cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Janušs Korčaks
Rakstnieks, publicists, radiožurnālists
Korčaka literārā mantojumā ietilpst kopā 24 grāmatas un vairāk kā 1400 dažādos izdevumos publicētie raksti. Ir saglabājušies tikai daži rokraksti, mašīnraksti un dokumenti, tai skaitā vēstules, kopā ap 300 pozīcijām. Par galvenajiem pedagoģiskiem darbiem tiek atzīti: 4. daļīgs cikls „Kā mīlēt bērnu”(1920), „Audzināšanas momenti”(1924), „Kad atkal būšu mazs”(1925), „Bērna tiesības uz cieņu” (1929) un „Jautrā pedagoģija”(1939). Starp bērnu grāmatām īpašu popularitāti iemantoja „Karalis Matiušs Pirmais” un „Karalis Matiušs uz vientuļās salas” (1923), kas tika iztulkoti uz vairāk kā 20 valodām, kā arī „Mazā Džeka bankrots” (1924), „Dzīves likumi” (1930) un „Kajteks burvis” (1935). 1937. g. J. Korčaks saņēma Polijas Literatūras Akadēmijas Akadēmisko Zelta lauru zaru par literāro daiļradi.
Otrā pasaules kara laikā viņš rakstīja dienasgrāmatu, kas ņemot vērā apstākļus, kuros tā tapa un autora kara pieredzi, bija īpaši svarīga. Savā pedagoģiskajā darbā Korčaks izmantoja arī tiem laikiem ļoti mūsdienīgus instrumentus. Viņš izveidoja bērnu un jauniešu avīzi „Mazais pārskats”, kas tika izdota kā Varšavas avīzes „Mūsu pārskats” nedēļas pielikums. Pirmais numurs nāca klajā, un tas bija pirmais Polijā laikraksts, kuru veidoja bērni. Sākot ar 1930. g. par laikraksta redaktoru strādāja rakstnieks Ježijs Abramovs, pēc kara pazīstams kā Igors Neverlijs, kas pildīja arī Korčaka sekretāra pienākumus. Laikraksts tika izdots, neskatoties uz 30. gados pieaugušo antisemītismu, neiecietību un rasu segregāciju. Pēdējais numurs parādījās ar 1939. g. 1. septembra datumu.
Būdams izcils pedagogs, Vecais dakteris vadīja arī radioraidījumu ciklu. Viņš izveidoja savu stilu, uzrunājot visjaunākos klausītājus par nopietnām lietām vienkāršā valodā. Neskatoties uz entuziasma pilnām klausītāju un recenzentu atsauksmēm, 1936. g. sakarā ar antisemītiska noskaņojuma pieaugumu un ar to saistītu spiedienu no ārienes, Vecā daktera pedagoģiskās programmas tika noņemtas no ētera. Korčaks atgriezās radio divus gadus vēlāk, bet Polijas Radio klausītājus viņš uzrunāja arī izceļoties karam, 1939. g. septembra pirmajās dienās.
Otrais pasaules karš, geto un pēdējais maršs
Pēc kara izcelšanās Korčaks būdams Polijas Armijas virsnieks brīvprātīgi pieteicās militārajam dienestam, taču sakarā ar vecumu netika pieņemts. Vācu okupācijas laikā Korčaks valkāja poļu militāro formas tērpu. Viņš neatzina arī nacistu uzspiestu diskriminējošu ebreju apzīmēšanu ar Dāvida zvaigzni, uzskatot to par simbola zaimošanu. Pēdējos savas dzīves mēnešus viņš pavadīja Varšavas geto. I. Neverlijs, vēlākais Korčaka biogrāfs, mēģināja tajā laikā piegādāt viltotus dokumentus no āriešu pilsētas daļas, taču dakteris atteicās pamest geto. Šeit viņš atgriezās pie regulāras dienasgrāmatas rakstīšanas, kuru bija sācis rakstīt vēl 1939. g. Pirms tam gandrīz divus gadus pieraksti netika veikti, jo visu enerģiju paņēma rūpes par aizbildnībā esošajiem bērniem no Bāreņu nama, kā arī citas aktivitātes, plašākā kontekstā saistītas ar bērnu situāciju geto. Pirmo reizi šī dienasgrāmata tika publicēta Varšavā 1958. g. Pēdējais ieraksts datēts ar 1942. g.
1942. g. 5. vai 6. augusta rītā Mazā geto teritoriju ielenca SS vienības un ukraiņu un latviešu policisti. Vāciešu veiktās „Lielās akcijas”, t. i. galvenā Varšavas geto iznīcināšanas etapa laikā, J. Korčaks kārtējo reizi atmeta piedāvājumu glābties, jo nevēlējās pamest Bāreņu nama audzēkņus un darbiniekus. Dienā, kad notika deportācija no geto, Korčaks stājās kolonnas priekšgalā, vedot savus audzēkņus uz Umschlagplatz (Pārkraušanas laukumu), no kurienes ebreji tika transportēti uz nāves nometnēm. Ceļā devās ap 200 bērnu un dažu desmitu skolotāju liela kolonna, tai skaitā arī Stefānija Viļčiņska. Kolonnas pēdējais gājiens ir kļuvis par leģendu, par vienu no kara mītiem un biežu atmiņu tematu, taču šo atmiņu detaļas ne vienmēr bija sakarīgas un viengabalainas.
„Nevēlos būt ne mītu gāzējs, ne izgaisinātājs – taču gribu teikt, kā toreiz to visu redzēju. Gaisotne bija piesātināta ar kaut kādu milzīgu inerci, bezspēcīgumu, automātiskumu un apātiju. Nebija redzams ne uzbudinājums, ne satraukums, ka iet Korčaks, nebija salutēšanas (kā daži to apraksta), noteikti nebija „Judenrata” sūtņu iejaukšanās - neviens pie Korčaka nepiegāja. Nebija ne žestu, ne dziedāšanas, nebija lepni paceltu galvu, neatceros, vai kāds nesa Bāreņu nama karogu, saka, ka it kā nesa. Bija šausmīgs, gurdens klusums (…). Kāds no bērniem turējās pie Korčaka svārku stūra, varbūt pie rokas, visi gāja kā transā. Pavadīju viņus līdz pat Umschlag vārtiem...
Saskaņā ar citām versijām bērni soļoja pa četri un nesa karaļa Matiuša Pirmā, - viena no viņu audzinātāja uzrakstītā stāsta varoņa, - karogu. Katram bērnam līdzi bija mīļāka rotaļlieta vai grāmata. Viens no zēniem kolonnas priekšgalā spēlēja vijoli. Ukraiņi un esesieši pliukšķināja pātagas un šāva virs bērnu pūļa galvām, kaut gan kolonnu vadīja viens esesiešiem, kurš acīmredzot izjuta sava veida simpātiju pret bērniem.
Janušs Korčaks kopā ar saviem audzēkņiem gāja bojā hitleriskajā nāves nometne Treblinkā. Pēdējā brīdī viņš atteicās palikt dzīvs un devās kopā ar bērniem gāzes kamerā. 1948. g. J. Korčakam pēc nāves piešķirts Polijas Atdzimšanas ordeņa Kavaliera Krusts.
Identitāte
Janušs Korčaks identificēja sevi kā ebreju-poli. Viņš darbojās poļu un ebreju tuvināšanās veicināšanā. Viņa dzimtā valoda bija poļu, arī savus daiļdarbus viņš rakstīja poļu valodā. Ivritu viņš sāka mācīties tikai 30. gados, kad pietuvojās cionistu kustībai. Viņš zināja vācu valodu, līdz ar to mazliet saprata arī jidišu, kas bija lielākās Polijā dzīvojošu ebreju daļas valoda. Tikai 30. gados Korčaks sāka vairāk interesēties par ebreju nacionālo atdzimšanu; tajā laikā viņš sadarbojās ar cionistu jaunatnes organizāciju laikrakstiem un piedalījās viņu rīkotos semināros. Ap šo laiku viņš piedzīvoja krīzi privātajā un profesionālajā dzīvē. To pārvarēt zināmā mērā viņam palīdzēja divi ceļojumi uz Palestīnu – 1934. un 1936. gadā. Korčaks rakstīja, ka devies uz turieni, lai „piesātinātos ar pagātni, iegūtu pamatu pārdomām par tagadni un - pat tiektos nākotnē”.
