cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Merjamā
Etimoloģija
Lai gan nosaukums izsauc asociāciju ar purviem (no et — mitrs, Märjamaa — mitrā zeme), taču tuvāko 5—7 km attālumā nav nozīmīgu purvu vai upju un ezeru.
Vēsture
13. gadsimtā ap uzcelto baznīcu tika izveidots Merjamā draudzes apriņķis, taču pašas baznīcas precīza pirmās atrašanās vieta nav zināma. Paša Merjamā kā ciemata nosaukums pirmoreiz fiksēts 1364. gadā.
Vēsturiski kopš 1796. gada Merjamā atradies Krievijas Impērijas Lēnes jeb Rietumu (Hāpsalas) apriņķī. Ciemats sāka attīstīties 19. gadsimta vidū kā ceļu krustpunkts, šai laikā tajā tika uzbūvētas slimnīca, aptieka un skola, pasts un tiesa. Tiesa bija nepieciešama, jo pie Merjamā saskārās piecu muižu teritorijas, un katrs muižnieks uzskatīja par vajadzīgu turēt ciematā savu krogu.
1905. gada sacelšanās laikā daudzas Merjamā apkaimes muižas tika nodedzinātas. 1906. gada janvārī ģenerāļa Bezobrazova soda ekspedīcija nošāva 11 un nopēra 79 notvertos cilvēkus, ko atzina par vainīgiem šajā vandālismā.
1941. gada jūlijā Merjamā ievērojami cieta Otrā pasaules kara laikā.
Pilsētciemata statusu Merjamā saņēma Igaunijas PSR laikā 1945. gadā. 1950.—1962. gadā tas bija Merjamā rajona centrs, vēlāk atradās Raplas rajonā. 1990. gadā Raplas rajons tika pārsaukts par apriņķi. 2002. gadā, sapludinot pašvaldības, Merjamā pagastam pievienoja Merjamā pilsētciematu un Loodnas pagastu.
Galvenā ievērojamā vieta pašā pilsētciematā ir 14. gadsimta vidus Merjamā baznīca un pie tās izvietotā Pirmā pasaules kara kareivju kapsēta, kā arī 1932. gadā celtie un 1989. gadā atjaunotie kapsētas vārti — piemineklis Igaunijas Neatkarības karam. Netālu no Merjamā atrodas dabas aizsardzības objekts — Merjamā ezeri, ciemata dienviddaļā ir bijusī Jaunmerjamā muiža. Aizsargājamo kultūras objektu sarakstā iekļauta arī bijusī dzelzceļa stacija un tās ūdenstornis, kā arī baznīcas dārzs.
Transports
1931.—1968. gadā caur Merjamā gāja Raplas—Virtsu šaursliežu dzelzceļš. Pašlaik gar to 1 km attālumā iet Via Baltica šoseja (E67), lielceļi jeb atbalsta autoceļi (et) ved uz Raplu (ceļš T28) un Koluveri (T29), vietējie ceļi (et) ved uz Konuveri (K170) un Valgu (K171).
Mikrodators
Mikrodators ir mazs, salīdzinoši lēts dators, kura centrālais procesors (CPU) ir mikroprocesors. Tas ietver mikroprocesoru, atmiņu un minimālu ieejas / izejas (I / O) shēmu, kas uzstādīta uz vienas iespiedshēmas plates (PCB). Popularitāti ieguva 70. un 80. gados, parādoties aizvien jaudīgākiem mikroprocesoriem. Šo datoru, lieldatoru un minidatoru, priekšgājēji bija salīdzinoši daudz lielāki un dārgāki (lai gan patiešām mūsdienu lieldatori, piemēram, IBM System z mašīnās kā CPU izmanto vienu vai vairākus pielāgotos mikroprocesorus). Daudzi mikrodatori (ja tie ir aprīkoti ar tastatūru un ekrānu ievadei un izvadei) ir arī personālie datori (vispārīgā nozīmē).
Termins mikrodators parādījās pēc minidatoru ieviešanas. Īzaks Asimovs šo terminu savā īsajā stāstā “The Dying Night” izmantoja jau 1956. gadā kas tika publicēts žurnālā Fantasy and Science Fiction. Daudzas komponentes, kas bija nepieciešamas tā laika datoriem, tika aizstātas ar mikroshēmu (centrālos procesoros).
"Micro-ordinateur" jeb "mikrodators" patents tika iesniegts 1973. gadā. To iesniedz Francijas Micral N, lai apzīmētu cietvielu iekārtu, kas projektēta ar mikroprocesoru. ASV agrākie modeļi, piemēram, Altair 8800.
Lētas loģikas mikroshēmas, piemēram, 7400 sērija, ļāva lēti atdalītas shēmas uzlabotām lietotāja saskarnēm, piemēram, tastatūras ievadei, nevis vienkārši slēdžu rindai, lai pārslēgtu bitus pa vienam.
Audiokasešu izmantošana lētai datu glabāšanai aizstāja manuālu programmas atkārtotu ievadīšanu katru reizi, kad ierīce tika ieslēgta.
Lieli lēti silīcija loģisko vārtu bloki lasāmās atmiņas un EPROM veidā ļāva utilītprogrammas un pašbootēšanas kodolus uzglabāt mikrodatoros. Šīs saglabātās programmas varētu automātiski ielādēt vēl sarežģītāku programmatūru no ārējām atmiņas ierīcēm bez lietotāja iejaukšanās, lai veidotu lētu pabeigtu sistēmu, kurai nav nepieciešams datora eksperts, lai saprastu vai lietotu ierīci.
Brīvpiekļuves atmiņa kļuva pietiekami lēta, lai atļautu aptuveni 1—2 kilobaitus atmiņas veltīt video displeja kontroliera kadru buferim 40x25 vai 80x25 teksta displejam vai bloķētai krāsu grafikai parastajā sadzīves televizorā. Tas aizstāja lēno, sarežģīto un dārgo teleteksta rakstītāju, kas iepriekš bija izplatīts kā interfeiss minidatoriem un lieldatoriem.
Visi šie izmaksu un lietojamības uzlabojumi izraisīja to popularitātes eksploziju 70. gadu beigās un 80. gadu sākumā. Liels skaits datoru ražotāju iesaiņoja mikrodatorus izmantošanai mazā biznesa lietojumos. Līdz 1979. gadam daudzi uzņēmumi, piemēram, Cromemco, procesora tehnoloģija, IMSAI, North Star Computers, Southwest Technical Products Corporation, Ohio Scientific, Altos Computer Systems, Morrow Designs un citi, ražoja sistēmas, kas paredzētas atjautīgiem gala lietotājiem vai konsultāciju firmām, lai piegādātu tādas biznesa sistēmas kā grāmatvedība, datu bāzu pārvaldība un tekstapstrāde mazajiem uzņēmumiem. Tas ļāva uzņēmumiem, kas nevar atļauties minidatoru vai laika dalīšanas pakalpojumu nomu, iespēju automatizēt biznesa funkcijas, (parasti) nenoalgojot pilna laika darbiniekus datoru vadīšanai. Šī laikmeta reprezentatīvajai sistēmai būtu bijis jāizmanto S100 kopne, 8 bitu procesors, piemēram, Intel 8080 vai Zilog Z80, un vai nu CP / M, vai MP / M operētājsistēma. Personālajai lietošanai paredzēto galddatoru pieaugošā pieejamība un jauda piesaistīja vairāk programmatūras izstrādātāju uzmanību. Tā kā nozare nobrieda, personālo datoru tirgus, kas standartizēts ap IBM PC, ir saderīgs ar DOS un vēlāk Windows. Mūsdienu galddatori, videospēļu konsoles, klēpjdatori, planšetdatori un daudzu veidu rokas ierīces, ieskaitot mobilos tālruņus, kabatas kalkulatorus un rūpnieciski iegultās sistēmas, var uzskatīt par mikrodatoru piemēriem saskaņā ar iepriekš sniegto definīciju.
