cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
24. Talsu policijas bataljons
Izveidošana
Bataljona komandieris - pulkvežleitnants Alfreds Vēveris
Dienesta gaitas
Bataljons caur Jelgavu un Daugavpili devās Minskas virzienā līdz Staņkovo stacijai, starp Minsku un Stolbciem, kur novietojās Sarkanās armijas kazarmās. Šeit bataljons jau ar ierašanos uzsāka cīņu pret vietējiem partizāniem, tostarp lielākā operācijā pie Aleksandrovas sādžas pret ap 400 vīru lielu partizānu vienību 14. jūnijā ar vācu Sicherheitsdienst (SD) vienību līdzdalību. Būtiska problēma bija bataljona vīru brāļošanās ar tuvējo sādžu sievietēm, kas savukārt ziņas nodeva partizāniem. Darbības laikā bataljons Nalibocku rajonā Derevnas sādžā palīdzēja partizānu ielenkumā esošajam 18. Kurzemes bataljonam.
29. jūlijā bataljons pārvietojās Rudnia-Nalibocku sādžas virzienā, kur atkal sadūrās ar ievērojamiem ienaidnieka spēkiem, taču sādžu spēja ieņemt. Šeit bataljons palika pāris nedēļas līdz nomainīja 18. Kurzemes bataljonu Nalibicku sādžā - šeit bataljona vadība uzņēma sakarus ar poļu partizāniem, kā arī palīdzēja tiem ar ieroču un munīcijas sagādi. 1942. gada rudenī, sākoties ražas novākšanai, bataljona karavīrus bieži pārvietoja no vienas vietas uz citu, lai apkarotu partizānu centienus ievākt ražu.
1942. gada augusta beigās 24. Talsu bataljonu piesaistīja plašākas pretpartizānu akcijas veikšanai, kas pazīstama kā Purva drudzis. Tajā kopumā piedalījās ap 2300 Waffen-SS vīri, 3750 kārtības policijai pakļautu vīru un ap 800 SD vīru. Operācijas laikā 389 partizāni tika nogalināti cīņās, 1274 aizdomās turētas personas un 2350 ebreji nošauti. Operācija sākās 25. augustā un uz tās laiku bataljonu iekļāva Binca policijas pulkā (Gruppe Binz).
Operācijā 24. Talsu bataljons piedalījās apakšoperācijā Sumpffieber-Nord Treuenfeld 1, kur sākotnēji tam bija jānosprosto līnija Polova–Kašele–Osoveca–Domžerici–Kraiska rietumos no Postrehces, taču vēlāk bataljonu norīkoja ielas nosprostošanai starp Sosenku un Hotajevičiem. Operācija noslēdzās 21. septembrī.
30. oktobrī bataljons no Stolbcu stacijas izbrauca uz Daugavpili, kur bataljona karavīriem Latvijas armijas uniformas apmainīja pret vācu policijas tērpiem un 1942. gada 5. novembrī bataljonu pa dzelzceļu no Daugavpils pārvietoja uz Ļeņingradas fronti. Bataljons pa dzelzceļu ieradās Krasnoje Selo un pēc nedēļas uzturēšanās frontes aizmugurē bataljons devās uz nozīmēto frontes iecirkni Somijas jūras līča dienvidu piekrastē, uz dienvidiem no Kronštates cietokšņa, Sergijevskij Monastir rajonā, kur tika pakļauts 380. vācu kājnieku pulkam. Šeit iezīmējās konflikts starp latviešu virsniekiem un vācu sakaru virsnieku kapteini Markvartu, kas beidzās ar to, ka vērmahta pulka komandieris janvāra beigās pavēlēja sakaru virsnieku apcietināt, kā rezultātā vācu policijas vadība atcēla bataljona komandieri pulkvežleitnantu Vēveri. Vadību 9. februārī uzņēmās kapteinis Skrauja.
1943. gada 11. aprīlī bataljonu no frontes atvilka uz dienvidiem no Puškinas apmācību veikšanai un 1943. gada 18. aprīlī 24. Talsu bataljons tika ieskaitīts 2. latviešu SS brīvprātīgo brigādes 43. ieroču SS grenadieru pulkā kā I bataljons.
Piemiņa
Dzejnieks Fricis Dziesma bataljonam veltījis dzejoli "Kurzemnieks":
Gaels Klišī
Gaels Klišī (,, dzimis ) ir Francijas futbolists un bijušais Francijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) pārstāv Šveices Superlīgas klubu Servette FC.
Profesionāļa karjeru Gaels Klišī sāka Francijas futbola klubā Cannes. 2003. gadā par 250 tūkstošiem sterliņu mārciņu viņu iegādājās angļu klubs Arsenal, ar kuru vienreiz izcīnīja Anglijas Premjerlīgas čempionu titulu. 2007.—2008. gada sezonā Klišī tika iekļauts Premjerlīgas sezonas simboliskajā komandā. 2011. gadā par 7 miljoniem sterliņu mārciņu Klišī iegādājās Manchester City, ar kuru arī izcīnīja vienu Anglijas Premjerlīgas čempionu titulu.
Francijas futbola izlasē Klišī debitēja spēlē pret Serbijas izlasi. Klišī bija 2010. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīra Francijas izlases pieteikumā. Viņš spēlēja arī 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Arsenal
Manchester City
Istanbul Basaksehir
Vladimirs Utkins
Vladimirs Utkins (ru; dzimis, miris ) bija Latvijas krievu ķirurgs pulmonologs, habilitētais medicīnas zinātņu doktors, Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis (1993).
Biogrāfija
Dzimis Rīgā komponista un muzikologa Valentīna Utkina (1904–1995) ģimenē. Mācījās Rīgas 20. vidusskolā. Vidusskolas pēdējā klāsē pieņema lēmumu kļūt par ķirurgu.
1949. gadā iestājās Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē. 1952. gadā pārgāja studēt Maskavas 1. Medicīnas institūta Ārstniecības fakultātē, kuru ar izcilību absolvēja 1955. gadā.
Pēc studijām atgriezās Rīgā, bija jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā. 1958. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju, darba zinātniskais vadītājs bija Pauls Stradiņš, bet darba temats – aizkuņģa dziedzera ārējās sekrēcijas funkcija kuņģa vēža un pirmsonkoloģisko saslimstību gadījumos.
Pēc disertācijas aizstāvēšanas turpināja strādāt Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1966. gadā aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju. Pēc gada sāka strādāt Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ķirurģijas katedras vadītāju (1967–1974), pēc tam vadīja Ķirurģisko slimību katedru 2. ķirurģiskajā klīnika.
1969. gadā viņam piešķīra profesora pakāpi. Tajā pašā gadā kļuva par Latvijas Pulmonoloģijas centra radīšanas iniciatoru. 20 gadu garumā bija tā vadītājs. Viņa vadībā ķirurģijas praksē tika ieviestas jaunas metodes plaušu vēža ārstēšanā, kā arī tika izstrādātas jaunas bronhu un audu rekonstrukciju operāciju metodes. No 1971. līdz 1972. gadam bija LPSR Veselības aizsardzības ministrijas Zinātniskās medicīnas padomes priekšsēdētāja pirmais vietnieks.
Miris 1994. gada 23. augustā no smadzeņu audzēja. Apbedīts Rīgas Meža kapos.
GATV 5002
GATV 5002 izveidots uz Agena-D bāzes, tam pievienojot saslēgšanās mezglu un citas sistēmas.