Džordža VI šaurums
Džordža VI šaurums (en, es), argentīniešu avotos Prezidenta Sarmiento šaurums (Canal Presidente Sarmiento), ir ap 550 km garš un 22 līdz70 km plats jūras šaurums Antarktīdas piekrastē. Atdala Aleksandra I salu Belinshauzena jūras dienvidaustrumos no Antarktīdas pussalas un Elsvērta Zemes. Savieno Margeritas līci ziemeļos ar Ronnes līci dienvidos. Gandrīz visu šaurumu aizņem Džordža VI šelfa ledājs. Šauruma dienvidrietumu galā vairākas nelielas salas, lielākā no kurām ir Eklunda sala. Šauruma rietumu krasta Aleksandra I salā atrodas britu vasaras polārstacija Fosilblafa, ziemeļu gala austrumu krastā — argentīniešu patvērums Nogala de Saldana.
Šaurumu 1935. gada 23. novembrī no lidmašīnas nofotografēja Linkolna Elsvērta ekspedīcija. Pētījusi 1936./1937. gada Britu Greiema Zemes ekspedīcija, kas nosauca to tā laika Lielbritānijas monarha Džordža VI vārdā par Karaļa Džordža VI šaurumu (King George the Sixth Sound; vēlāk nosaukums saīsināts). Argentīniešu avotos šaurums tiek dēvēts par godu Argentīnas 7. prezidentam Domingo Faustino Sarmiento.
Valsts himna
Valsts himna ir patriotisks skaņdarbs, ko valsts valdība vai parlaments atzīst par valsts oficiālo nacionālo dziesmu. Tā līdz ar karogu un ģerboni ir galvenie nacionālas valsts simboli.
Himnas lieto dažādās svinīgās vai oficiālās situācijās: valsts svētkos, svinībās, īpaša saistība tām ir ar sportu — starptautiskās sacensībās tradicionāli atskaņo uzvarējušās valsts himnu.
Valstu himnas
Par vecāko Eiropas valsts himnu tiek atzīta Nīderlandes valsts himna Het Wilhemus saukta arī par Vilhelma dziesmu, uzrakstīta laika posmā no 1568. līdz 1572. gadu. Jau kopš 16.gadsimta šo dziesmu dziedāja dažādos pasākumos, bet par oficiālo Nīderlandes valsts himnu tā kļuva 1932. gadā. "Vilhelma dziesmu" mēdz dēvēt arī par vecāko himnu pasaulē.
Kaut Japānas himnas vārdi tika sarakstīti jau 9. gadsimtā, tomēr mūziku šiem vārdiem mūziķis Hajasi Hiromori pievienoja 1880. gadā, bet par Japānas oficiālo valsts himnu tā tika apstiprināta tikai 1999. gadā.
Apvienotās Karalistes nacionālās himnas God Save the King vai God Save the Queen ("Dievs, sargi Karali") nosaukums ir vecāks nekā pati dziesma, pazīstama saistībā ar Anglijas floti jau kopš 1545. gada. Tās melodiju sacerēja 1744. gadā, kā himna tā tika izpildīta 1745. gadā.
Franču himnas "Marseljēza" teksts un melodija tika radītas Franču revolūcijas laikā 1772. gadā, tās autors Klods Jozefs Ružē de Lisls. Par Francijas valsts himnu tā kļuva 1870. gados.
Vācijā 19. gadsimta beigās par valsts himnu kļuva dziesma Deutschland, Deutschland über alles, kuru Jozefs Haidns, kā Austrijas impērijas slavinājumu, bija sacerējis jau 1797. gadā. Teksts tika pierakstīts klāt jau 1848. gadā un līdz ar nacionālisma pastiprināšanos Vācijā kļuva par patriotisku dziesmu vācu tautai.
Alberta laukums
Alberta laukums ir laukums Vecrīgā (1170 m²), kuru veido pamīšus betona plāksnēm izklāts placis, ar mūrējumiem ierāmēti terasveida paaugstināti zālieni un laukumu šķērsojošās Vecpilsētas, Mazās Peitavas, Alksnāja un Kalēju ielas, bet dienvidos laukumu norobežo 13. janvāra iela.
Laikā no 1990. gada līdz 2000. gadam laukums bija iecienīta neformālās jaunatnes, tā saucamo interneta čatotāju tikšanās vieta. Tās notika Alberta laukumā esošajā krodziņā "Alberts" (līdz krodziņa slēgšanai). 2001. gadā fonds "Vilki" te uzbūvēja līvu jeb lībiešu sētu, kas kādu laiku bija iecienīts rīdzinieku un tūristu apskates objekts. Kopš 2000. gada 15. marta Vecpilsētas ielā 12 atrodas literāri - muzikālais klubs "Četri balti krekli", kur skan latviešu mūzika un uzstājas populāras latviešu rock, pop, šlāger, country un citu mūzikas stilu grupas.
Helicerāti
Helicerāti (la) ir plašs un daudzveidīgs posmkāju apakštips. Tajā ir sīki līdz vidēji lieli posmkāji. Lielākā helicerātu klase ir zirnekļveidīgie, kas ir sastopami dažādos sauszemes biotopos vai retāk ūdenī. Jūrās gan ir sastopama neliela reliktu helicerātu grupa — Zobenastes (tikai 5 sugas), kas ir saglabājusies no paleozoja ēras. Vēl ir viena neliela, bet no citiem helicerātiem morfoloģiski ļoti atšķirīga jūrās dzīvojoša grupa — Jūraszirnekļi. Tos reizēm nošķir no helicerātiem kā atsevišķu grupu. Helicerātus pēta zinātne — Arahnoloģija (kas gan nav tik attīstīta kā Entomoloģija).
Helicerātu morfoloģija
Kopīga un raksturīga visu helicerātu pazīme ir tā, ka ķermeņa daļa, pie kuras atrodas kustību orgāni — kājas, cieši saistīta ar tai priekšā esošo ķermeņa daļu, kam ir mutes ekstremitātes un izveido kopā ar to vienu kopēju nodalījumu — prosomu (prosoma) jeb galvkrūtis. Jāatzīmē, ka šis helicerātu ķermeņa nodalījums vairāk atbilst vēžveidīgo galvas nodalījumam nekā to galvkrūšu nodalījumam. Otra helicerātiem raksturīgā īpašība — tiem nav galvas taustekļu jeb antenu.
Čahārmahāla un Bahtijārī
Čahārmahālas un Bahtijārī ostāns (fa, Ostân-e Čahâr-Mahâl-o Baxtiyârî) ir viens no 31 Irānas ostāniem, kas atrodas valsts dienvidrietumos. Robežojās ar Isfahānas ostānu ziemeļos un austrumos, ar Hūzestānas ostānu austrumos un ar Kohkīlūje un Būjerahmadas ostānu dienvidos. Galvaspilsēta — Šahrekorda. Lielākā daļa iedzīvotāju ir bahtijāri, kā arī persieši, kaškaji un čahārmahāli. Lielākās pilsētas ir Šahrekorda (190 441), Lordegāna (40 528), Farohšahra (31 739) un Farsāna (30 504).
Helicerāti
Helicerātu morfoloģija
Galvkrūtīm ir seši pāri labi attīstītu funkcionējošu ekstremitāšu, no kurām pirmais pāris — heliceras (chelicerae) atrodas pirms mutes (preorāli) un parasti sastāv no nedaudziem (2—3) posmiem. Helicerām ir žokļu loma, ar tām satver un nonāvē laupījumu. Otrais pāris — pedipalpas (pedipalpi) atrodas parasti aiz mutes (postorāli); dažos gadījumos to uzbūve un funkcijas apmēram ir tādas pašas kā pakaļējām kājām, citos gadījumos ar tām vai nu satver barību (skorpioni), vai tās ir taustes orgāns, bet zirnekļu tēviņiem — kopulācijas orgāns. Galvkrūšu četri pēdējie ekstremitāšu pāri ir kustību orgāni. Aiz prosomas atrodas pakaļējais nodalījums — opistosoma (opisthosoma) jeb vēders. Opistosomas priekšējo daļu, pie kuras dažos gadījumos atrodas ar elpojamiem orgāniem — žaunām vai plaušām saistīti ekstremitāšu rudimenti, sauc par mezosomu, bet pakaļējo daļu, kam ekstremitāšu nav, — par metasomu.
Zviedru vārti Vecrīgā
Zviedru vārti ir 17. gadsimta valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Vecrīgā, vienīgie pilsētas aizsargmūra vārti, kas saglabājušies līdz mūsu dienām (savulaik tādi bijuši astoņi).
Pēc bastionu izbūvēšanas vecajam aizsargmūrim vairs nebija praktiskas nozīmes, un XVII gs. pilsētas rāte tam atļāva no ārpuses piebūvēt namus. 1698. gadā Torņa ielā 11 dzīvojamā namā izlauza noslēdzamu caurbrauktuvi, lai savienotu mūra ārpusei piebūvēto kvartālu un zviedru garnizona kazarmas ar iekšpilsētu — t.s. Zviedru vārtus. Vārtus atvēra, saulei lecot, un slēdza, saulei rietot — atslēgas glabājās Rātsnama telpās. Vārtus pārstāja slēgt 19. gadsimta sākumā un vēlāk izņēma no eņģēm. Tagad viņu eja atrodas pie Trokšņu un Aldaru ielas krustojuma.
Helicerāti
Helicerātu klasifikācija
Pasaulē dzīvo apm. 65000 — 73000 helicerātu sugu, kas iedalīti 13 kārtās un 3 klasēs. Latvijā sastopamas tikai zirnekļveidīgo klases pārstāvji no 4 kārtām un apmēram 1070 sugām. Jāatzīst gan, ka Latvijā zirnekļveidīgie ir maz pētīti, un esošie dati ir sen novecojuši.
Apakštips (†) - izmirušu organismu grupa.
Zviedru vārti Vecrīgā
1926. gadā vārtu ēku sāka īrēt Rīgas Arhitektu biedrība, kas veica tajā pārbūves un restaurāciju, izveidojot Arhitektu namu, bet tagad tajā atrodas Latvijas Arhitektu savienība. Ēkas fasāde veidota stilizētā baroka stilā. 1980.-1990. gados tā vēlreiz restaurēta.
Akīda
Akīda ( - ) islāmā nozīmē konfesiju, ticību vai pārliecību. Par akīdah var uzskatīt ticības pamatus jebkurā reliģijā un islāma teoloģijā šis jēdziens tiek lietots, lai apzīmētu parādību, lietu un uzskatu kopumu, kam tic musulmaņi.
Musulmaņi pamata uzskatus savā pārliecībā iedala sešos ticības pantos. Visiem islāma novirzieniem tie ir nepārprotami vienādi, jo tie ir rakstīti Korānā.
Atšķirības starp islāma atzariem — šīismu un sunnismu pastāv tikai sīkākos šo galveno sešu ticības pantu skaidrojumos un dalījumos. Piemēram, var atšķirties šiītu un sunnītu uzskati par Dieva rakstura īpašībām vai eņģeļu sūtību, bet neatšķirsies uzskats, ka pastāv viens vienīgs Dievs, kurš sūtījis savus praviešus un, ka cilvēkiem būs jāatskaitās un jāsaņem sods vai atlīdzība Pastarajā dienā.
Ismailiešu ticība
Islāma novirziens, kas pazīstams ar Ismaila vārdu, ir otrs lielākais šiītu sabiedrībā. Lielākā daļa musulmaņu uzskata, ka viņi nav pieskaitāmi islāmam, jo nepiekrīt visiem pamata ticības uzskatiem. Viņu ticības pamati:
Jaroslavļa
Vēsture
Kaut arī leģenda saista pilsētas rašanos ar Jaroslava Vladimiroviča vārdu, vēsturiski pierādījumi tam nav. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 1071. gadā. 11. un 12. gadsimtā — Rostovas-Suzdaļas kņazistes robežcietoksnis, bet no 1218. gada Jaroslavļa bija Jaroslavļas kņazistes galvaspilsēta. No 1463. gada — Maskavijas sastāvā. 17. gadsimtā Jaroslavļa bija otra lielākā Krievijas pilsēta un Juku laikos 1612. gadā bija Krievijas de facto galvaspilsēta — Miņina un Požarska zemessardzes bāzes pilsēta. 1658. gadā pilsēta gandrīz pilnībā nodega. 18. gadsimtā tā kļuva par ievērojamu rūpniecības centru. 1750. gadā Jaroslavļā tika nodibināts pirmais profesionālais teātris Krievijā.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada vasarā Jaroslavļa bija viens no antiboļševistiskā Borisa Savinkova dumpja centriem, kuru apspieda ar latviešu strēlnieku palīdzību. Kopš 1936. gada tā ir apgabala centrs.
Sports
Jaroslavļā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Jaroslavļas "Lokomotiv". Tas savas mājas spēles aizvada Arena 2000 hallē.
Korn
Korn (dažreiz apzīmēta kā KoЯn vai KoRn) ir grupa no Beikersfīldas, Kalifornijā, ASV. Bieži saukta par grupu, kas popularizējusi ņūmetāla žanru. Korn pārdevuši vairāk nekā 30 miljonus albumu visā pasaulē, 16,5 miljonus no tiem ASV. Nominēti sešām Grammy balvām, divas no kurām iegūtas.
Korn tika izveidota pēc grupas L.A.P.D. izjukšanas grupas solista Ričarda Morilla narkotiku atkarības dēļ. Mūziķi Redžinalds Arvizu, Džeimss Šefers un Deivids Silvera gribēja turpināt un pieņēma grupā ģitāristu Braienu Velču, kā arī dziedātāju vārdā Korijs. Tika izveidota jauna grupa — Creep. Korijs drīz tika izmests, jo viņa prasmes neapmierināja grupas dalībniekus.
Odens
Odens var būt:
Ribnica-Damgartene
Ribnica-Damgartene (de, kopš 2009. gada oficiāli Dzintara pilsēta Ribnica-Damgartene (de)) ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā uz ziemeļaustrumiem no Rostokas pie Reknicas upes ietekas Ribnicas ezerā. Āmtes centrs. Dzintara rotaslietu ražošana. Dzintara muzejs. Brīvdabas muzejs.
Vēsturiski attīstījusies kā divas atsevišķas pilsētas - Ribnica un Damgartene, apvienotas 1950. gadā. Ribnica vēsturiski Mēklenburgas, bet Damgartene - Pomerānijas sastāvā. 1934. gadā Ribnicā tika uzcelta hidroplānu rūpnīca Walter-Bachmann-Flugzeugbau KG. Vienlaicīgi Damgartenē tika izveidota gaisa spēku karabāze. Pēc Otrā pasaules kara no 1953. līdz 1993. gadam karabāzi izmantoja PSRS gaisa spēki.
Damgartenē jaunības dienas pavadīja VDR funkcionārs Egons Krencs (Egon Krenz, 1937).
Hūzestāna
Ostāns ir bagāts ar naftas un dabasgāzes atradnēm.
Lettonia
Lettonia ir studentu korporācija, kas vieno dažādu akadēmisko kursu studentus un vecāka gadagājuma studijas beigušos — filistrus, sekojot nacionāliem un patriotiskiem ideāliem, un veidotu kopējos principos sakņotu savstarpēju draudzību. Barjeru neeksistēšana starp dažādu vecumu, profesiju un sabiedriskā stāvokļa cilvēkiem vienotu mērķu un ideālu gaisotnē ir ļoti būtiska un unikāla iezīme.
Devīze
Lettonia devīzes ir „Acti labores jucundi” (no latīņu valodas „Padarītie darbi patīkami”) un „Vitam, salutem, veritatem” ("Dzīvei, labklājībai un patiesībai").
Krāsas
Lettonia vēstures gaitā trīs dažādi krāsu salikumi ir tikuši uzskatīti par korporācijas krāsām. Lettonia pirmsākumos, vēstures students J. Grīnbergs, ierosināja par pirmajām krāsām pieņemt sarkans—balts—sarkans, pamatojoties uz Livonijas Atskaņu hronikā minētā Cēsu latviešu zemessargu kara karoga krāsām, kas bija sarkans ar baltu strīpu pa vidu. Tā kā visu korporāciju krāsās tradicionāli tika ievērots trikolors (3 dažādas krāsas), tad, lai atbilstu šīm prasībām, tās izmainīja uz sarkans-balts-zelts. Vēlākos gados cara režīmam kļuva nepieņemama sarkana "deķeļa" virsa, tādēļ krāsas tika mainītas uz zaļi—zili —zelta krāsām, kuras galīgi apstiprināja. Pēdējo un tagadējo krāsu skaidrojums ir:
Natālija Jolkina
Natālija Jolkina (dzimusi ) ir Latvijas krievu izcelsmes matemātiķe un politiķe, Rīgas domes deputāte no 2005. līdz 2009. g., PCTVL biroja locekle.
Biogrāfija
1970. g. — absolvē LVU Fizikas un matemātikas fakultāti. Strādājusi LVU Skaitļošanas centrā. 1990.—1992. g. ir frakcijas "Līdztiesība" konsultante Latvijas Augstākajā Padomē. Kopš 1996. g. — "Līdztiesības" biedre.
Lettonia
Krāsas
zaļš — no Vidzemes un Kurzemes karogiem zils — no Kurzemes karoga zelts — no vecā trikolora
Tērbatā (1870—1918)
Tērbatā Kronvaldu Atis ar saviem domu biedriem, latviešu studentiem, nodibināja Tērbatas latviešu studentu rakstniecības vakarus. Bet pēc A.Kronvalda iniciatīvas ap 20 latviešu studentu nosūtīja apsveikuma telegrammu Rīgas Latviešu biedrības jaunā nama iesvētīšanas reizē. Visi telegrammas parakstītāji sapulcējās vakarā atzīmēt Rīgas Latviešu biedrības svētkus. Tieši šajā vakarā arī radās Tērbatas latviešu studentu rakstniecības vakari, kas ir uzskatāmi kā Lettonia pirmsākumi. Tika noteikti arī vakaru mērķi: latviešu tautas garīgās attīstības veicināšana, vēstures pētīšana, kā arī valodas un skolu attīstība. Tiesa gan šie vakari pieņēma nosaukumu Fraternitas Lettonica, bet  šie vakari pieņēma galīgo nosaukumu Lettonia, kurš ir arī saglabāts līdz mūsdienām.
Natālija Jolkina
Biogrāfija
2002. gada jūlijā naturalizācijas kartībā ieguvusi Latvijas pilsonību. 2002 — Rīgas domes pilnvarniece SIA "Rīgas nami". Kopš 2002. g. "Līdztiesības" Rīgas organizācijas priekšsēdētāja, no 2004. g. Latvijas Cilvēktiesību komitejas līdzpriekšsēdētāja. Līdz 2005. g. Saeimas deputāta palīdze.
Lettonia
Tērbatā (1870—1918)
Tērbatas šaržēto konventa seniors paziņoja, ka Lettonia uzņemta par pilntiesīgu locekli, bet Tartu Universitātes prorektors un mācību apgabala kurators senators A. Stakelbergs Lettonia nodeva oficiālu administrācijas apstiprinājumu un  notika pirmā Lettonia atklāta uzstāšanās krāsās, kas tiek atzīmēts kā krāsu atsegšanas datums.
Saprotot latviešu korporāciju pieaugošo lomu, lettoņi deklarēja Lettonia darbības mērķus:
II semestrī Lettonia pirmo reizi prezidēja šaržēto konventā (C!C!), kurā tajā laikā ietilpa visas pastāvošās korporācijas — vācu, latviešu, krievu, poļu. 1905. gada notikumos vācu korporanti piedalījās kazāku pusē, tādējādi radās konflikti starp latviešu un vācu korporācijām, kā rezultātā Lettoniu izslēdza no šaržēto konventa. Tomēr Lettonia bija tiesīga atklāti nēsāt savas krāsas, pamatojoties uz tā laika Krievijas impērijas izglītības ministra V. Glazova ķeizara vārdā pasludināto deklarāciju. Pirmā pasaules kara laikā, visām korporācijām krāsu valkāšanu noliedza, tai skaitā arī lettoņiem.
Natālija Jolkina
Biogrāfija
No 2005. līdz 2009. g. Rīgas domes deputāte un tās prezidija locekle, PCTVL frakcijas priekšsēdētāja.
Kopš 2006. g. LMĪA (Latvijas denacionalizēto un municipālo māju īrnieku un dzīvokļu īpašnieku asociācija) valdes locekle.
Lettonia
Rīgā (1918—1940)
Latvijas brīvības cīņu sākumā Lettonias grupa ar vilcienu Rīgā ieradās un uzreiz sevi nodeva Latvijas Pagaidu valdības rīcībā. Daudzi lettoņi ar ieročiem rokās apliecināja patriotismu Latvijas atbrīvošanās cīņās. Šo cīņu laikā ap 132 lettoņiem iestājās dažādās Latviešu nacionālo bruņoto spēku vienībās, 6 lettoņi iestājās arī Studentu rotā. No šiem lettoņiem 19 tika apbalvoti ar Lāčplēša kara ordeni.
Sākotnēji tika dzīvošanai tika īrēts nams Ģertrūdes ielā 6, bet pārdodot namu Tērbatā tika iegūta nauda savas, lielākas mājas pirkšanai. Lettonia iegādājās ēku Valdemāra ielā 55 uz kurieni pārcēlās jau šī paša gada II semestrī. Eksternajā dzīvē lettoņi bija ļoti aktīvi gan valsts dzīvē, gan sabiedriskās un sporta organizācijās kā arī iesaistījās Prezidiju Konventa dibināšanā. 1920. gados Lettonia arī ļoti strauji auga, jo pirmajos trīs coetos tika uzņemti vairāk kā 100 biedri.
Slavenākie Lettoņi šajā periodā bija 1 Valsts prezidents (Alberts Kviesis), 1 Ministru Prezidents (Voldemārs Zāmuēls), 5 ministri, 9 Saeimas deputāti, 4 sūtņi ārzemēs, 44 augstskolu pasniedzēji (t.sk., 17 profesori, 4 Latvijas Universitātes rektori, 3 prorektori, 9 universitāšu fakultāšu dekāni), kā arī daudzi kara ārsti un citu profesiju pārstāvji (statistika precīza līdz 1930. gadam).
1934. gada 15. maijā Kārlis Ulmanis izdarīja valsts apvērsumu un Latvija beidza pastāvēt kā parlamentāra republika. Ulmaņa režīma laikā korporācijām bija jābūt ļoti uzmanīgām, jo tās nevarēja samierināties ar vārda brīvības apspiešanu. Arī pārmērīga kādas personas slavināšana un godināšana nebija akadēmiskā sabiedrībā pierasta. Par pret Vilhelma Munteru vērstu skrejlapiņu izgatavošanu cieta viens lettonis. Andrēju Švēdi, st.oec. 27.II, jau apcietināja 1936. gadā un veidojoties Latvijā padomju varai, to līdz no cietumu nodeva PSRS soda institūcijām. A. Švēdi deportēja, bet viņa tālākais liktenis nav zināms.
2. pasaules kara laikā (1940—1944)
Sākoties Latvijas okupācijai korporācijas slēdza, bet to īpašumi tika konfiscēti. Korporāciju inventāru izvazāja, bet lettoņu vairākumam (it īpaši tiem, kuri bija armijā) tika piemērotas dažādas represijas. Daudzi zaudēja darbu,tika apcietināti, noslepkavoti vai izsūtīti. Daļa lettoņu ar to ģimenēm paspēja izceļot kopā ar baltvāciešiem, bet daži nelegāli ar laivām aizbrauca uz Zviedriju vai palika ārzemēs.
Lettonia namu pārņēma Rīgas Universitāte. Vācijā korporācijas bija slēgtas, un Lettonia savu darbību oficiāli atjaunot nevarēja, taču bija atļautas Filistru Palīdzības Biedrības. Pēc ilgstošas sarakstes ar varas iestādēm t/l F! P! B! priekšnieka vietnieks Georgs Apinis-Dienstmanis (Lāčplēša Kara Ordeņa Kavalieris, apbalvots par 1919. g. 22. maija cīņu pie Piņķiem ) panāca, ka 1943. gada 15. VII Lettonias F! P! B! savu darbību atsāka. Par priekšnieku tika ievēlēts fil! Georgs Apinis-Dienstmanis un biedrības sēdeklis bija Rīgā, Vaļņu ielā 16 — 7. Tomēr šajā periodā notika komerši un neoficiālas tikšanās gan restorānā "Mazais Vērmanes dārzs", gan dzīvokļos. Pēdējais komeršs Latvijā notika 1944. gada 19. februārī.
Pirms kara Latvijā bija apmēram 550 lettoņu. Pēc kara tika izsūtīti ap 80 lettoņi, nošauti 18, bet ap 325 bija spiesti emigrēt uz rietumvalstīm.
Pēckara periodā (1944—1988)
Otrajam pasaules karam beidzoties, lettoņi ārzemēs sāka apzināt visu biedru atrašanās vietas. Bija viskritiskākais laiks Lettonia vēsturē, jo ārējie apstākļi bija stipri nelabvēlīgi. Dabīgi, ka lettoņiem bija vēlēšanās turēties kopā un radās vairāki centri amerikāņu un angļu zonās. Vienotu konventa dzīvi uzsāka 1947. gada I semestrī Eslingenē, jeb kā to mēdza saukt "Mazajā Rīgā". Šeit bija vislielākā latviešu kolonija. Lettonia konventa pirmais mērķis bija lettoņu akadēmiskās dzīves veidošana un vadīšana Vācijā. Vācijā tika apzināti 253, bet ārpus tās 73 lettoņi. filistrs Aleksandrs Plensners referēja par lettoņu uzdevumiem trimdā. Šajā pašā sanāksmē ievēlēja amatu vīrus un padomē pārstāvjus fil!fil! no citām valstīm un okupācijas zonām. Pie Baltijas universitātes dibinājās jaunas korporācijas. Šajā periodā Fraternitas Cursica garantē pie Lettonia Apvienoto korporāciju komāna. Tika atjaunota draudzība ar igauņu korporāciju Fraternitas Estica un lietuviešu akadēmisko vienību Neo-Lithuania. Tika rīkots Lettonia un Selonias kopējs ģimenes vakars. tika pieņemti "Latvijas korporāciju apvienības" statūti kā jaunradītai koporganizācijai trimdā.
Lettoņu vairumam emigrējot uz ASV, konventa sēdekli nolēma pārcelt uz Ņujorku. izdeva Mazo Album Lettonorum, ar ko simboliski noslēdzās Vācijas posms, bet konventa darbība sākās Ziemeļamerikā. Vairākums lettoņu dzīvoja ASV un no 1950. līdz 1990. gadam Lettonia konventa sēdeklis atradās ASV (36 gadus), bet Kanādā 4 gadus. Darbība noritēja 14 kopās ASV, 2 Kanādā, 6 Austrālijā un Eiropā.
Cik arī tas nebija grūti, lettoņiem izdevās nokārtot visus juridiskos jautājumu oficiālas korporācijas inkorporēšanai un organizēšanai, rodot jaunas formas konventa dzīves vadīšanā un visus lettoņus sasaistot. Kopa, kurā bija konventa sēdeklis, tika uzskatīta par globālo kopu un amatvīri gādāja par Lettonia darba organizēšanu un vadīšanu citās kopās. Tika uzņemti jauni zēni, saime turpināja augt. Lettonias padome darbojās pēc pieņemtajiem Noteikumiem Lettonia darbībai ārpus Latvijas. Izveidojās Lettonia palīdzības fonds globālā mērogā, nolēma izdot "Vita Nostra", kuras galvenais uzdevums ir lettoņu savstarpējā informācija. nodibināja Kronvalda fondu. Viss veiktais deva iespēju uzturēt lettoņu garu un saglabāt latviešu valodu svešumā. Lettonia darbība emigrācijā ļoti sīki aprakstīta Ņujorkā izdotajā albumā "Lettonia 1870—1990".
Taču savukārt dzimtenē palikušie lettoņi satikās savu filistru bērēs un dzīvokļos, kur to atļāva telpas. Atgriežoties no Gulāga nometnēm, no izsūtījuma un pēc amnestijas 1955. gadā lettoņu pulciņš Latvijā pieauga. Fil! Edgars Liepiņš (oec. 30. II) de facto kļuva par senioru un vadīja lettoņu sanāksmes līdz aizbraukšanai uz Angliju pie ģimenes. Ar 1977. gada II semestri seniora pienākumus uzņēmās fil!K. Asers rer. nat. 30. II. K. Asers prasmīgi vadīja Lettonia biedrus "pēckulta" un "stagnācijas" periodos. Atzinīgi novērtējot viņa nopelnus, konvents to ievēlēja par Goda senioru.
Mūsdienās
Airītēs ieradās vecāko korporāciju pārstāvji godināt kritušos varoņus, ko daudzi uzskata par korporāciju darbības oficiālo atjaunošanu Latvijā. Šo faktu apstiprina arī tas, ka mājās braucot piecu vecāko korporāciju pārstāvji nolēma atjaunot savu darbību. 12 lettoņi pieņēma atjaunotās Lettonia statūtus, kurus LU iesniedza filistri Nikolajs Bulders, Konstantīns Asers, Aleksandrs Kļaviņš un Pēteris Grots, bet jau 4. jūlijā LU rektors Juris Zaķis atļāva atjaunot Lettonia darbību pie LU.
Lettonia pirmos pēcokupācijas zēnus Rīgā uzņēma 1989. gada II semestrī. Kopš tā laika regulāri notiek konventi, katru semestri tiek uzņemti jauni zēni. Nodibinoties Zemessardzei izveidojās tās Studentu rota, kurā ir jaunāko un vecāko gada gājumu lettoņi. Literārais vakars savu darbību atsāka.
Pašreiz dažādās ministrijās, valsts pārvaldes iestādēs, bankās un saimnieciskās iestādēs strādā ne mazums lettoņu. Ļoti lielu atbalstu Lettonia sniedz ārzemēs dzīvojošie filistri.
Par Lettonia biedru var kļūt katrs, vismaz 18 gadus vecs Latvijas augstskolu students. Lettonia biedrs nevar būt par biedru organizācijās, kas kultivē "pretvalstisku, pretnacionālu un pretreliģisku darbību un kuras darbība runā pretī Lettonias garam un tradīcijām". Lettonia biedrs nevar būt citas studentu korporācijas biedrs. Pirms uzņemšanas ir jānāk viesoties, kura notiek divas reizes gadā — katra semestra sākumā.
Bermudu salas
Bermudu salas ir Britu aizjūras teritorijas Atlantijas okeānā, nedaudz vairāk kā 1000 kilometrus uz austrumiem no Ziemeļamerikas austrumu krasta. Tā atrodas Bermudu salu grupā, ko veido vistālāk uz ziemeļiem izvietojušās koraļļu salas pasaulē. Teritorijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Hamiltona.
Ģeogrāfija
Bermudu salas atrodas Atlantijas okeānā, nedaudz vairāk kā 1000 kilometrus uz austrumiem no Ziemeļamerikas austrumu krasta. Salu grupā ietilpst vairāk nekā 150 salu, kā kopējā platība ir 53,2 kvadrātkilometri.
Augājs
Salas klāj bagātīgs augājs, arī mangrovju audzes un daudz ziedaugu. Salu vulkāniskie pamatieži ir apauguši ar koraļļiem.
Klimats
Bermudu salas atrodas subtropiskajā klimata joslā. Siltās Golfa straumes ietekmē, salās ir maigs un mitrs klimats.
Ekonomika
Svarīgākās saimniecības nozares ir finanšu pakalpojumi (tostarp apdrošināšana), kā arī tūrisms. Tūristu skaits pēdējos 10 gados ir samazinājies, tomēr šī nozare vēl arvien dod lielākos ienākumus. Vairāk nekā 80% atpūtnieku ierodas no ASV. Lauksaimniecībai piemērotu zemju ir ļoti maz, liliju ziedi ir vienīgā lauksaimniecības eksportprece.
Bermudas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 23,1% no IKP, šis rādītājs bija septītais augstākais no visām valstīm.
Vēsture
Salu grupu 1503. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Huans Bermudess. Salās nebija vietējo iedzīvotāju. 1612. gadā angļu Londonas kompānija Sentdžordža salā izveidoja pirmo apmetni — Ņūlondonu. 1684. gadā salas nonāca Anglijas karaļnama pakļautībā. Kopš 1968. gada Bermudām ir pašnoteikšanās tiesības, bet tās ir Lielbritānijas aizjūras teritorija. 1995. gadā referendumā 73,6% iedzīvotāju nobalsoja pret neatkarību.
Iedzīvotāji
Vairums iedzīvotāju cēlušies no melnādainajiem vergiem un ieceļotājiem no Portugāles un Lielbritānijas. 2009. gadā Bermudās bija 67 837 iedzīvotāji. Bermudu salas ir viena no visblīvāk apdzīvotajām valstīm pasaulē (1275 iedzīvotāji uz kvadrātkilometru (2009), 8. vietā). Dzīves līmenis Bermudās ir augsts.
Ceplis (nozīmju atdalīšana)
Ceplis var būt:
Britu Indijas Okeāna Teritorija
Britu Indijas Okeāna Teritorija (en) ir Lielbritānijai piederoša atkarīga teritorija, kas atrodas Indijas okeānā. Britu Indijas Okeāna Teritorijā ietilpst Čagosu arhipelāga koraļļu atoli.
Būšehras ostāns
Būšehras ostāns (fa) ir Irānas ostāns, pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Atrodas valsts dienvidos, Persijas līča piekrastē. Ostāna galvaspilsēta ir Būšehras pilsēta. Ostāns iedalās desmit šahrestānos. Lielākās pilsētas ir Būšehra (223 504), Borāzdžāna (110 567), Bandaregenāve (73 472), Bandarekangāna (60 187) un Hourmūdža (40 722).
Serve (volejbols)
Serve ir darbība ar ko sākas volejbola spēle. Serves tiek iedalītas augšējās un apakšējās servēs. Tās var būt gan sāniskas, gan priekšējas, bet pēc izpildījuma spēcīgas, lēnas, planējošas vai grieztas.
Serves izpildi iedala : sākuma stājas ieņemšana, bumbas pamešana gaisā un vienlaicīgi spēcīgs rokas atvēziens, sitiens pa bumbu ar spēcīgas rokas delnas pamatni un lielā amplitūdā. Pēc tam spēlētājs atgriežas laukumā. Bumbas lidojuma trajektorija atkarīga no vietas, kur izdarīta serve, no sitiena spēka, virziena un bumbas rotācijas ātruma. Servei jābūt tādai, lai tā pārlidotu pāri tīklam, to neskarot, un iekristu pretinieka laukumā. Serve tiek izpildīta pēc tiesneša svilpes.
Apakšējā sāniskā serve
Spēlētājs nostājas ar sānu pret tīklu, pēdas paralēli pret volejbola laukuma līniju. Bumbu tur lejā priekšā ķermenim kreisajā rokā. Labo roku vēzējot pa labi pa kreisi, pamet bumbu gaisā ar kreiso roku. Sitienu izdara pa bumbas sāniem no apakšas ar sasprindzinātu delnu, tad kad bumba atrodas jostasvietas augstumā. Sitiena laikā ķermeņa augšdaļu pagriež uz tīkla pusi, pārnesot svaru uz priekšā stāvošo kāju.
Augšējā priekšējā serve
Spēlētājs stāv ar seju pret tīklu, soļa stājā. Bumbu pametot gaisā ar kreiso roku, virs labā pleca. Vienlaikus vēzē labo roku augšā atpakaļ aiz galvas, liekot soli uz priekšu. Kad labā roka elkonī gandrīz izstaisnojusies un delna sasprindzināta, tad izdara sitienu, rokas kustinot maksimāli ātri un asi. Roku jātur maksimāli izstieptu.
Planējošā serve
Servi var izpildīt nostājoties gan ar sāniem, gan ar seju pret tīklu. Rokas atvēziens arī ir kā nu kuram tas var būt no ļoti gara līdz pat īsam, asam. Sitiens notiek tad kad roka ir pilnīgi iztaisnota un ir augstākajā punktā virs galvas.
Augšējā sāniskā serve
Spēlētājs nostājas ar sānu pret tīklu, plecu platumā — kājas. Virs kreisā pleca pamet bumbu. Ķermeņa svaru pārnes no labās kājas uz kreiso un atvēzē labo roku. Labo kāju iztaisno, kreiso kāju saliec, ķermenis pirms tam tiek noliekts uz leju pa labi, griežot to pa kreisi pret tīklu, vienlaikus ar vēzienu tiek iztaisnots. Kad labā roka pilnīgi iztaisnota un kreisā kāja vel nav atrauta no grīdas, īsi pirms tam izdara sitienu pa bumbas sāniem no apakšas.
Augšējā priekšējā serve palēcienā
Servi izpilda ar īsu ieskrējienu, lēcienā augšup uz abām kājm. Rokas vēzē īsi un asi. Sitienu izpilda pa bumbas aizmugurējo daļu, bumbu pametot gaisā virs galvas. Šī serve ir ļoti līdzīga gremdei.
Kosmisko lidojumu biedrība
Kosmisko lidojumu biedrība ( jeb VfR) bija raķešbūves entuziastu apvienība Vācijā no 1927. līdz 1933. gadam.
Biedrību Breslavā (tagad Vroclava Polijā) dibināja Johaness Vinklers (Johannes Winkler) kopā ar Maksu Falīru (Max Valier), Villiju Leju (Willy Ley) un Valteru Noibertu (Walter Neubert). Viņiem vēlāk piebiedrojās Klauss Rīdels (Klaus Riedel), Rūdolfs Nēbels (Rudolf Nebel), Verners fon Brauns (Wernher von Braun), Hermanis Oberts (Hermann Oberth), Valters Homans (Walter Hohmann), Hermanis Nordungs (Hermann Noordung), Kurts Hainišs (Kurt Heinisch), Oigens Zengers (Eugen Sänger), Rolfs Engels (Rolf Engel) un Artūrs Rūdolfs (Arthur Rudolph). Kopā bija aptuveni 500 biedru. Biedrība izdeva žurnālu "Die Rakete", kas iznāca līdz 1929. gada beigām.
VfR iegādājās 10 km² lielu zemes gabalu pie Berlīnes-Tēgeles, kuru nosauca par "Raķešu lidlauku" (Raketenflugplatz). Tur agrāk atradās armijas munīcijas noliktavas, un tās bunkuri bija ideāla vieta raķešdzinēju izmēģinājumiem. Turpmākajos trīs gados viņi šeit palaida savas izgatavotās raķetes, sākot ar neveiksmīgo Mirak sēriju un beidzot ar veiksmīgajām Repulsor raķetēm. Jaudīgākās no raķetēm sasniedza 1 km augstumu.
1932. gadā, meklējot finansējumu, biedrība uzsāka sarunas ar Vācijas armiju un veica demonstrējumu, kura laikā raķete avarēja. Neskatoties uz to, kapteinis Valters Dornbergers armijas uzdevumā bija ar mieru biedrībai dot naudu viņu eksperimentiem, par to prasot slepenību un koncentrēšanos uz raķešu militāro pielietojumu. Grupa noraidīja priekšlikumu, radās nesaskaņas, un nākamajā gadā biedrība izjuka. Tam par iemeslu bija arī tas, ka tā nespēja atrast finansējumu, un Berlīnes amatpersonas bija noraizējušās par raķešu eksperimentiem pilsētas tuvumā. Daudzi VfR biedri ar Verneru fon Braunu priekšgalā pārgāja strādāt Dornbergera grupā pie jaudīgāku raķešu izveides militarām vajadzībām
Kohgīlūje un Būjerahmada
Kohgīlūjes un Būjerahmadas ostāns (fa, Ostān-e Kohgīlūye va Būyer-Ahmad; luz, Ostān-e Kohgīlūya-vo Beyramad) ir viens no Irānas ostāniem. Izvietojies valsts rietumu daļā Zāgrosa kalnu grēdā. Ostāns robežojas ar Čahārmahālu un Bahtijārī ziemeļos, ar Isfahānu ziemeļaustrumos, ar Fārsu austrumos, ar Būšehru dienvidos un ar Hūzestānu rietumos. Tas ir divdesmit astotais lielākais ostāns Irānā pēc iedzīvotāju skaita un divdesmit septītais lielākais Irānas ostāns pēc platības. Lielākā daļa iedzīvotāju ir luri.
Kohgīlūjes un Būjerahmadas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Jāsūdža. Lielākās pilsētas ir Jāsūdža (134 532), Dogonbadāna (96 728) un Dehdašta (57 036).
Bro Grīrs
Bro Grīrs (en, dzimis 1976. gada 19. oktobrī Hjūstonā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts - šķēpmetējs. 2007. gada 21. jūnijā viņš aizmeta 91,29 metrus, kas ir viņa personīgais un vienlaicīgi arī ASV rekords. 2007. gada Pasaules čempionātā viņš izcīnīja bronzas medaļu.
Jēkabpils Aizsargu nams
Jēkabpils Aizsargu nams bija viens no pirmās Latvijas brīvvalsts celtajiem un vecākajiem aizsargu namiem. Šādi speciāli būvēti nami bijuši arī Madonā, Vandzenē, Valkā, Maltā un Talsu novadā. Bijušā Jēkabpils Aizsargu nama celtne ir saglabājusies līdz mūsdienām, kurā izvietojies Jēkabpils Tautas nams, atrodas Vecpilsētas laukumā.
Nams pildīja organizācijas aktivitāšu vietas un patvēruma funkcijas, ka arī bijis nacionālās kultūras idejas uzturēšanas un kopšanas centrs.
Vēsture
Sākotnēji, lai nosargātu jauno neatkarīgo Latviju, tiek dibināti aizsargi kā pašaizsardzības vienības. Liepājā, 1919. gada 20. martā Ministru prezidents Kārlis Ulmanis un finanšu ministrs izdod izdeva noteikumus, kuri paredzēja, ka katrā pagastā dibināma aizsargu nodaļa. Vēlākos gados aizsargu nodaļas pārveidojās karaspēkam līdzīgās vienībās un organizācijai bija centralizēta vadība. Aizsargi bija pakļauti iekšlietu un kara ministram. Valstī izveidojās 19 aizsargu pulki, no kuriem viens bija Jēkabpilī atradošais 4.aizsargu pulks, kura komandieris bija Mārtiņš Kadašs. Pulka aktivitātes ieņēma ļoti nozīmīgu vietu pilsētas dzīvē.
1927. gadā tiek nodibināts pulka klubs, kas ir bijušais sieviešu klosteris - vienstāva mūra celtne, ko pulks īrē no Pokrova draudzes. Vēlāk šis nams tiek iegūts savā īpašumā. 1936. gadā šī ēka tiek pamatīgi pārbūvēta un saukta par Aizsargu namu. Bijušajam klostera namam klāt tiek piebūvēta divstāvu ēka ar plašām sarīkojuma telpām un modernu skatuvi. Aizsargu nams ticis uzbūvēts par tautas ziedojumiem ar mērķi kopt nacionālo ideju un kultūru.
Pēc pārbūves un nama atklāšanas šeit notiek daudzi kultūras pašākumi — priekšlasījumi un kursi, teātra izrādes, orķestru un koru priekšnesumi. Aizsargu namā darbojies savs pūtēju orķestris un teātris. Bieži Aizsargu namā viesojušies profesionāli mākslinieki, to vidū Latvijas Nacionālā opera.
1940. gada 8. jūlijā ar okupācijas varas Latvijas Tautas valdības lēmumu Aizsargu organizācija visā valstī tiek likvidēta un Jēkabpils Aizsargu nams beidz eksistēt. Tā vietā ēkā izvietojas Jēkabpils kultūras nams, kas 1948. gadā tiek pārdēvēts par Oškalna kultūras namu, bet kopš 1990. gada Tautas nams.
Bona Sforca
Bona Sforca (,, , ; dzimusi , mirusi ) bija Polijas karaļa Sigismunda I Vecā otrā sieva, Polijas karaliene un Lietuvas lielkņaze no 1518. līdz 1548. gadam.
Drake (mūziķis)
Obrijs Dreiks Greiems (dzimis 1986. gada 24. oktobrī) ir kanādiešu reperis, dziedātājs un aktieris. Dreiks, kas ir ietekmīga mūsdienu populārās mūzikas figūra, ir atzīts par dziedāšanas un R&B jūtu popularizēšanu hip hopā. Viņš ieguva atzinību, filmējoties Džimija Brūksa lomā CTV tīņu drāmas seriālā Degrassi: The Next Generation (2001–2008), un pēc tam uzsāka karjeru mūzikas jomā, 2006. gadā izdodot savu debijas miksteipu Room for Improvement. Viņš izdeva miksteipu Comeback Season (2007). un So Far Gone (2009), pirms parakstīja līgumu ar Young Money Entertainment.
Pieturas punkts
Dzelzceļa pieturas punkts (pasažieru pieturas punkts) ir punkts posmā bez ceļu izvērsuma (vieta, kur apstājas vilciens ). Tas paredzēts tikai pasažieru iekāpšanai un izkāpšanai un nav uzskatāms par sadales punktu. Pieturas punktā var būt ēka ar uzgaidāmajām telpām un biļešu kasi, tas aprīkots ar peroniem. Papildu pieturas punkti var būt arī lielu staciju teritorijās (piemēram, Daugmales pieturas punkts Šķirotavas teritorijā).
Drake (mūziķis)
Pirmie trīs Dreika albumi, Thank Me Later (2010), Take Care (2011) un Nothing Was The Same (2013), visi bija kritiski panākumi un izvirzīja viņu hiphopa priekšgalā. Viņa ceturtais albums Views (2016) piedzīvoja deju zāles izpēti un noturējās Billboard 200 virsotnē 13 nedēļas pēc kārtas, padarot to par pirmo vīriešu kārtas mākslinieka albumu, kas to izdarījis vairāk nekā desmit gadu laikā, un topa rekords. vadošais singls "One Dance". 2018. gadā Dreiks izdeva dubultalbumu Scorpion, kurā bija Billboard Hot 100 pirmajā vietā esošie singli "God's Plan", "Nice for What" un "In My Feelings". Plaši gaidītais Dreika sestais albums Certified Lover Boy (2021) sasniedza deviņus labākos 10 hitus Hot 100, uzstādot rekordu lielākajai daļai ASV desmit populārāko hitu no viena albuma, un tā vadošais singls "Way 2 Sexy" sasniedza pirmo vietu. 2022. gadā Dreiks izdeva mājas iedvesmoto albumu Honestly, Nevermind (2022), kā arī savu pirmo sadarbības albumu ar grupu 21 Savage, Her Loss (2022). Pazīstams ar savu albumu biežajiem izdevumiem, Dreiks ir guvis arī kritiskus un komerciālus panākumus ar miksteipiem If You're Reading This It's Too Late (2015), Future sadarboto What a Time To Be Alive (2015), More Life ( 2017) un Dark Lane Demo Tapes (2020).
2009. gada Līvānu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Līvānu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Līvānu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 6 kandidātu saraksti, kas veidoti no 71 kandidāta. Līvānu novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Līvānu novadā vēlēšanas notika 8 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Tautas partija (47,4%), bet kopā novada domē iekļuva 5 no 6 sarakstiem. Līvānu novada domes vēlēšanās piedalījās 5 180 vēlētāji jeb 48,63% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīga bija 5 171, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 5 074 vēlētāji.
Drake (mūziķis)
Būdams uzņēmējs, Dreiks 2012. gadā nodibināja ierakstu kompāniju OVO Sound ar ilggadējo līdzstrādnieku 40. 2013. gadā Dreiks kļuva par Toronto Raptors jauno "globālo vēstnieku", pievienojoties NBA franšīzes izpildkomitejai, vienlaikus viņam piederot tās prakses nosaukuma piešķiršanas tiesības. iekārta. 2016. gadā viņš sāka sadarboties ar amerikāņu uzņēmēju Brentu Hokingu par burbona viskiju Virginia Black; tas galu galā pārspēja pārdošanas rekordus Kanādā. Dreiks ir arī modes dizainers, jo īpaši apakšuzdevēju sadarbībā ar Nike, kā arī citiem biznesa pasākumiem, tostarp izklaides ražošanu un smaržu namu. Tiek ziņots, ka 2018. gadā Dreiks bija atbildīgs par 5 procentiem (440 miljoniem Kanādas dolāru) no Toronto Kanādas dolāru 8,8 miljardu dolāru gada tūrisma ienākumiem. 2022. gadā viņš kļuva par Itālijas futbola kluba A.C. Milan daļu īpašnieku.
Viens no pasaulē visvairāk pārdotajiem mūzikas māksliniekiem ar vairāk nekā 170 miljoniem pārdotu ierakstu, Dreiks ir atzīts par visaugstāk sertificēto digitālo singlu izpildītāju Amerikas Savienotajās Valstīs RIAA. Viņš ir ieguvis četras Grammy balvas, sešas Amerikas mūzikas balvas, rekordlielas 34 Billboard mūzikas balvas, divas Brit Awards un trīs Juno balvas. Dreiks ir sasniedzis 11 pirmos hitus Billboard Hot 100, un viņam pieder arī citi Hot 100 ieraksti; viņam ir visvairāk top 10 singlu (54), visvairāk iekļauto dziesmu (258), visvairāk vienlaikus iekļauto dziesmu sarakstā viena nedēļa (27), visvairāk Hot 100 debijas vienā nedēļā (22) un nepārtrauktākais laiks Hot 100 (431 nedēļa). Turklāt viņam ir visvairāk singlu pirmajā vietā R&B/Hip-Hop Airplay, Hot R&B/Hip-Hop Songs, Hot Rap Songs un Rhythmic Airplay topos.
FV101 Scorpion
FV101 Scorpion ir Apvienotās Karalistes vieglais tanks, Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) jeb CVR(T) saimes elements. Tā pilns nosaukums ir Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) Fire Support (Scorpion) ("Izlūkošanas kaujas mašīnas (ar kāpurķēdēm) uguns atbalsts (Skorpions)"). Tanku ražoja Alvis Vickers; izgatavoti vairāk nekā 3000 eksemplāri. Britu armijā to nodeva bruņojumā 1973. gadā, kur tas kalpoja līdz 1994. gadam. Vairākās valstīs to izmanto joprojām. Tas ir viens no ātrākajiem tankiem pasaulē.
britu armija mainīja militāro doktrīnu. Pēc tās pastāvīgie garnizoni dažādās pasaules malās tiktu nomainīti ar Lielbritānijā izvietotām ātras reaģēšanas vienībām, kuras īsā laikā ar aviāciju spētu nokļūt "karstajā punktā". Tam bija nepieciešama viegla bruņota mašīna, kas varētu ļoti ātri pārvietoties, veikt izlūkošanas uzdevumus, lai būtu pietiekams uguns atbalsts kājniekiem, un to varētu viegli transportēt ar lidmašīnu. Pēc vairāku eksperimentālu modeļu izbrāķēšanas tika nolemts izveidot uz vienas kāpurķēžu šasijas Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) — CVR(T) bāzētas dažādu uzdevumu mašīnas (vieglais tanks, raķešu palaišanas iekārta, bruņutransportieris, sanitārā mašīna, štāba mašīna, remonta un evakuācijas mašīna). Nosaukums Scorpion tika dots pēc tanka izskata, tornim atrodoties aizmugurē, kas atgādina skorpiona asti.
Lai panāktu mašīnas vieglumu, tā bruņas izgatavotas no alumīnija-cinka-magnija sakausējuma. Bruņmašīnai bija vajadzīgs jaudīgs, relatīvi neliels dzinējs. Par tādu tika izvēlēts luksus mašīnas Jaguar (modelis J.60) karburatora benzīndzinējs ar jaudu 192 ZS. Tankam motors tika modificēts, lai tas varētu darboties ar armijas benzīnu. Vēlāk tika izmantoti citi dzinēji, tai skaitā dīzeļdzinēji, kas ir ekonomiskāki. Motoru izvietoja mašīnas priekšgalā, dzesēšanas radiatoru virs tā, bet degvielas tvertne atradās tanka aizmugurē.
Jākobs Florentīns Lundbergs
Jākobs Florentīns Lundbergs (dzimis, miris ) bija zviedru izcelsmes vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks, vācu apgaismības laikmeta literatūras tulkotājs latviešu valodā. Latviešu literārās biedrības ("Lettisch-Literärische Gesellschaft") dibinātājs (1824) un tās vadītājs (1838-1845).
Dzīves gājums
Dzimis 1782. gada 17.(28.) oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas licejā un Domskolā, pēc tam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju (1802-1805). Pēc tam visu mūžu bija Biržu un Salas draudzes mācītājs Sēlijā.
1724. gadā Lundbergs piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, 1825. gadā viņš pieņēma savā draudzē par ķesteri un ērģelnieku apdāvināto jaunekli Ansi Līventālu, kuru mudināja pievērsties literārai darbībai. 1827. gadā tika publicēta Lundberga tulkotā Šillera "Dziesma no pulksteņa" (Das Lied von der Glocke).