Aivars Čakste
Aivars Čakste (dzimis Rīgā) ir latviešu fotomākslinieks.
Piedalījies vairāku mākslas filmu veidošanā kā fotogrāfs, tai skaitā 1966. gada filmas "Noktirne", 1972. gada filmas "Ceplis" un 1973. gada filmas "Pūt, vējiņi!" veidošanā. Kopumā Čakste devis ieguldījumu vairāk nekā 30 kinofilmās. Sākot ar 1969. gadu, kad Latvijas Kinematogrāfistu savienības vadībā tika sarīkota Čakstes pirmā fotodarbu izstāde, regulāri tika rīkotas personālizstādes. Čakstes darbs atstājis lielu iespaidu uz mūsdienu Latvijas foto mākslas pasauli.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā, Grīziņkalnā, aktieru ģimenē. Tēvs — Eduards, māte — Leontīne Anete Natālija. Ilggadīga dzīvesbiedre — izcilā latviešu dzejniece Olga Lisovska. Pašam Čakstem ir 2 bērni no citām attiecībām — meita Agnese un dēls Bens.
Bērnību pavadījis Grīziņkalnā, kā arī izglītību ieguvis Grīziņkalna 15. pamatskolā. Piektajā klasē Čakstem radusies interese par fotomākslu. Sācis uzņemt fotogrāfijas ar fotoaparātu Любитель, un pamazām fotografēšana kļuvusi par viņa aizraušanos. Fotografēšanas tehniku apguvis pašmācības ceļā. Vēlākos gados Aivars Čakste kļuvis par aizrautīgu auto entuziastu. Veicis antīka kabrioleta restaurāciju.
Aivara Čakstes dzīvē liela nozīme ir bijusi sportam. Apguvis vairākus sporta veidus, kas lieti noderējuši piedaloties kino uzņemšanas reizēs, ja bijis nepieciešams kāds ekstremāls kadrs. Laikā, kad Rīgas Kinostudijai nebija speciālu štata kaskadieru, Aivars Čakste dažkārt izpildījis sarežģītus un bīstamus trikus slavenu aktieru vietā.
Karjera
Savu darba karjeru uzsācis 20. gs. 50. gados tipogrāfijā kā krāsas ofseta iespiedmeistars, turpinot attīstīt savas fotogrāfa iemaņas. Vēlāk strādājis arī avīzē „Rīgas Balss”, taču sakarā ar obligāto karadienestu Padomju armijā darba gaitas uz kādu laiku nācies pārtraukt. Dienēt sācis kā ierindnieks, kļuvis par komandieri kādā no specnodaļām, bet pēc karadienesta atgriezies pie savu darba pienākumu veikšanas. Vēlāk strādājis par aviotehnikas fotogrāfijas pasniedzēju, tad uzsācis savas ilggadējās darba gaitas Rīgas Kinostudijā, kur sākotnēji strādājis kā gaismas meistars, vēlāk kā fotomākslinieks. Pirmā piedalīšanās kā fotogrāfam filmas veidošanā bija režisora Vara Krūmiņa režisētajā 1959. gada filmā "Atbalss", kas uzņemta pēc Jāņa Jaunsudrabiņa triloģijas "Aija" motīviem. Tai sekojusi virkne mākslas filmu gandrīz 40 gadu garumā. Aivars Čakste bijis klāt visdažādākajos filmu uzņemšanas momentos, gan atrazdamies bangojošā jūrā, nelielā laivā, gan apledojušās kalnu takās jājot ar zirgiem, ar fotokameru īstajā laikā atrodot vajadzīgo rakursu.
Aivars Čakste strādājis arī pie grāmatu ilustrēšanas. Viens no veiksmīgākajiem Aivara Čakstes veikumiem ir ilustrācijas dzejas krājumam "Betas grāmata" (1994). Krājumā blakus Olgas Lisovskas dzejoļiem iekļautas ģimenes mīlules dalmācietes Betas fotogrāfijas, kas uzņemtas ģimenes lauku mājā Jaunpiebalgā.
Par fotomākslu un kino Aivars Čakste ir teicis: "Apgalvo, ka mūsu dienās tikai kino spēj par kaut ko pastāstīt. Salīdzināt kino ar fotogrāfiju būtu naivi, jo kino ir viens no fotogrāfijas paveidiem. Man — vistuvākais.”
Lādikīja
Lādikīja, arī Latākija (ar, al-Lādhiqīyah) ir galvenā ostas pilsēta Sīrijā. 2004. gadā iedzīvotāju skaits tajā sasniedza 383,7 tūkstošus — šī ir piektā lielākā pilsēta valstī pēc Halebas, Damaskas, Himsas un Hamas.
Šī vieta ir apdzīvota kopš 2. tūkstošgades p.m.ē., tomēr modernā pilsēta tika dibināta 4. gadsimtā p.m.ē. Seleikīdu impērijas laikā. Laika gaitā to pārvaldījušas dažādas tautas un valstis, Sīrijas sastāvā ir kopš 1944. gada. Lielākā daļa klasiskā laikmeta ēku ir tikušas iznīcinātas zemestrīcēs, saglabājusies ir romiešu triumfa arka un korintiskās kolonnas. Mūsdienās Lādikīja ir arī nozīmīgs lauksaimniecības reģions (tiek ražota tabaka, kokvilna, labība, augļi).
Halucinogēni
Halucinogēniem visraksturīgākā iedarbības pazīme ir sensoriskas izmaiņas, kuras var arī neizpausties kā halucinācijas. Tomēr visas halucinācijas radošas vielas tiek pieskaitītas pie halucinogēniem. Atšķirībā no citu psihotropo vielu grupu vielām, halucinogēniem nav raksturīgs abstinences sindroms un veselības pasliktināšanās vēl pēc iedarbības beigām, tāpēc medicīniski tos nesaista ar fizisku atkarību un narkomāniju. Neskatoties uz to, halucinogēnu efekti cilvēkam var šķist saistoši un var rasties vēlme tos izmēģināt vēlreiz, ko narkologi dēvē par psiholoģisko atkarību. Psiholoģiskās atkarības risks halucinogēnu starpā var atšķirties, piemēram, marihuānai un ketamīnam tas var būt ļoti liels, bet dievišķajai salvijai un velnāboliem tas var būt neesošs.
Vēsture
Halucinogēni ir vēsturiski visizplatītākais psihotropo vielu veids, ko galvenokārt izmanto ārstnieciskos, reliģiskos vai izklaidējošos nolūkos. Tie ir izmantoti kā enteogēni jau no aizvēsturiskiem laikiem, tos izmantoja arī daudzās senajās civilizācijās, piemēram, Senajā Ēģiptē, Kijivas, Mikēnu un Acteku kultūrās.
