cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Makss Žakobs
Dzīvesgājums
1909. gada 22. septembrī savā istabā Žakobs piedzīvoja Jēzus Kristus parādīšanos, kas atkārtojās 1914. gadā kinoseansa laikā. 1915. gada 18. februārī viņš pieņēma kristietību. Par viņa krusttēvu kļuva Pikaso.
Žakobs ir viens no Luija Aragona 1920. gadā publicētā romāna Anicet ou le panorama prototipiem. 1925. gadā viņš ceļo uz Itāliju, 1926. gadā uz Madridi un Toledo.
Kopš 1936. gada dzīvoja Senbenuā pie Luāras (Saint-Benoît-sur-Loire). Otrā pasaules kara laikā Žakobs raksta "kara dienasgrāmatu". 1942. gada decembrī viņa vecākais brālis, Gastons, tiek nosūtīts uz Aušvicas koncentrācijas nometni. Žakobs atsakās no draugu piedāvājumiem sagādāt viņam viltus dokumentus vai palīdzēt sasniegt brīvo zonu. Viņš neslēpj savas ebreju saknes. 1944. gada janvārī viņa māsa Mirta-Lea tiek aizturēta un arī nosūtīta uz Aušvicu. Viņu pašu arestē 24. janvārī un ievieto Orleānas cietumā, bet 28. janvārī nosūta uz Dransī. Žans Kokto un Pikaso bezcerīgi mēģina viņu glābt, bet no tā nekas neiznāk. Rakstnieks mirst Dransī nometnē, kur tiek arī apglabāts masu kapā. 1949. gada 5. martā viņu pārapbedīja Senbenuā pie Luāras kapsētā.
Rakstniekam par godu ir nosaukts teātris viņa dzimtajā Kempēras pilsētā. Kopš 1950. gada tiek piešķirta Maksa Žakoba balva literatūrā.
Padure
Padure var būt:
Rade Milovanovičs
Rade Milovanovičs (bs; dzimis ) ir Bosnijas un Hercegovinas starptautiskais meistars šahā (1988), kas kopš 2002. gada pārstāv ASV.
Biogrāfija
1972. gadā Tuzlā uzvarējis Bosnijas un Hercegovinas junioru šaha čempionātā. 1973. gadā izcīnījis sudraba medaļu Dienvidslāvijas junioru šaha čempionātā, kā arī Balkānu valstu junioru šaha čempiona nosaukumu. Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu Balkānu valstu komandu šaha čempionātā 1973. gadā. Komandu vērtējumā izcīnījis bronzas medaļu, bet individuālajā - zelta medaļu. 1970. gadu vidū beidzis Belgradas Universitātes Tieslietu fakultāti. 1988. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Varšavā un Itālijā. Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā Milovanovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 1989. gadā bijis otrais starptautiskajā šaha turnīrā Tuzlā. Pārstāvējis Bosnijas un Hercegovinas komandu Pasaules šaha olimpiādē, kurā piedalījies 1994. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.
Kopš 2001. gada strādā par šaha treneri Teksasas Universitātē Dalasā.
Melnā driģene
Melnās driģenes stublājs ir stāvs, tā garums var sasniegt metru. Lapas pie stublāja izkārtotas pamīšus, ap 10 centimetriem garas. Augs zied no jūnija līdz oktobrim. Ziedu ir daudz, to vainagi var sasniegt gandrīz 4 centimetru garumu.
Augs visbiežāk ir sastopams dažādās sētmalēs un nezālienēs.
Pielietojums
Melno driģeni izmanto kā ārstniecības augu, kas lielā daudzumā var būt ļoti indīgs. Augu lieto ne tikai tradicionālajā medicīnā. Mūsdienās vairākās Eiropas valstīs un Indijā melno driģeni audzē un izmanto farmakoloģiskos preperātos.
Visas auga daļas satur alkaloīdus un glikozīdus, tai skaitā sēklas. Auga galvenie psihoaktīvie alkaloīdi ir hiosciamīns un skopolamīns. Kopējais alkaloīdu daudzums svārstās no 0,03% līdz 0,28%.
Melno driģeni izmanto gan ārēji, gan mazos daudzumos iekšķīgi pie dažādām slimībām, tai skaitā reimatismu, zobu sāpēm, astmu, klepu un nervu sistēmas traucējumiem. Tas ir spazmolītisks un sāpes mazinošs līdzeklis. Dažkārt driģeni izmanto arī kā vīraku, alus un vīna piedevu.
Lielā daudzumā rada intoksikāciju ar halucinācijām, sausumu mutē, pietvīkušu ādu, nemieru, vājumu un paplašinātām acu zīlītēm. Pārdozēšanas gadījumā var iestāties samaņas zudums, delīrijs, krampji un nāve.
Keti Cacalašvili
Keti Cacalašvili (ka; dzimusi Tbilisi) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2011).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējusi Gruziju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi sešas medaļas: divas zelta (2007. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2010. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā), divas sudraba (2009. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā un 2009. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā) un divas bronzas (2007. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2008. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā).
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā 2010. gadā Ankarā uzvarējusi Florensio Kampomanesa memoriāla sieviešu šaha turnīrā.
Akmeņu iela (Lielvārde)
Ielu savienojumi
Akmeņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Bržezova pie Svitavas
Bržezova pie Svitavas (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta ap 1300. gadu. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.
Žakamēns
Žakamēns (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Zvonko Stanojoskis
Zvonko Stanojoskis (mk; dzimis ) ir ziemeļmaķedoniešu šahists, lielmeistars (2004). Zvonko Stanojoskis ir daudzkārtējs Maķedonijas šaha čempionātu uzvarētājs (1992, 2003, 2005, 2006).
Maķedonijas komandas sastāvā bijis astoņu šaha olimpiāžu dalībnieks.
53. autobusu maršruts (Ščecina)
53. autobusu maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Stočņa Ščeciņska (Stocznia Szczecińska) līdz Pomožani Dobžiņska (Pomorzany Dobrzyńska). Šis maršruts izveidots 1956. gadā.
53. autobusu maršrutu apkalpo "SPA Klonowica" autobusu depo.
Jāņukrogs
Jāņukrogs ir ciems Bauskas novada Rundāles pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos 3,5 km no pagasta centra Pilsrundāles, 17,2 km no novada centra Bauskas un 83,4 km no Rīgas.
53. autobusu maršruts (Ščecina)
Maršruts
Virzienā Pomožani Dobžiņska — Stočņa Ščeciņska autobusi brauc pa šādām ielām:
Dobžiņska iela — Budzišiņska iela — Lielpolijas nemiernieku aleja — Milčaņska iela — Meška I iela — Kārklu iela — Sloviņcuv laukums — Dvorska iela — Eiropas iela — Gerosa laukums — Derdovska iela — Vitkeviča iela — Žvirki i Viguri iela — Čorština iela — Mickeviča iela — Karska laukums — Vernihori iela — Klonovica iela — Zavadzka iela — Ščecinas olimpiešu laukums — Šafera iela — Olševska laukums — Polijas armijas avēnija — Zaleska iela — Slovacka ielas — Atbrīvošanas avēnija — Gedrojcia laukums — Stašica iela — Plater iela — Firlika iela — Nočnicka iela — Antoseviča iela — Firlika iela.
Pieturvietas
53. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 62 pieturas. Virzienā Stočņa Ščeciņska — Pomožani Dobžiņska ir 32 pieturas, bet virzienā Pomožani Dobžiņska — Stočņa Ščeciņska ir 30 pieturas.
Vilhelmīna
Valdot 58 gadus, valdīšanas laikā 1901. gadā uzsāka koloniju attīstībai labvēlīgu ekonomisko politiku, piedzīvoja abus pasaules karus, 1933. gada ekonomisko krīzi un Nīderlandes kā koloniālās lielvalsts norietu. Otrā pasaules kara laikā, vadot radioraidījumus no Londonas, kļuva par Nīderlandes pretošanās simbolu. 1948. gadā atteicās no troņa par labu meitai Juliānai.
Jāņukrogs
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P103 (Dobele—Bauska), Kapupes krastā.
Ģula Ivāņi
Ģula Ivāņi (hu; dzimis, miris ) bija ungāru paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Ivāņi 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu, kur ieguva 5. vietu.
Glorija Bela
"Glorija Bela" (en) ir 2018. gada ASV un Čīles komēdijdrāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Sebastjans Lelio. Filmā galvenās lomas atveido Džūliana Mora, Džons Turturo, Maikls Sera, Kārena Pistoriusa, Breds Gerets, Džīna Triplhorna, Rita Vilsone, Kriss Malkijs, Šons Astins un Holanda Teilore. Tā ir Lelio 2013. gada filmas "Glorija" (Gloria) rīmeiks angļu valodā.
Filmas "Glorija" pirmizrāde notika Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Negantais treneris
"Negantais treneris" (en) ir 2005. gada ASV sporta kinokomēdija, kuras režisors ir Stīvs Kars. Galvenās lomas atveido Mārtins Lorenss, Brekins Meijers, Vendija Rakela Robinsone, Horācijs Sanzs un Megana Mulalija. Filmas pirmizrāde notika.
Rojs Makkormiks ir basketbola treneris, kurš kādreiz veiksmīgi strādāja koledžu basketbolā. Kādu dienu Rojs neveiksmīgi sastrīdās ar komandas talismanu, kā rezultātā viņu pazemina amatā.
Skuja (uzvārds)
Skuja (pamazināmajā formā Skujiņš (vīriešu dzimtē) vai Skujiņa (sieviešu dzimtē)) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Austras iela (Lielvārde)
Austras iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas kādā privātīpašumā un beidzas krustojumā ar Austriņu ceļu.
Memfiss Depajs
Memfiss Depajs (nl; dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) pārstāv Spānijas La Liga futbola klubu Atlético Madrid.
Profesionāļa karjeru sācis 2011. gadā Nīderlandes PSV Eindhoven sastāvā. 2014.—2015. gada sezonā Depajs bija Nīderlandes čempionāta rezultatīvākais spēlētājs (22 vārti 30 spēlēs) un kluba sastāvā izcīnīja Nīderlandes čempiontiulu. 2015. gadā pārcēlās uz Anglijas futbola Premjerlīgas klubu Manchester United FC, bet 2017. gadā pievinojās Francijas klubam Lionas "Olympique". 2021. gadā FC Barcelona nopērk Depaju un viņš pievienojas Spānijas titulētajam klubam.
2023. gada 20. janvārī Madrides "Atletico" paziņoja par divu gadu līguma parakstīšanu ar Depaju. Tiek lēsts, ka sākotnējā transfēra maksa bija vairāk nekā 4 miljoni eiro.
2011. gadā Nīderlandes U-17 izlases sastāvā uzvarējis Eiropas čempionātā. Pieaugušo izlasē debitējis 2013. gadā, tās sastāvā izcīnījis trešo vietu 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
2015. gadā žurnāls France Football Depaju nosauca par labāko jauno futbolistu pasaulē.
Sasniegumi
PSV Eindhoven
'''Lionas "Olympique"
Nīderlandes izlase
Individuālie sasniegumi
Švarcmans
Švarcmans vai Švarcmane var būt:
Grieķijas aitu suns
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka ganu suņi ir viens no vecākajiem suņu tipiem, un ir pierādījumi, ka šis tips kopš seniem laikiem ir palicis nemainīgs. Tiek apgalvots, ka grieķu aitu suns kā ganu suns Grieķijā izmantots kopš seniem laikiem. Platons rakstīja, ka līdzīga izskata suņi, kas veikuši ganu suņu funkcijas, bijuši zināmi Epirusa reģionā jau 800 gadus pirms Kristus.
Šķirne ir sastopama visā Grieķijā, it īpaši valsts ziemeļos.
Izskats
Grieķu aitu suns pieder vidēju un lielu šķirņu grupai, tam ir spēcīgs, attīstīts un muskuļots ķermenis. Šis suns var tikt galā ar vilku viens pats.
Grieķijas suņu audzētavu standarti nosaka, ka šīs šķirnes suņiem vajadzētu būt skaustā vairāk nekā 66 centimetru augstiem un ka tie var būt pat 70 līdz 75 centimetrus gari, kucēm jābūt garākām par 60 centimetriem, bet tās var sasniegt 65 līdz 68 centimetru garumu.
Grieķu aitu suņu šķirnes suņu standarta svars ir no 40 līdz 55 kilogramiem un kucēm no 32 līdz 40 kilogramiem. Šīs šķirnes suns ļoti atgādina itāļu Maremmas-Abruco aitu suni, ungāru kuvasu un Polijas Podhales aitu suni.
Agrāk daudzi grieķu gani mēdza nogriezt saviem suņiem labo ausi, uzskatot, ka šādi uzlabo suņu dzirdi; šī prakse suņiem piedeva ziņkārīgu, šķību izskatu.
Raksturs
Šķirne ir slavena ar savu niknumu, sargājot ganāmpulkus, un suņi dažkārt uzņemas plašāku apvidu aizsardzību, nevis aizsargā tikai sava saimnieka ganāmpulkus. Dažos lauku rajonos cilvēkiem, pat ganiem, bieži vajadzēja apbruņoties ar nūjām un akmeņiem, lai atvairītu aitu suņus, kuri tos varētu kļūdaini uzskatīt par zagļiem.
Grieķu aitu suns galvenokārt ir dienesta suns. Šī šķirne ir ļoti izturīga un nepretencioza. Tas ir uzticīgs, drosmīgs un apņēmīgs "viena īpašnieka" suns. Šiem suņiem nepieciešama secīga apmācība un stingrība. Grieķu aitu suņi ir aizdomu pilni, modri un agresīvi, tāpēc viņam ir slikti kontakti ar citiem suņiem un cilvēkiem. Pat ja šis suns šķiet mierīgs, viņš ir gatavs par katru cenu steigties aizsargāt savā aprūpē esošos lopus un mājsaimniecību. Voljeros grieķu aitu suns ieņem vietu, no kuras var pārredzēt visu teritoriju. Šai šķirnei ir nepieciešama pēc iespējas agrāka kucēna socializācija.
Keramika (nozīmju atdalīšana)
Keramika var būt:
Šļakotu upe
Šļakotu upe (arī Aukstie avoti, Holodnij ručej, Holodnije ručji, Holodnijsručejs, Šļakašu upe) ir upe Rāznas ezera pieteka Krāslavas un Rēzeknes novados.
Iztece purvainā apvidū pie Bresingovas. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Rāznas ezerā pie Šļakotiem, kur upi šķērso valsts autoceļš P56 (Malta—Kaunata).
Padure (Padures pagasts)
Padure ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Padures upes krastā pie autoceļa V1281 8 km no novada centra Kuldīgas un 160 km no Rīgas. Padurē atrodas pagasta pārvalde, doktorāts, pasta nodaļa, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Padures muižas (Paddern) centru. Padures muižas apbūve (pils, parks un klēts) ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Nikopole
Nikopole (el, la — ‘uzvaras pilsēta’) var būt pilsētas, provinces vai bīskapijas nosaukums helēniskās kultūras reģionā:
Pļaviņu pilskalns
Pļaviņu pilskalns jeb Kaķkalns ir pilskalns Aizkraukles novada Klintaines pagastā.
Par Kāķa kalniem (lejasvācu valodā kāk — "kauna stabs") viduslaikos dēvēja soda vietas. Pļaviņu pilskalns atklāts un pirmo reizi aprakstīts tikai 1990. gadā.
Lokalizācija
Pilskalns atrodas autoceļa A6 labajā pusē ap 1 km. uz Z no Pļaviņām pie lielā šoseju krustojuma un tā relatīvais augstums ir pāri par 20 metriem. Kokiem apaugušā kalna augšdaļa ir noplacināta, un tās izmēri ir ap 25x30 m. Ap 3—4 metrus zem plakuma līmeņa visu kalnu ieloko līdz 5 m plata terase. Kalna ziemeļrietumu pusē piecus metrus zem pirmās terases izveidota vēl viena plaša terase un pilskalna mala nostāvināta. Pilskalna plakumā kultūrslānis ir 0,4 m biezs. Kultūrslānis konstatēts arī pilskalna nogāzes un dienvidaustrumu pakājē. Atrastās bezripas trauku lauskas un nocietinājumu veids varētu liecināt, ka Pļaviņu pilskalns attiecas uz pilskalnu izbūves agrākajiem laikiem un varētu būt apdzīvots m.ē. 1. g. tūkstotī.
Ārons Švarcmans
Ārons Švarcmans (es; —  Buenosairesa) bija Argentīnas šahists un ārsts.
Biogrāfija
1930. un 1940. gados bijis viens no vadošajiem Argentīnas šahistiem. No 1933. līdz 1949. gada piedalījies vairākos Argentīnas šaha čempionātos, kuros labākos rezultātus sasniedzis:
Kopš 1949. gada beigām pārstājis piedalīties šaha turnīros, jo nopietni pievērsies savai ārsta profesijai.
Suvorova iela (Rīga)
Suvorova iela Rīgā var būt:
Samuels Fridjounsons
Samuels Fridjensons (is; dzimis ) ir Islandes futbolists, pussargs, Islandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba SC Paderborn 07 sastāvā.
Sasniegumi
VIking
Anna Kikina
Anna Kikina (Анна Юрьевна Кикина; dzimusi ) ir Krievijas kosmonaute.
Izglītība
Anna Kikina piedzima 1984. gada 27. augustā Novosibirskā. Viņa absolvēja Novosibirskas 29. skolu (veselīga dzīvesveida skola), speciālo klasi "Jaunais glābējs". 2005. gadā viņa pabeidza Ārkārtas situāciju ministrijas rīkotos kursus: instruktore pirmās palīdzības sniegšanas pamatu apmācībā iedzīvotājiem, ieguva glābēja sertifikātu.
Darba gaitas
Kikina ir strādājusi par peldēšanas instruktori, gidi Altajā, mācījusi glābēju kadetus. Līdz 2012. gadam viņa strādāja par radio raidījumu vadītāju, programmu direktori (radio apraides administratoru) uzņēmumā Radio-Sibir Altaj (Gornoaltajskā, Altaja Republikā).
Kosmiskā karjera
2012. gadā Kikina pieteicās pirmajā atklātajā konkursā, lai iekļūtu Krievijas kosmonautu vienībā. 8. oktobrī viņu apstiprināja par kosmonautu kandidātu, un 26. oktobrī Kikina tika uzņemta kosmonautu vienībā. 2014. gada 5. jūnijā viņa pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus. 16. jūnijā Starpresoru kvalifikācijas komisija izskatīja Kikinas kandidatūru, bet viņai netika piešķirta kosmonauta izmēģinātāja kvalifikācija. Viņu tomēr paturēja kā kosmonauta kandidātu, bet bija jāveic papildu nodarbības. 17. decembrī viņai piešķīra kosmonauta izmēģinātāja kvalifikāciju.
2017. gadā no 7. līdz 24. novembrim Kikina kā lidojuma inženiere ​​piedalījās starptautiskajā izolācijas eksperimentā SIRIUS, kas simulēja lidojumu uz Mēnesi.
2021. gadā Anna Kikina gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz MS-22, bija Sojuz MS-21 dublieru apkalpes lidojuma inženiere. 2021. gada decembrī tika paziņots, ka ASV un Krievijas kosmonautu krustenisko lidojumu programmā Kikina 2022. gadā dosies kosmosā ASV kuģī Crew Dragon.
Annas Kikinas pirmais kosmiskais lidojums sākās 2022. gada 5. oktobrī, ar kosmosa kuģi SpaceX Crew-5 dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Viņa bija 68. ekspedīcijas lidojuma inženiere. Uz Zemes viņa atgriezās 2023. gada 12. martā.
Ambrozijas
Ambrozijas (la) ir kurvjziežu dzimtas ģints. Tā ir izplatīta Amerikas tropu un subtropu reģionos, īpaši Ziemeļamerikā, kur ģints izcelsmes areāls atrodas ASV dienvidrietumos un Meksikas ziemeļrietumos. Vairākas sugas ir ieviestas Vecajā pasaulē, kur dažas ir naturalizējušās un kļuvušas par invazīvām sugām. Tiek prognozēts ka, reaģējot uz notiekošajām klimata pārmaiņām, ambroziju sugas tuvākajā nākotnē turpinās izplatīties visā Eiropā.
Ir apzināts, ka ambroziju ziedputekšņi bieži izraisa alerģiskas reakcijas, īpaši alerģisku rinītu. Pusi no visiem ar ziedputekšņiem saistītā alerģiskā rinīta gadījumiem Ziemeļamerikā izraisa tieši ambrozijas sugas.
Sugas
Ir zināmas aptuveni 50 ambroziju sugas:
Ādolfs Tannerts
Gustavs Ādolfs Tannerts (de; dzimis, miris ) bija vācu vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 180 punktus, izcīnot dalīto 118. vietu.
Kas gaidāms, kad gaidāms bērns
"Kas gaidāms, kad gaidāms bērns" (en) ir 2012. gada romantiska komēdija, kuras režisors ir Kērks Džonss. Galvenās lomas atveido Kemerone Diasa, Elizabete Benksa, Čeiss Krofords, Bruklina Dekere, Anna Kendrika, Dženifere Lopesa un Metjū Morisons. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā tiek sekots līdzi pieciem savstarpēji saistītiem pāriem, kuru dzīvēs ienāk mazulis.
Mazbērstele
Mazbērstele ir ciems Bauskas novada Rundāles pagastā. Atrodas pagasta dienvidos 11,1 km no pagasta centra Pilsrundāles, 15,7 km no novada centra Bauskas un 83,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1030 (Saulaine–Virsīte–Svitene–Senči), Bērsteles upes krastos. Veidojusies ap Mazbērsteles (Klein-Bersteln) pusmuižu.
Sopiko Tkešelašvili
Sopiko Tkešelašvili (ka; dzimusi ) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2000).
Biogrāfija
No 1991. līdz 1999. gadam pārstāvējusi PSRS un Gruziju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi septiņas medaļas: trīs zelta (Eiropas jauniešu šaha čempionātos - 1991. gadā U12 vecuma grupā, 1997. un 1998. gadā U20 vecuma grupā), trīs sudraba (Pasaules jauniešu šaha čempionātos - 1991. gadā U12 vecuma grupā, 1993. gadā U14 vecuma grupā, 1995. gadā U16 vecuma grupā) un bronzas (1995. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U20 vecuma grupā).
1999. gadā pārstāvējusi Gruzijas komandu Eiropas komandu šaha čempionātā. Tajā pašā gadā Tbilisi dalījusi otro vietu Pasaules sieviešu šaha čempionāta zonas turnīrā (uzvarējusi Nino Hurcidze).
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:
Par panākumiem turnīros FIDE 1998. gadā Tkešelašvili piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2000. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Mazvalgales senkapi
Mazvalgales senkapi ir aizsargājams arheoloģijas piemineklis Talsu novada Abavas pagastā Valgales upes labajā krastā, uz ziemeļiem no Valgales pilskalna. Šeit 20. gadsimta divdesmitajos gados, kapus rokot, atrasts dzelzs platasmens cirvis un vīts bronzas kaklariņķis. Šie atradumi liecina, ka šeit atradies vēlā dzelzs laikmeta kuršu kapulauks.
Latvijas—Krievijas robeža
Latvijas—Krievijas robeža ir 283,6 km gara Eiropas Savienības ārējā robeža, kas atdala divu suverēnu valstu — Latvijas Republikas un Krievijas Federācijas — teritorijas. Mūsdienu robeža balstās uz 2007. gada 27. martā Maskavā parakstīto Latvijas Republikas un Krievijas Federācijas līgumu par Latvijas un Krievijas valsts robežu, ievērojot EDSO pieņemto robežu nemainības principu.
Vēsture
Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 30. janvāra Latvijas—Krievijas pamiera līgumā noteica demarkācijas līniju uz 1. februāri, kas sakrita ar latviešu apdzīvotā Ludzas apriņķa austrumu robežu. Miera līguma parakstīšanas laikā Krievijas PFSR piekāpās robežas ziemeļu daļā (Abrenes/Pitalovas apvidū), bet Latvijas Republika dienvidu daļā (Drisas apvidū). KPFSR pusē — Aknišās, Jaunrozēs, Pridruiskā, Rosicā (Rasītē), Sebežā, Drisā — palika dzīvot daudz latviešu, bet Kacēnu pagastā, Linavas pagastā, Purvmalas pagastā, Augšpils pagastā un Gauru pagastā daudz krievu, jo miera līgumā noteiktā robeža starp Krieviju un Latviju nebija novilkta pēc stingriem etnogrāfiskiem principiem. 1920. gada 14. oktobrī Latvijas Ministru prezidents K. Ulmanis un ārlietu ministrs Z. Meierovics izdeva pavēli Latvijas armijai atkāpties uz Latvijas—Padomju Krievijas miera līgumā paredzētajām robežām. 1921. gada janvārī izveidoja robežkomisija, kuras sastādīto robežas aprakstu parakstīja 1923. gada 7. aprīlī Rīgā. Saskaņā ar to robežas kopgarums bija 351 km un tā sīkāk dalījās 106 robežpunktos, no kuriem pirmais atradās ziemeļos, Latvijas, Igaunijas un Krievijas robežas saskares punktā pie Kūdupes, bet pēdējais — nr. 106 — dienvidos, Daugavā iepretim Rosicas ietekai, kur tā saskārās ar Latvijas—Polijas robežu.
Otrā Pasaules kara laikā Padomju Savienība 1940. gadā okupēja Latvijas Republiku un 1944. gadā 23. augustā prettiesiski iekļāva Krievijas PFSR sastāvā 1075,31 km² tās teritorijas — Abrenes pilsētu un sešus apriņķa pagastus (Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastus).
Mūsdienu robeža
Robežas delimitāciju pabeidza 1998. gadā, bet tikai 2007. gada 27. martā parakstīja Latvijas—Krievijas robežlīgumu. 2009. gada 23. septembrī uzsāka robežas demarkāciju, ko vadīja Latvijas—Krievijas robežas demarkācijas komisija. Komisijas sēdes notika 2009 gada 23.—24. septembrī Daugavpilī, 23.—28. novembrī Maskavā, 2010. gada 25.—26. februārī Jūrmalā, 24.—28. maijā Pleskavā un 21.—23. septembrī Rīgā. Robežas galīgā demarkācija noslēdzās tikai 2017. gada oktobrī, kad tika parakstīti gala dokumenti.
Valsts robeža starp Latvijas Republiku un Krievijas Federāciju sākas no Latvijas Republikas, Krievijas Federācijas un Baltkrievijas Republikas valsts robežu saskares punkta, kas atrodas uz Zilupes upes un tajā ietekošās Ņevericas upes aptuveni 0,1 km uz dienvidiem no "Draudzības kurgāna". Latvijas—Krievijas robežas gala punkts sakrīt ar Latvijas Republikas, Krievijas Federācijas un Igaunijas Republikas valsts robežu saskares punktu aptuveni 70 m ziemeļos no vietas, kur Pededzē ietek Laikupe.
Robežšķērsošanas punkti
Robežas šķērsošana atļauta tikai robežkontroles punktos. Vairumam cilvēku ir nepieciešama vīza. Robežkontroles punkti, sākot no ziemeļiem:
Robežu var šķērsot arī pa gaisu. Vienīgā starptautiskā lidosta Latvijā ir Starptautiskā lidosta "Rīga", no kuras ir reisi uz Maskavu un Sanktpēterburgu. Kā robežšķērsošanas punkti reģistrēti arī Daugavpils, Liepājas, Jūrmalas (Tukuma) un Ventspils lidosta.
Robežas nostiprināšana
2022. gada 30. augustā valsts SIA "Valsts nekustamie īpašumi" informēja, ka ar Krievijas Federāciju izbūvēti 230 km valsts robežas joslas un 95,2 km pastāvīgā žoga, bet kopumā plānots izbūvēt valsts robežas joslu 283,6 km garumā un pastāvīgo žogu 148,8 km garumā.
Pēc Krievijas prezidenta Putina lēmuma par mobilizācijas izsludināšanu Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā Latvijas valdība robežšķērsošanas vietās un Alūksnes, Balvu un Ludzas novados izsludināja ārkārtējo situāciju no 2022. gada 28. septembra līdz 26. decembrim. Tāpat valdība nolēma slēgt Pededzes robežšķērsošanas vietu un uzdeva Valsts robežsardzei veikt pastiprinātu Latvijas–Krievijas robežas uzraudzību.
2023. gada 27. jūlijā valsts SIA "Valsts nekustamie īpašumi" informēja, ka ir jāizbūvē vēl aptuveni 180 kilometri žoga, un darbus paredzēts sākt 2023. gada nogalē.
Daugavas iela (Jūrmala)
Daugavas iela ir iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Daugavas iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Cīruļu ielu. Kopējais ielas garums ir 770 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Daugavas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve, dažas mājas ir iekļautas ievērojamo celtņu sarakstā.
Ielu savienojumi
Daugavas iela ir savienota ar šādām ielām:
Klontarfas kauja
Klontarfas kauja (en, ga) bija kauja, kad Augstā karaļa Briana Boru spēki un tā sabiedrotie Dublinas pievārtē sakāva vikingu un to sabiedroto spēkus Dublinas karaļa Sigtriga Zīdbārža un Lensteras karaļa Mēla Mordas vadībā. Kaut arī īri kaujā uzvarēja, bēgošie pretinieki uzdūrās Augstā karaļa apmetnei, un viņš kaujā krita. Kaujas rezultātā krita vikingu vara Īrijā, tomēr, tā kā krita Īrijas Augstais karalis, viņa dēls un mazdēls, uz varu Īrijā turpmākos gadus pretendēja vairākas frakcijas.
Salerno province
Salerno province ir viena no Itālijas provincēm valsts dienvidos, Kampānijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Salerno. Nākamās lielākās pilsētas ir Kava de Tirrēni, Batipalja, Skafāti un Nočera Inferjore. Province administratīvi sīkāk dalās 158 komūnās.
Ņikopole
Ņikopole (uk) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos Kahovkas ūdenskrātuves labajā krastā 122 km no apgabala centra Dņipro. Ņikopoles rajona centrs (rajonā neietilpst). Kopā ar apkārtējām pilsētām un ciematiem (Pokrova un Marhaneca) un ciematiem veido Ņikopoles aglomerāciju (ap 230 000 iedzīvotāju 2001. gadā).
Par pilsētas pirmsākumiem tiek uzskatīta pie Dņepras 1638. gadā izveidotā kazaku Ņikitinas Seča (Микитинська Січ), kas bija viens no Zaporižjas Sečas karaspēka centriem. 1648. gadā šeit par kazaku atamanu izvēlēja Bohdanu Hmeļnicki. 1667. gadā seču pārdēvēja par Ņikitinskijperevozu (Микитинський Перевіз). 1775. gadā to kā miestu iekļāva Jekaterinoslavas guberņā un pārdēvēja par Slovjansku (Слов'янськ), bet 1782. gadā — par Ņikopoli. 19. gadsimta vidū Ņikopolē parādījās pirmie rūpniecības uzņēmumi. Lielu iespaidu uz pilsētas attīstību atstāja netālo mangāna iegulu atklāšana 1886. gadā un dzelzceļa Krivijriha—Ņikopole—Oleksandrivska izbūve 1903. gadā. Mūsdienās ievērojams rūpniecības (metalurģijas, mašīnbūves) un transporta centrs.
Vēja auza
Vēja auza ir mainīga izskata augu suga graudzāļu dzimtā. Suga ir izcēlusies Vidusjūras apvidus austrumu daļā, taču suga ir plaši ieviesusies Eirāzijā, tostarp visā Latvijas teritorijā.
Atsevišķi eksemplāri un skrajas grupas aug labības sējumos, nezālienēs, gar ceļiem un dzelzceļiem un dažādos uzbērumos.
Apraksts
Vēja auza ir viengadīgs, 40-120 cm garš lakstaugs. Tam ir stāvs, kails stiebrs. Lapas ir kailas, bez austiņām, mēlīte smaila, 0,2-0,4 cm gara, gals zobains. Apakšējo lapu maksts ir apmatota. Ziedi ir izvietoti plašā skarā ar nokareniem zariem. Skaras zari uz visām pusēm. Vārpiņas šauras, garas un slaidas, 1,5-2,5 cm garas. Ziedi parasti 3, graudi viegli izbirst. Vārpiņas ass un zieda plēksnes klātas ar gariem, dzeltenbrūniem matiņiem. Vārpiņas plēksnes apmēram vienādas. Ārējā zieda plēksne garāka nekā iekšējā, gals divzobains. Akots 1,5-3 cm garš, lauzīts, tumšs. Auglis ir plēksnēs ieslēgts, 1-2 cm garš grauds. Zied no jūnija līdz augustam.
Sič-2
Sič-2 (Січ-2) bija Ukrainas Zemes tālizpētes pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2011. gada augustā un darbojās līdz 2012. gada decembrim.
Sič-2 tika palaists 07:12:20 UTC ar nesējraķeti Dnepr no Jasnijas raķešu palaišanas bāzes Orenburgas apgabalā Krievijā. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi Nigeriasat-X, NigeriaSat-2, Rasat, Edusat, AprizeSat-5, AprizeSat-6 un derīgā krava BPA-2. Pirmo attēlu Sič-2 pārraidīja uz zemi 25. augustā.
pavadonis tika nodots ekspluatācijā.
sakari ar Sič-2 tika zaudēti. Publiski par to paziņoja 2013. gada maijā, kad speciālā komisija bija pieņēmusi lēmumu, ka pavadonis ir zaudēts neatgriezeniski. Kļūmes cēlonis bija nekvalitatīva ķīmiskā baterija, kuras dēļ kosmiskais aparāts netika pienācīgi nodrošināts ar elektroenerģiju.
Karakuģis (filma)
"Karakuģis" (en) ir 2012. gada ASV zinātniskās fantastikas spraiga sižeta filma, kuras režisors ir Pīters Bergs. Filmā galvenās lomas atveido Teilors Kičs, Aleksandrs Skašgords, Rianna, Bruklina Dekere, Tadanobu Asano, Hamišs Linklaters un Liams Nīsons.
Filma stāsta par karakuģiem, kas cīnās pret ārpuszemes dzīvību, kas apdraud Zemi.
Filmas "Karakuģis" pirmizrāde notika un to izplatīja Universal Pictures. Filma bija kases ieņēmumu izgāšanas, nopelnot tikai 303 miljonus ASV dolāru pie 209—220 miljonu budžeta. To nominēja sešām Zelta avenes balvām.
Progress M-21M
Progress M-21M (Прогресс М-21М; SKS apzīmējums ISS-53P) ir Krievijas automātisks kravas kosmosa kuģis kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas palaists 2013. gada novembrī. 2014. gada jūnijā tas novadīts no orbītas un sadega atmosfērā.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2398 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 670 kg, skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1258 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, tai skaitā 178 kg amerikāņu segmentam.
Lidojuma gaita
Progress M-21M tika palaists 20:53:06 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31 palaišanas iekārtas 6.
Saslēgšanās ar staciju notika 29. novembrī. Kuģis automātiskā režīmā pietuvojās SKS. Aptuveni 50 metru attālumā no stacijas pēc lidojumu centra lūguma Progress M-21M vadību pārņēma Oļegs Kotovs, kurš SKS iekšienē ar tālvadības sistēmas TORU palīdzību manuāli veica saslēgšanas operācijas. Progress tika pievienots pie Zvezda moduļa 21:30:20 UTC.
23. aprīlī 08:58 UTC Progress M-21M atvienojās no SKS. 25. aprīlī 12:13 UTC veikta atkārtota saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā pie Zvezda moduļa. Šīs operācijas laikā tika veikti tuvošanās sistēmas Kurs-NA izmēģinājumi un pārbaudes. Divos iepriekšējos jaunās sistēmas izmēģinājumos 2012. un 2013. gadā radās problēmas.
13:30 UTC Progress M-29M atvienojās no SKS. 16:34 UTC bremzēšanas manevram tika iedarbināts kosmiskā aparāta dzinējs. Kosmosa kuģis nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas aptuveni 17:23 UTC iekrita Klusā okeāna dienviddaļā.
Krievijas—Ukrainas robeža
Krievijas—Ukrainas robeža ir 2295 km gara starpvalstu robeža, no kā 1974 km veido zemes robeža, bet 321 km — jūras robeža, kas atdala divu suverēnu valstu — Krievijas Federācijas un Ukrainas — teritorijas.
Vēsture
Kā starpvalstu robežai tās pirmssākumi meklējami 1918. gadā pēc Krievijas Impērijas sabrukuma un Ukrainas Tautas Republikas nodibināšanas. Padomju Savienības laikā robeža formāli pastāvēja starp Ukrainas PSR un Krievijas PFSR, un mūsdienu aprises ieguva 1954. gadā līdz ar Krimas apgabala pievienošanu Ukrainas PSR.
2014. gadā, kad Krievija okupēja Krimu un daļu no Donbasa, Ukraina pieprasīja atjaunot tās teritoriālo integritāti. Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā ekskalēja to plaša mēroga karā.
Matu caurulīšu pērlītes
Matu caurulīšu pērlītes ir iegarenas pērlītes, kas kopš 18. gadsimta beigām ir ļoti populāras starp Ziemeļamerikas pamatiedzīvotājiem. Savu nosaukumu ieguvušas pateicoties tam, ka sākumā tās izmantoja kā matu rotājumu.
Vēsture
Baltie tirgotāji Ziemeļamerikas indiāņiem pērlītes sāka pārdot līdz ar kolonizācijas sākumu 17. gadsimta pirmajā pusē. Tās bija stikla pērlītes, kuras dažādās ciltis pieņēma savu tradicionālo ornamentu izšūšanai.
Pirmās ziņas par matu caurulīšu pērlīšu parādīšanos maiņas tirdzniecībā ar indiāņiem ir no Ohaio ielejas 1767. gadā. Tās gatavoja Savienoto Valstu austrumos. Starp Lielo līdzenumu ciltīm parādījās 19. gadsimta sākumā, un gatavotas tika no gliemežnīcām, vara vai sudraba. Taču metāla pērlītes neieguva popularitāti.
19. gadsimta vidū sāka izplatīties no kaula darinātas pērlītes, un no šā laika var runāt par pērlīšu krūšu aizsega ēras sākumu. Šādu aizsega veidoja no vairākām caurulīšu rindām un, līdztekus spalvu galvasrotai vai tomahaukam, tas kļuvis par vienu no Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju simboliem. Aizsegus papildināja parastās pērlītes, un tas pilnībā sedza krūtis, bet vēlāk gatavotie sniedzās līdz jostas vietai, nereti — pat ceļgaliem. Sievietes nēsāja no vertikālās rindās izvietotām caurulītēm darinātas krūšu rotas.
Matu pērlīšu regālijas joprojām tiek plaši izmantotas pauvau svētku laikā, un no tām gatavo arī auskarus, kaklarotas, rokassprādzes un somu jostas.
Apsaroki
Apsaroki, arī krou ir Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju tauta, kas vēsturiski apdzīvoja Jeloustonas upes ieleju mūsdienu Vaiomingā, Montānā un Ziemeļdakotā. Mūsdienās tā ir federāli atzīta kā Montānas krou cilts.
Apsaroku valoda pieder siu valodu valodu saimei. Tā ir nopietni apdraudēta, jo lielākā daļa cilts pārstāvju dod priekšroku angļu valodai.
Nosaukums
Par apsarokiem ("lielknābja putna bērni") tos dēvēja hīdatsi, — cilts, no kuras krou indiāņi savulaik atšķēlās. Mūsdienu nosaukums radies no angļu vārda crow ("vārna"), kas ir tiešs tulkojums no franču Gens des corbeaux, — kļūdaini tulkota cilts pašnosaukuma. Pirmo reizi šāds nosaukums parādās kāda kažokādu tirgotāja dienasgrāmatā 1795. gadā, kurā tas ziņoja par krou sadursmi ar arikariem. Pēc dažām ziņām, paši indiāņi apgalvoja, ka ir nosaukti par godu putnam, kuru vairs uz zemes nevar sastapt. 20. gadsimta sākumā intervētie cilts sirmgalvji vairs nespēja atcerēties, ko nozīmēja vārds "apsaroki".
Kultūra
Apsaroki izveidojās par tipiskiem Lielo līdzenumu kultūras pārstāvjiem. Viņu dzīvesveids bija pilnībā atkarīgs no bizoniem. No kaltētas bizonu gaļas, to sajaucot ar taukiem un ogām, gatavoja pemikanu. Tas bija ļoti barojošs, un to varēja uzglabāt vairākus gadus. Medīti tika arī vapiti, alņi, Kanādas kalnu aitas un citi dzīvnieki. No bizonu un citu pārnadžu ādām, ragiem un sariem darināja tipi, apģērbu un segas, mājsaimniecības priekšmetus, auklas, nažu makstis un loku makus, vairogus, līmi.
Mājoklis un pārvietošanās
Tradicionālais apsaroku mājoklis bija tipi. To gatavoja no garām kārtīm, kuras apvilka ar sašūtām bizonu ādām. Apsaroku veidotie tipi bija vieni no plašākajiem. Tajos ērti satilpa vesela ģimene, tās guļampiederumi un iedzīve. Mājokļa centrā atradās ugunskurs, un ziemā tajā vienmēr bija silti. Tipi bieži rotāja tradicionāli apgreznoti raksti. Tos varēja ātri nojaukt, pārvadāšanai izmantojot trevoju — ar jēlādu sastiprinātu A veida kāršu rāmi, ko pievienoja segliem.
Apģērbs
Apģērbu tradicionāli šuva no bizonu un briežu ādām. Sievietes apģērbu rotāja vapiti zobi vai kauri gliemeži. Sievietes nēsāja divas matu pīnes, vīriešu mati bija gari, dažreiz sasniedzot pat zemi. Cilts vīriešus raksturoja balti krāsota uz augšu stāvoša pompadūras veida frizūra. Lai to iegūtu, matus iezieda ar māliem, kuriem noturības dēļ dažreiz piejauca sveķainu augu novārījumu. Abās galvas pusēs matos bieži iepina matu caurulīšu pērlītes vai valkāja ar bebru vai ūdru ādām aptītas bizes. Nereti galvas priekšā bija matos iepīts putna izbāzenis. Līdzīgi citām līdzenumu ciltīm, vīrieši nēsāja putnu spalvas vai spalvu galvassegas. Par neatņemamu vīriešu apģērba daļu kļuva arī sarkanas vai tumši zilas krāsas vadmalas gurnauti un vilnas segas, ko piegādāja baltie tirgotāji.
Kara tradīcijas
Visām līdzenumu ciltīm izveidojās kopīgas tradīcijas, saistītas ar gatavošanos karam, uzvedību kaujas laukā, uzvaras svinēšana. Bija izveidota savdabīga, katrai ciltij atšķirīga varoņdarbu gradācija. Apsarokiem pēc nozīmīguma tā bija aptuveni šāda:
Paraža noņemt skalpu pastāvēja visām līdzenumu ciltīm. Taču skalpēšanu neuzskatīja par īpašu varoņdarbu, tā bija vienīgi liecība par pretinieka nāvi.
Agrīnā vēsture
Sākonēji apsaroki un hīdatsi veidoja vienu tautu un dzīvoja netālu no Ēri ezera. Amerikas kolonizācija izraisīja vietējo cilšu migrāciju vilni. Galvenokārt agresīvo siu grupu spiediena rezultātā hīdatsi pameta agrākās dzīvesvietas un devās rietumu virzienā. Misūri upes baseinā tagadējās Ziemeļdakotas rietumos tie apmetās netālu no mandaniem, kur šī cilts jau daudzu gadsimtu garumā veidoja pastāvīgus ciematus un dzīvoja plašās zemnīcās augstu upju krastos. Starp ciltīm izveidojās draudzīgas attiecības. No mandaniem jaunatnācēji iemācījās apstrādāt zemi. Puse no viņu pārtikas bija graudaugi un kukurūza, pārējo indiāņi ieguva no bizonu medībām vasarā.
Precīzs apsaroku atdalīšanās laiks no hīdatsiem nav noskaidrots. Maz ticams, ka tas notika agrāk par 17. gadsimta beigām. Radnieciskās saites starp abām ciltīm saglabājās ilgi, un vēl 20. gadsimta sākumā tie dažkārt runāja par sevi kā vienu tautu.
Lielo Līdzenumu nomadi
Jaunajās dzīvesvietās apsaroki sadūrās ar šošonu grupām, kuras tiem izdevās izspiest uz rietumiem. Luīsa un Klarka ekspedīcijas laikā 1804. gadā apsaroki dzīvoja pamatā Bighornas upes baseinā. 1817. gadā viņus sastapa Jeloustounas upes krastos Klinšu kalnu austrumu pusē. Kāds ceļotājs Haidens 1862. gadā rakstīja: "Krou pamatā apdzīvo Klinšu kalnus un to apkārtni, gar Pauderas, Vindas un Bighornas upju iztekām, Jeloustonas dienvidu pusē līdz Platas upei. Viņus ar bieži sastapt šī upes rietumu un ziemeļu pusē līdz Jeloustonas iztekai."
Pirmo līgumu ar Savienoto Valstu valdību apsaroki parakstīja 1825. gada 4. augustā. Krou apzinājās nepieciešamību uzturēt mierīgas attiecības ar baltajiem tirgotājiem un traperiem, no kuriem bija iespējams iegūt šaujamieročus. Taču 19. gadsimta pirmajā pusē viņi nereti tos aplaupīja, bet vientuļus ceļotājus dažkārt arī nogalināja. 19. gadsimta otrajā pusē attiecības ar amerikāņiem kļuva tuvākas, un balto tirgotāju un ceļotāju aplaupīšanas izbeidzās.
Kažokādu tirgotājs Edvīns Tompsons Denigs (1812—1858) atzīmēja, ka "šie ļaudis (krou) ir zīmīgi ar to, ka nekad pirmie nepārkāpj noslēgto mieru. Laiku pa laikam viņi noslēdza pamieru ar asiniboiniem, arikariem, arapahiem, šaijeniem, šošoniem un citām ciltīm. Ik reizi, kad šāds neilgs pamiers tika pārkāpts, to izdarīja citi."
1851. gadā krou bija viena no ciltīm, kas noslēdza tā saukto Larami līgumu. Tas noteica cilšu tiesības uz saviem tradicionālajiem medību apgabaliem, savukārt indiāņi garantēja drošu kolonistu pārvietošanos pa Oregona traktu, kas savienoja vēlāko Kanzasu ar valsts ziemeļaustrumiem. Indiāņi tāpat atļāva sev piederošajās zemēs celt fortus.
Apsaroku skauti brīvprātīgi kalpoja amerikāņu armijā Lielajā Siu karā (1876—1878). Seši no viņiem bija liecinieki vairāk nekā 250 zaldātu lielai Kastera vienības bojāejai Mazajā Bighornas kaujā 1876. gada 25. jūnijā. Pēc pretestības apspiešanas siu un šaijeni tika izspiesti no krou apgabaliem, — dažas viņu grupas patvērās Kanādā, citas pārvietoja uz attālākiem rezervātiem.
1887. gadā notika tā sauktā Krou sacelšanās,— vienīgais bruņotais konflikts starp Savienotajām Valstīm un cilti. Kāda "pravieša" Luncina Asti iedvesmoti, vairāki jauni krou devās reidā pret siksikiem. Savukārt krou policisti atteicās paklausīt amerikāņu aģenta pavēlei doties sirotājiem pakaļ un tos arestēt. Tad aģents lūdza palīdzību armijai. Sekojošajā kaujā krita septiņi krou un viens zaldāts. Daudzi krou bija neapmierināti ar "pravieša" rīcību un uzskatīja, ka viņš būtu varējis atnest lielu nelaimi. Pravieti Luncina Asti pēc kāda laika nošāva rezervāta policists Ugunīgais Lācis "par to, ka viņa dēļ tik daudz cilvēku nokļuva nepatikšanās.
Epidēmijas
Gluži kā visas Amerikas pirmiedzīvotāju tautas, arī apsarokus smagi skāra no Eiropas ievazātās slimības, pret kurām indiāņiem nebija imunitātes. Pēc dažām nopietnām epidēmijām 19. gadsimta sākumā cilts skaitliski samazinājās vairākas reizes. 1829. gadā bija ap 4500 apsaroku. 1871. gadā bija aptuveni 2700 kalnu krou un ap 1400 upju krou.
Ienaidnieki un sabiedrotie
Dažādos laikos krou karoja ar lielāko daļu no saviem kaimiņiem un attālākajām ciltīm, starp kurām bija siksiki, grovantri, sarsi, krī, asiniboini, odžibvi, siu, šaijeni, arapahi, šošoni, bannoki, nezpersi, kutenaji un citas. Tomēr ar lielāko daļu no šīm ciltīm attiecības parasti bija miermīlīgas. Galvenie pretinieki bija siksiki, šaijeni un siu. Sarkanā Mākoņa kara laikā (1865—1868) siu delegācija piedāvāja apsarokiem noslēgt mieru un apvienoties cīņai pret Savienoti Valstu armiju. Visilgāk reidi turpinājās starp krou un siksikiem, — līdz pat 1887. gadam.
Kāds amerikāņu armijas kapteinis Viljams Klarks 1881. gadā rakstīja: "Fakts, ka atrazdamies tādu spēcīgu ienaidnieku aplenkumā, viņi spēja noturēt savu bagāto zemi, neapstrīdami liecina par šo cilvēku māku cīnīties un drošsirdību." 1876. gadā Rouzbadas kaujā tieši apsaroku un šošonu skauti spēja atvairīt saniknoto siu un šaijenu uzbrukumus, paglābjot ģenerāli Krūku no kaunpilnas sakāves. Siu Baltais Bizons šādi novērtēja savus agrākos pretiniekus: "Apšaudēs no liela attāluma krou līdzinājās baltajiem zaldātiem, bet tuvcīņā krou bija daudz bīstamāki".
Periodiski apsaroki veica reidus uz Lielo līdzenumu dienvidiem, kur izveidoja ciešu draudzību ar kaioviem. Iespējams, šī alianse izveidojās jau laikā, kad apsaroki pēc atdalīšanās no hīdatsiem ieradās jaunajās dzīvesvietās un satikās ar tolaik tur netālu dzīvojošajiem kaioviem, kā arī sadūrās ar šošonu grupām. 19. gadsimta pirmajā pusē apsarokus dažkārt sastapa netālu no Santafē un citām spāņu apmetnēm. 1845. gadā amerikāņu armijas vienība līdzenumu dienvidos satika krou un komanču grupu. Daudzus pētniekus izbrīnīja aligatoru un jūras iemītnieku klātbūtne kaiovu mitoloģijā. Zināms, ka savos reidos Meksikas teritorijā kaiovi un komanči sasniedza pat Meksikas līci. Tieši tur apsaroki varēja ieraudzīt aligatorus un dažādus jūras iemītniekus.
Rezervāta periods
Krou indiāņu rezervāts atrodas Montānas dienvidu daļā un aizņem aptuveni 93 000 ha lielu platību, veidojot piekto lielāko indiāņu rezervātu Savienotajās Valstīs. Tā ir galvenā krou dzīvesvieta, kur uzturas ap 8000 cilts pārstāvu.
1918. gadā kultūras pasākumā krou uzaicināja piedalīties arī citu cilšu pārstāvjus. Mūsdienās regulāri organizētie pauvau svētki joprojām notiek ar plašu citu Amerikas pirmtautu piedalīšanos.
Daniels Kampora
Daniels Kampora (es; dzimis Buenosairesas provincē) ir Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1986).
Biogrāfija
1975. gadā uzvarējis Argentīnas junioru šaha čempionātā. 1976. gadā Groningenā piedalījies Pasaules junioru šaha čempionātā, kurā dalījis 4. vietu. Daudzkārtējais Argentīnas šaha čempionātu dalībnieks, kuros izcīnījis 2 zelta (1986, 1989) un 2 sudraba (1978, 1987) medaļas. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Santjago (1980), Tuzlā (1983), Bernē (1987), Andorā la Veljā (2001), Seviljā (2006, 2007 ). 2008. gadā Kantabrijā starptautiskajā šaha turnīrā ieņēmis 2. vietu aiz Latvijas lielmeistara Ilmāra Starostīta.
Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas. 2001. gadā 1. kārtā uzvarējis Naidželu Šortu, bet 2. kārtā zaudējis Jānam Elvestam. 2004. gadā izstājies jau 1. kārtā.
Pārstāvējis Argentīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā Kamporam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1986. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Iedomu pilsēta
Iedomu pilsēta ir grupas "Līvi" albums, kas izdots 1986. gadā. Albums tika ierakstīts, kad grupas līderis vēl bija Ēriks Ķiģelis, taču viņš pats nepiedzīvoja plates iznākšanu. 2006. gadā albums tika izdots akārtoti.
Bactericera cockerelli
Izplatība
Bactericera cockerelli lapblusiņas ir izplatītas Ziemeļamerikas un Centrālamerikas valstīs, Jaunzēlandē un Norfolkas salā. Tiek uzskatīts, ka lapblusiņa ir natīva ASV dienvidrietumiem un Meksikas ziemeļiem, toties šobrīd lapblusiņas ģeogrāfiskā izplatība Jaunajā pasaulē sasniedz ASV austrumus un Kanādu, Meksiku un Centrālameriku.
Lapblusiņa ir introducēta Jaunzēlandē. Pirmie oficiālie dati par lapblusiņas atradni ir dokumentēti 2006. gadā.
Ziemeļamerikā lapblusiņas ir sastopamas Kanādā, ASV un Meksikā. Kanādā sastopama Albertā, Britu Kolumbijā, Saskačevanā un Ontārio. ASV ir sastopama šādos štatos: Arizona, Kalifornija, Kolorādo, Aidaho, Aiova, Kanzasa, Minesota, Montāna, Nebraska, Nevada, Ņūmeksika, Ziemeļdakota, Dienviddakota, Oklahoma, Oregona, Teksasa, Jūta, Vašingtona un Vaiominga. Meksikā lapblusiņa ir atrasta Mehiko pilsētā, kā arī Mehiko, Čivavas, Koavilas de Saragosas un Gvanahvato štatos. Centrālamerikā sastopama Hondurasā un Gvatemalā.
Pieaugušo īpatņu apraksts
Bactericera cockerelli lapblusiņas ir mazi kukaiņi, kuru ķermeņa garus sasniedz 2,5—2,75 mm. Ķermeņa nokrāsa variē no bāli zaļai tikko parādoties, līdz brūnai vai tumši zaļai krāsai 2. vai 3. dzīvības dienā, vēl pēc laika šie kukaiņi iegūst pelēku vai melnu ķermeņa nokrāsu. Uz galvas un toraksa ir redzamas baltas vai dzeltenas līnijas; uz pirmā un terminālā vēdera segmentiem lokalizējas balti dorsāli punkti. Tās pēc ārēja izskata atgādina tievas cikādes galvenokārt tāpēc, ka šīs lapblusiņas tur spārnus leņķī un tie nosedz ķermeni. Lapblusiņu spārni ir tīri, bez zīmējumiem; priekšējie spārni ir ar redzamām dzīslām; priekšējie spārni ir ievērojami lielāki par mugurējiem spārniem. Ūsiņas ir mēreni garas, sasniedz gandrīz ķermeņa vidu.
Dzīvības cikls un uzvedība
Pieaugušie īpatņi ir aktīvi kukaiņi, toties nimfu stadijā tās ir lielākoties gandrīz nekustīgi. Pieaugušas lapblusiņas labi lido. Iztraucētas tās lec.
Barības augi
Bactericera cockerelli barojas un attīstās galvenokārt uz naktenēm, retāk uz tītenēm. Taču lablusiņas var būt ievāktas no dažādus dzimtu augiem, ieskaitot priežu, vītolu, sūreņu, balandu, krustziežu, kurvjziežu, tauriņziežu, malvu, amarantu, lūpziežu un graudzāļu dzimtas.
Barības augu sarakstā ir:
Simbionti
Bactericera cockerelli lapblusiņai ir endosimbiotiskie mikroorganismi no Halomonadaceae (Candidatus Carsonella ruddii) un Anaplasmataceae (Wolbachia sp.) dzimtām.
Dabiskie ienaidnieki
Bactericera cockerelli dabiskie ienaidnieki ir dažas plēvspārņu sugas, kas ir lapblusiņas parazitoīdi, ir arī plēsēji, kas barojas ar lapblusiņam, tās ir dažas ērcītes, divspārņi, vaboles, blaktis un tīklspārņi. Starp plēvspārņiem ir atzīmēti Eulophidae dzimtas sugas, tajā skaitā Tamarixia radiata un 'Tamarixia triozae, ka arī Tetrastichus. Uz lapblusiņam medī tādas kukaiņu sugas, ka: