijas, kas 1942. gadā aiznesa pirmās, ja arī ne pilnīgās ziņas uz Šveici par ebreju iznīcināšanu vācu okupētajā Latvijā. Viņa ziņojums tūlīt arī nonāca pasaules medijos un ebreju biedrību rokās". Studēja Ženēvas universitātes Tulku institūtā.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā G. Cīrulis atgriezās Rīgā un strādāja par literāro līdzstrādnieku dažādos periodiskajos izdevumos. Rakstīja detektīvromānus kopā ar Anatolu Imermani, publicēja aprakstu krājumus "Bāka staros" (1960), "Viss vēl priekšā" (1962). 1954. gadā viņu uzņēma Latvijas PSR Rakstnieku savienībā, 1965. gadā Latvijas PSR Kinematogrāfistu savienībā. Cīrulis bija Rakstnieku savienības valdes sekretārs (1967-1986), pēc tam darbojās tās Ārlietu daļā.
Spiričuels
Spiričuels ir reliģiska dziesma, kas radās ar afroamerikāņu nokļūšanu Amerikā. Lielākajā daļā spiričuelu tekstu stāstīts par tām Vecās un Jaunās derības situācijām, kuras kaut kādā veidā līdzinās melnādaino likteņiem Amerikā (zaudētā dzimtene, brīvības ilgas, cerība uz Tā Kunga palīdzību, uz labāku likteni Debesu valstībā, paļāvībā uz Dievu rasts mierinājums).
Spiričuelu melodija parasti ir pentatoniska, bet uzbūve — trīsdaļīga. Izpildījumā bieži sastopama arī afrikāņu dziedāšanai raksturīgā "jautājuma un atbildes" forma. Spiričueli afroamerikāņu vidū bija plaši izplatīti jau verdzības laikos. Kopš 1880. gada tie tika vākti un pierakstīti. Kopš tā laika spiričuelus aizvien biežāk sāk izpildīt arī baltādainie mūziķi.
Snovbords 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2010. gada Olimpisko spēļu sacīkstes snovbordā norisināsies no līdz, Ciprešu kalna slēpošanas kūrortā. Kopumā tiks sadalīti 6 medaļu komplekti.
Medaļu ieguvēji
=== Vīrieši ===
Programma
Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Pāvels Beļajevs
Pāvels Beļajevs (Павел Иванович Беляев; dzimis, miris ) bija PSRS kosmonauts, lidotājs.
Beļajevs iekļuva pirmajā PSRS kosmonautu grupā 1960. gadā. 1961. gada 19. augustā izpletņlēkšanas laikā lauza kāju, tāpēc līdz 1962. gada 30. augustam nepiedalījās treniņos.
No 1964. gada augusta līdz 1965. gada februārim gatavojās kā komandieris kosmosa kuģa Voshod-2 pamatapkalpē. Pāvels Beļajevs savu pirmo un vienīgo kosmisko lidojumu 1965. gada martā veica kosmosa kuģī Voshod-2 kopā ar Alekseju Ļeonovu. Ļeonovs kā pirmais cilvēks pasaulē izgāja atklātā kosmosā, bet Beļajevs tajā laikā palika kosmosa kuģī un palīdzēja viņam. Kosmosa kuģim, atgriežoties uz zemes, sabojājās automātiskā orientācijas sistēma, un Voshod-2 nolaižamais aparāts nolaidās tālu no paredzētās vietas — 180 km uz ziemeļiem no Permas. Divas naktis kosmonauti pavadīja piesnigušā taigā, salā, kamēr glābēji ar slēpēm ieradās un iztīrīja vietu helikoptera laukumam.
1966. un 1967. gadā P. Beļajevs gatavojās militārās orbitālās stacijas programmas Almaz ietvaros; bija kosmonautu grupas komandieris. 1967. gada 18. janvārī sāka gatavoties Mēnes aplidojuma programmai ar kosmosa kuģi L-1. 1967. gada 25. martā veselības problēmu dēļ Beļajevs tika atstādināts no kosmonauta sagatavošanas.
Džūkste (stacija)
Džūkste ir neizmantots pieturas punkts Tukuma novada Džūkstes pagastā, dzelzceļa līnijā Tukums II—Jelgava. Blakus pieturai ir autoceļa V1450 Lestene—Džūkste—Lancenieki pārbrauktuve. Stacijas ēka saglabājusies līdz mūsdienām un tiek izmantota kā dzīvojamā māja "Sudrabiņi". Saglabājusies arī vecā noliktavas ēka un bijušās pasažieru nojumes ēka. Stacijas perons demontēts dzelzceļa rekonstrukcijas darbu laikā.
Vēsture
1930. gadā šeit atvēra pieturas punktu, ko vēlāk pārbūvēja par staciju. Stacijas ēka atklāta 1931. gada oktobrī. Nedaudz aiz pārbrauktuves Tukuma virzienā atzarojās bijusī kara laika rokādes līnija Bērzupe—Džūkste, tā tika uzbūvēta 1944. gada septembrī un pastāvēja tikai dažus mēnešus. Iespējams, sliedes līdz Grauzdei pastāvēja vēl dažus gadus pēc kara.
Līdz apmēram 60. gadiem Džūkstē bija otrs sliežu ceļš un tā kalpoja kā izmaiņas punkts, pēc tam Džūkstē bija pieturas punkts, kur pieturēja vilcieni Rīga—Jelgava—Ventspils un Rīga—Jelgava—Tukums.
Pieturas punkts netiek izmantots kopš 1998. gada, kad tika pārtraukta pasažieru satiksme līnijā.
Vilsons Fitipaldi
Vilsons Fitipaldi, jaunākais (pt; dzimis, Sanpaulu, Brazīlijā) ir bijušais brazīliešu sacīkšu pilots un Fittipaldi Automotive Formula 1 komandas īpašnieks. Savā pilota karjerā Fitipaldi piedalījās 38 Formula 1 sacīkstēs.
Vilsons ir divkārtējā Formula 1 čempiona Emersona vecākais brālis un cita slavena sacīkšu pilota, Kristiana Fitipaldi, tēvs. Vilsons sāka braukt ar kartingiem 1960. gados. 1966. gadā Fitipaldi devās uz Eiropu, lai uzsāktu Formula 3 karjeru, tomēr tā bija ne pārāk veiksmīga un drīz viņš atgriezās dzimtenē. Pēc Emersona panākumiem Formula 2 Vilsons atgriezās Lielbritānijā. Panākumi Lielbritānijas F3 ļāva 1971. gadā viņam debitēt Eiropas F2 čempionātā. . gadā Fitipaldi debitēja Formula 1 čempionātā Brabham komandā un maksāja par vietu šajā komandā. Ārpusčempionāta sacīkstē, togad, Fitipaldi ieguva 3. vietu, tomēr čempionātā viņš ne reizi neguva tik labus rezultātus. Savā debijas sezonā Vilsons Fitipaldi neguva ne punktu, savukārt viņa brālis Emersons kļuva par pasaules čempionu. Nākamajā sezonā Vilsons guva 3 punktus, tomēr ar to bija par maz, lai viņš paliktu Brabham komandā.
. gadā Vilsons nepiedalījās, jo vēlējās izveidot Brazīlijas Formula 1 komandu un tam vajadzēja laiku. Fittipaldi Automotive debitēja sacīkstēs. gadā un Vilsons bija vienīgais komandas pilots. Fitipaldi izdevās finišēt tikai sešas reizes. Nākamajā sezonā komandā ieradās Emersons un Vilsons kļuva par komandas vadītāju, atsakoties no iespējas braukt.
Karjeras laikā iegūtie trīs punkti padarīja Vilsonu Fitipaldi par veiksmīgāko pasaules čempiona brāli F1 līdz Ralfa Šūmahera debijai. gadā. Pēc tam, kad Kristians Fitipaldi guva pirmos punktus. gada, Fitipaldi kļuva par pirmo tēva un dēla duetu, kas abi guvuši punktus F1. Kopš tā laika viņiem ir sekojuši Greiems un Deimons Hilli, Žils un Žaks Vilnēvi, Keke un Niko Rosbergi, Satoru un Kadzuki Nakadžimas, kā arī Nelsons un Nelsinju Pikē.
Eiropas ūdele
Eiropas ūdele, arī dupuris (Mustela lutreola) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) sermuļu ģints (Mustela) plēsējs. Eiropas ūdele mūsdienās ir sastopama vairs tikai dažos Spānijas, Francijas, Rumānijas, Ukrainas, Baltkrievijas reģionos, Hījumā salā Igaunijā un, iespējams, vietām Krievijas Eiropas daļā. Kādreiz tā apdzīvoja visu Eiropu, bet šobrīd ir izmirusi lielākajā daļā valstu, jo tās dzīves telpu ir ieņēmusi Amerikas ūdele (Neovison vison). Latvijā Eiropas ūdeles novērojumi nav reģistrēti kopš 1994. gada.
Eiropas ūdele ir kļuvusi ļoti reta un aizsargājama suga visā Eiropā, un tiek īstenoti dažādi dārgi projekti Eiropas ūdeles aizsardzībai. Viens no Latvijas un Igaunijas kopīgiem projektiem paredz nebrīvē dzimušās Eiropas ūdeles palaist Hījumā salā, pirms tam to atbrīvojot no Amerikas ūdelēm.
Izskats
Eiropas ūdele ir neliels plēsējs ar šauru purnu, izstieptu, pagarinātu ķermeni. Tēviņu ķermeņa garums ir 38—44 cm, mātītes 28—40 cm, ūdelēm ir samērā īsu un reti apmatota aste. Masa 0,5—1,0 kg.
Apmatojums īss un biezs. Kājas īsas un to pirkstus Eiropas ūdelei savieno labi saskatāma peldplēve. Pēdu spilventiņi gandrīz kaili, nagi samērā gari. Apmatojums visumā vienveidīgs — rūsganbrūns vai tumši brūns. Pavēdere ir nedaudz gaišāka. Eiropas ūdelei zods, augšlūpa un apakšlūpa veido baltu plankumu, turpretī Amerikas ūdelei balta tikai apakšlūpa. Dažkārt Eiropas ūdelei pakaklē un uz krūtīm ir neliels balts plankums, Amerikas ūdelei pakaklē un uz krūtīm sīki balti punkti. Tomēr šīs pazīmes stipri variē, un ne vienmēr pēc tām var noteikt piederību pie konkrētas sugas.
Uzvedība un barība
Eiropas ūdeles dzīvesvietas ir aizaugušu upīšu piekrastes mežainos apvidos, kā arī ar niedrāju un krūmiem aizaugušu ezeru piekrastes, vecupes un upju attekas. Eiropas ūdele mājo alās, kuras vienmēr tiek ierīkotas ūdenstilpju tuvumā. Atkarībā no apstākļiem ūdele vai nu rok alas pati, vai arī izmanto jau esošās, citu dzīvnieku alas un dažādas spraugas vai iedobumus piekrastē, koku dobumus. Dažkārt midzenis tiek ierīkots pat uz kāda grīšļu ciņa, blīvā niedru sagāzumā vai citā apslēptā vietā.
Eiropas ūdele ir aktīva dažādās diennakts stundās, tomēr galvenokārt krēslā un naktī. Tā lieliski peld un nirst, ūdeles barībā ietilpst, gan peļveidīgie grauzēji (galvenokārt ūdensžurkas), gan zivis, vēži, vardes, gliemji, ūdensputni un to mazuļi.
Reprodukcija
Pārošanās laikā no februāra līdz aprīlim tēviņi klaiņo apkārt, un to starpā notiek riesta cīņas. Grūsnība ilgst 35—46 dienas. Gadā ūdelēm ir viens metiens, metienā parasti ir 4—5 mazuļi, patstāvību mazuļi iegūst 2—3 mēnešu vecumā, tad ģimenes saites sairst un katrs dzīvnieks aizņem savu teritoriju. Teritorijas šauras joslas veidā stiepjas gar ūdenstilpēm. To garums var būt no dažiem simtiem metru līdz pat 2 km.
Eiropas ūdeles izzušanas iemesli
Svarīgākā problēma Eiropas ūdeles izzušanā lielākajā daļā Eiropas tomēr ir no zvēraudzētavām aizbēgušās vai apzināti introducētās Amerikas ūdeles. Starp abām sugām valda konkurence, jo tās izmanto vienu un to pašu ekoloģisko nišu. Savstarpējā konkurence beidzas ar Eiropas ūdeles bojāeju, jo ienācēju suga ir plēsīgāka un spēcīgāka, Amerikas ūdeles ieviešanās un savairošanās ir galvenais aborigēnās sugas skaita samazināšanās cēlonis.
Latvijas Republikas Satiksmes ministrija
Latvijas Republikas Satiksmes ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde transporta un sakaru nozarēs. Satiksmes ministriju politiskā līmenī vada satiksmes ministrs Jānis Vitenbergs.
Satiksmes ministrija tika izveidota 1918. gadā kā Satiksmes un darbu ministrija, 1920. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu. Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums.
Transporta nozare ietver dzelzceļa, autosatiksmes, jūrniecības un aviācijas apakšnozares, kā arī pasažieru pārvadājumu, tranzītpārvadājumu un bīstamo kravu pārvadājumu jomas. Autosatiksmes apakšnozare ietver autotransporta, autoceļu un ceļu satiksmes drošības jomas. Sakaru nozare ietver elektronisko sakaru (arī sakaru un datu pārraides kanālus valsts pārvaldes jomā) un pasta apakšnozares.
Kapitālsabiedrības
Kapitālsabiedrības, kurās Satiksmes ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:
Privātas kapitālsabiedrības, kurās Satiksmes ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:
Mihails Varnakovs
Mihails Varnakovs (dzimis 1985. gada 1. martā) ir krievu hokejists, labais malējais uzbrucējs. Pašlaik (2018) Varnakovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās.
Spēlētāja karjera
Varnakovs profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2003.—04. sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās. Nākamās trīs sezonas klubs aizvadījis Krievijas Augstākajā līgā, taču tad atgriezās Superlīgā. Sākot ar 2008. gadu "Torpedo" uzsāka spēlēt Kontinentālajā hokeja līgā, kur Varnakovs kļuva par vienu no vadošajiem komandas uzbrucējiem.
2012.—13. gada sezonas otrajā pusē Varnakovs tika aizmainīts uz Sanktpēterburgas SKA vienību, taču pēc sezonas izskaņas uzbrucējs noslēdza līgumu ar Kazaņas "Ak Bars" vienību. "Ak Bars" rindās spēlēja līdz 2017. gadam, kad pievienojās Maskavas "Dinamo".
Zviedrijas administratīvais iedalījums
Zviedrijas administratīvo iedalījumu  veido 21 lēnes (sv). Lēnes veido ES NUTS 3. līmeņa apgabalus. Lēnes savukārt sīkāk iedalās 290 komūnās (sv).
Regtaims
Regtaims (en) ir sākotnēji amerikāņu mūzikas stils, kura galvenā iezīme ir tā sinkopētais vai "robainais" ritms. Tas bija ļoti populārs laikā no 1897. līdz 1918. gadam, kā arī piedzīvoja atdzimšanu 1970. gadu sākumā. Slavenākie izpildītāji un komponisti: Skots Džoplins, Džeimss Skots, Dželijs Rolls Mortons.
Pokrova kapi
Pokrova kapi ir kapsēta Mēness ielā 3, Rīgas Vidzemes priekšpilsētā, ar kopējo platību 70669 m². Pašreizējie kapu īpašnieki ir Vissvētās Dievmātes Patvēruma pareizticīgo baznīca, kas ir noslēgusi līgumu ar uzņēmumu SIA "Atols HK" par zemes nomu.
Pie kapiem atrodas Kristus Debesbraukšanas pareizticīgo baznīca, vienīgā pareizticīgo baznīca Rīgā, kurā dievkalpojumi notiek latviešu valodā.
Vēsture
Kapi izveidoti 1773. gadā pēc impērijas ukaza par aizliegumu glabāt pilsētu teritorijās. Kopā ar Vagaņkas un Novodevičjes kapiem Pokrova kapi bija Krievijas impērijas piecu lielāko kapu skaitā. 1773. gadā Pokrova kapos uzcēla koka Pasludināšanas kapelu, bet 1777. gadā pēc Pleskavas arhibīskapa rīkojuma — Pokrova baznīcu, kas 1875. gadā nodega. Šeit 1845. gada 29. aprīlī priesteris Jēkabs Mihailovs (bijušais Piebalgas grāfa Šeremetjeva īpašumu pārvaldnieks) noturēja pirmo dievkalpojumu latviešu valodā. 1858. gadā baznīcā nodibinājās latviešu draudze. Tagadējā baznīca uzcelta 1879. gadā (arhitekts R. Pflūgs, iesvētīta 1879. gada 9. septembrī).
Pokrova kapi izveidojās par Rīgas krievu kopienas galveno nekropoli. Šo kopienu pamatā veidoja jau gadsimtiem šajā zemē dzīvojošās krievu dzimtas, kā arī XX gs. pirmajā pusē no PSRS atbēgušie kultūras darbinieki un zinātnieki. Šīs kopienas pārstāvju acīs Pokrova kapiem bija īpaša vieta — bijušais Daugavgrīvas cietokšņa komandants rakstnieks Jurijs Gončarenko-Galičs, skaidri apzinādamies, ka pēc Latvijas okupācijas viņu gaida nenovēršama izrēķināšanās, vispirms sagādāja sev kapavietu tieši Pokrova kapos, pirms nošāvās.
1991. gadā tika atjaunotas īpašumtiesības pār kapiem Latvijas Pareizticīgajai Baznīcai, kas atjaunoja kapu darbību.
Apbedījumi
Te apbedīti virkne ievērojamu rīdzinieku, piemēram, Rīgas arhibīskaps Joanns (Jānis Pommers), Viļņas un Lietuvas metropolīts eksarhs Sergejs (Voskresenskis), dzejniece O. Šmidta, skolotājs F. Erns, miertiesnesis N. Eše, literatūrkritiķis P. Piļskis, valsts padomnieks V. Juzepčuks, Rīgas gubernators A. Beklešovs, profesors V. Černobajevs, Marijas teātra primadonna M. Čerkaska, gaišreğis Eižens Finks, infantērijas ģenerālis A. Simonovs, aktieris V. Svobodins, Pēterburgas operas solists D. Smirnovs, rakstnieka A. Tolstoja sieva J. Rožanska, Krievijas Pirmās žurnālistikas skolas direktors P. Piļskis, bibliogrāfs S. Minclovs, čekistu nogalinātais literāts un avīzes "Сегодня" redaktors M. Ganfmans, valsts padomnieks K. Kuzjmanovs, dzejnieks Leri (V. Klopotovskis), Latvijas Brīvības cīņu dalībnieks Klementijs Didorovs, profesors Vasīlijs Kļimenko, Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris profesors G. Klarks, kņazs P. Jengaličevs, gleznotājs S. Vinogradovs, mākslinieks K. Visockis, izdevējs N. Belocvetovs, profesors K. Arabažins, aktieris J. de Burs, filosofs Žakovs, privātdocents J. Bērziņš, farmakologs A. Pauls, aktrise V. Artmane u.c., atrodas Muhinu (no šīs ģimenes nākusi pasaulslavenā tēlniece Vera Muhina), Vērmanes dārza patronu Vērmaņu dzimtas u.c. kapi.
Kapu ansamblī iekļautas divas sarkanarmiešu brāļu kapu vietas — mazākā datējama ar 1941. gada vasaru, bet lielākā datējama ar 1944.—1946. gadiem, kā arī 1917. gada Krievijas impērijas armijas karavīru brāļu kaps.
Ādolfs Eihmanis
Oto Ādolfs Eihmanis (de, dzimis, miris ) bija SS oberšturmbanfīrers, viens no galvenajiem holokausta organizatoriem. Vācijas Valsts drošības pārvaldes (RSHA) IV-B-4 nodaļas vadītājs. Šī nodaļa atbildēja par ebreju deportēšanu uz iznīcināšanas vietām.
Dzimis uzņēmēju ģimenē Zolingenē, Vācijā. Bērnību un jaunību pavadīja Lincā, Austrijā. 1933. gadā atgriezās Vācijā. Trīsdesmito gadu sākumā pēc ģimenes drauga Ernsta Kaltenbrunnera ieteikuma iestājās NSDAP un SS. Pēc nacistu nākšanas pie varas 1933. gadā sāka strādāt Dahavas koncentrācijas nometnes administrācijā. 1934. gadā pārgāja darbā uz SD. Pēc anšlusa darbojās Austrijas teritorijā. 1939. gadā, nodibinoties RSHA, atgriezās Berlīnē. 1942. gada janvārī piedalījās Vanzē konferencē. No 1944. līdz 1945. gadam darbojās Ungārijā, kur vadīja ebreju deportāciju no valsts.
Pēc Otrā pasaules kara ASV varas iestādes Ā. Eihmani sagūstīja, tomēr viņš netika identificēts. 1946. gadā izbēga no ASV gūsta un kādu laiku slēpās kādā ciematā Lineburgas tīrelī. 1950. gadā ar Sarkanā Krusta pasi caur Itāliju aizbēga uz Argentīnu, kur ar viltotiem dokumentiem dzīvoja līdz pat 1960. gadam, kad Mossad aģenti viņu sagūstīja un izveda uz Izraēlu. Izraēlā Ādolfu Eihmani tiesāja par kara noziegumiem un noziegumiem pret cilvēci. 1962. gadā viņam piesprieda nāvessodu pakarot, un šis pagaidām ir vienīgais civilais nāvessods Izraēlas vēsturē.
Eihmaņa prāvas ietekmē Hanna Ārente uzrakstīja pazīstamo eseju "Eihmanis Jeruzalemē" (Eichmann in Jerusalem), kurā izvirzīja tēzi par ļaunuma banalitāti.
Čorumas ils
Čorumas ils (tr) ir Turcijas ils Melnās jūras reģionā, Anatolijas plakankalnē. Par Turcijas provinci kļuvis 1923. gadā, iedalās 14 rajonos. Ila dienvidos atrodas senās Hetu Impērijas bijušās galvaspilsētas Hatušas drupas.
Četri gadalaiki
"Četri gadalaiki" (it) ir viens no ievērojamākajiem un pazīstamākajiem Antonio Vivaldi skaņdarbiem (1723). Tas ir četru vijoļkoncertu cikls: "Pavasaris", "Vasara", "Rudens" un "Ziema". Katrā no šiem koncertiem ir trīs daļas: ātra, lēna un dzīva, kustīga noslēgumdaļa (fināls).
Soneti
Katrai koncertu cikla daļai, iespējams, pats Antonio Vivaldi veltījis nelielus sonetus.
"PAVASARIS"
Allegro
Pavasaris ir klāt,
ar svinīgu dziesmu to putni sveic,
un mutuļojošus strautus
tikmēr noglāsta maigas vēsmas.
Pavasara vēstneši – pērkona negaisi, izpletuši melno apmetni pār debesīm, dārd un zibeņo.
Tad tie noklust,
Largo
Uz ziediem klātas pļavas,
lapām un zālei maigi sanot,
guļ kazu gans,
un tā uzticamais suns tam blakus.
Svinīgi skanot zemnieku dūdām,
zem mirdzošā pavasara debesu baldahīna
dejo nimfas un gani.
"VASARA"
Allegro non molto
Zem dedzinošās Saules
nežēlīgā karstuma
cilvēks un ganāmpulks pagurst,
pīnijas izkalst.
Atskan dzeguzes balss,
un sadzirdamas maigās ūbeles un žubītes dziesmas.
Siltas vēsmas gaisā virmo,
gans nobijies raud,
nojauzdams spēcīgu vētru un postījumus, kurus tā nesīs.
'' Adagio e piano. Presto e forte. ''
Viņa nogurušās rokas un kājas atmostas no snauda,
Mušas un odi
apdulluši dūc.
Presto
Ak, vai,
viņa sliktākās nojausmas
izrādījušās pareizas:
debesis zibeņo un dārd, milzīga krusa lejup krīt,
kapājot lepni augošo labību.
"RUDENS"
Ar dziesmām un dejām
bagātīgi ievākto ražu,
dzēriens no Bakha kausa līst aumaļām,
un daudzi svinības noslēdz, iemiegot.
Adagio molto
Pamazām dziesmas un dejas izsīkst,
spirdzinošās vēsmas patīkami ieaijā saldā miegā visus pēc kārtas.
Rītausmā parādās mednieki,
ragu skaņas, saucieni un suņi par gatavību medībām liecina.
Upuris, iztramdīts, mūk,
viņi tam seko.
Lielā saucienu un suņu trokšņa pārbiedēts, jau ievainots,
bet nomocīts mirst.
"ZIEMA"
Nosalis un trīcošs stindzinoši auksto vēju dzenātā sniegā,
skraida turp un atpakaļ,
piesitot ledainās kājas
un klabinot zobus no sīvā sala.
Atpūsties mierīgiem un apmierinātiem
pie kamīna,
kamēr lērumu ārā palikušos samērcē lietus.
No bailēm paslīdēt un nokrist,
soļot pa ledu lēni un piesardzīgi.
Straujš pagrieziens: kāja slīd,
kritiens zemē!
No jauna piecelties un steigties,
kamēr ielūzt ledus.
Jūt izskrejam ziemeļu vējus
Latviskojums: K. un D.Īvāni
Hauards
Hauards vai Hovards (en; sieviešu dzimtē Hauarda) var būt:
Slāpētājs
Slāpētājs, parasti (bet kļūdaini) zināms arī kā klusinātājs, ir ierīce, kas piestiprināta pie šaujamieroča, lai samazinātu skaņas un uzliesmojuma daudzumu, kas rodas pēc izšaušanas. Parasti tas izskatās kā cilindriski veidota metāla caurule, kas tiek uzstādīta pie šaujamieroča stobra, ar dažādiem iekšējiem mehānismiem, lai samazinātu šaušanas skaņu, ietekmējot izejošās dzinējmateriāla gāzes un dažreiz samazinot lodes pirmātrumu.
Ķuze
Ķuze var būt:
Slāpētājs
Iekšdedzes dzinēja trokšņa slāpētājs ir izstrādāts no šaujamieroča slāpētāja un izmanto daudzas tās pašas tehnoloģijas dzinēja izplūdes gāzēm, lai nodrošinātu klusākus dzinējus.
Efektivitāte
Vairums slāpētāju strādā, atļaujot stobrā saspiestajām gāzēm lēnām izplesties pirms tās iziet no stobra purna, rezultātā drīzāk dodot skaņu „phum” nekā rībienu. Šis process drīzāk ir salīdzināms ar sodas kārbas atvēršanu, kad rodas skaņa "fffffffffffffffffffft", nekā ar skaņu "pop". Daži slāpētāji ir veidoti kā motocikla trokšņa slāpētāji, lai skaņas viļņi paši sevi apslāpētu, kad tie atiet no abām ietvara pusēm. Tādiem slāpētājiem ir raksturīga sarežģīta ražošana, jo tiem vajadzīga precīzāka montāža. Tāpēc tie bieži vien ir lielāki un uzstādīti uz liela kalibra šautenēm, kur ir lielāka vajadzība apslāpēt izdoto skaņu.
Kad tas ir uzstādīts uz pistolēm un mašīnpistolēm, militāras kategorijas slāpētāja skaņas samazināšanas efektivitāte ir apbrīnojama — tā ir tādā līmenī, ka klikšķis ir skaļāks kā eksplozijas skaņa. Snaiperšautenēs un liela kalibra triecienšautenēs skaņas samazināšana vēl joprojām ir neaptverama, bet ir dzirdams īpatnējs svilpiens. Vēl viens nozīmīgs faktors skaņas apslāpēšanā ir lodes pirmātrums. Liela kalibra triecienšautenēs un precizitātes šautenēs lode pati par sevi rada ievērojamu sprakšķēšanas skaņu, virzoties cauri to apņemošajam gaisam. Šā iemesla dēļ šāda tipa šaujamieročos ir grūtāk efektīvi pazemināt izdoto skaņu.
Viens risinājums ir samazināt patronas lodes pirmātrumu. Dažās slāpētāju konstrukcijās tas panākts, atļaujot gāzei izplūst no stobra pirms lode iziet, citās tiek izmantoti gumijas „apslaucītāji”, kas lodes palēnināšanu panāk ar berzi. Lai gan tas ir efektīvi, tas dramatiski samazina šāviņa šaušanas tālumu un stāšanās spēku. Turklāt apslaucītāju izmantošana, lai samazinātu pirmātrumu, nelabvēlīgi ietekmē precizitāti, kopš tā laika, kad tie nonāk tiešā saskarē ar lodi pēc tās iziešanas no stobra, un parasti tie nolietojas un zaudē efektivitāti pēc pāris šāvieniem.
Vairums slāpētāju var tikt atvienoti, tos noskrūvējot no stobra, bet citi, kā tie, kas izpludina pulvera gāzes, lai samazinātu lodes pirmātrumu, ir iebūvēti stobrā un var tikt izņemti tikai izņemot stobru. Neatņemamie slāpētāji ir arī stingrāki kā atvienojamie slāpētāji, jo tie pievieno stobram lielāku garumu, padarot tos mazāk jūtīgus pret noliekšanos, ja tie pakļauti svārstībām kā, piemēram, šaujamieroča nokrišanai. Atvienojamais slāpētājs, kas ir kaut nedaudz nepareizi nocentrēts, var nonākt saskarē ar lodi, kas labākajā gadījumā zīmīgi samazinās precizitāti, bet sliktākajā var trieciena rezultātā atraut slāpētāju nost no šaujamieroča.
Vēsture
Agrīnos slāpētājus ap 20.gs. sākumu radīja vairāki izgudrotāji. Amerikāņu izgudrotājam Hiramam Persijam Maksimam tiek piedēvēta pirmo veiksmīgo modeļu pārdošana ap 1902. gadu. Maksims nosauca savu ierīci ar preču zīmi Maxim Silencer. Vēlāk šī ierīce tiks piemērota iekšdedzes dzinējiem, lai radītu trokšņa slāpētāju, kas vēl joprojām Apvienotajā Karalistē tiek saukts par klusinātāju. Kopš tā laika termins klusinātājs sāka pamazām iziet ārā no modes šaujamieroču industrijā, tiekot aizvietots ar precīzāku terminu — skaņas slāpētāju vai vienkārši slāpētāju.
Pirmoreiz slāpētājs tika ieviests ASV armijas gaisa spēkos pirms Otrā pasaules kara. Otrā pasaules kara laikā Stratēģisko Pakalpojumu Biroja aģenti iecienīja tikko izstrādāto Augsta Standarta .22 kalibra pistoli. Skaņas slāpētāja deflektora pievienošana stobram absorbēja 90% skaņas. Viljams Denovans, OSS (Office of Strategic Services) direktors, Baltā Nama apmeklējuma laikā demonstrēja pistoli prezidentam Rūzveltam. Denovans izšāva desmit šāvienus smilšu maisā, neiztraucējot prezidentu, kad viņš diktēja vēstuli.
Juridiskais statuss
Legālā slāpētāju regulācija pasaulē plaši atšķiras. Dažās valstīs, kā Somijā, daži vai visi slāpētāju tipi praktiski netiek kontrolēti un var tikt nopirkti mazumtirdzniecības veikalos vai pa pastu, lai gan daudzās tādās valstīs paši šaujamieroči ir strikti kontrolēti. Citās valstīs, kā Kanādā, pilsoņiem praktiski tiek aizliegta slāpētāju turēšana savā īpašumā, kamēr vēl citi, kā ASV, apliek tos ar nodokli un stingri kontrolē to ražošanu un pārdošanu.
Indivīdam ASV legāli var piederēt un viņš var izmantot slāpētāju, tomēr tiem jāiziet cauri NFA (National Firearms Act) procesam, ko vada BATFE. Šādas nodošanas pieprasa arī federālā nodokļa maksājumu (200$) un pilnīgu kvalifikācijas pārbaudi. Daži štati iet vēl tālāk un skaidri aizliedz jebkurai civilai personai piederēt slāpētājam.
Lai gan parasti nepareiza priekšstata dēļ cilvēki uzskata, ka slāpētāji pārkāpj kara likumus, speciālie bruņotie spēki jau kopš slāpētāja izgudrošanas ar to apgādātus šaujamieročus izmantojuši kara mākslā. Viens no pašiem slavenākajiem un pašiem efektīvākajiem ar slāpētāju apgādātajiem šaujamieročiem bija britu De Lisle karabīne, kas tika izstrādāta Otrā pasaules karā. 1950 gadu laikā Tautas Atbrīvošanas Armija sagādāja miljoniem vietēji saražoto PPSh-41 mašīnpistoles klonu ar tajā integrētu klusinātāju kājnieku vajadzībām.
Slāpētāju dizains un konstrukcija
Slāpētājs tipiski ir dobs cilindrisks gabals no mehāniski apstrādāta metāla, kas tiek piestiprināts pie stobra purna. Daži citi ir izstrādāti kā integrāla ieroča daļa un var iekļaut izplešanās kameru, kas daļēji apņem stobru (tās bieži sauc par sabīdāmajiem konstrukcijām). Ārējo slāpētāja apvalku tipiski sauc arī par kannu.
Slāpētājs samazina skaņu, ļaujot strauji izplešošajām gāzēm no šāviņa sprādziena tikt koncentrēti novirzītām vai ieslēgtām iekšā vairākās dobās kamerās. Ieslēgtā gāze var atvēsināties un izplesties, samazinot to spiedienu un ātrumu, kad tās iziet no slāpētāja. Starpsienas starp šīm kamerām tiek sauktas par kavēkļiem vai apslaucītājiem (skaties zemāk). Parasti ir vismaz 4 un līdz pat 15 kamerām slāpētājā, atkarībā no paredzētās izmantošanas un konstrukcijas detaļām.
Slāpētāji ļoti atšķiras izmēra un efektivitātes ziņā. Tas tips, ko izstrādāja 1980 gados US Navy 9 mm pistolēm, ir 150 x 45 mm (5.9 x 1.77 in) un ir labs sešiem šāvieniem ar standarta munīciju vai līdz pat 30 šāviņiem ar mazjaudas, zemskaņas munīciju. Britu Sterling slāpētājs ir 350 mm garš (13.78 in) un 75 mm (2.95 in) diametrā un darbosies efektīvi pat līdz simtiem šāvienu ar standarta munīciju.
Kavēkļi
Kavēkļi ir iekšējās sienas, kas atdala kameras un ir izgatavoti tā, lai neaizskartu lodi, kad tā šķērso kavēkli, parasti veidojot apaļo caurumu vismaz 0.05 collas / 1 mm lielāku kā lodes kalibru. Parasti kavēkļi ir no metāla vai arī mehāniski apstrādātas cietas vielas veida, vai izspiesta lokšņu metāla. Daži slāpētāji mazajiem kalibriem (kā .22 LR) veiksmīgi izmanto plastmasas kavēkļus.
Kavēkļi ir atdalīti ar starplocekļiem, kas notur tos sakārtotus, un ar paredzēto attālumu atsevišķi slāpētāja kannā. Daži kavēkļi tiek ražoti vienā gabalā ar starplocekli kā tā daļu.
Modernie kavēkļi parasti ir rūpīgi veidoti, lai efektīvi novirzītu ieroča dzinējmateriāla gāzes kamerās. Šī forma var būt slīpi līdzena virsma, noliekta leņķī pret stobra kanālu, vai konusveidīga, vai savādāka izliekta virsma. Viena populāra tehnika ir veidot mainīgas slīpas virsmas, novietotas slīpi uz vienu pusi, tad uz otru, atpakaļ uz pirmo pusi un tā cauri visai kavēkļu rindai.
Daži slāpētāji izmanto vienu, spirālveida kavēkli, kas vijās apkārt lodes caurumam vienā gabalā cauri visu kavēkļu garumam.
Kavēkļu mūžs
Kavēkļi parasti saglabājas noteiktam šāvienu skaitam. Ieroča dzinējmateriāla gāzes tos uzkarsē un saēd, drāžoties tiem garām, un ar laiku tas bojā slāpētāju. Bojājumi notiek lēni ar tērauda kavēkļiem un lēnu šaušanu pa vienai lodei, strauji ar tērauda kavēkļiem un pilnīgi automātisku šaušanu, un ļoti strauji ar alumīnija kavēkļiem un strauju šaušanu. Daži ļoti moderni tērauda kavēkļu slāpētāji var tikt izmantoti pagarinātu laika periodu pilnīgi automātiskajā režīmā bez bojājumiem, un citi moderni slāpētāji izmanto augstas temperatūras sakausējumus kā niķeļa-dzelzs-hroma vai titāna ilgam slāpētāju izmantošanas laikam ar pilnīgi automātisko šaušanu. Mūsdienu augstākās kvalitātes slāpētāji, kas pieejami, var kalpot pat līdz vairāk kā 30000 šāvieniem.
Apslaucītāji
Apslaucītāji ir iekšējie atdalītāji, kas paredzēti, lai pieskartos lodei tās kustībā. Apslaucītāji parasti ir no gumijas vai plastmasas, vai putuplasta. Pirms lietošanas tajos var būt ieurbts caurums, vai raksta griezums punktā kur lode pieskarsies, vai tie var vienkārši izmantot lodes enerģiju, lai uzsistu pa caurumu.
Apslaucītāji parasti darbojas mazam šāvienu daudzumam, varbūt ne vairāk kā 5 pirms to izpilde ir zīmīgi mazināta.
Slāpētāji un klusinātāji
Neviens slāpētājs nespēj pilnībā novērst šaušanas skaņu. Pat zemskaņas lodes rada īpatnējas, sadzirdamas skaņas, vienkārši lidojot caur gaisu un trāpot mērķī, un virsskaņas lodes rada skaņas triecienvilni turklāt ar daudz skaļāku rībienu. Pusautomātiskie šaujamieroči rada arī īpatnēju skaņu, kad periodiski atkārtojas to darbība, izvirzot veco tukšo patronu un ielādējot jauno.
Ļoti efektīvi slāpētāji vai nu pieņem lielu kopējo slāpētāja stiprumu, mēreni lielu stiprumu plus daudz kavēkļus, vai apslaucītājus. Ir iespējams izstrādāt ļoti mazu un kompaktu slāpētāju ar apslaucītājiem, kas efektīvi apklusina pistoli; šo slāpētāju mūžs ilgst dažus 4—5 šāvienus un parasti ne vairāk kā dažas munīcijas magazīnas. Lielāki bezapslaucītāju (tikai ar kavēkļiem) pistoles vai šautenes slāpētāji var būt efektīvi ilgu laiku (simtiem un tūkstošiem šāvienu), bet ir relatīvi masīvi, neveikli un smagi.
Vairums slāpētāju izmantoja samazinātu kopējo skaņu un svaru apmaiņā pret nedaudz skaļāku skaņu, kas vēl joprojām ir zīmīgi taktiski noderīga. Optimālākais stāvoklis ir atkarīgs no iecerētās slāpētāja izmantošanas.
Slapjie slāpētāji
Daži slāpētāji, saukti par „slapjajiem” slāpētājiem vai „slapjajām kannām”, izmanto mazu ūdens, eļļas vai tauku daudzumu pirmajā kamerā, lai atvēsinātu pulvera gāzes un samazinātu skaļumu (skatīt ideālas gāzes likumu). Dzesinātājs saglabājas tikai pāris šāvienus, pirms tas tiek uzpildīts, bet tā darbības laikā tas var ievērojami uzlabot slāpētāja efektivitāti. Viens ražotājs pretendē uz 30% skaņas apslāpēšanu „4 magazīnām” (32 līdz 68 patronu) ar to slāpētājam pievienotiem 5 ml ūdens vai vieglās eļļas. Ūdens ir pats efektīvākais, sakarā ar tā augsto vārīšanās temperatūru, bet tas var arī izsūkties vai iztvaikot ārā no slāpētāja. Tauki, kaut gan ir netīrāki un mazāk efektīvāki kā ūdens, var tikt atstāti slāpētājā nenoteiktu laiku, nezaudējot efektivitāti. Eļļa ir vismazāk efektīvā (un vismazāk par piemērotāko atzīstama arī), jo tā izsūcas kā ūdens un ir netīra kā tauki, atstājot aiz sevis jauku kondensētas eļļas miglu pēc katra šāviena.
Uzlabotie modeļi
Daži uzlabotie izstrādājumi izmanto kavēkļus, lai pārslēgtu atlikušās skaņas frekvenci aiz cilvēka dzirdes diapazona, vēl vairāk samazinot troksni. Šo izstrādājumu koncepcija tiek veiksmīgi izmantota, bet vēl joprojām ir relatīvi reta modernajās slāpētāju konstrukcijās.
Improvizācija
Slāpētāji var tikt ātri sameistaroti ar jebkuru kavējošu materiālu. Tikai tie ir ne pilnībā derīgi, tiem ir ļoti īss mūžs, un bieži vien tie ir bīstami to lietotājam. Apgabalos, kur slāpētāji tiek kontrolēti, improvizētie slāpētāji laikam ir arī nelegāli, neatkarīgi no tā, vai tie spēj samazināt troksni vai nē. Nefunkcionējoši/fiktīvi klusinātāji ir pieejami modeļu entuziastiem un ASV parasti ir legāli.
Nomācošais vairākums improvizēto slāpētāju, kas tiek popularizēti filmās un televīzijā (plastmasas pudeles, kartupeļi, spilveni u.c.), nedara pilnīgi neko, lai apslāpētu ieroča sprādziena vilni, un var būt bīstami pašam šāvējam.
Munīcija lietošanai ar slāpētājiem
Slāpētāji visefektīvāk darbojas, kad lodes ātrums nepārsniedz skaņas ātrumu. Lode, kas pārkāpj skaņas barjeru, rada skaļu lidošanas skaņu jeb „skaņas triecienvilni”. Tālāka ātruma palielināšana virs skaņas ātruma nerada zīmīgu lidošanas skaņas palielināšanos. Virsskaņas lidošanas skaņa var tikt nedaudz samazināta, izmantojot mazāka kalibra lādiņu. Lodes, kas virzās tuvu skaņas ātrumam, tiek uzskatītas par tuvskaņas lodēm, kas nozīmē, ka gaisa plūsma pār lodes virsmu, kas dažās vietās pārvietojas ātrāk kā pati lode, var pārsniegt skaņas ātrumu. Smailās lodes, kas pakāpeniski izspiež gaisu, var nonākt tuvāk skaņas ātrumam kā lodes ar noapaļotiem galiem, pirms kļūstot tuvskaņas.
Ir izstrādātas speciālas patronas, lai sevišķi nodrošinātu pieejamās enerģijas palielināšanu, kad tās tiek lietotas ar slāpētāju. Šīs patronas izmanto ļoti smagas lodes, lai atsvērtu to enerģiju, kas tiek izmantota, lai noturētu lodi zemskaņas. Labs piemērs ir .300 Whisper patrona, kas ir veidota no saīsinātas, apgrieztas 5.56 x 45 mm patronas. Zemskaņas .300 Whisper izšauj līdz pat 240 grāniem (16 g) 30 kalibra ložu ar ātrumu apmēram 290 m/s, radot aptuveni 650 J enerģijas. Kaut gan šī lodes masa un enerģija ir līdzīga kā dabūjama uz .45 ACP patronām, samazināts smagās .30 kalibra lodes diametrs un plūdlīnijas forma nodrošina daudz labāku ārējās ballistikas izpildījumu.
Šaujamieroči lietošanai ar slāpētājiem
Arī ieroča tips ietekmē slāpētāja efektivitāti. Ieroči ar vismazāko „noplūdi” ir paši labākie, līdz ar to noslēgts stobra resgalis (piemēram, aizslēga darbības) ir piemērotākais, un var tikt apslāpēti līdz līmenim, kad klikšķis ko rada uzsitējs vai gailis, ir skaļākā šaušanas radītā skaņa. Vairums pašlādējošo šaujamieroču vēl joprojām rada zīmīgu skaņas daudzumu no periodiskajām to izdarītajām darbībām (šeit ir pieejams video) un liela ātruma no stobra resgaļa noplūdušajām gāzēm. Revolveri, dēļ to paredzētās „vieglās” uzbūves, nevar tikt padarīti klusāki, ar dažiem izņēmumiem: Nagant M1895 revolveris izmantoja neparastu pret gāzu noplūdi nodrošinātu cilindru, kas padarīja to piemērotu lietošanai ar slāpētāju.
Kaut gan liekas, ka jebkura pusautomātiskā pistole var tikt savienota ar slāpētāju, tas nav tik vienkārši, kā tikai iegriezt vītnes stobrā un uzskrūvēt vienu virsū. Vairums lielāka kalibra pusautomātisko pistoļu, 9 x 19 mm Luger un lielāka, izmanto īsa atsitiena darbību. Tas nozīmē, ka slīdošā detaļa un stobrs pārvietojas atpakaļ īsu distanci, iekams slīdošā detaļa no stobra atslēdzas, ļaujot tikt ievietotam lādiņam. Tas tiek darīts, lai noturētu stobra resgali noslēgtu līdz kameru spiediens nokrīt līdz drošam līmenim. Slāpētāja masas pievienošana atlēkušo daļu masai nozīmē, ka tas zīmīgi mainīs ieroča darbību; vairumā gadījumu tas aptur slīdošās detaļas atslēgšanos vispār un efektīvi pārvērš pusautomātisko pistoli par aizslēga darbības. Tas ne vienmēr ir slikti, tomēr, periodiskā darbības atkārtošanās skaņa bieži vien ir skaļāka kā apslāpēts šāviens. Vēl varētu piebilst, ka gandrīz visi īsa atsitiena izstrādājumi ir bāzēti uz John Browning izstrādāto noliecošo stobru aizslēgšanu, kā izmantots M1911. Šī sistēma izmanto noliecošo stobru, kas nozīmē, ka sakarā ar pievienoto masu, slāpētājs palielina rotācijas inerci, ievērojami pretdarbojoties spēkam, kas paceļ stobru. Augsto spiedienu un ciešo pielaižu vajadzības dēļ slāpētājs nedrīkst locīties savienojuma vietā, vai arī lode drīzāk trāpīs pa kavēkļiem nevis izies cauri slāpētāja vidum. Speciāli mehānismi, saukti par „atsitiena pastiprinātājiem” vai „Nielsen ierīcēm”, tiek izmantoti, lai atvienotu slāpētāja masu no stobra. Tie sastāv no slīdoša kavēkļa slāpētāja aizmugurē, kas ar pulvera gāzu spiedienu tiek spiests uz aizmuguri, tā stumjot stobru atpakaļ un atslēdzot īsa atsitiena mehānismu. Šāda mehānisma pievienošana palielina sarežģītību un slāpētāja izmaksas, bet iespējams arī efektivitāti.
Īsas darbības izstrādājumu sarežģītās apslāpēšanas dēļ slāpētājus ir vieglāk pievienot mazāka kalibra pistolēm. .380 ACP un .22 Long Rifle parasti ir izstrādājumi, kas balstīti uz gāzu padevi uz aizmuguri un ar nekustīgiem stobriem, un tos ir vieglāk apslāpēt. Parasti visvairāk apslāpētie šaujamieroči ir .22 Long Rifle pusautomātiskās pistoles un šautenes; apslāpējot šos šaujamieročus, tie var tikt izmantoti bez dzirdes aizsardzības. Zemskaņas zalves var tikt viegli izmantotas ar .22 Long Rifle, un pat ar virsskaņas zalvēm šaušanas blīkšķis nav neērts. Mazās .22 Long Rifle pulvera devas saglabā slāpētājus maziņus; daudzi, kā tie pie Ruger 10/22, nav lielāki par smago stobru.
Kaut gan slāpētāji ir efektīvāki ar zemskaņas patronām, tie var tikt efektīvi lietoti arī ar virsskaņas patronām. No virsskaņas lodes blīkšķa nevar izvairīties, bet slāpētājs samazinās stobra purna sprādziena vilni un padarīs grūtāku šāviena avota noteikšanu pēc skaņas. Slāpētāji ir visefektīvākie sāņus vai aizmugurē šāvējam, tā ka to efektīvi varētu izmantot snaiperis. Novērotāji, kas neatrodas mērķa zonā, dzirdēs vismazāk, un no nākošās lodes blīkšķis tieksies padarīt neskaidru mērķa apgabalu.
Slāpētāji daiļdarbos
Asociāciju ar organizēto noziedzību un izlūkošanas detektīviem dēļ, slāpētāji parasti ir sastopami daiļdarbos. Bez tradicionālajiem slāpētājiem, tādiem ko lietoja Džons Klārks Toma Klensija darbā „Without Remorse” vai daudzi tēli grāmatās un filmās par Džeimsu Bondu, atsauksmes parasti tiek izdarītas par improvizētajiem slāpētājiem. Čaka Palahniuka „Fight Club” Tailers Durdens apraksta šaubīgu ieroča apslāpēšanas metodi, izurbjot ierocī caurumus. Dažādos daiļdarbos, kā nesenajā filmā „Lady Killers”, tie pieminēta metode izmantot vienādmalu spilvenu skaņas apslāpēšanai, tehniku ko izmantoja arī Dinas Arazas tēls „TV-series 24”. Laurenca Bloka īso stāstu kolekcijā „Hit Man” galvenais varonis aptin izolējošu materiālu ap pistoles stobru kā pagaidu slāpētāju. Saskaņā ar noveli „Hannibal” pie stobra purna piesieta sodas pudele samazinās rībiena skaņu. Kaut gan šīs metodes varētu apslāpēt šāviena skaņu, labākajā gadījumā tās ir neefektīvas, bet sliktākajā ļoti bīstamas.
Egons Reiters
Egons Reiters (dzimis Siguldā ) ir radiodīdžejs, TV raidījumu vadītājs, fotogrāfs un ceļotājs. Bijis "1000 jūdžu" ekspedīciju veidotājs un dalībnieks.
Kopš 1993. gada E. Reiters strādā radio. Sākotnēji viņš strādājis "Radio Sigulda", vēlāk strādājis Radio "Easy FM" (vēlāk Star FM), "Radio Trīs". Kopš 2000. gada bija Radio SWH ētera personība. 2010. gadā ar draugiem un domubiedriem izveidojis Radio 101. 2013. gadā kopā ar brāli Eināru Reiteru pārpircis savu pirmo darba vietu "Radio Sigulda", ko nodēvēja par "RADIO7". 2015. gada augustā atsāks darboties Star FM.
Piedalījies ekspedīcijās "1000 jūdzes aiz Polārā loka", "1000 jūdzes Āfrikas tuksnesī", "1000 jūdzes Indijā", "1000 jūdzes Transilvānijā", "1000 jūdzes Mjanmā", "1000 jūdzes Persijā", "1000 jūdzes Zelta krastā", "1000 jūdzes Kambodžā" un "1000 jūdzes Pa ledāja pēdām".
Vesterbotenas lēne
Vesterbotenas lēne (sv) ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts ziemeļos Norlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Jemtlandes, Vesternorlandes un Norbotenas lēnēm. Lēnes centrs ir Ūmeo.
Denizli ils
Denizli ils (tr) ir Turcijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienības. Atrodas valsts dienvidrietumos Rietumtaura ziemeļu nogāzē. Ila administratīvais centrs un lielākā apdzīvotā vieta ir Denizli.