Rietumu pasaulē līdz pat 20. gadsimtam halucinogēniem tika veltīta ļoti maza uzmanība un par tiem zināja ļoti maz. Viduslaikos un 17. gadsimtā Eiropā ir dokumentēta velnābolu un melno driģeņu lietošana. 18. gadsimtā Eiropā kļuva populārs dislāpekļa oksīds (smieklu gāze). Vēlāk jau 20. gadsimta 20. un 30. gados, pateicoties zinātnieku un ceļotāju aprakstiem, Rietumu pasaules akadēmiskajā vidē plašāku uzmanību guva halucinogēnie kaktusi un sēnes. 1943. gadā atklāja LSD halucinogēno iedarbību. Tomēr līdz pat 1950. gadiem halucionogēnās vielas nebija pazīstamas visā Rietumu sabiedrībā. Sabiedrības uzmanību panāca vairāki plašākai publikai publicēti darbi un raksti par šīm vielām un to iedarbību, piemēram, meskalīna iedarbību aprakstošā Oldessa Hakslija 1953. gada eseja "Uztveres durvis" un R. Gordona Vasona 1957. gada raksts Life žurnālā par psilocibīna sēnēm. Tajā pašā laikā, 50. un 60. gados attīstoties psihedēlikas zinātnei, psihedēlisko vielu, kā lizergīnskābes dietilamīds un psilocibīns, izpēte un pielietojums tika uzskatīts par ļoti daudzsološu virzienu gan klīniskajā praksē psihiatrijā, psihoterapijā, gan arī neirozinātnē. Laikā starp 1950. un 1965. gadu vismaz 40 000 pacientu ir saņēmuši palīdzību, izmantojot šos līdzekļus psihedēliskajā psihoterapijā depresijas, atkarību un citu psihiskās veselības traucējumu ārstēšanai; klīnisko pētījumu rezultāti apskatīti vairāk nekā tūkstotī publicētu studiju un apspriesti sešās plašās starptautiskās zinātniskajās konferencēs. Zinātnes un medicīnas šajā virzienā attīstību uz vairākiem gadu desmitiem pārtauca šo vielu kriminalizācija 1960. gadu beigās.
1960. gados, veidojoties jauniešu kontrkultūras kustībām un sākoties hipiju ērai, halucinogēno vielu lietošana ieguva nozīmīgu lomu jauniešu sociālo un politisko uzskatu veidotajā dzīvesveidā un pasaules uzskatos. Mēģinot neitralizēt alternatīvās subkultūras un kustības, kurās šīs vielas bija ieguvušas popularitāti, pirmkārt pretkara kustību Vjetnamas kara laikā ASV, vispirms šajā valstī un pēc 1971. gada ANO konvencijas gandrīz visā pasaulē populārākos halucinogēnus, piemēram, LSD, meskalīnu un psilocibīnu kriminalizēja (aizliedza ar likumu). Halucinogēnu lietošana gan samazinājās tikai nedaudz, un aizlieguma galvenais efekts bija šo vielu zinātniskas pētniecības un medicīniskas izmantošanas apturēšana. 21. gadsimtā, īpaši otrajā desmitgadē, psihedēlikas zinātne piedzīvo atdzimšanu.
1980. un 1990. gados pieauga DMT un ajavaskas maisījumu popularitāte. 1990. gadu beigās un 2000. gados tika radīti vairāki simti jaunu halucinogēno vielu un pieauga citu mazāk zināmu halucinogēno vielu lietošanas izplatība, piemēram, 2C-B, 2C-I, 5-Meo-DiPT, AMT un MDPV.
Iedalījums
Halucinogēnus pārsvarā iedala trīs grupās: psihedēliskajos, disociatīvajos un antiholīnerģiskajos halucinogēnos.
Psihedēliskie halucinogēni
Psihedēliskie halucinogēni izraisa neīstas halucinācijas (pseidohalucinācijas). To halucinācijām raksturīgi esošu objektu formu un izskata pārveidojumi, objektu kustības, abstraktas vīzijas. Iedarbībai ir ļoti raksturīgs arī emociju sakāpinājums, radošās domāšanas spēju paaugstināšanās un spēja izšķirt vairāk krāsu un skaņu. Psihedēliskie halucinogēni izraisa visspēcīgāko eiforiju un ir veselībai mazāk bīstami nekā citu halucinogēnu veidi, tāpēc šo halucinogēnu lietojums pasaulē tiek visstingrāk kontrolēts.
Izplatītākie psihodēliskie halucinogēni:
Disociatīvie halucinogēni
Disociatīvajos halucinogēni izraisa spēcīgākos apziņas traucējumus. To lietošanas laikā pilnībā vai daļēji zūd saikne ar apkārtējo pasauli, var zust un mainīties pašapziņa (depersonalizācija), lietotājs var izjust ārpusķermeņa pieredzi. Atšķirībā no abām pārējām grupām halucinācijas ir mazāk izteiktas vai to var pat nebūt. Liela daļa vielu, kas veido šo grupu, ir ar anestezējošu iedarbību.
Nožēlojamie
"Nožēlojamie" (fr) ir 1862. gada franču rakstnieka Viktora Igo romāns. Tas tiek uzskatīts par vienu no 19. gadsimta labākajiem romāniem.
Halucinogēni
Antiholīnerģiskie halucinogēni
Antiholīnerģiskie halucinogēni izraisa īstas halucinācijas un delīriju. Halucinācijas nevar vai ir ļoti grūti atšķirt no īstenības. To lietošanas laikā var iestāties apziņas aptumšošanās, kas lietotājam rada problēmas saprast, kādai ir jābūt īstajai (normālajai) pasaulei. Šādas iedarbības dēļ un daudzo blakusparādību dēļ tie tiek uzskatīti par bīstamākajiem halucinogēniem.
Micro Analog Systems
Micro Analog Systems Oy (agrākais nosaukums Micronas Oy) ir Somijas pusvadītāju ierīču izstrādes uzņēmums. tas ir dibināts 1980. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs ir Helsinkos.
Nožēlojamie
Grāmatas darbība notiek no 1815. līdz 1832. gadam (jūnija sacelšanās Parīzē), tajā tiek apskatīta vairāku cilvēku dzīve, tomēr uzmanība tiek koncentrēta uz bijušo ieslodzīto Žanu Valžanu. "Nožēlojamo" stāsts ir ticis izmantots vairākos skatuves darbos, televīzijā, filmās, ieskaitot mūziklā un 2012. gada filmā, kas balstīta uz mūziklu.
Micro Analog Systems
Uzņēmums izstrādā zemsprieguma, mazas jaudas un mazu trokšņu analogās un jaukta signāla integrālās shēmas. Galvenie produkti:
Micro Analog Systems nenodarbojas ar ierīču ražošanu, to nododot citu ražotāju pārziņā. Uzņēmumam ir otrs konstruktoru birojs Tallinā Igaunijā un pārdošanas birojs Honkongā.
Halucinogēni
Antiholīnerģiskie halucinogēni
Izplatītākie antiholīnerģiskie halucinogēni:
Micro Analog Systems
Vēsture
1980. gadā Somijas uzņēmumi, kam bija elektronikas iekārtu ražotnes — Nokia, Salora un Aspo — dibināja kopuzņēmumu Micronas Oy pusvadītāju komponentu konstruēšanai un ražošanai. Vēlāk par Micronas akcionāru kļuva arī Outokumpu. Ražošanu Micronas sāka 1986. gadā. Sākotnēji uzņēmums galvenokārt izstrādāja un ražoja radioprocesorus un sprieguma regulatorus mobilajiem telefoniem. Vēlāk tas pievērsās arī citai produkcijai.
Halucinogēni
Citi halucinogēni
Pie halucinogēniem tiek pieskaitīti arī kanabioīdi (JWH-018, THC — marihuāna un hašišs), miegu un sapņus ietekmējošie psihotropie augi (Calea ternifolia, Silene capensis, Entada rheedii), ibogaīns (Tabernanthe iboga) un citas substances, ko grūti iedalīt augstāk minētajās trijās grupās.
Micro Analog Systems
Vēsture
Micronas nebija ienesīgs, un 1992. gadā tas tika pārdots Šveices uzņēmumam Crosstec Engineering AG, kas dibināts 1989. gadā. Pēc Somijas uzņēmuma iegādes Crosstec Engineering AG mainīja savu nosaukumu uz Micronas. 1995. gadā tika izveidota mātes pārvaldītājsabiedrība Micronas Semiconductor Holding AG.
Maija auzene
Maija auzene, reizēm vienkārši auzene (Calocybe gambosa) ir Latvijā bieža vidēji liela skaistgalvju ģints pavasara sēne un ģints tipiskā suga, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Taksonomija
Sākotnēji Eliass Magnuss Frīss to savā 1821. gada darbā Systema Mycologicum aprakstīja ar nosaukumu Agaricus gambosus. Vēlāk Pauls Kummers 1871. gadā to nosauca par Tricholoma gambosum, tādējādi pievienojot pūkaiņu ģintij, pirms Marinuss Antons Donks 1962. gadā to pārklasificēja par Calocybe gambosa. Pēc skaistgalvju ģints izveidošanas suga vēl palika pūkaiņu dzimtā, līdz no tās tika atdalīta īpaša čemurpūkaiņu dzimta.
Daudzās Eiropas valodās sēnes vietējais nosaukums atvasināts no tās augšanas laika sākuma, kas ir no marta Dienvideiropā līdz maijam Ziemeļeiropā.
Augšanas apstākļi
Saprotrofa sēne, aug uz augsnes. Parasti sastopama grupās, reizēm apļos, izspiežot zāli, lapu koku un jauktos mežos, gaišās vietās, bieži zālainās mežmalās un ceļmalās, vecos parkos un dārzos, Latvijā parasti no maija līdz jūnijam. Mīl auglīgas kaļķainas augsnes, novērots, ka tās var parādīties pēc augsnes kaļķošanas, tomēr var augt arī vidēji skābās vietās. Sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā, visvairāk Eiropas mērenajā un subtropu joslā. Ziemeļu reģionos atzīmēts, ka sēne atrodama pilsētvidē un līdzās siltumtrasēm sāk augt jau aprīlī, bet vēsākās Ziemeļu vietās aug jūnijā un jūlijā. Dienvideiropā spēj dot otro vilni novembrī. Arī Latvijā sēne bieži atrasta Rīgas zaļajā zonā.
Barības vērtība
Laba ēdamā sēne, cepama bez novārīšanas. Padomju laikā Latvijā tika ieteikta cepšanai un zupām. Dienvidrietumu Eiropā to sautē ar olām vai gaļu, arī cep sviestā. Derīga žāvēšanai un marinēšanai. Arī ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija to iekļāvusi savā plaši pārtikā lietojamo sēņu sarakstā.  Vecas auzenes bieži kļūst par sēņodiņu kāpuru dzīvesvietu. Lieto diabēta slimnieku pārtikā, jo maz termiski apstrādātas maija auzenes pazemina cukura līmeni asinīs.
Līdzīgās sugas
Daudzi avoti norāda uz sēnes līdzību jaunībā ar stipri indīgo Patujāra šķiedrgalvīti, kurai ir smailāka un redzamāk šķiedraina cepurīte, saldena alkohola smarža un mīkstums nogriežot vai iespiežot sārtojas (galvenā atšķirība). Uz vecumu šķiedrgalvītes krāsa kļūst ķieģeļsarkana līdz pat sarkanbrūnai un sajaukšana vairs nav ticama. Bieži sastopamā Patujāra šķiedrgalvīte aug līdzīgās vietās kā maija auzene no maija līdz augustam.
Ir brīdinājumi arī par jaunu sēņu līdzību ar stipri indīgo milzu sārtlapīti (Entoloma sinuatum), kuras lapiņas platas, sākumā gaiši dzeltenas (galvenā atšķirība), vēlāk krēma dzeltenas līdz sārtas, kātiņš dobs, mīkstums arī ar miltu smaržu. Vecumā tās cepurīte okerpelēka vai okerbrūna. Aug galvenokārt platlapju (ozolu un dižskābaržu) mežos mālainās augsnēs, bieži klajumos un mežmalās.
Pasugas
Domā, ka sugai ir varietātes vai formas Calocybe gambosa var. flavida (Dienvideiropā) un Calocybe gambosa var. palumbina (Igaunijā). Taču pašlaik tas nav pietiekami pētīts. Lietuvā 1986. gadā izdotā sēņu noteicējā apgalvots, ka šai pašai sugai ir otrā forma Calocybe lutea, taču mūsdienās šādu nosaukumu nelieto.
Nožēlojamie (2019. gada filma)
"Nožēlojamie" (fr) ir 2019. gada Francijas drāmas filmas, kuras režisors ir Ladžs Lī. Filmā galvenās lomas atveido Damjēns Bonārs, Aleksiss Maneti un Džebrils Zonga.
Filmas darbība norisinās Parīzes priekšpilsētā Monfermei, imigrantu rajonos, kur sāk strādāt jauns policists. Drīz viņš atklāj policijas dubultos standartus, kā arī spriedzi starp dažādām bandām, cilvēkiem un rasēm.
Filma ir balstīta uz reālu policijas vardarbību, kas notika. Filmas nosaukums ir atsauce uz Viktora Igo romānu "Nožēlojamie" (1862), kurš tika sarakstīts Monfermei un kur daļēji norisinājās arī sižets. "Nožēlojamie" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur tā saņēma Prix du Jury jeb žūrijas balvu. Tā tika nominēta 12 Cēzara balvām, no kurām saņēma četras, tai skaitā balvu par labāko filmu. "Nožēlojamie" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā starptautiskā spēlfilma".
Nožēlojamie (nozīmju atdalīšana)
"Nožēlojamie" var būt:
Ausainā plaukšķene
Ausainā plaukšķene (la) ir mainīga izskata neļķu dzimtas suga, kas galvenokārt sastopama Centrāleiropā.
Latvijā tā ir sastopama reti, galvenokārt valsts dienvidu, īpaši DA daļā, kur dažāda lieluma skrajas grupas aug sausos priežu mežos, kāpās un smiltājos, kā arī sausās nezālienēs gar dzelzceļiem.
Tā ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Piebalgas iela (Rīga)
Piebalgas iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Teikā. Tā sākas un arī beidzas pie krustojuma ar Vidrižu ielu. Ielas garums ir 296 metri.
Ielu savienojumi
Piebalgas iela krustojas ar:
Leonids Langakis
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Langakis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja 300 metru šaušanā ar šauteni. Diemžēl viņš šo disciplīnu nepabeidza.
Jānis Jarāns
Jānis Jarāns (dzimis Rīgā) ir latgaliešu izcelsmes latviešu aktieris, komiķis un producents. Bijis Dailes teātra aktieris, piedalās Valmieras Drāmas teātra un Daugavpils teātra izrādēs kā brīvmākslinieks.
Dzīvesgājums
Beidzis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti.
1990. gados darbojās Latvijas Televīzijas humora šova "Imanta - Babīte" raidījumos, kopā ar Daini Porgantu televīzijā vadīja arī vairāk nekā 200 rīta šovu. Pazīstams arī ar Miedziņa lomu LTV raidījumā "Miedziņš nāk!" un policista Induļa lomu seriālā "UgunsGrēks".
2012. gadā Jaunajā Rīgas teātrī tēloja psiholoģiskajā drāmā "Kolekcionārs", 2013. gadā spēlēja Daugavpils teātra "Ekstrasensa cīņā", pirms tam Daugavpils teātrī tēloja arī vienu no galvenajām lomām izrādē "Vosorys saulgrīžu burvesteibys".
2015. gadā spēlēja Raiņa lomu nakts uzvedumā "Mīļākais" Latvijas Nacionālajā bibliotēkā. Tai pašā gadā spēlējis pasaulē populārās izrādes "Alu cilvēks" latviešu versijas 10. sezonā.
2016. gadā piedalījās animācijas filmas "Mīluļu slepenā dzīve" ieskaņošanā latviešu valodā.
2018. gada rudenī aktieris filmējās seriālā "Divi vienā", bet Daugavpilī spēlēja latgaļu valodā Gogoļa lugā "Revidents".
Hobiji
Aizraujas ar sēņošanu, reizi gadā dodas uz Norvēģiju makšķerēt. Agrāk kolekcionējis golfa bumbiņas. Cenšas daudz ceļot.