GATV 5002 tika palaists 15:00:04 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-14. 15:05:10 UTC Agena atdalījās no Atlas. 368,4 sekundes pēc starta, iedarbinot GATV dzinēju, tas eksplodēja, kad tika iedarbināts; telemetrijas un radara raidītāja signāls pazuda 7 sekundes vēlāk.
Aptuveni 100 minūtes pēc GATV 5002 palaišanas bija jāstartē kosmosa kuģim Gemini 6. Tad Gemini tuvotos pie Agena un saslēgtos ar to vairākas reizes. Pēc GATV 5002 zaudēšanas tika izmainīti Gemini 6 uzdevumi, lai par pasīvo mērķi izmantotu Gemini 7 (izņemot saslēgšanos). Misija tika pārdēvēta par Gemini 6A un realizēta decembrī.
Avārijas izmeklēšana secināja, ka ticamākais iemesls bija Agena-D pārbūves konstrukcijas kļūda. Standarta Agena-D raķešpakāpe bija paredzēta dzinējam ar divām iedarbināšanas reizēm (Bell Model 8096), bet GATV vajadzēja iedarbināt atkārtoti vismaz piecas reizes (Bell Model 8247). Ja standarta Agena-D dzinēja degkamerā vispirms iesūknēja oksidētāju un pēc tam degvielu, tad GATV modifikācijā šī secība bija pretēja, jo oksidētājam bija tendence izplūst. Oksidētāja pēdējā iesūknēšana degkamerā izraisīja priekšlaicīgu aizdegšanos, un no mehāniskā trieciena radās plīsums un eksplozija. Tika atklāts, ka Lockheed (Agena-D izgatavotājs) inženieri nav pareizi testējuši GATV, lai izskaustu šo problēmu (dzinēja palaišana tika izmēģināta simulētā 34 km augstumā, lai gan reāli GATV jāstrādā virs 76 km). Nākamajiem GATV problēma tika risināta, nomainot dzinēja padeves režīmu uz "oksidētājs pirmais" un testēšanu atbilstošos apstākļos. Dzinēja izgatavotājam Bell Aerosystems bija jāveic papildu zemes līmeņa testi.
Dikļu luterāņu baznīca
Dikļu evaņģēliski luteriskā baznīca ir 1848. gadā celts Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Valmieras novada Dikļu pagasta Dikļos, Mazbriedes upes kreisajā krastā.
Domājams, ka Dikļu muižas īpašnieks Pālens jau 1436. gadā saņēma Rīgas arhibīskapa atļauju dibināt Dikļu draudzi, tomēr rakstos baznīca minēta no 1630. gada. Pašreizējā, trešā pēc kārtas, baznīca celta 1848. gadā, izmantojot iepriekšējās ēkas jumtu, bet aizstājot koka kontrukcijas ar mūra sienām. Baznīcas altāris un kancele ir pārnestas no vecās baznīcas un ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi. Tās 1699. gadā radīja Rīgas meistari Johans Daniels Šauss un Johans Valentīns Rabe. Baznīcā saglabājies arī 17. gadsimtā radītais Annas fon Pālenas kapa plāksnes fragments. Tagadējās ērģeles 1934. gadā būvējis Jānis Dūrējs.
Dikļu baznīcā no 1857. līdz 1867. gadam par mācītāju kalpoja Juris Neikens, kurš 1864. gadā nooganizēja dziesmu dienu, likdams pamatus dziesmu svētku tradīcijai Latvijā.
Viņa Imperatoriskās Augstības Personīgā kanceleja
Viņa Imperatoriskās Augstības Personīgā kanceleja (krievu: Собственная Его Императорского Величества канцелярия) bija Krievijas imperatoru personīgā kanceleja, kas vēlāk pārveidota par vienu no galvenajiem varas orgāniem.
Kanceleja tika izveidota Pētera I valdīšanas laikā, un tā sākotnēji tika saukta par kabinetu. Aleksandra I laikā tās darbība uz laiku tika pārtraukta, tiekot izveidotām ministrijām (1802), bet atjaunota 1812. gada kara laikā.
Kanceleja likvidēta ar Pagaidu valdības lēmumu 1917. gadā.
Žamila Bakbergenova
Žamila Bakbergenova (kz; dzimusi ) ir kazahu brīvā stila cīkstone.
Biogrāfija
Žamila Bakbergenova pirmos starptautiskos panākumus guva piedaloties kadetu un junioru sacensībās. 2013. gadā viņa uzvarēja Āzijas kadetu čempionātā, bet Pasaules kadetu čempionātā bija trešā. Nākamajā gadā kazaku sportiste ieguva sudraba medaļu Āzijas junioru čempionā, bet Pasaules junioru čempionātā saņēma bronzas medaļu.
Žamilas pirmais nozīmīgais panākums pieaugušo sacensībās bija izcīnītā sudraba medaļa svara kategorijā līdz 69 kg 2017. gada Islāma solidaritātes spēlēs, kas notika Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku. Finālā viņa zaudēja azerbaidžānietei Elisai Manolovai.
2020. gadā Krievijas pilsētā Krasnojarskā notikušajā Ivana Jarigina Golden Grand Prix izcīņā Žamila izcīnīja sudraba medaļu svara kategorijā līdz 72 kg. 2021. gadā viņa izcīnīja sudraba medaļu Āzijas čempionātā, kas notika Kazahstānas pilsētā Almati. 2021. gada aprīlī un maijā viņa piedalījās attiecīgi Āzijas olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā un Pasaules olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā, cerot kvalificēties 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Tokijā. 2021. gada jūnijā viņa izcīnīja bronzas medaļu savā pasākumā 2021. gada Polijas atklātajā čempionātā, kas notika Varšavā. 2021. gada oktobrī viņa izcīnīja sudraba medaļu 72 kg pasaules čempionātā Oslo.
2022. gadā viņa izcīnīja zelta medaļu 72 kg sacensībās Jasara Dogu turnīrā, kas notika Stambulā.
Boroviks
Boroviks (ru; sieviešu dzimtē Borovika (Борови́ка)) ir baltkrievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sigeru Mijamoto
Sigeru Mijamoto (ja; ; dzimis ) ir japāņu videospēļu dizaineris un producents, kas visu savu karjeru strādājis Nintendo, kur šobrīd ieņem vienu no direktora amatiem. Mijamoto radījis vairākas no augstāk novērtētajām un komerciāli veiksmīgākajām uzņēmuma videospēļu sērijām, tādas kā Mario, The Legend of Zelda un Donkey Kong.
Dzimis Sonobē, Japānā, pabeidza Kanazavas Municipālo industriālās mākslas koledžu. Karjeras sākumā mēģināja veidot karjeru kā manga mākslinieks, bet vēlāk viņu ieinteresēja videospēles. 1977. gadā ar tēva palīdzību viņš uzsāka darbu Nintendo, kur ar saviem spēļu projektiem atstāja lielu iespaidu uz tā laika uzņēmuma prezidentu Hirosi Jamauči. Mijamoto kļuva par uzņēmuma pirmo mākslinieku un palīdzēja radīt vizuālo tēlu arkādes spēlei Sheriff un vēlāk saņēma uzdevumu izveidot jaunu arkādes spēli. Tā kļuva par Donkey Kong.
Vēlāk Mijamoto radīja spēles Super Mario Bros. un The Legend of Zelda, kuras guva lielus panākumus NES un palīdzēja veidot sabiedrības uztveri par videospēlēm. Kopš tā laika viņa spēles ir bijušas nozīmīgākās katrā no Nintendo videospēļu konsolēm. Pirmās viņa spēles parādījās jau 1970. gadu beigās publiski izmantojamās arkāžu spēļu iekārtās. Mijamoto vadīja Nintendo Izklaides analīzes un izstrādes nodaļu, kura radīja daudzas no uzņēmuma nozīmīgākajām spēlēm. Pēc Nintendo prezidenta Satoru Ivatas nāves 2015. gada jūlijā Mijamoto vairākus mēnešus pildīja uzņēmuma prezidenta pienākumus kopā ar Genjo Takedu, līdz tika formāli apstiprināts par uzņēmuma radošo vadītāju.
Atzinība
1998. gadā Mijamoto kļuva par pirmo personu, ko iekļāva Interaktīvās mākslas un zinātnes akadēmijas slavas zālē. 2006. gadā Mijamoto saņēma Francijas kultūras ministrijas apbalvojumu — Mākslas un literatūras ordeņa (Ordre des Arts et des Lettres) bruņinieka pakāpi. 2006. gada 28. novembrī Mijamoto tika iekļauts žurnāla Time Āzijas izdevuma pēdējo 60 gadu Āzijas varoņu tēmas apskatā. Gan 2007. gan 2008. gadā viņš tika iekļauts Time 100 ietekmīgāko gada cilvēku sarakstā.
2010. gadā Mijamoto kļuva par pirmo BAFTA Fellowship balvas saņēmēju no Āzijas.
Musa Dembelē (futbolists, dzimis 1996. gadā)
Musa Dembelē (fr, dzimis ) ir franču futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Dembele pārstāv La Liga komandu Madrides "Atletico", kas viņu īrē no Lionas "Olympique".
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Maksims Desonšē
Maksims Desonšē (fr; dzimšamas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs, olimpiskās sudraba un bronzas medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Desonsē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas disciplīnās. Viņš startēja Open klases un 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases otrajā braucienā. Abās šajās disciplīnās viņš nefinišēja.
Gars: Prērijas dvēsele
"Gars: Prērijas dvēsele" (en) ir 2002. gada ASV animācijas filma, kuras režisori ir Kellijs Esberijs un Lorna Kuka. Filmas pirmizrāde notika.
Filmu 2002. gadā nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā piekāpās animācijas filmai "Gariem līdzi".
Filmā mustangu (savvaļas ērzeli) notver cilvēki, kuri cenšas viņu pieradināt.
Luna
Luna bija jaunās literatūras žurnāls, kurš iznāca no 1997. līdz 2004. gadam.
Vēsture
20. gs. 90. gadu beigās Rīgas Jauno literātu apvienības biedri izveidoja izdevumu, kurā būtu iespējams publicēt jauno autoru darbus. Žurnālu dibināja tā laika jaunie autori Jānis Elsbergs un Rūta Mežavilka. Žurnāla pirmie numuri iznāca izdevniecībā "Enigma" ar apakšvirsrakstu "Jaunās literatūras almanahs" vienreiz gadā. Pirmais numurs tika izdots 1997. gada septembrī, tajā publicēti 24 jauno autoru darbi. Pirmo numuru vākus veidojuši mākslinieki, kuri ir arī rakstnieki (Rūta Mežavilka, Andra Pūce, Māris Salējs, Anna Auziņa, Jānis Indāns).
2000. gadā almanahs "Luna" kļuva par žurnālu, kas iznāk divas reizes gadā, un līdzās literāriem darbiem publicēja arī recenzijas par jaunākajām grāmatām. Žurnāla veidošanā iesaistījās arī Māris Salējs, Kārlis Vērdiņš, Jānis Kalve un citi autori. Žurnāla izdošanu pārņēma izdevniecība "N.I.M.S".
Lai arī žurnāla mērķis bija publicēt jauno autoru darbus, tajā dažkārt publicējās arī jau pazīstami autori (Inguna Jansone, Liāna Langa, Inta Čaklā u.c.), publicēti tika arī ārzemju literatūras darbi latviešu tulkojumos — piemēram, Bernāra Marijas Koltesa lugas "Rietumu krastmala" un "Kokvilnas lauku vientulībā", Sen-Džona Persa, Georga Trākla un citu autoru dzeja.
2003. gadā Māris Salējs kļūst par vienīgo žurnāla redaktoru, tā izdošanu pārņem Rīgas jauno literātu apvienība, par žurnāla mākslinieku kļūst tekstgrupas "Orbita" dizaineris Vladimirs Leibgams. 2004. gadā pēc 13. numura izdošanas žurnāla darbība apstājas.
Neticamie itāļu piedzīvojumi Krievijā
"Neticamie itāļu piedzīvojumi Krievijā" (ru) ir 1974. gada PSRS un Itālijas kopražojuma filma, kuras režisori ir Eldars Rjazanovs un Franko Prosperi. Filmā galvenās lomas attēlo Andrejs Mironovs, Antonija Santili, Aligjēri Noskēze, Nineto Davoli un Tano Čimarosa.
Sižets
Kādā Romas slimnīcā mirst krievu emigrante. Pirms nāves vecā kundze pastāsta mazmeitai Olgai, ka savulaik, pirms emigrēšanas no Krievijas, paslēpusi visas savas milzīgās bagātības Ļeņingradā "zem lauvas". To dzird arī citi apkārt esošie – ārsts, divi sanitāri, kāds slimnieks, kā arī mafiozo, kam sieva uz slimnīcu atvesta dzemdēt. Tā uz Ļeņingradu bagātību meklējumos dodas mantiniece Olga un vēl daži itāļi.
2018. gada Tour Down Under
2018. gada Tour Down Under bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kuras notika no 16. līdz 21. janvārim. Tā bija 20. reize, kad notika Tour Down Under sacensības un tās bija pirmās sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Jana Herbsta
Jana Herbsta (dzimusi Cēsīs) ir latviešu aktrise.
2010. gadā beigusi Draudzīgā aicinājuma Cēsu Valsts ģimnāziju. 2014. gadā absolvējusi Latvijas Kultūras akadēmijas Rīgas Krievu teātra kursu pie Igora Koņajeva. Tajā pašā gadā kļuvusi par Rīgas Krievu teātra aktrisi.
Filmējusies seriālos "UgunsGrēks" un "Ēnu spēles", kā arī vairākās studentu filmās. Atveidoja galveno lomu Jāņa Ābeles režisētajā 2018. gada spēlfilmā "7 miljardi gadu pirms pasaules gala".
2018. gada Tour Down Under
Derils Impijs (') kļuva par pirmo Dienvidāfrikas braucēju, kurš uzvarējis sacensību kopvērtējumā, pēc papildu rādītājiem apsteidzot ' sportistu Ričiju Portu, abiem braucējiem distanci pieveicot vienā laikā. Ports piekto gadu pēc kārtas uzvarēja posmā ar finišu Vilungas kalnā, bet Impijs finišēja astoņas sekundes vēlāk otrajā vietā, kas bija pietiekami, lai pārņemtu okera krāsas līdera krekliņu. Pjedestālu noslēdza vēl vines iepriekšējais uzvarētājs Toms Jelte Slagters no , kurš finišēja trešais Vilungas kalnā, iegūstot četras bonusa sekundes, kas ļāva apsteigt četrus citus konkurentus, ar ko viņš finišēja kopā; Slagters kopvērtējumā finišēja 16 sekundes aiz Impija.
No citām sacensību klasifikācijām pasaules čempions Peters Sagans () uzvarēja sprinta klasifikācijā, piecos posmos finišējot pirmajā pieciniekā, ieskaitot uzvaru posmā ar finišu Uraidlā. ' braucējs Nikolass Dlamini bija kalnu klasifikācijas vadībā no pirmā posma līdz finišam, bet Egans Bernals no ' savās pirmajās sacensībās komandas sastāvā uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā, kopvērtējumā ieņemot sesto vietu. Komandu klasifikācijā uzvarēja , kuras pārstāvis Gorka Izagirre finišēja pirmajā desmitniekā.
Komandas
Tā kā Tour Down Under bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Vienīgā komanda, kas saņēma ielūgumu bija UniSA–Australia.
Augšanas hormons
Augšanas hormons jeb somatotropais hormons ir nesteroīdais anaboliskais hormons, kuru organismā producē hipofīzes priekšējā daiva (adenohipofīze). Augšanas hormona sintēze tiek regulēta ar hipotalāma bioloģiski aktīvajām vielām — šo sintēzi veicina somatoliberīns, bet kavē — somatostatīns. Augšanas hormons pieder pie polipeptīdiem (sastāv no 191 aminoskābes).
Fizioloģiskā darbība
Augšanas hormons intensīvi palielina audu masu un visvairāk tiek sintezēts bērnībā līdz 4 gadu vecumam. Normālai augšanas hormona darbībai nepieciešams insulīns, dzimumhormoni un vairogdziedzera hormoni. Tādēļ cilvēkiem ar iedzimtu I tipa cukura diabētu, hipogonādismu vai hipotireozi mēdz būt novērojami augšanas traucējumi. Adenohipofīzes darbības traucējumu dēļ var būt samazināta augšanas hormona izstrāde — tad cilvēkam ir mazs augums ar vāji izteiktām sekundārajām dzimumpazīmēm (hipofizārais punduris). Ja augšanas hormons bērnībā rodas pārmērīgos daudzumos, tad augums ir ļoti liels (hipofizārais milzis). Kā pārāk maza, tā pārāk liela hormona daudzuma gadījumos garīgā attīstība cilvēkiem ir normāla. Ja pieaugušam cilvēkam hipofīze sāk producēt pārāk daudz augšanas hormona (piemēram, hormonāli aktīva audzēja gadījumā), cilvēks saslimst ar akromegāliju. Akromegālijas slimniekiem raksturīgas neproporcionāli lielas organisma distālās (galējās) daļas — pirksti, pēdas, deguns, mēle u.c.
Izmantošana
Somatotropo hormonu lieto medicīnā augšanas traucējumu ārstēšanai bērniem, dažu nervu darbības traucējumu ārstēšanai. Ir bijuši mēģinājumi ar šī hormona palīdzību mazināt novecošanas radītās saslimšanas.
Tā kā augšanas hormons palielina muskuļu masu un samazina taukaudu daudzumu, to izmanto sportā (parasti kombinējot ar citiem anaboliskajiem preparātiem). 1989. gadā Starptautiskā Olimpiskā komiteja oficiāli aizliedza augšanas hormona izmantošanu, uzskatot to par dopingu.
Helēna Marulisa
Helēna Luīze Marulisa (en; dzimusi ) ir grieķu izcelsmes amerikāņu brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu čempione un 2020. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļniece, divkārtējā pasaules čempione (2015, 2017).
Biogrāfija
Helēna Marulisa dzimusi 1991. gadā Rokvillā, Mērilendā. Viņas tēvs ir grieķis, kas, labāku dzīvi meklēdams, Amerikas Savienotajās Valstīs ieceļoja 1968. gadā. Trīs gadus viņa apmeklēja Magruderas vidusskolu, kur jau pirmajā gadā kļuva par skolas labāko sieviešu cīkstoni. Pēc vidusskolas beigšanas viņa vispirms mācījās Saimona Frasera universitātē Bērnabijā (Kanāda) un pēc tam Misūri Baptistu universitātē.
Pirmo ievērojamāko panākumu Helēna guva 2006. gadā, kad viņa izcīnīja 3. vietu ASV Junioru čempionāta kadetu grupā (līdz 16 gadiem) svara kategorijā līdz 52 kg. Nākamajā gadā viņa tajā pašā vecuma grupā un svara kategorijā kļuva par valsts čempioni.
2008. gadā viņa pirmoreiz piedalījās starptautiskajās sacīkstēs. Pasaules Junioru čempionātā Stambulā svara klasē līdz 51 kg vispirms viņa uzvarēja četras cīņas, tad zaudēja japāņu juniorei, ieguva trešo vietu un bronzas medaļu.
2010. un 2011. gadā Helēna izcīnīja vairākas godalgotās vietas dažādos junioru un reģionālajos turnīros un 2011. gadā pirmoreiz startēja pieaugušo pasaules čempionātā. Vispirms viņa izcīnīja divas uzvaras, tad pēc punktiem zaudēja slavenajai Saori Jošidai. Gandarījuma turnīrā guva vēl divas uzvaras, bet cīņā par bronzu zaudēja zviedru cīkstonei, vairākkārtējai Eiropas čempionei Idai-Terezai Nerellai.
2012. gada februārī Helēna uzvarēja Panamerikas čempionātā Kolorādospringsā, taču nespēja nokļūt uz Olimpiskajām spēlēm Londonā, jo zaudēja ASV olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā Kelsijai Kembelai. Tomēr 2012. gada septembrī Pasaules čempionātā Kanādā viņa iekļuva finālā, kur zaudēja Saori Jošidai, un saņēma sudraba medaļu.
2014. gadā viņa atkal ieguva medaļu Pasaules čempionātā Taškentā. Lai gan pusfinālā viņa zaudēja japānietei Čiho Hamadai, taču gandarījumā cīņā uzvarēja Polijas cīkstoni Katažinu Kravčiku un ieguva bronzas medaļu.
2015. gada Pasaules čempionātā Lasvegasā Helēna Marulisa beidzot ieguva čempiones titulu. Pusfinālā pārliecinoši ar 11-0 viņa pieveica Irinu Ologonovu no Krievijas.
Gārfīlds (nozīmju atdalīšana)
Gārfīlds (en) var būt:
Helēna Marulisa
Biogrāfija
2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro, guvusi trīs pārliecinošas uzvaras, Helēna iekļuva pusfinālā, kur guva plecu uzvaru pār spēcīgo zviedru cīkstoni Sofiju Matsoni. Finālā viņa pieveica trīskārtējo olimpisko čempioni Saori Jošidu un ieguva zelta medaļu.
2017. gadā Parīzē Helēna Marulisa otrreiz kļuva par pasaules čempioni. Finālā viņa uzvarēja Marvu Amri no Tunisijas.
2018. gada janvārī Indijas profesionālajā cīņas līgā Helēnai atkal sanāca cīņa ar Marvu Amri. Šajā cīņā viņa ieguva smagu galvas traumu, no kuras atguvās ļoti lēni. Šī iemesla dēļ viņa tikai oktobrī kvalificējās pasaules čempionātam Budapeštā. Tā pirmajā kārtā viņa cīnījās ar Aļonu Koļesņiku no Azerbaidžānas un cieta plecu zaudējumu. Tā kā Aļona Koļesņika nesasniedza finālu, Helēna Marulisa nekvalificējās gandarījuma cīņām un ierindojās tikai 21. vietā.
2021. gada augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 57 kg Helēna Marulisa pusfinālā zaudēja japānietei Risako Kavai, bet cīņā par trešo vietu pārspēja mongolieti Boldsajhani Hongorzulu un ieguva bronzas medaļu. 2021. gada oktobrī pasaules čempionātā Oslo viņa finālā uzvarēja Indijas cīkstoni Anšu Maliku un ieguva zelta medaļu svara kategorijā 57 kg.
NFT
NFT jeb neaizstājamie blokķēžu žetoni  ir unikāla un neaizvietojama datu vienība, kas tiek glabāta digitālajā virsgrāmatā (blokķēdē). NFT var tikt sasaistīti ar reproducējamiem darbiem, piemēram, fotoattēliem, video, 3D modeļiem, audio un cita veida digitālajiem failiem (analoģiski autentiskuma sertifikātiem). NFT izmanto blokķēdes tehnoloģiju, lai nodrošinātu publisku īpašumtiesību pierādījumu. NFT īpašnieks nevar ierobežot oriģinālā faila izmantošanu, ko var kopēt un koplietot tāpat kā jebkuru failu. Savstarpējās aizstājamības trūkums atšķir NFT no blokķēdes kriptonaudas, piemēram, Bitcoin.
NFT ir izpelnījušies kritiku par enerģijas izmaksām un oglekļa pēdas nospiedumu saistībā ar blokķēdes darījumu apstiprināšanu, kā arī to biežo izmantošanu krāpniecībā ar mākslas darbiem. Citi kritiķi apšauba īpašumtiesību pierādījumu iegūšanas lietderību neregulētā tirgū, pamatojoties uz digitāliem failiem, kurus ir viegli kopēt.
Latvijas lidsabiedrība AirBaltic 2021. gada aprīlī kļuva par pirmo lidsabiedrība pasaulē, kas izlaida savus žetonus vietnē OpenSea. 2021. gadā divus Latvijas mākslinieka Kiwie darbus NFT formātā par 26,5 tūkstošiem ASV dolāru iegādājies uzņēmējs un mākslas mecenāts Jānis Zuzāns.
Šveicarijas seņūnija
Šveicarijas seņūnija ir seņūnija Lietuvā, Kauņas apriņķa Jonavas rajona pašvaldībā, tās dienvidos. Seņūnija sastāv no 5 seņūnaitijām, tajā ir 33 ciemi un 2 stacijas ciemati. Līdz 2012. gadam seņunijas nosaukums bija Dumšu seņūnija (Dumsių seniūnija).
Jevgeņijs Umnovs
Jevgeņijs Umnovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju šaha problēmists.
Pēc izglītības bijis matemātiķis, tehnisko zinātņu kandidāts.
Luijs Truseljē
Biogrāfija
Truseljē ir dzimis 1881. gada 29. jūnijā Parīzē. Viņš nāca no bagātas ģimenes, kurai Parīzes centrā bija ziedu bizness. Viņa brāļi Leons un Andrē arī bija riteņbraucēji.
Jevgeņijs Umnovs
Šaha kompozīcija
Starptautiskais meistars (1975) un starptautiskais tiesnesis (1956) šaha kompozīcijā. Vairāku grāmatu par šaha kompozīciju autors. Izstrādājis tēmu, kas nosaukta viņa vārdā. No 1927. gada publicējis vairā nekā 200 uzdevumu (galvenokārt stratēģiskā stila divvilčus, daudzi no tiem apbalvotie ar atsauksmēm, tai 16 ar pirmo godalgu. 1929. gada PSRS čempions divvilčos un daudzu konkursu dalībnieks.
Luijs Truseljē
Biogrāfija
Pirmās sacensības, kur zināms, ka viņš ir startējis, bija 1900. gada vasaras olimpiskās spēles Parīzē. Spēlēs viņš startēja riteņbraukšanas punktu braucienā, kur ieguva bronzas medaļu, piekāpjoties itālim Enriko Brusoni un vācietim Kārlim Duilam. Viņš startēja arī 25 kilometru braukšanā, taču nefinišēja.
Jevgeņijs Umnovs
Uzdevumu piemēri
Uzdevuma risinājums:
Luijs Truseljē
Biogrāfija
1903. gadā viņš startēja velobraukšanas sacensībās Bordo—Parīze, kas bija viņa pirmās garās sacensības. Šajās sacensībās viņš finišēja otrajā vietā aiz Ipolīta Okuturjē, tomēr dažas dienas vēlāk tika diskvalificēts, jo sacensību laikā viņš bija braucis aizvējā aiz automašīnas.
1905. gadā L. Truseljē startēja savās pirmajās Tour de France sacensībās. Viņš dominēja sacensībās, uzvarot piecos posmos, 3021 kilometrus veicot 110 stundās 26 minūtēs un 58 sekundēs ar vidējo ātrumu 27,48 km/h. 1906. gadā viņš atkal startēja Tour de France, taču šoreiz izcīnīja 3. vietu. 1908. gadā viņš uzvarēja Bordo—Parīze sacensībās.
Profesionālo karjeru L. Truseljē pārtrauca tieši pirms Pirmā pasaules kara un pārņēma ģimenes uzņēmumu.
Viņš nomira 1939. gada 24. aprīlī, Parīzē.
Iļziņi
Iļziņi var būt:
Ilziņi (Medņevas pagasts)
Ilziņi (arī Iļziņi) ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 4,5 km no pagasta centra Semenovas, 2,4 km no novada centra Viļakas un 248,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz dienvidiem no novada centra Viļakas, pie autoceļa P45 (Viļaka—Kārsava), Kouras upes krastā, uz austrumiem no Ilziņu ezera. Ezera pretējā krastā atrodas Susāju pagasta ciems Ilziņi.
Manhatanas slepkavības noslēpums
"Manhatanas slepkavības noslēpums" (en) ir 1993. gada ASV melnās komēdijas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Vudijs Allens. Filmā galvenās lomas atveido Allens, Daiena Kītone, Alans Alda un Andželika Hjūstone.
"Manhatanas slepkavības noslēpums" pirmizrāde notika un tā saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Kītone tika nominēta Zelta globusa balvai kategorijā labākā aktrise mūziklā vai kinokomēdijā. Šī bija astotā Allena filma, kurā piedalījās Kītone.
Sallija Hokinsa
Sallija Sesīlija Hokinsa (en; dzimusi ) ir angļu aktrise. Atpazīstamību ieguva ar lomu Maika Lī 2002. gada filmā All or Nothing. Bez dalības citās Maika Lī kinofilmās (Vera Drake (2004) un Happy-Go-Lucky (2008)), tēlojusi arī Vudija Allena filmās "Kasandras sapnis" (2007) un "Jasmīnas stāsts" (2013).
Par lomu filmā "Jasmīnas stāsts" nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise otrā plāna lomā. Otru reizi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par lomu Giljermo del Toro filmā "Ūdens forma" (2017) kā labākā aktrise galvenajā lomā. Par šīm divām lomām nominēta arī Zelta globusa balvai un BAFTA kino balvai. Zelta globusa balvu ieguvusi kā labākā aktrise komēdijā vai muzikālā filmā par lomu filmā Happy-Go-Lucky (2008). Kā teātra aktrse darbojas Royal Court Theatre Londonā. Attēlojusi lomas arī televīzijā.
Gvadarramas kalni
Gvadarramas kalni (es) ir kalnu grēda Spānijas centrālajā daļā, daļa no Centrālās Sistēmas kalnu grēdas. Stiepjas uz ziemeļiem no Madrides ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 80 kilometru garumā. Tā kā kalnu grēda ir tuvu Madridei, tā ir populāra tūrisma un atpūtas vieta, kas nelabvēlīgi ietekmē tās ekosistēmu. Kalnu grēda ir divu lielāko Pireneju pussalas upju — Dvero un Taho ūdensšķirtne.
Zalca
Kaut arī izteka atrodas pie Traizenberga kalna Lejasaustrijā, upe lielākoties plūst Štīrijas teritorijā. Pamatā tek rietumu virzienā. Upes krastos atrodas Mariacelle. Zalcas baseina upju ūdens tiek izmantots Vīnes ūdensapgādē.
Kūns Kastēlss
Kūns Kastēlss (nl; dzimis ) ir Beļģijas futbolists, vārtsargs, Beļģijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2015. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba VfL Wolfsburg sastāvā.
Sasniegumi
VfL Wolfsburg
FK Rabotnički
FK Rabotnički ir Ziemeļmaķedonijas futbola klubs no Skopjes. Dibināts 1937. gadā, pašlaik spēlē Ziemeļmaķedonijas futbola augstākajā līmenī — Pirmajā līgā. Komanda ir četras reizes izcīnījusi valsts čempiontitulu, kā arī četras reizes ieguvusi Maķedonijas kausu. Mājas spēles aizvada Tošes Proeska arēnā (agrāk tika saukta par Filipa II arēnu).
Mežciems (Gaujienas pagasts)
Mežciems ir ciems Smiltenes novada Gaujienas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 4 km no pagasta centra Gaujienas, 40 km no novada centra Smiltenes un 166 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem. Netālu no Mežciema atrodas aizsargājamais ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Kalamecu un Markuzu gravas.
Vladislava Kaļiņina
Vladislava Kaļiņina (uk; dzimusi ) ir Ukrainas starptautiskā meistare šahā (1999).
Biogrāfija
Harkivas šaha skolas audzēkne. Vairākkārt pārstāvējusi Ukrainu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvusi 1996. gadā Rimavska Sobotā, kad uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā. 1998. gadā Bukarestē starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā bijusi otrā aiz Annas Zatonskihas. 1999. gadā Eiropas šaha klubu izcīņā sievietēm Kijivas lielmeistaru skolas komandas sastāvā izcīnījusi trešo vietu komandu vērtējumā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Kaļiņinai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Kopš 2005. gada reti piedalās šaha turnīros.
Mehāniskais transportlīdzeklis
Mehāniskais transportlīdzeklis ir pašgājējs transportlīdzeklis, kas pārvietojas pa ceļu ar savu enerģiju, tajā skaitā arī traktortehnika un trolejbusi. Pie mehāniskajiem transportlīdzekļiem nepieskaita sliežu transportlīdzekļus (vilcienus un tramvajus).
Kāsla metode
"Kāsla metode" (en) ir amerikāņu noziegumu izmeklēšanas komēdijdrāmas seriāls, kura autors ir Endrū Marlovs. Seriālu ASV no līdz  pārraidīja ABC televīzijas kanāls.
Seriāls ir par Ņujorkas policijas detektīvi Keitu Beketu un romānu rakstnieku Ričardu Kāslu. Viņi kopā izmeklē dažādus neparastus noziegumus, kas tiek pastrādāti Ņujorkā. Seriālam kopumā iznāca 8 sezonas (173 sērijas). Galvenās lomas tajā atveido Natans Filjons, Stana Katiča, Sūzena Salivana, Molija Kvinna, Džons Huertass, Tamala Džonsa, Sīmuss Divers, Rubens Santjago-Hadsons, Penija Džonsone Džeralda.
Medus iela (Rīga)
Medus iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Medus iela sākas krustojumā ar Eduarda Smiļģa ielu un beidzas krustojumā ar Nometņu ielu, taču vidusdaļā tā ir pārrauta, faktiski sastāv no diviem atsevišķiem posmiem. Kopējais ielas garums ir 145 metri, tā ir klāta ar grants un asfalta segumu. Medus ielā ir īres namu un savrupmāju apbūve, tostarp pilsētbīvniecības piemineklis: senākais līdz mūsdienām saglabātais Pārdaugavas kompaktās apbūves fragments.
Medus iela adrešu grāmatās atrodama kopš 1880.—1883. gada. gada ar tagadējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Medus iela ir savienota ar šādām ielām:
Upninku seņūnija
Upninku seņūnija ir seņūnija Lietuvā, Kauņas apriņķa Jonavas rajona pašvaldībā, tās austrumos. Seņūnija sastāv no 4 seņūnaitijām, tajā ir 46 ciemi.
Jānis Āmanis
Mācījies Ogres 1. vidusskolā un Ķeguma vidusskolā, kur mācījies komercnovirzienā. Ķeguma vidusskolā spēlējis arī dramatiskajā pulciņā. 2006. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju un kļuvis par Latvijas Nacionālā teātra aktieri.
2014. gadā ieguvis "Lielā Kristapa" balvu nominācijā "Labākais aktieris" par savu darbu filmā "Sapņu komanda 1935". Attēlojis lomu filmā "Nameja gredzens" (2018). Filmējies seriālos "Tikai nesaki man Bizu", "UgunsGrēks" un "Nemīlētie".
Edvards Jillins
Edvards Oto Vilhelms Jillins (Edvard Otto Vilhelm Gylling, dzimis 1881. gada 30. novembrī, miris 1938. gada 14. jūnijā) bija Somijas sociāldemokrātu politiķis, vēlāk bija vadošos amatos padomju Karēlijā.
Biogrāfija
1903. gadā Edvards Jillins pabeidza Helsinku Universitātes maģistratūru ekonomikas un statistikas specialitātē. 1909. gadā ieguva filozofijas doktora grādu. Līdz 1918. gadam strādāja Helsinku Universitātē kā ekonomiskās statistikas docents.
1905. gadā Jillins iestājās Somijas sociāldemokrātiskajā partijā un iekļāvās tās kreisajā spārnā. no 1906. līdz 1908. gadam viņš bija partijas izdevuma Sosialistinen Aikakauslehti atbildīgais redaktors. 1907. gada martā notika pirmās Somijas parlamenta vēlēšanās. Edvards Jillins no sociāldemokrātu partijas kļuva par parlamenta deputātu no 1908. līdz 1918. gadam.
No 1913. līdz 1917. gadam Jillins bija Somijas sociāldemokrātiskās partijas izpildkomitejas loceklis, bet 1917.—1918. gadā partijas priekšsēdētājs.
1918. gada beigās Edvards Jillins emigrēja uz Ziedriju. Viņš iestājās Padomju Krievijā dibinātajā Somijas komunistiskajā partijā un Stokholmā darbojās Kompartijas CK ārzemju birojā. 1919. gadā Jillins kļuva par Komunistiskās internacionāles Skandināvijas komitejas sekretāru.
1919. gada rudenī Jillins Ļeņinam nosūtīja priekšlikumus, lai izveidotu Karēlijas komūnu, kas plestos no Sviras upes līdz Ziemeļu Ledus okeānam. Tas ļautu realizēt karēļu nacionālās intereses, liegtu Somijai pretendēt uz Austrumkarēliju un izveidotu placdarmu revolūcijas sagatavošanai Somijā un Skandināvijā.
1920. gada maijā pēc Ļeņina aicinājuma Edvards Jillins ieradās Maskavā. Jillins iestājās KK(b)P. 1920. gada 8. jūnijā Oloņecas un Arhangeļskas guberņu karēļu apdzīvotajās vietās tika izveidota Karēlijas darba komūna. Edvards Jillins kļuva par Karēlijas darba komūnas revolucionārās komitejas pirmo priekšsēdētāju. 1921. gada februārī notika 1. Viskarēlijas padomju kongress, kurš apstiprināja Karēlijas darba komūnas augstāko varas institūciju — Karēlijas izpildkomiteju. Par tās priekšsēdētāju ievēlēts Edvards Jillins. 1922. gadā Jillins kļuva par Karēlijas—Murmanskas kara revolucionārās komitejas priekšsēdētāju.
1923. gada jūlijā Karēlijas darba komūna tika reorganizēta par Autonomo Karēlijas Padomju Sociālistisko Pepubliku (AKPSR). Līdz 1935. gadam Edvards Jillins bija AKPSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētājs.
No 1930. līdz 1935. gadam Jillins vadīja arī Karēlijas zinātniski pētniecisko institūtu un pasniedza Karēlijas valsts pedagoģiskajā institūtā. Bija žurnāla "Karēlijas ekonomika un statistika" redakcijas kolēģijas biedrs.
1930. gadu vidū Karēlijas republikas vadību sāka kritizēt centrālā vara; Jillinu apsūdzēja buržuāziskā nacionālismā. 1935. gada janvārī kompartijas Karēlijas komitejas plēnumā Jillina politiskā darbība tika nosodīta. 1935. gada oktobrī Jillins tika atstādināts no AKPSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētāja amata. Edvards Jillins tika nosūtīts uz Maskavu veikt pētniecisko darbu Starptautiskajā ekonomikas institūtā.
1937. gada 17. jūlijā Jillinu apcietināja, apsūdzot viņu "Gjullinga — Rovio kontrrevolucionāras nacionālistiskas organizācijas" organizēšanā. 1938. gada 14. jūnijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija Edvardam Jillinam piesprieda nāvessodu. Tajā pašā dienā viņu nošāva poligonā "Komunarka".
Jillins tika reabilitēts 1955. gada 16. jūlijā pēc PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģijas lēmuma.
Hola Pristaņa
Hola Pristaņa ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Hersonas apgabala Skadovskas rajonā. Atrodas Dņepras kreisajā krastā, netālu no tās ietekas Melnajā jūrā. Pilsētas padomei administratīvi pakļauts Bilohrudoves ciems. Kopš 1997. gada kūrortpilsētas statuss (dūņu dziedniecība).
Vēsture
1711. gadā Olešku Sečas kazaki tagadējās pilsētas vietā izveidoja Holijas pārceltuvi. Pārceltuve atradās skrajā vietā, kur bija tikai smilts un ūdens, tādēļ to nosauca aprakstoši — Голий — ‘kails’, vēlāk Гола Пристань — ‘Kailā Piestātne’. Vēstures avotos kroņa ciems Hola Pristaņa pirmoreiz minēts 1786. gadā. No 19. gadsimta vidus sāka attīstīties osta. 1902. gadā pēc Aleksandra Popova iniciatīvas Hola Pristaņā tika ierīkota Krievijā pirmā radiostacija bezvadu sakariem ar Hersonu. Kopš 1923. gada Hola Pristaņa ir rajona centrs, kopš 1958. gada — pilsēta.
Mārtiņš Brūveris
Mārtiņš Brūveris (dzimis Mazsalacā) ir latviešu aktieris.
Bērensi fon Rautenfeldi
Bērensi fon Rautenfeldi (de), līdz 1752. gadam Bērensi (de) bija Rīgas patriciešu, vēlāk muižnieku dzimta.
Vēsture
Dzimtas ciltstēvs bija Rīgas tirgotājs Heinrihs Bērenss (1699—1778), kurš pēc Lielā Ziemeļu kara ieradās Rīgā un 1735. gadā ieguva Rīgas pilsoņa tiesības. Iespējams, ka viņa tēvs bija Kēnigsbergas aldaris Johans Bērenss (Berends, Behrentz). 1737. gadā Heinrihs apprecēja Rīgas rātskunga meitu Katrīnu Hedvigu Krīgeri (Krüger), viņiem piedzima pieci dēli — Eberhards (1738—1810), Heinrihs (1740—1815), Johans Georgs (1741—1805), Kārlis (1747—1809) un Ludvigs Vilhelms (1748—1797).
1749. gadā Heinrihs Bērenss kļuva par Lielās ģildes vecāko. 1752. gadā viņu iecēla par Krievijas impērijas galma komercpadomnieku un tajā pašā gadā uzņēma Svētās Romas impērijas dižciltīgo kārtā ar uzvārdu Bērenss no Rautenfeldas. Viņš iegādājās Kastrānes muižu, Jaunraunas muižu (Ronneburg-Neuhof) un Raunas pilsmuižu (Schloss Ronneburg), kuras pēc viņa nāves 1778. gadā mantoja viņa dēli.
Ludvigu Vilhelmu Bērensu no Rautenfeldas 1797. gadā uzņēma Vidzemes bruņniecības matrikulā, bet Georgu Bērensu no Rautenfeldas 1800. gadā gan Igaunijas bruņniecības, gan Vidzemes bruņniecības matrikulā.
No dzimtas uzvārda cēlies Bieriņu muižas latviskais nosaukums, to pārvaldīja secīgi Heinrihs Eberhards Bērenss fon Rautenfelds (1822—1895), Heinrihs Augusts Bērenss fon Rautenfelds (1850—1896) un viņa atraitne Teofila Anna Margarēte Bērensa fon Rautenfelde. Pēdējā Bieriņmuižas īpašniece pēc Heinriha Augusta Bērensa fon Rautenfelda nāves 1923. gadā bija viņa sieva Elizabete Emīlija, dzimusi Kuģenieks.
Rafaels Pereira da Silva
Rafaels Pereira da Silva (pt, dzimis ), zināms arī kā Rafaels (Rafael), ir Brazīlijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, bijušais Brazīlijas futbola izlases pārstāvis. Kopš 2020. gada Rafaels pārstāv Turcijas Superlīgas komandu Stambulas "Başakşehir". Iepriekš Rafaels ir spēlējis Anglijas Premjerlīgas komandā Manchester United un Ligue 1 komandā Lionas "Olympique".
Brazīlijas futbola izlases sastāvā Rafaels ir spēlējis 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
Manchester United
Wokeuplikethis*
"wokeuplikethis*" ir amerikāņu repera Playboi Carti dziesma, kurā piedalās reperis Lil Uzi Vert. Dziesmu producējis Pi'erre Bourne. un tā izdota 2017. gada 7. aprīlī kā otrais singls no Carti debijas miksteipa Playboi Carti. Dziesmā semplots Atlantas repa grupas Dem Franchise Boyz 2004. gada singls "White Tee".
Izdošana
Dziesmas pirmatskaņojums notika 2017. gada 10. martā SoundCloud, bet 2017. gada 7. aprīlī tā tika izdota ciparu lejupielādei iTunes.
Mūzikas video
Dziesmas oficiālā videoklipa pirmizrāde notika 2017. gada 7. augustā vietnē Tidal, un 2020. gada maijā tas bija skatīts 39 miljonus reižu. Videoklipa režisors ir Džeimss “JMP” Pereira, kurš vēlāk uzņēma videoklipus amerikāņu repera XXXTentacion dziesmām "Look At Me!".
2002. gada Zelta bumba
2002. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Ronaldu 2002. gada 12. decembrī. Tas bija Ronaldu otrais Zelta bumbas apbalvojums, pimro viņš saņēma 1997. gadā.
1997. gadā Ronaldu kļuva par pirmo Brazīlijas pārstāvi, kas ieguvis šo balvu, kopš tā laika 1999. gadā šo balvu bija saņēmis viņa tautietis Rivaldu. Viņš kļuva par ceturto Real Madrid spēlētāju, kas ieguvis šo balvu pēc Alfredo di Stefano (1957., 1959.), Raimona Kopas (1958.) un Luiša Figu (2000.).
Balsojums
Bez minētajiem spēlētajiem vēl tika nosaukti, bet balsis neieguva: Pablo Aimars (Valencia), Sonijs Andersons (Lyon), Deivids Bekhems (Manchester United), Ikers Kasiljass (Real Madrid), Džibrils Sisē (Auxerre), Edmilsons (Lyon), Raiens Gigss (Manchester United), Džuniči Inamoto (Arsenal, Fulham), Miroslavs Kloze (Kaiserslautern), Patriks Kleiverts (Barcelona), Luiss Enrike (Barcelona), Klods Makelele (Real Madrid), Paolo Maldīni (Milan), Pauleta (Bordeaux), Tomāšs Rosickis (Borussia Dortmund), Havjērs Saviola (Barcelona), Sols Kihjons (Anderlecht), Jons Dāls Tomasons (Feyenoord, Milan), Frančesko Toti (Roma), Davids Trezegē (Juventus), Pjērs van Hojdonks (Feyenoord), Kristians Vjēri (Internazionale), Marks Vilmotss (Bordeaux) un Silvēns Viltors (Arsenal).
Svetlana Gerasimenko
Svetlana Ivanovna Gerasimenko (ru; uk; dzimusi ) ir ukraiņu izcelsmes padomju un Tadžikistānas astronome. Pazīstama kā Čurjumova—Gerasimenko komētas atklājēja.
Biogrāfija
Dzimusi 1945. gadā Kijivas apgabala Barišivkas ciematā skolotāju ģimenē. Tēvs bija ukrainis, māte — poliete. Gerasimenko ir izteikusies, ka uzskata sevi par ukrainieti.
1968. gadā absolvēja Kijivas Universitātes Astronomijas nodaļu un pēc tam iestājās aspirantūrā. 1969. gada septembrī Ukrainas Zinātņu akadēmijas Galvenās astronomiskās observatorijas līdzstrādnieka Kļimu Čurjumova vadībā devās ekspedīcijā uz Almati, lai veiktu komētu novērojumus ar 50 centimetru diametra teleskopu. Naktī no 11. uz 12. septembri viņa fotogrāfēja Komasa-Sola komētu. Pēc atgriešanās Kijivā uz Gerasimenko uzņemtajiem attēliem Čurjumovs atklāja vēl vienu komētu, kas tika nosaukta viņu vārdā par Čurjumova—Gerasimenko komētu.
1973. gadā pēc Tadžikistānas Astrofizikas institūta uzaicinājuma Gerasimenko pārcēlās uz Dušanbi. Strādāja par zinātnisko līdzstrādnieci šajā institūtā, veicot komētu novērojumus un pētījumus.
2004. gada 2. martā Gerasimenko kopā ar Čurjumovu bija klāt Gviānas kosmiskā centra kosmodromā, kad tika palaista Eiropas starpplanētu zonde Rosetta. Tā devās uz Čurjumova—Gerasimenko komētu, ko sasniedza 2014. gada novembrī. 12. novembrī no zondes atdalījās nolaižamais aparāts Philae, kas veiksmīgi nosēdās uz komētas kodola.
Svetlanas Gerasimenko vārdā nosaukts arī asteroīds Nr. 3945, ko 1982. gadā atklāja Nikolajs Černihs.
2017. gadā Gerasimenko apbalvota ar Abū Alī Sīnā (Avicennas) vārdā nosaukto Tadžikistānas Valsts prēmiju par sasniegumiem zinātnes un tehnikas nozarē.
2019. gadā izdevums Sputnik Таджикистан nosauca Gerasimenko starp piecām slavenākajām Tadžikistānas sievietēm.
Pontadelgada
Pontadelgada (pt) ir pilsēta un lielākā pašvaldība Azoru salās un šī Portugāles autonomā reģiona administratīvais centrs. Tā atrodas Sanmigelas salā, kas ir lielākā un apdzīvotākā arhipelāga sala. 2011. gadā Pontadelgadā dzīvoja 68 809 iedzīvotāju, tās platība 232,99 km². Vēsturiskajā pilsētas centrā trijās apkaimēs dzīvo 17 629 cilvēki. Par reģiona administratīvo centru Pontadelgada kļuva pēc 1976. gada izmaiņām konstitūcijā. Galvenā tiesas un katoliskās baznīcas mītne palika vēsturiskajā galvaspilsētā Angrā du Eroižmu, bet par likumdošanas varas galveno mītni tika izvēlēta Orta.
Janapole
Janapole ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu dienvidu austrumu rietumu centrālajā daļā 3,3 km no pagasta centra Semenovas, 5,3 km no novada centra Viļakas un 251,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz ziemeļaustrumiem no pagasta centra Semenovas, nomaļus no valsts autoceļiem.
Kapurgu senkapi
Kapurgu senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Siguldas novada Allažu pagastā, uz austrumiem no Allažiem.
Alans Alda
Piecas no savām sešām Emmy balvām un sešas Zelta globusa balvas ieguvis par dalību televīzijas seriālā "Lazarete" (M*A*S*H, 1972—1983). Vienu Emmy balvu ieguvis arī par seriālu "Rietumu spārns" (The West Wing, 2004—2006).
Bagātību planēta
Filma 2002. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Gariem līdzi".
Filmas galvenais varonis Džims Hokinss, kurš sapņo par citu, leģendāru planētu apceļošanu, dodas ceļojumā uz Bagātību planētu.
Alans Alda
Piedalījies tādās filmās kā Same Time, Next Year (1978), The Four Seasons (1981), "Noziegumi un likumpārkāpumi" (Crimes and Misdemeanors, 1989), "Manhatanas slepkavības noslēpums" (1993), "Nemodiniet gulošu suni" (Flirting with Disaster, 1996), "Manu jūtu objekts" (1998), "Ko vēlas sievietes" (2000), "Kā aplaupīt debesskrāpi" (2011), "Klejotkāre" (2012), "Spiegu tilts" (2015), "Ilgākais ceļojums" (2015) un Marriage Story (2019).
Par lomu Mārtina Skorsēzes filmā "Aviators", Alda tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā labākais aktieris otrā plāna lomā.