VDK kartotēka
J. Jarāna kartīte atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš savervēts 1983. gada februārī. Pats Jarāns par to stāstījis, ka ziņotājs neesot bijis, taču viņam nācies parakstīt papīrus, kad viņu pieķēruši tolaik neatļautos darījumos ar ārzemniekiem.
Kozindi
Kozindi ir ciems Krāslavas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 276 km attālumā no Rīgas.
Nepērciet krievu preces!
Ar jaunu sparu kampaņa atsākās pēc Krimas aneksijas un kara Austrumukrainā. Līdztekus tika aizsākta arī akcija "Aizsargājiet Ukrainu — pērciet ukraiņu preces", kurā ukraiņi tika aicināti pirkt Ukrainā ražotās preces, akcijā iesaistītajiem solot 10 kopijkas no katras pārdotās preces ziedot Ukrainas Bruņotajiem spēkiem.
Ostrovas rajons
Ostrovas rajons ir Krievijas Pleskavas apgabala administratīvais rajons. Rajons robežojas ar Pleskavas apgabala Pleskavas, Porhovas, Novorževas, Puškinskije Goru, Krasnogorodskas, Pitalovas un Palkinas rajoniem.
Vēsture
Izveidots 1927. gadā likvidētā Ostrovas apriņķa vietā. Gatavojoties Otrajam pasaules karam, 1938. gadā PSRS gar Pleskavas-Daugavpils dzelzceļa līniju un Veļikajas upi izbūvēja Staļina līnijas nocietināto rajonu (Островский укрепрайон) ar 70 DOTiem. 1940. gada 15. jūnija rītausmā uz toreizējās Latvijas-PSRS robežas notika uzbrukums Latvijas robežsargu posteņiem (Masļenku robežincidents).
Savukārt Vērmahts Staļina līniju Ostrovas rajonā 1943. gadā otrajā pusē pārbūvēja par Panteras pozīciju (Panther-Stellung) jeb t.s. "Austrumu valni" (Ostwall), kas sastāvēja no galvenās aizsardzības līnijas Panther gar Veļikajas upi un papildus aizsardzības līnijas gar Latvijas—Krievijas robežu. "Austrumu vaļņa" aizsardzībai 1944. gada 16. — 26. martā Veļikajas labajā krastā notika 6. SS korpusa kauja par augstieni 93,4, ko kopš 1952. gada atzīmēja kā Latviešu leģiona karavīru dienu.
Daliaņa
Daliaņa ir prefektūras līmeņa pilsēta Ķīnā. Tā atrodas Liaoninas provinces dienvidos, Bohai jūras un Korejas līča krastā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 6,69 miljoni iedzīvotāju. Vairāk iedzīvotāji ir tikai provinces administratīvajā centrā Šeņjanā.
Savā laikā pilsēta ir bijusi zināma arī kā Daļņija un Dairena, tajā atradās arī Portartūras cietoksnis.
Kozliški
Kozliški ir ciems Izvaltas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Eimuri (Ādažu pagasts)
Eimuri ir ciems Ādažu novada Ādažu pagastā, izvietojies pagasta rietumu daļā, 6 km no novada un pagasta centra Ādažiem un 28 km no Rīgas.
Netālu no Eimuriem atrodas Ādažu lidlauks.
Latvijas PSR laikā Eimuros, Briljantu ielā, atradās bijusī kolhoza "Ādaži" paraugsaimniecība-govju ferma "Briljanti". Mūsdienās teritorijā darbojas munīcijas ražotājs "Dupleks D", alus darītava Labietis un citi uzņēmumi.
Varis Vētra
Varis Vētra (dzimis ) ir latviešu aktieris, režisors, mūziķis un uzņēmējs.
Mācījies Rīgas 50. vidusskolā, Rīgas 11. vidusskolā. 1977. gadā beidzis Dailes teātra 6. studiju dramatiskā teātra un kino aktiera specialitātē. 1984. gadā beidzis dramatiskā teātra režisora specialitāti. 2004. gadā RISEBA ieguvis uzņēmējdarbības maģistra grādu. Uzņēmējdarbībā nodarbojies ar kafijas tirdzniecību, piederējis uzņēmums "Kafijas nams".
Skolas laikā bija grupas "Mazie brāļi" dalībnieks. Vēlāk bija pazīstams arī kā Dailes teātra aktieru grupas "Mūžīgais unisons" dalībnieks.
Tagad brīvmākslinieks, dziesmu autors (albumi "Pārdodu vēju un zirgu vēl klāt" un "Viena mirkļa dēļ"), izdevis dzejoļu krājumu "Tu esi skaista visos niekos, sīkumos".
Inga Šļubovska
Inga Šļubovska-Kancēviča (dzimusi Valkā) ir latviešu operdziedātāja.
2004. gadā absolvējusi maģistrantūru Latvijas Mūzikas akadēmijā. 2008. gadā kļuvusi par Latvijas Nacionālās operas solisti.
2009. gadā ieguvusi Latvijas Nacionālās Operas Labākās solistes gada balvu. 2017. gadā Tallinā uzvarējusi Trešajā PLMF vokālistu konkursā.
Maikls Blumbergs
Maikls Blumbergs (en; dzimis ) ir amerikāņu uzņēmējs, politiķis, filantrops. M. Blumbergs bija Ņujorkas mērs laikā no 2002. līdz 2013. gadam. Ar 31 miljardu ASV dolārus lieliem ienākumiem (2013. gada dati) viņš ir arī 7. bagātākais cilvēks ASV. Viņš ir dibinājis uzņēmumu Bloomberg L.P., kur viņam arī pieder 80% akciju.
Izglītību ieguvis Džonsa Hopkinsa un Hārvarda Universitātē. Sākotnēji bijis Demokrātu partijas loceklis, taču pirms kandidēšanas uz Ņujorkas mēra amatu 2001. gadā pārgāja pie republikāņiem. 2001. gada novembrī notikušajās vēlēšanās viņš savu konkurentu (Marku Grīnu) uzvarēja, saņemot 50,3% balsu. Oficiāli Ņujorkas mēra amatā stājies. 2005. gada vēlēšanās viņš tika pārvēlēts (58,38% balsu). 2008. gadā tika paildzināts mēra maksimālais amata pildīšanas laiks līdz trim termiņiem. Tādējādi M. Blumbergs varēja kandidēt arī 2009. gada vēlēšanās, ko viņš arī veiksmīgi pārvarēja. 2007. gadā viņš atstāja Republikāņu partiju un kļuva par bezpartejisku politiķi. Viņš bieži tika pieminēts kā iespējamais kandidāts 2008. gada prezidenta vēlēšanās (gan uz prezidenta, gan viceprezidenta amatu). Maikls Blumbergs paziņoja, ka taisās iesaistīties sacensībā par Demokrātiskās  partijas nomināciju ASV prezidenta vēlēšanām 2020. gadā.
Cīņas klubs
Cīņas klubs var būt:
Pirinas kalni
Pirinas kalni jeb Pirins (bg) ir 80 kilometrus gara un 40 kilometrus plata kalnu grēda Bulgārijas dienvidrietumos. Stiepjas ziemeļu — dienvidu virzienā.
Kons
Kons var būt:
Karls Selters
Absolvējis Tartu universitātes Juridisko fakultāti 1925. gadā. Jau 1922. sāka strādāt par juriskonsultu Igaunijas Aizsardzības ministrijā. No 1933. līdz 1938. gadam bija Igaunijas Tirdzniecības ministrs.
No 1938. gada maija līdz 1939. gada oktobrim bija Igaunijas Ārlietu ministrs un vadīja sarunas par Savstarpējās palīdzības pakta ar PSRS noslēgšanu.
Pēc valdības atkāpšanās 1939. gada 4. oktobrī Selters atteicās arī no parlamenta deputāta mandāta un tika iecelts par Igaunijas vēstnieku Šveicē, Itālijā un Vatikānā, kā arī par Igaunijas patstāvīgo pārstāvi Tautu Savienībā. Pēc Igaunijas okupācijas palika Šveicē un pārstāvēja Igaunijas trimdas intereses, 1952. gadā kļūstot par Igaunijas vēstnieku Rietumvācijā, kas nebija atzinusi Baltijas valstu okupāciju.
Samira Adgezalova
Samira Adgezalova-Abidi (dzimusi Samira Adgezalova  Rīgā) ir latviešu aktrise un modele.
Vidējo izglītību ieguvusi Ziemeļvalstu ģimnāzijā. 2015. gadā absolvējusi Latvijas Kultūras akadēmiju un kļuvusi par Liepājas teātra aktrisi. Bijušas lomas arī Dailes teātrī un Nacionālajā teātrī.
Rogāļu dižakmens
Rogāļu dižakmens ir ģeoloģisks un ģeomorfoloģisks dabas piemineklis, kas atrodas Jēkabpils novada Kūku pagastā.
Dižakmens atrodas vietējas nozīmes dabas parkā Daugavas labajā krastā Rogaļu gravā, saimniecības "Lazdugravas" teritorijā starp "Rogaļu" un "Auzānu" mājām, 50 metrus no Rogāļu strauta ietekas Daugavā. Dižakmens tiek aizsargāts no 1977. gada.
Kozlova (Kubulu pagasts)
Kozlova ir ciems Kubulu pagastā, Balvu novadā. Atrodas 214 km attālumā no Rīgas.
Rogāļu dižakmens
Rogāļu dižakmens ir sarkanbrūns mikroklīna granīts no rapakivi granītu grupas. Akmens pamatmasu veido viborgīts — granīta paveids. Rogāļu dižakmens ir vadakmens, ko šurp ledājs ir atgādājis no Karēlijas zemesšauruma. Tas ir 6,5 metrus garš, 4,6 metrus plats, 3,7 metrus augsts. Tā apkārtmērs ir 18,5 metri, bet tilpums aptuveni 40 m³.
Apmeklēt akmeni var, dodoties pa izveidotu ainavisku tūristu taku, sekojot uzstādītajām norādēm.
Jāņakrusta strauts
Jāņakrusta strauts ir Vasijas strauta labā krasta pieteka Madonas novadā, pie Barkavas ciema.
Tek dienvidu virzienā, paralēli valsts autoceļam P84 (Madona — Varakļāni). Uz dienvidiem no Barkavas pagriežas uz austrumiem un šķērso autoceļu P84. Ietek Vasijas strautā netālu no tā ietekas Lisiņā.
Alvaro Gonsaless
Alvaro Rafaels Gonsaless Luengo (es; dzimis ) ir Urugvajas futbolists, pussargs, Urugvajas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Urugvajas Augstākās līgas kluba Defensor Sporting sastāvā.
Sasniegumi
Boca Juniors
Lazio
Arkonia
Arkonia (pl, la) ir 1879. gadā Rīgā dibināta poļu studentu korporācija. Tās devīze ir "Ar ticību un darbu" (la, pl).
Vēsture
Arconia dibināta 1879. gada 9. maijā pie Rīgas Politehniskā institūta (RPI), uzņemta Rīgas šaržēto konventā. Korporācijas nosaukums norāda uz seno Rīgenes salas rietumslāvu svētvietu Arkonu, kas pastāvēja vēl pirms Ziemeļu krusta kariem 9. - 12. gadsimtā.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Pirmā pasaules kara laikā 1918. gadā atjaunoja darbību Varšavā kā Arkonia Varsoviensis pie Varšavas Politehniskās institūta. 1921. gadā piedalījās Poļu studentu akadēmisko korporāciju savienības (pl) dibināšanā. Pēc Otrā pasaules kara pārtrauca darbību Polijā, 1947. gadā oficiāli atjaunoja darbību trimdā Londonā.
Atjaunota 1989. gadā, no jauna reģistrēta kā biedrība Stowarzyszenie Arkonia 1990. gadā. 1995. gadā atjaunota filistru biedrība (Związek Filistrów Arkonii). 2002. gadā atjaunoja karteļa līgumu ar korporāciju Welecja (Velēcija).
Biedri
Pazīstamākie biedri bija: Vladislavs Anderss (Władysław Anders, 1892—1970), Severīns Četvertiņskis (Seweryn Czetwertyński, 1873—1945), Tomašs Andričs (Tomasz Andrycz, 1878—1943), Karols Hauke-Bosaks (Karol Hauke-Bosak, 1888—1940), Staņislavs Janickis (Stanisław Janicki, 1872—1939), Zigmunts Leščiņskis (Zygmunt Leszczyński, 1866—1942), Kazimežs Okuličs (Kazimierz Okulicz, 1890—1981), Ježijs Aleksandrs Zaviša (Jerzy Aleksander Zawisza, 1895—1995), Ludomils Pulaskis (Ludomił Pułaski, 1871—1953), teologs Eduards O'Rurks (Eduard O’Rourke, 1876—1943).
Teodors Adorno
Teodors Adorno (de; dzimis, miris ), īstajā vārdā Teodors Ludvigs Vīzengrunds (Theodor Ludwig Wiesengrund), bija vācu filozofs, sociālo zinātņu teorētiķis, muzikologs un kultūras kritiķis.
Viņa agrīnajos darbos jūtama Ģerģa Lukāča un Ernsta Bloha marksistisko nostādņu ietekme, kā arī liela interese par Zigmunda Freidu. Galvenokārt ar Adorno veikumu tapis darbs "Autoritārā personība" (1950) — nozīmīgs psihoanalītisks un socioloģisks pētījums, kurš daļēji sakņojas Ēriha Fromma idejās un kura ietvaros tapusi F skala.
1930. gadā Teodors Adorno sāka strādāt Sociālo pētījumu institūtā Frankfurtē pie Mainas un kļuva par vienu no vadošajiem tā darbiniekiem. Kad pie varas nāca nacisti, institūts līdz ar tā direktoru Maksu Horheimeru pārcēlās uz ASV, un T. Adorno vēlāk tam sekoja, iegūdams ASV pilsonību. 1940. gados viņš kopā ar M. Horkheimeru sarakstīja grāmatu "Apgaismības dialektika", kurā aizstāv viedokli, ka racionalitāte cilvēkus joprojām nav atbrīvojusi no to mītiskās pagātnes un ka dabas pasaules dominēšana ir novedusi pie sociālās pasaules kontroles. 1949. gadā Adorno atgriezās Vācijā un 1951. gadā publicēja grāmatu "Minima moralia: refleksijas par izpostīto dzīvi", kurā virknēti Frīdriha Nīčes stilā veidoti aforismi — liela daļa par trimdas problēmām. Grāmatā "Negatīvā dialektika" (1966) viņš visus filozofus kritizē, ka tie ticot kādai neeksistējošai absolūtai jeb galējai būtībai, ar kuru varētu izskaidrot visu pārējo. Tas esot bīstami, jo novedot pie totalitārās un despotiskas domāšanas, kura indivīdu pārvērš par manipulāciju objektu. Adorno daudz rakstījis arī par mūzikas un mākslas estētiku un socioloģiju, sarakstījis grāmatu "Jaunās mūzikas filozofija" (1947).
Baiba Kokina
Baiba Kokina (dzimusi ) ir latviešu baletdejotāja.
2002. gadā absolvējusi Rīgas Horeogrāfijas vidusskolu un kļuvusi par vadošo baleta solisti LNOB. 2020. gadā absolvējusi JVLMA un ieguvusi bakalaura grādu horeogrāfijā.
Piedalījusies arī vairākās viesizrādēs Itālijā, Japānā, Somijā, Vācijā un citās ārvalstīs.
2006. gadā piedalījusies Permas Starptautiskajā baleta konkursā "Arabeska", kur kļuvusi par diplomandi. Tajā pašā gadā ieguvusi Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada baleta mākslinieks". 2007. gadā ieguvusi "Latvijas Gāze" Gada balvu operai nominācijā "Gada labākā baleta māksliniece". 2013. gadā ieguvusi Spēlmaņu nakts balvu kategorijā "Gada sasniegums baleta mākslā". 2019. apbalvota ar Triju Zvaigžņu ordeni.
A Way Away
A Way Away ir somu grupas Indica pirmais albums angļu valodā un tajā ir apvienotas divpadsmit dziesmas no grupas iepriekšējiem albumiem, kas iznāca somiski. Visas dziesmas ir jaunā aranžējumā un dažās no tām ieviesti orķestra elementi. Nightwish līderis Tomass Holopainens ir ne tikai albuma producents, bet arī sarakstījis vārdus dziesmai Precious Dark.
Albums tika ierakstīts Petrax un E-major studijās Somijā, Air studijā Lielbritānijā un Boogy Park studijā Vācijā.
Dziesmas
Visu dziesmu mūzikas autore ir grupas vokāliste Jonsu jeb Johanna Salomā. Tekstu angliskie varianti nav tulkoti no somu valodas, bet tapuši pilnīgi no jauna, Jonsu sadarbojoties ar kanādiešu dzejnieku Roriju Vinstonu (Rory Winston), izņemot dziesmu Precious Dark.
Kopumā albums labi parāda Indica muzikālo kokteili - atsevišķas dziesmas ir jautras un lipīgas, piemēram, Islands Of Light, Precious Dark, Scissor Paper Rock, bet citas, kā Children Of Frost caurstrāvo tumšākas noskaņas. Tāpat iekļautas arī balādes In Passing un Liljas Lament.
Frīdrihs fon Krūze
Frīdrihs fon Krūze (de, 1790-1866) bija vācu pedagogs un vēsturnieks. Tērbatas Universitātes profesors (1828—1853).
Dzīvesgājums
Dzimis 1790. gada 21. jūlijā Oldenburgā pedagoga un vēsturnieka Kristiāna Krūzes ģimenē. Mācījās Leipcijas Tomasa skolā (1803—1805), studēja teoloģiju un vēsturi Leipcigas Universitātē (1810—1813), pēc kuras beigšanas strādāja par skolotāju Līgnicas akadēmijā (Ritterakademie Liegnitz), tad Breslavas ģimnāzijā, kur izdeva savus pirmos vēstures pētījumus.
1821. gadā Krūzi ievēlēja par Halles Universitātes senās un viduslaiku vēstures un ģeogrāfijas profesoru. Šajā laikā viņš sarakstīja grāmatas "Vācu senatne" (Deutsche Altertümer) un Hellas par Seno Grieķiju, abas trīs sējumos.
1828. gadā viņu ievēlēja par Tērbatas Universitātes vispārējās un Krievijas vēstures profesoru. 1839. gadā viņš studiju nolūkos apceļoja Baltijas provinces un pievērsās Vikingu laikmeta pētījumiem (Anastasis der Waräger", 1841) un pētījumiem par seno Baltijas vēsturi pirms kristietības ieviešanas 12. un 13. gadsimtā (Necrolivonica oder Alterthümer Liv-, Esth-, und Curlands, 1842). 1841. gadā viņu iecēla dižciltīgo kārtā, 1943. gadā viņš nodibināja TU Centrālo vēstures muzeju.
1853. gadā fon Krūze pensionējās un atgriezās dzimtenē un 1864. gadā izdeva vēsturisko biogrāfiju kalendāru. Miris 1866. gada 3. augustā Leipcigā.
Zem sudraba ezera
"Zem sudraba ezera" (en) ir 2018. gada ASV melnās komēdijas trillera filma, kuras režisors un scenārija autors ir Deivids Roberts Mičels. Filmā galvenās lomas atveido Endrū Gārfīlds un Railija Keo.
"Zem sudraba ezera" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma neguva gaidītos finansiālos panākumus, nopelnot tikai nedaudz vairāk par 2 miljoniem ASV dolāriem pie 8 miljonu budžeta. "Zem sudraba ezera" saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus, slavējot tās oriģinalitāti, režiju, mūziku, kinematogrāfiju un Gārfīlda aktierspēli, taču dažiem šķita, ka scenārijs ir pārāk mulsinošs. "Zem sudraba ezera" ir kļuvusi par kulta filmu.
Asigale
Muiža un vaka
Jau 13. un 14. gadsimtā radās Azgaļu (Azegall) muižiņa, kas dokumentos minēta 1454., 1496., 1504., 1509., 1517. gadā. Viens no brāļiem Azgaļiem, Jēkabs, 15. gadsimta vidū bijis Krimuldas fogts, novada pārvaldnieks un tiesnesis. 1454. gadā brāļi Azgaļi Azgaļu kunga sētu pārdeva Indriķim Billem no Raunas. Tās iekārtojums bijis pieticīgs — stikla logi, krēsli, soli, gultas un divi galdi. Muižas mājas aprakstā nav minēti muižas kalpi un kalpu telpas. Pie muižas piederēja dzirnavas, rijas, klēts, pļavas un ap 22 pūrvietu (ap 8 ha) aramzemes rudzu sēšanai.
16.—17. gadsimtā Asigale dēvēta gan par vaku, gan par ciemu (Asigal, Eisigal, Isegalsche wacke, Aaißgall). Vakā 16. gadsimta vidū bija divi ciemi Asigale un Pērkonciems. Nosaukumi bija pazīstami vēl 20. gadsimta sākumā kā Pērkoniešu un Aizgales ciemi. 1601. gadā arklu revīzijā Asigales vakā minēts 20 sētu, kā arī 4 Englārtes muižas sētas un 2 iebūviešu sētas. 1625. gadā Zviedrijas karalis muižu uzdāvināja savam valstvīram Gabrielam Oksenšernam. 1638. gadā arklu revīzijā Asigales ciemā minētas 16 apdzīvotas vietas un 3 neapdzīvotas sētas. 1682./1683. gadā kopā ar Englārtes muižu — 19 sētas. 18. gadsimta beigās Englārtes muižu tās īpašnieks Magnuss fon Helmersens apvienoja ar Krimuldas muižu. 1820. gadā pie muižas piederēja 254 vīrieši un 261 sieviete, un, kā atzina mācītājs Ērmanis, muižas īpašnieks vienmēr ar vietējiem esot labi sapraties.
1907. gadā Englārtes muižā Aleksandrs Vilhelms fon Klots atvēra piena konfekšu fabriku. Viņa sievas Johannas Klotas vadītā Engelhartes konfekšu fabrikā strādāja ap 40 darbiniekiem, tās 1933./1934. gada apgrozījums bija 98 000 latu. Fabrika darbojās līdz vācbaltiešu izceļošanai 1939. gadā, kad to pievienoja fabrikai „Laima”. Pati kungu māja tika nopostīta Pirmajā pasaules karā. Arī no kalpu mājas palikušas vienīgi drupas.
Kozlova (Asūnes pagasts)
Kozlova ir ciems Asūnes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
SES-3
SES-3 ir Nīderlandē bāzētās kompānijas SES World Skies sakaru pavadonis. Kosmisko aparātu palaida ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M kopā ar citu pavadoni KazSat-2. SES-3 sniedz sakaru pakalpojumus Āzijā. To izgatavojusi kompānija Orbital Sciences Corporation.
Pavadonis izgatavots uz platformas Star-2.4 bāzes. Tā izmēri ir 1,75 m × 1,7 m × 1.8m. SES-3 ir 24 C joslas un 24 Ku joslas raidītāji ar diviem 2,3 m diametra reflektoriem. Elektroenerģiju nodrošina divi saules bateriju paneļi.
2007. gadā kompānija SES AMERICOM noslēdza līgumu ar Orbital Sciences Corporation par piecu pavadoņu AMC būvi. Pirmo divu palaišana bija paredzēta 2009. gadā. 2008. gada aprīlī šiem diviem tika sākts izgatavot rezerves pavadoni. 2010. gadā, pēc SES AMERICOM apvienošanās ar SES NEW SKIES  kā kompānija SES World Skies, trīs pavadoņi tika pārdēvēti par SES-1, SES-2 un SES-3. SES-3 kosmosā devās ātrāk par SES-2.
SES-3 tika palaists 23:16 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 39. starta laukuma. Kopā ar to startēja arī Kazahstānas sakaru pavadonis KazSat-2, kas atradās zem SES-3, virs Briz-M. SES-3 no dzinējbloka Briz-M atdalījās 7:17 UTC un tika ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā. KazSat-2 ar Briz-M tālāk devās uz ģeostacionāro orbītu. Ģeostacionāro orbītu SES-3 sasniedza ar savu dzinēju palīdzību.
Sākotnēji SES-3 izvietoja ģeostacionārajā orbītā punktā 103° rietumu garuma, lai 2012. gada vidū nomainītu nokalpojušo pavadoni AMC-1, kurš tika palaists 1996. gadā. Vēlāk tika nolemts SES-3 pārvietot to uz austrumu puslodi, jo Tuvajos Austrumos un Dienvidāzijā ir pieaudzis pieprasījums pēc pavadoņsakaru pakalpojumiem. Pārvietošana sākās 2011. gada decembra vidū, un SES-3 sasniedza punktu 108,2° austumu garuma.
Zemgaļu iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Zemgaļu iela krustojas ar:
Vēsture
Nosaukums Zemgaļu iela 1934. gadā piešķirts jaunierīkotai ielai, kas sākas no Lielvārdes ielas, šķērso Dzērbenes ielu un turpinās līdz mežam aptuveni tagadējo Stūrīša un Stāmerienas ielu sateces vietā. Vācu okupācijas laikā nosaukums Semgallerstrasse (Zemgaļu iela).
Apbūve
Ielā galvenokārt 30. gadu 2. pusē (posmā līdz Dzērbenes ielai) un pēckara gados (posmā aiz Dzērbenes ielas) celtu individuālo dzīvojamo māju apbūve.
Garais klepus
[[Attēls:Pertussis world map - DALY - WHO2002.svg|thumb|270px|Garā klepus slimību slogs (DALY) uz 100 000 iedzīvotājiem.
{{legend|#b3b3b3|nav datu}} {{legend|#ffff65|≤ 25}} {{legend|#fff200|25-50}} {{legend|#ffdc00|50-75}} {{legend|#ffc600|75-100}} {{legend|#ffb000|100-150}} {{legend|#ff9a00|150-200}} {{legend|#ff8400|200-300}} {{legend|#ff6e00|300-400}} {{legend|#ff5800|400-500}} {{legend|#ff4200|500-600}} {{legend|#ff2c00|600-700}} {{legend|#cb0000|≥ 700}} ]]
Garais klepus (la) ir akūta bakteriāla infekcijas slimība. Ar šo slimību galvenokārt slimo bērni 1—5 gadu vecumā, taču ar to var saslimt arī jaunieši un pieaugušie. Slimības izraisītājs ir baktērija Bordetella pertussis, kas izplatās no cilvēka cilvēkā orālā veidā, klepus laikā.
Tiek lēsts, ka ik gadu slimnieku skaits sasniedz 48,5 miljonus visā pasaulē, izraisot aptuveni 295 tūkstošus nāves gadījumu.
Pret garo klepu ir pieejamas vakcīnas, un rutīnas vakcināciju iesaka Pasaules Veselības organizācija.
Garais klepus ir akūta, augsti kontagioza elpošanas ceļu infekcijas slimība, kas izplatās gaisa pilienu ceļā un ko ierosina Bordetella pertussis. Slimības raksturīgākie simptomi ir:
Neimūnām personām pēc saskares ar izraisītāju slimība attīstās 70—75% gadījumu. Periodā pirms vakcinācijas sākšanas šī slimība izplatības ziņā ieņēma otro vietu pēc masalām un bija galvenais nāves iemesls zīdaiņiem.
Pirmo reizi šī slimība tika aprakstīta 1578. gadā. Garā klepus izraisītāju pirmoreiz izdalīja un aprakstīja beļģu zinātnieki Žils Bordē (J. Bordet) un Oktāvs Žangū (O. Gengou) tikai 1906. gadā (Bordetella pertussis jeb Bordē—Žangū baktērija).
Slimības ierosinātājs ir Bordetella pertussis, nekustīga gramnegatīva nūjiņa. Tā ir patogēna tikai cilvēkam un izdala vairākus virulences faktorus, tostarp pertussis toksīnu, kas ir viens no sarežģītākajiem zināmajiem baktēriju izdalītajiem toksīniem.
Sīkziedu plaukšķene
Sīkziedu plaukšķene (la) ir neļķu dzimtas suga, kas sastopama Austrumeiropā. Latvijā sastopama reti, tikai piejūras posmā no valsts robežas ar Lietuvu līdz Ventspilij, kur dažāda lieluma skrajas grupas piejūras smiltājos, parasti priekškāpā un starpkāpu ieplakās. Suga Latvijā sasniedz areāla ZR robežu.
Garais klepus
Lai gan tiek veikta vakcinācija pret garo klepu, garais klepus joprojām ir izplatīta slimība. Periodiski uzliesmojumi vērojami ik pēc 3—4 gadiem. Jo garāks intervāls starp uzliesmojumiem, jo plašāks uzliesmojums seko. Pirms imunizācijas sākšanas 80% slimnieku bija bērni līdz 5 gadu vecumam, visvairāk — līdz viena gada vecumam. Pēdējos gados vērojams būtisks saslimstības pieaugums viscaur pasaulē. Šī fenomena skaidrojumi ir variabli.
Sīkziedu plaukšķene
Tā ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Garais klepus
Ar vakcīnu saistītie riska faktori
Nav veikta vakcinācija:
Nepilnīga vakcinācija:
Ilgs laiks kopš pēdējās vakcīnas devas:
Faktori, kas saistīti ar kontaktu ar garā klepus slimnieku
Par 6 mēnešiem jaunākiem bērniem galvenais infekcijas avots ir ģimenes locekļi:
Būtisks riska faktors — inficēti veselības aprūpes darbinieki
Riska faktors — kontakti ar slimniekiem bērnu aprūpes un izglītības iestādēs.
Mūsdienās ar garo klepus biežāk slimo pusaudži un pieaugušie, no kuriem inficējas mazi bērni. Zīdaiņi, kas medicīnisku indikāciju vai vecāku nepārdomātas izvēles dēļ nav saņēmuši trīs garā klepus komponentu saturošas vakcīnas devas, var inficēties no vecākiem, brāļiem vai māsām, vecvecākiem, ārstniecības personām vai citiem, kuri pat nenojauš, ka ir inficēti.
Svarīgi garā klepus klīnisko diagnozi apstiprināt ar atbilstošām laboratoriskām analīzēm, turklāt diagnozi apstiprinošas metodes izvēle ir atkarīga no laika, kāds pagājis, kopš sākušās klepus lēkmes, pacienta vecuma un tā, cik sen veikta pēdējā vakcinācija vai revakcinācija.
Kaķene (upe)
Kaķene ir Vaibiņas kreisā krasta pieteka Madonas novadā. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Vaibiņā pie Veczeltiņiem.
Garais klepus
Gadījumu definīcija
Garo klepu definē, izmantojot klīniskos, laboratoriskos un epidemioloģiskos kritērijus.
1. Klīniskie kritēriji: jebkura persona, kam ir klepus, kurš turpinās vismaz divas nedēļas un vismaz viens no trim simptomiem: