cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salienas pagasts
Vēsture
1897. gadā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Aizlauces draudzes novadā izveidoja Solonājas pagastu (vai Salanājas pagastu), apvienojot Salonājas (Sallonay) muižu ar apkārtējām muižām — Lielbornes (Groß-Born), Vecsalienas (Červonkas), Sīķeles-Rozališku (Siekeln-Rosalischek), Johaninas (Johannina), Hieronimovas (Hieronimow) un Šlapaku muižām. 1919. gadā pagastam pievienoja Kaplavas pagasta Jaunbornes daļu.
Pēc 1920. gada zemes reformas Salanājas pagasta Lielbornes muiža tika sadalīta 77 vienībās 1480 ha kopplatībā, Vecsalienas muiža (Alt-Sallensee) ar Dirvānišķu pusmuižu 82 vienībās 1265 ha kopplatībā, Sīķeles-Rozališķu muiža (Sieklen-Rosalischek) 13 vienībās 253 ha kopplatībā, Vecģeronimavas muiža (Hieronimow) 4 vienībās 154 ha kopplatībā. Jaunbornes (Neu-Born) un Salanājas (Salienas) muižas (Sallonay) netika sadalītas.
1925. gadā Salanājas pagastu pārdēvēja par Salienas pagastu. 1935. gadā Salienas pagasta platība bija 178,91 km² un tajā dzīvoja 3839 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jaunbornes, Lazdukalna, Salienas un Vecsalienas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Salienas ciems ietilpa Grīvas (1949-1955), Ilūkstes (1955-1956) un Daugavpils (1956-1990) rajonos. 1954. gadā Salienas ciemam pievienoja likvidēto Jaunbornes ciemu, 1956. gadā kolhoza «Strana Sovetov» teritoriju pievienoja Krāslavas ciemam, bet 1957. gadā Krāslavas ciema kolhoza «Strana Sovetov» teritoriju pievienoja Salienas ciemam.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Salienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novadu kopā ar Ilūkstes novadu iekļāva jaunajā Augšdaugavas novadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits - 821, no kuriem 47% ir krievi, 22% latvieši, 18% poļi, bet 12% baltkrievi.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Saliena, Faļtopi, Gaveitiški, Jaunborne, Karļinova, Meteliški, Ritāņi, Stašališki, Šlapaki, Voksova, Zaļesje.
CL
CL var būt:
Ragana
Ragana, dažkārt arī spīgana, latviešu un lietuviešu mitoloģijā ir parasti sieviešu kārtas būtne ar burvju spējām. Pasakās un teikās viņas ar burvestību palīdzību vēl citiem cilvēkiem ļaunu. Raganu vajāšanas laikmetā daudzas sievietes tika sodītas kā raganas.
Désenchantée (Raienas singls)
"Désenchantée" ir beļģu dziedātājas Keitas Raienas kaverversija franču dziedātājas Milēnas Fārmeres dziesmai "Désenchantée". "Désenchantée" tika izdots. Dziesma ir iekļauta viņas studijas albumā Different, kas tika izdots 2002. gadā. Dziesmai bija ļoti labi panākumi daudzās Eiropas valstīs.
Ragana
Etimoloģija
Visvecākā un plaši zināmā vārda etimoloģija ir šāda: ragana ir atvasinājums no redzēt un tās bijušas gaišreģes. Otrā: ragana ir atvasinājums no rags, kā būtne ar ragiem, kā arī velns dažreiz veidots ar ragiem. Trešā: ragana un redzēt ir vienas cilmes, bet ragana nav, bet bijusi redzama būtne, kā spoks, rēgs, gars.
Pēc Konstantīna Karuļa datiem pirmo reizi vārds "ragana" minēts kādā 1576. gada juridiskā dokumentā. Liboriusa Depkina vārdnīcas rokrakstā ap 1700. gadu teikts, ka vārda raggana nozīme ir saistīta ar vārdu redzēt: "Raggans. Raggana, fliegende Hexe, Wettermacherin; it. Laumes. fliegende Hexen".
Raganu prāvas
Raganu prāvas jeb inkvizīciju tiesu aizsākumi meklējami jau 13. gadsimta sākumā, tās ilga līdz pat 18. gadsimtam. Raganu prāvas norisinājās visā Eiropā, tās risinājās arī Latvijā. Latvijā galvenie raganu vajāšanas ideoloģijas izplatītāji bija mācītāji Kurzemes un Vidzemes superintendenti. Vēlāk arī pāvests atzina, ka tiesa atļāvusi raganu spīdzināšanu. Galvenais inkvizīcijas tiesu mērķis bija vajāt un nogalināt ķecerus, pie tiem tika pieskaitītas arī raganas. Aktīvākie raganu meklētāji bija inkvizitori un dominikāņu mūki.
Galvenās raganu apsūdzības bija tādas, ka tās manipulējot ar laika apstākļiem. Viņas it kā nelaikā radīja sniegu, lietu, krusu, negaisu, salu, sausumu, salnas. No šīm burvestībām baidījās lauku iedzīvotāji, jo tie cieta visvairāk. Raganas apsūdzēja arī par vīriešu impotences pieburšanu, slimību piesaukšanu un lopu neauglību. Uzskatīja, ka raganas ir cēlonis neizskaidrojamām slimībām. Mēdza uzskatīt, ka viņas ar savu skatienu spēj nogalināt cilvēku vai dzīvnieku. Tika uzskatīts, ka raganu pienākums ir nest cilvēkiem ļaunumu.
Tieši viduslaikos raganu vajāšanas procesos aizgāja nebūtībā un nezināšanā daudzas jau antīkajā pasaulē pazīstamas receptes, ārstniecības metodes, dziedniecības paņēmieni, jo sievietes, baidoties no inkvizīciju tiesām, baidījās pārņemt zināšanas no savām priekštecēm.
Raganu prāvas Latvijā
Pirmā zināmā raganu prāva Latvijā notika Livonijas kara laikā 1559. gadā Grobiņā, neilgi pirms tās nonākšanas Prūsijas hercogistes pakļautībā. Apsūdzētas bija zemniece Anna un viņas meita, kas spīdzināšanas laikā atzinās, ka Grobiņas pilskunga saimniecei piebūrušas slimību un ar buršanu maitājušas kaimiņu mājlopus, bet ceļiniekiem uzkūdījušas meža zvērus. Pie kam pašām labi padevās mājlopi un ziemā nebija mēģinājuši uzbrukt vilki. Tiesa abas atzina par raganām un piesprieda sadedzināšanu uz sārta. Grobiņas fogts izteicās, ka no izskata vien redzams, ka vecākā sieviete kalpo velnam, jo „tik riebīgu izskatu, kāds vecai zemniecei bijis — aiztūkusi seja un sarkanas acis, varot iegūt, vienīgi kalpojot sātanam”. Sadedzināšana nav nemaz veikusies tik viegli, jo „veceni, kura sātanam tik ilgus gadus bija uzcītīgi kalpojusi, pēdējais ņēma sevišķā aizsardzībā — viņa spļāva kalpiem virsū asiņainas raganu putas, un pie nepatīkamām mocībām velns tai sūtīja virsū cietu miegu, tā, ka viņa sāpes nemaz nejuta, bet saldi gulēja…”
Ragana mitoloģijā
Pasakās un teikās raganām ir dažādas funkcijas un īpašības. Raganas māk lidot, parasti uz kruķiem vai slotām, sapulcējas īpašās vietās, parasti kalnos. Pasakās raganas nolaupa bērnus un vēlas tos apēst. Teikas vēsta, ka tās ne tikai atņemot govīm pienu, bet arī maitājot pašus lopus. Raganas izsaucot krusu un vētru, plēšot sauli un mēnesi.
Raganas tēls
Raganas katrā tautā raksturo citādāk, bet galvenokārt raganas visiem asociējas ar baltiem, izspūrušiem matiem, māju uz vistas kājas, zaru slotu, uz kuras tās lidinās, kārpu uz deguna, melnu kaķi un viras katlu, buramvārdu grāmatu. Par raganām dēvēja ļoti skaistas sievietes ar kādu īpašu zīmi, piemēram, rētu, dzimumzīmi vai arī kārpu.
Raganas kā sievietes ar pārdabisku spēku pazīstamas jau senatnē, tomēr viņu darbība vairāk saistīta ar nekromantiju un citiem maģijas veidiem. Kopš 12. gadsimta parādījās uzskats, ka raganas sadarbojas ar Velnu. Latviešu tautas tradīcijas par raganu atspoguļojās pasakās, teikās, nostāstos, paražās, ticējumos, mīklās, sakāmvārdos, tautas dziesmās un buramvārdos. Raganas pasakās dzīvo mājā uz vienas kājas, dejo ar velniem ellē, prot pārvērsties dažādos priekšmetos, spēj noburt cilvēkus, dzīvniekus par dažādām lietām (upi, pļavu, mežu). Vairāk materiāla ir teikās. Tur ir nostāsti par raganu lidojumiem, sanāksmēm, pārvēršanos, par līgumu ar Velnu, par viņu izskatu, tāpat kā burvjiem, viņām nav viegli nomirt. Galvenie uzskati par raganu ir ticējumos. Par raganām pārvērtušies ļauni cilvēki, kas atdevuši savu dvēseli Velnam. Par raganu varot kļūt katrs, ir tikai piestā jāieliek kādas zāles, tās griežot un runājot kādus vārdus, uzvelkot vajadzīgās drēbes, apejot ap piestu riņķi, pasakot, uz kurieni ejot, tās acumirklī aizlidojot pa gaisu.
Katra kultūra ļaunumu mēģinājusi apgūt, izzināt, paredzēt, vērtēt un no tā izvairīties. Viens no ļaunuma transformācijas veidiem, lai no tā atbrīvotos, ir tā nastas uzlikšana citiem. Cilvēkiem tieksme ļaunumu pārnest citam vai uz ļauniem tēliem izveidojās arī tāpēc, lai paši noņemtu vainu no sevis, paliktu brīvi, bez kauna, nevainīgi un laimīgi kopienā. Svešais, kā jēdziens ir katra cilvēka realitātē, jo neviens nevar dzīves laikā sevi iepazīt līdz galam. Tāpēc jau folklorā un mītos, dažādu tautu pasakās, raganas pārvērš cilvēku lietās (visbiežāk akmenī), sastindzinot dzīves laiku, apstādinot attīstību. Ja cilvēks nonāk raganas telpā vai laikā, viņš nepaliek tāds, kāds bija, un neatgriežas tāds, kāds bija. Mītos un teikās, arī pasakās mēģina tādā veidā izskaidrot citādo - tādu stāvokli psiholoģiski, kurā cilvēks pats nezina, kas viņš īstenībā ir. Bet tāpēc arī svešais un noslēpumainais pievelk un saista cilvēku, bailes no raganas vai burvja ir ne tikai iespējamais sliktais, bet iespējamais labais, kas ļauj daudz ko uzzināt par nezināmo, ja tām nepadodas. Tad varonis ieiet apburtā mājā, mežā vai pilī, atgriež dzīvē citus apburtos un atgriežas kā uzvarētājs, jo ir izpratis vai uzvarējis svešo. Svešais sevī jau ir sarežģītākas dabas un izpausmes tēls. Svešais sevī arī jāatzīst par savu, lai neprojicētu to uz citiem un neliktu tiem ciest vai pasargāt citus no vajāšanas. Jautājums par svešo sevī savulaik risināts arī mūsdienās.
Jau kopš antīkās kultūras un mītiem, pārvēršanās par citu jeb identitātes maiņa notiek pēkšņi vai kādā situācijā. Ticība pārvēršanās iespējai formulēta jau Hērodota stāstos par vēsturi. Pārvēršanās var notikt gan brīvprātīgi, gan ļauno spēku — burvju, raganu — ietekmē. Labā nozīmē šie spēki veicina pārvēršanos, kad kāds cietējs grib nozust vai paslēpties, bet sliktā — pārvērš varoni pret viņu. Pārvēršana par kaut ko vai uz kādu laiku tiek izmantota kā sods. Ar raganas vai burvja palīdzību atriebjas arī sāncenšiem. Varbūt senāk tādā veidā centās panākt vai izskaidrot nozieguma saknes un cēloņus, jo piemēram, kādu, kas pārvēršas par vilkati, nevar uzskatīt tikai par arhaismu vai tautas māņticību, pārvēršanās elementam kā tādam ir liela nozīmes slodze, lai savam laikam atbilstīgā veidā un valodā izskaidrotu stipras vēlmes, kaislības, kad cilvēks kļūst līdzīgs zvēram. Pārvēršanās ir zināma kapitulācija neatliekamu vēlmju priekšā. Zvērā pārvērties tēls vienmēr runā dabas bargo vēlmju uzvaru pār cilvēcisko. Savukārt, pārvēršanās nav vienkārši kāds iegribētas rīcības rezultāts, uzliekot ļaunumu konkrētajam tēlam, bet sava veida šķirošanas darbs kultūras telpā ar noteiktu nozīmi, kuru atbalstīt, no kā izsargāties, pret ko būt atvērtam, piesardzīgam. Brīvībā atklājas tautas zināšanas par bīstamo, naidīgi, nevēlamo, aizliegums darīt noliegto vai neatļauto, ja tas neturpina dzīvi. Šādi tēli arī bija tie, kas pierādīja, ka citiem uzliktais posts atgriežas un enerģētiski piemeklē pašu tā sūtītāju. Tāpēc jebkāds ļaunums, kas piemeklē cilvēku, tautas kultūrā vienmēr ir uzskatīts par bīstamu, svešu, noslēpumainu un ar tādu tēlu starpniecību arī atklāts.
Raganu sabati
Kopš 14. gadsimta raganas piedalījās raganu sabatos, tas bija viņu galvenais uzdevums. Kopš 16. gadsimta par nepieciešamību uzskatīja piedalīties raganu sabatos. Raganām bija gan mazie, gan lielie sabati. Lielie sabati visbiežāk sakrita kopā ar dažādiem kristiešu svētkiem piemēram: Ziemassvētkiem, Jāņiem, kā arī tas notika maijā Valpurģu naktī. Mazie sabati notika katru nedēļu sestdienas naktī. Par sabatu vietām raganas izvēlējās galvenokārt kapus, kalnus, līdzenumus, krustceles un arī māju pagrabus. Raganas uz sabatiem jājušas uz slotas, krāsns kruķa. Raganas visbiežāk bija sastopamas pļavās un mežos agri no rīta vai vēlu vakarā. Raganas pulcējās, lai dziedātu, dejotu, apmainītos ar dažādām burvestībām. Sabatu vietās atrodami dažādi apļi, šos apļus sauc par maģiskajiem apļiem, kas ļauj koncentrēties veicamajam uzdevumam. Aplis bija piemērots, lai piesauktu Zemes Mātes spēkus un piesaistītu Mēness enerģiju, kā arī vieta, kur ar dziesmu un deju palīdzību paplašināt apziņu, un kurā buramvārdi un lūgšanas ieguva īpaši lielu un maģisku spēku.
Amundsenskota-Sautpola
Amundsenskota-Sautpola ir ASV vissezonas polārstacija Dienvidpolā, Antarktīdā. Tā ir vistālāk uz dienvidiem esošā cilvēku pastāvīgi apdzīvotā vieta uz Zemes. Stacija ierīkota 1956. gadā un sākotnēji bija paredzēta Starptautiskā ģeofizikas gada programmas īstenošanai. Nosaukta par godu diviem polārpētniekiem, kuri kā pirmie sasniedza Dienvidpolu — norvēģim Roaldam Amundsenam, kas sasniedza polu 1911. gada decembrī un britam Robertam Skotam, kas sasniedza polu mēnesi vēlāk un atceļā gāja bojā. Pašlaik (2010) stacija atrodas ~100 m no ģeogrāfiskā pola un ledāja pārvietošanās rezultātā tuvojas polam par ~10 m gadā. Kaut arī stacija ir nepārtraukti apdzīvota vairāk kā 50 gadus, tās ēkas vairākkārt ir nomainītas un pārvietotas.
Stacija atrodas 2835 m augstumā (lidlauka meteotorņa koordinātās) uz apmēram 2850 m bieza ledus vairoga. Temperatūra pola apvidū pastāvīgi ir zem nulles. Augstākā novērotā temperatūra ir bijusi −13,6 °C, zemākā −82,8 °C. Gada vidējā temperatūra ir −49 °C, mēneša vidējā temperatūra variējas no −28 °C decembrī līdz −60 °C jūlijā. Vidējais vēja ātrums ir 5,5 m/s, ātrākā izmērītā brāzma ir 27 m/s. Vidējais nokrišņu daudzums ir 60-80 mm (ūdens ekvivalentā) gadā.
Pirmā stacija (1956—1975)
Pirmo Dienvidpola staciju, sauktu par "Veco Polu" (Old Pole), izbūvēja ASV Jūras kara flotes 18 vīru komanda 1956.-1957. gada polārajā vasarā. Ekspedīcija izsēdās polā 1956. gada oktobrī un arī bija pirmā, kas polā pārziemoja. Staciju oficiāli nosauca par Amundsena-Skota SĢG Dienvidpola Staciju (Amundsen-Scott IGY South Pole Station). Tā kā polārās ziemas laikapstākļi šajā apvidū nekad nebija mērīti, stacija daļēji tika izbūvēta iegremdēta ledū, lai pasargātu to no skarbajiem apstākļiem. Zemākā temperatūra 1957. gada ziemā bija −74 °C, kas kopā ar zemo mitrumu un zemo atmosfēras spiedienu bija galvenie apgrūtinājumi pārziemošanai.
Dienvidpola apvidū ik gadus sniega segas biezums palielinās par ~20 cm, kā rezultātā visas uz virsmas izvietotās būves salīdzinoši ātri tiek ieputinātas sniegā. Vecā stacija kopš 1975. gada ir pamesta un atrodas dziļi zem sniega. Tā spiediena rezultātā ir daļēji sagruvusi un tā apmeklēšana ir aizliegta.
Kupols (1975-2003)
Stacija tika izbūvēta no jauna netālu no vecās stacijas. To sāka būvēt 1970. gadā un nodeva ekspluatācijā 1975. gada 9. janvārī. Stacijas galvenās ēkas tika izvietotas zem sfēriska kupola. Kupola izmēri bija 50 m diametrā un 16 m augstumā un tas tika konstruēts no 14×24 m tērauda karkasa moduļiem. Kupola iekšpusē tika izvietotas lielākā daļa stacijas ēku un laboratoriju. Ārpus kupola atradās par kupolu nedaudz augstāks un ar to ar tuneli savienots atmosfērisko un astronomisko novērojumu tornis (Skylab). Ārpus kupola vienotā ar kupolu ar tuneli savienotā kompleksā atradās arī noliktavas, galdniecība, energostacija un citas saimnieciskas struktūras. Jaunajā stacijā ziemas personāla skaits variējās starp 17 un 28 cilvēkiem.
Vasaras sezonām, kad stacijā bija ievērojams apmeklētāju pieplūdums, kurus visus pamatstacijā nevarēja izvietot, blakus kupolam tika ierīkota vasaras nometne, kas sastāvēja no cilindriskas formas teltīm ar koka karkasu, tā sauktajām Jamesway hut. Pakāpeniski vasaras nometne palielinājās no divām līdz vienpadsmit teltīm, katrā no kurām varēja izmitināties ap 10 cilvēku. Papildus tam vasaras sezonas personālam tika izbūvēta uz pāļiem balstīta divstāvu kopmītne, kā arī vairākas zinātniskiem eksperimentiem un novērojumiem paredzētas struktūras.
Kopš 1990. gadiem vairākās jomās Dienvidpola stacijas darbība sāka dot ievērojamus praktiskus rezultātus. Sevišķi tas attiecās uz astrofizikas pētījumiem, ko noteica labvēlīgie atmosfēras apstākļi. Šādos eksperimentos tika izmantoti Python, Viper un DASI teleskopi, kā arī speciāli projektētais desmitmetrīgais Dienvidpola teleskops. 1995. gadā tika izbūvēta Mārtina Pomeranca (Martin A. Pomerantz) observatorija (MAPO).
Kupola staciju pārtrauca izmantot līdz ar trešās stacijas atklāšanu 2008. gadā. Kupolu un visas tajā esošās struktūras nojauca un izveda no kontinenta.
Paceltā stacija (kopš 2003. gada)
Divstāvu kompleksa kopējā platība ir 7400 m2. Jaunās stacijas dažādos moduļus sāka izmantot jau kopš 2003. gada, bet oficiāli atklāja 2008. gada 12. janvārī.
Aktivitātes
Vasaras sezonā stacijas iedzīvotāju skaits parasti ir lielāks par 200. Lielākā daļa staciju pamet februārī un stacijā pārziemot paliek tikai daži desmiti (47 2010. gada ziemā) cilvēku. Tas parasti ir tehniskais personāls un daži zinātnieki nepārtraukto zinātnisko programmu nodrošināšanai. Pārziemotāju komandas ir pilnībā izolētas no ārpasaules no februāra vidus līdz oktobra beigām.
Stacijas pētījumu programmas ietver sekojošas nozares:
Transports un komunikācijas
Elektroniskās komunikācijas starp Dienvidpola staciju un ārpasauli tiek nodrošinātas ar satelītu palīdzību: TDRS-F1, Marisat, LES 9, GOES, Iridium satellite constellation. Kopš 2007./2008. gada tiek nodrošināta datu apmaiņa ar ātrumu 50 Mbit/s.
Džejs Čou
Džejs Čou, īstajā vārdā Džou Dzjeluņs (zh, piņjiņs: Zhōu Jiélún, dzimis ), ir taivāniešu mūziķis, dziedātājs, kinoproducents, aktieris un kinorežisors, kurš četras reizes ir ieguvis World Music Award. Viņš plaši pazīstams kļuva ar savām uzrakstītajām dziesmām gan pašam sev, gan arī citiem dziedātājiem. 1998. gadā Džai Čou tika ievērots talantu konkursā, kurš viņš demonstrēja savu prasmi spēlēt klavieres un dziesmu rakstīšanas māku. Nākamos divus gadus viņu algoja dažādi Ķīnas dziedātāji, kuriem Čou komponēja dziesmas.
Slovēnijas basketbola izlase
Slovēnijas basketbola izlase (sl Slovenska košarkarska reprezentanca) ir komanda, kas pārstāv Slovēniju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Izlases lielākais panākums ir uzvara 2017. gada Eiropas čempionātā.
7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks
7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks bija Latviešu strēlnieku bruņots formējums 2. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.
Bataljona izveide
7. Bauskas latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada novembrī, bet pabeidza 1916. gada 7. februārī. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. Bataljona karogā bija attēlota aiz ozola zariem apvīta zobena uzlecoša saule un devīze "Naidniekam zvēroša liesma, tēvijai saules stars". Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulka izveide
Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 2. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.
Likvidācija
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 7. Bauskas latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Apbalvotie strēlnieki
Pēc Petrogradas Jura domes lēmuma par apbalvojumu piešķiršanu latviešu strēlniekiem Krievijas 12. armijas 1917. gada 13. februāra 161. pavēlē bija uzskatīti katra karavīra īpašie nopelni:
Ar Jura zobenu bez tam tika apbalvoti arī
Kaujas pie Ķekavas un Smārdes 1916. gadā
21. marta kaujā pie „Skatēm” un „Pitļiem” Ķekavas frontē: 3 krituši, 29 ievainoti. 4./5.jūlija kaujā pie Katrīnmuižas: 54 krituši, 311 ievainoti, 41 pazudis. 16./19. jūlija kaujās Lielajā Smerdukļa purvā: 29 krituši, 284 ievainoti. 9. augusta kaujā Smārdes purva rajonā: 5 krita gūstā. 31. augusta kaujā Smārdes purva rajonā: 7 krita, 21 ievainots.
Ziemassvētku kaujas 1917. gadā
5./11. janvāra kaujā Tīreļpurvā, pie Lielupes: 59 krituši, 263 ievainoti, 115 pazuduši. 25. janvāra kaujā Lielupes kreisajā krastā: bez zaudējumiem.
Alfonso XII Burbons
Alfonso XII Burbons es; dzimis, miris bija Spānijas karalis. Dzimis Madridē. 1868. gada revolūcijas rezultātā 11 gadu vecumā kopā ar māti, karalieni Izabellu II, tika izsūtīts trimdā. Mācījās Terēzes militārajā akadēmijā un Sandhērstā.
1870. gadā māte atteicās no troņa par labu dēlam un Alfonso kļuva par pretendentu uz Burbonu dinastijas troni. Pieņēma Alfonso XII vārdu, kaut arī karalis Alfonso XI Spānija nekad nav bijis. Spānijā ieradās 1874. gadā pēc Arsenio Martinesa Kamposa apvērsuma. Darbojās, lai izbeigtu dinastiju karus un nodibinātu mieru. Alfonso XII nomira Madrides rezidencē El Pardo no tuberkulozes 1885. gada 24. novembrī nepilnu 28 gadu vecumā. Par viņa troņmantnieku kļuva viņa dēls, Alfonso XIII, kurš piedzima jau pēc tēva nāves.
Kuldīgas apriņķa muižu nosaukumi
Kuldīgas apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Kuldīgas apriņķa un Latvijas vēstures izziņai.
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Pēc reformas Kuldīgas apriņķa robežās bija 2 lieli muižas centri (ar platību 150—300 ha) Lielezerē un Pelčos, kā arī 10 mazie muižas centri (ar platību 50—100 ha) Jaunā muižā, Saldus Kalnamuižā, Lielīvandē, Lielrendā, Lutriņos, Padurē, Reņģē, Snēpelē, Vārmē un Veģu muižā.
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Bijušās muižas Kuldīgas apriņķa teritorijā
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8911210, 57.0838611] }, "properties": { "title": "Abaushof", "description": "Abavas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9694235, 56.8077940] }, "properties": { "title": "Allaschen", "description": "Allažu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8007641, 57.0295803] }, "properties": { "title": "Appussen", "description": "Apuzes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5149662, 56.6666080] }, "properties": { "title": "Berghof-Brotzen", "description": "Kalna muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.4314397, 56.4685839] }, "properties": { "title": "Bresilgen", "description": "Bruzilas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.3147824, 57.0692513] }, "properties": { "title": "Dannenhof", "description": "Priežu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8876030, 56.9993702] }, "properties": { "title": "Dexten", "description": "Deksnes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.7322406, 56.4960651] }, "properties": { "title": "Dobelsberg", "description": "Kokmuiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.2147939, 56.8211179] }, "properties": { "title": "Duhren", "description": "Dūres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.0272831, 56.9338987] }, "properties": { "title": "Eckhof", "description": "Ēķupes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9528527, 56.8705867] }, "properties": { "title": "Erbprinzenhof", "description": "Prinču muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9180604, 56.9566331] }, "properties": { "title": "Ernsthof", "description": "Ernesta muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5650478, 56.7845500] }, "properties": { "title": "Gaiken", "description": "Gaiķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9508601, 56.9869992] }, "properties": { "title": "Alt-Goldingen", "description": "Veckuldīgas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9738305, 56.9819289] }, "properties": { "title": "Amt-Goldingen", "description": "Kalna muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.1550327, 57.0010609] }, "properties": { "title": "Grauduppen", "description": "Graudupes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.1430065, 56.6085520] }, "properties": { "title": "Gravern", "description": "Grāveļu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.1497342, 56.9394681] }, "properties": { "title": "Gricken", "description": "Griķu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8412517, 56.8676559] }, "properties": { "title": "Grünhof", "description": "Zaļā muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.0196919, 56.8103453] }, "properties": { "title": "Irgen", "description": "Jeras muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7584217, 57.0007211] }, "properties": { "title": "Groß-Iwanden", "description": "Lielīvandes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7779618, 57.0096006] }, "properties": { "title": "Klein-Iwanden", "description": "Mazīvandes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7648116, 56.9042998] }, "properties": { "title": "Jahteln", "description": "Jāteles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.4007077, 56.9501301] }, "properties": { "title": "Kabillen", "description": "Kabiles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.6706026, 56.5203785] }, "properties": { "title": "Kerklingen", "description": "Ķerkliņu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8516974, 57.0224832] }, "properties": { "title": "Kimahlen", "description": "Ķimāles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9375871, 56.9811928] }, "properties": { "title": "Kratzen", "description": "Krāču muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.2223965, 56.9287645] }, "properties": { "title": "Kreslen", "description": "Krēslas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.4455852, 56.6923882] }, "properties": { "title": "Kumbern", "description": "Kumbru muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9060113, 56.8071497] }, "properties": { "title": "Kunden", "description": "Kundu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9035423, 56.9562917] }, "properties": { "title": "Kurmahlen", "description": "Kurmāles muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.3839317, 56.5232055] }, "properties": { "title": "Kursiten", "description": "Kursīšu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.3209145, 56.7121905] }, "properties": { "title": "Laschuppen", "description": "Lašupes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5828400, 56.6007032] }, "properties": { "title": "Lemsern", "description": "Lemzeres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.3964993, 56.7312006] }, "properties": { "title": "Luttringen", "description": "Lutriņu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.9452598, 56.9519840] }, "properties": { "title": "Tauerkaln", "description": "Taurkalnes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7893289, 57.0575850] }, "properties": { "title": "Tigwen", "description": "Tigas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7164261, 56.9470074] }, "properties": { "title": "Todaischen", "description": "Todaižu muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.7882576, 56.7978123] }, "properties": { "title": "Turlau", "description": "Turlavas muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5571401, 56.6326081] }, "properties": { "title": "Ulpen", "description": "Ulpes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.0139183, 56.7361070] }, "properties": { "title": "Wahrenhof", "description": "Vāres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.0656950, 56.9683879] }, "properties": { "title": "Welsen", "description": "Veldzes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [21.8142390, 56.8641486] }, "properties": { "title": "Willgahlen", "description": "Vilgales muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.2359818, 56.8739991] }, "properties": { "title": "Wormen", "description": "Vārmes muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
{ "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5865625, 56.6448210] }, "properties": { "title": "Groß-Zezern", "description": "Lielcieceres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } } { "type": "Feature", "geometry": { "type": "Point", "coordinates": [22.5534228, 56.6586118] }, "properties": { "title": "Klein-Zezern", "description": "Mazcieceres muiža", "marker-symbol": "warehouse", "marker-size": "large", "marker-color": "0050d0" } }
8. Valmieras latviešu strēlnieku pulks
8. Valmieras latviešu strēlnieku pulks bija latviešu strēlnieku bruņots formējums 2. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.
Bataljona izveide
8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada novembrī, bet pabeidza 1916. gada 16. martā. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. Bataljona karogā bija attēlots zobens ozola vainagā, aiz tā uzlecoša saule un devīze: "Imanta nevaid miris". Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. Ķekavas kauju laikā 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulka izveide
Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 2. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati. Pulka ārsts līdz 1917. gada maijam bija Reinholds Sniķeris.
Likvidācija
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulks tika iekļauts jaunizveidotajā Latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par Latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un Latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Kaujas pie Ķekavas un Smārdes 1916. gadā
24. jūnija kaujā pie Katrīnmuižas nebija zaudējumu. 16./20. jūlija kaujās Lielajā Smerdukļa purvā: 7 krituši, 50 ievainoti. 30. augusta kaujā pie Smārdes muižas: 16 krituši, 15 ievainoti, 6 pazuduši. 21. septembra kaujā pie „Dambēm” Smārdes apkaimē nav zaudējumu.
Ziemassvētku kaujas 1917. gadā
5./11. janvāra kaujā Tīreļpurvā, pie Lielupes: 117 krituši, 476 ievainoti, 130 pazuduši.
Mazās Juglas kaujas 1917. gadā
1./2. septembra kaujās pie Mazās Juglas upes un Ropažiem: 47 krituši, 98 ievainoti.
Līga Glāzere
Līga Glāzere (dzimusi Cēsīs) ir bijusī latviešu biatloniste. Pasaules kausā startē no 2006.—2007. gada sezonas līdz 2011. gadam, debitēja 2007. gadā Antholcā. Izglītību ieguvusi Vecpiebalgas vidusskolā un LU.
2006. gada Pasaules čempionātā junioriem viņa izcīnīja 20. vietu 12,5 km iedzīšanas distancē. 2007. gadā Pasaules kausa posmā Hantimansijskā viņa izcīnīja 57. vietu klasiskajā 15 km distancē, šo panākumu viņa atkārtoja 2009. gadā Vankūverā 15 km distancē. Piedalījusies trijos Pasaules čempionātos (2007, 2008, 2009). 2009. gadā izcīnīja 65. vietu 15 km distancē.
2010. gada Vankūveras Olimpiskajās spēlēs L. Glāzere 7,5 km sprintā ieguva 69.vietu, 15 km distancē — 78. vietu un stafetē 19. vietu. Pēc 2009.-2010. gada biatlona sezonas beidza profesionālas sportistes karjeru.
Lietiņa
Lietiņa (en) bija pirmā plutonija atombumba, kas sprāga Ņūmeksikā (ASV), Trinitijas testa laikā. Tās sprādziena jauda bija 18 000 tonnu trinitrotoluola ekvivalenta. Garums: 2,90 metri.
2005. gada ASV Grand Prix
2005. gada ASV Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas norisinājās Indianapolisas trasē. Šī bija 9. 2005. gada F-1 sezonas sacīkste.
Sacīkstē uzvarēja Ferrari pilots Mihaels Šūmahers. Šajā sacīkstē startēja tikai Bridgestone riepu izmantotājkomandu (Ferrari, Minardi, Jordan) piloti. Pārējie 14 piloti iebrauca boksos pēc parādes apļa drošības apsvērumu dēļ.
Roberts Mežeckis
Roberts Mežeckis (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, aizsargs. Savu profesionālā futbolista karjeru Mežeckis uzsāka Latvijas futbola Virslīgas komandas "Policijas FK" sastāvā 2000. gadā. 2001. gadu viņš pavadīja Rīgas "Skonto", taču šī kluba sastāvā neaizvadīja nevienu oficiālu spēli. 2002. gadā Mežeckis pārstāvēja "PFK/Daugava" komandu. Laika posmā no 2003. gada līdz 2008. gada jūlijam Roberts Mežeckis spēlēja FK "Rīga" sastāvā.
Pirms 2008. gada Baltijas kausa izcīņas turnīra Mežeckis pirmoreiz tika izsaukts uz Latvijas futbola izlases treniņnometni, bet spēlē pret Lietuvas izlasi viņš pirmoreiz bija uz izlases rezervistu soliņa. . Izlasē Mežeckis debitēja spēlē pret Rumāniju. 2008. gada ar Latvijas Futbola federācijas lēmumu Mežeckim tika atļauts pārtraukt līgumu ar FK "Rīga",, jau tajā pašā dienā Mežeckis oficiāli pievienojās "Skonto" komandai.
2009. gada februārī viņš parakstīja līgumu ar Īrijas augstākās līgas klubu Korkas "City". Tā paša gada jūlijā pēc trim aizvadītām spēlēm klubu pameta. Septembrī paziņojis par karjeras beigšanu.
Roberts Mežeckis ir Latvijas Futbola federācijas ģenerālsekretāra Jāņa Mežecka dēls.
Duvijs Vestkots
Duvijs Vestkots (dzimis 1977. gada 30. oktobrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis sešas sezonas Nacionālas hokeja līgas kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā. 2008.—09. gada sezonā spēlēja Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Vestkots uzsāka 2001.—02. sezonā, kad lielāko daļu sezonas aizvadīja AHL kluba Sirakjūsas "Crunch" rindās, bet 4 spēles aizvadīja arī NHL kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā. Līdz tam viņš spēlēja dažādos NCAA un USHL līgu klubos. Jau lielāko daļu 2002.—03. sezonas Duvijs aizvadīja "Blue Jackets" rindās, lai gan tik un tā 22 spēles aizvadījas arī "Crunch" sastāvā, bet 2003.—04. sezonā viņš aizvadīja vienīgi 34 spēles "Blue Jackets" sastāvā, pārējo sezonu izlaižot. 2004.—05. NHL lokauta laikā spēlēja SM līgas klubā JYP, bet pēc tam atgriezās NHL, aizvadot vēl trīs sezonas "Blue Jackets" sastāvā. Tiesa, 2006.—07. sezonā viņš aizvadīja vienīgi 23 spēles, bet 2007.—08. sezonā lielu daļu sezonas aizvadīja Sirakjūsā.
2008.—09. sezonu viņš aizvadīja Rīgas "Dinamo" sastāvā, atzīmējoties ar 19 rezultativitātes punktiem (2+17), kā arī 62 soda minūtēm. Nākamo, 2009.—10. sezonu, viņš aizvadīja cita KHL kluba - Minskas "Dinamo" rindās. No 2010. līdz 2012. gadam Vestkots spēlēja Šveices hokeja līgā, taču tad pievienojās Vācijas hokeja līgas vienībai Hamburgas "Freezers". 2015. gadā noslēdza karjeru.
Destaļinizācija
Destaļinizācija ir vēsturisks apzīmējums komunistisko režīmu liberalizācijas periodam no 1953. līdz 1958. gadam PSRS un citās Austrumu bloka valstīs, kas sākās pēc Staļina nāves 1953. gada martā. Šajā laikā PSRS notika cīņa par varu, kas bija iesākusies jau pēckara staļinisma gados, un kurā 1957. gadā uzvarēja PSKP CK pirmais sekretārs Ņikita Hruščovs. Šo periodu reizēm dēvē par Hruščova atkusni, lai gan daudzas no reformām iesāka Berija un Maļenkovs.
Šajā laikā Latvijas PSR pie varas nostiprinājās latviešu nacionālkomunisti, kas iestājās par migrācijas ierobežošanu, latviešu valodas statusa saglabāšanu un industrializācijas apjomu ierobežošanu.
Georgija Maļenkova vara (1953. gada marts - 1955. gada janvāris)
Staļina dzīves pēdējos pāris mēnešus iezīmē gatavošanās jaunai politiskā terora kampaņai. 1953. gada 13. janvārī sākas Ārstu lieta, kuras ietvaros deviņus ebreju ārstus, kas rūpējas par augstākās partijas un armijas vadītāju veselību, apvainoja tīšā pacientu nogalināšanā. Sākas antisemītiska kampaņa, kas, Staļinam turpinot dzīvot, iespējams, būtu novedusi pie Berijas un Molotova "tīrīšanas" un ebreju deportācijām uz Sibīriju.
1. martā Staļinu ķēra insults, taču vairākas stundas viņš nesaņēma nekādu medicīnisko palīdzību. Uz viņa vasarnīcu izsauktie Prezidija veterāni pateica, ka viņš tikai guļot. 2. martā Staļinu sāka apskatīt ārsti, kas 3. marta rītā informēja, par drīzas nāves neizbēgamību. Pēc Maļenkova uzdevuma, Centrālkomitejas locekļus informēja par nepieciešamību steidzīgi ierasties Maskavā.
Jau pēdējās Staļina agonijas dienās Politbiroja veterāni savā starpā vienojās pārņemt varu no 1952. gada oktobra 19. partijas kongresā izveidotā paplašinātā Prezidija, ko kopā ar kandidātiem veidoja 36 cilvēki. Viņi veica partijas kadru un struktūras reorganizāciju - augstākos PSKP CK orgānus Biroju un Prezidiju apvienoja Centrālās Komitejas Prezidijā, no kura, aizbildinoties ar skaita samazināšanu, izslēdza gados jaunos partijas darbiniekus, kuru ievēlēšanu Prezidijā PSKP 19. kongresā bija panācis Staļins, lai nodrošinātu paaudžu maiņu pēc plānotās "vecās gvardes" likvidēšanas. Prezidiju samazināja uz 10, no kuriem 8 bija vecie Staļina Politbiroja veterāni.
Maskavā sasauktā Centrālkomitejas, Ministru padomes un Augstākās padomes prezidija kopējā sēde Hruščova vadībā sākās 5. martā 20.00 Kā pirmais uzstājās veselības ministrs Tretjakovs, kurš informēja par Staļina kritisko stāvokli. Viņam sekoja Maļenkovs, kurš aicināja uz vadības saliedētību. Pēc tam uzstājās Berija, kurš Ministru padomes priekšsēdētāja amatam izvirzīja Maļenkovu, kurš uzrunā summēja galvenās izmaiņas - samazināto Prezidija sastāvu (kurā iekļāva vēl pie dzīvības esošo Staļinu), Vorošilova iecelšanu par AP Prezidija priekšsēdētāju, Drošības ministrijas un Iekšlietu ministrijas apvienošanu Berijas pakļautībā. 20.40 sēde beidzās, un Prezidija locekļi devās pie mirstošā Staļina, kura nāve oficiāli iestājās 21.50.
6. marta 6.00 publiski paziņoja par Staļina nāvi, un 9. martā notiekošo bēru organizēšanas komitejas vadību uzticēja Hruščovam. 7. martā Maskavas radio paziņoja par valdības un partijas vadības izmaiņām, kas apstiprinātas 6. marta Centrālkomitejas, Ministru padomes un Augstākās padomes prezidija kopsapulcē. Maļenkovs kļuva par Ministru padomes priekšsēdētāju. Par viņa vietniekiem kļuva Berija, Molotovs, Bulgaņins un Kaganovičs. Atbilstoši tā brīža praksei presē publicēt Prezidija locekļu vārdus to ietekmes secībā, Maļenkovam sekoja Berija, Molotovs, Vorošilovs, Hruščovs, Bulgaņins, Kaganovičs, Mikojans, Saburovs un Pervuhins. Šajā brīdī pilnībā saplūda partijas un valdības vadība, jo visi CK Prezidija locekļi ieņēma arī ministru posteņus, veidojot Ministru padomes Prezidiju, izņemot Hruščovu, kuram piešķīra vietu partijas CK sekretariātā.
Tas, ka Maļenkovs šajā dienā oficiāli nekļuva arī par partijas ģenerālsekretāru, bija pirmais signāls par viņa varas vājumu, kā arī to, ka jaunā vadība nav vienojusies par partijas kontroli. No Staļina laika deviņiem CK sekretāriem, triju stāvoklis 7. marta dekrētā netika pieminēts, Hruščovu īpaši pieminēja, atbrīvojot viņu no Maskavas partijas komitejas pirmā sekretāra amata, lai viņš varētu "koncentrēties uz savu darbu Centrālkomitejā", četrus sekretārus pārcēla uz amatiem citur, un viņus aizvietoja ar trim otrā līmeņa darbiniekiem.
Neskatoties uz šo neskaidrību, padomju presē no 6. līdz 12. martam Maļenkovu pieminēja arī kā jauno partijas vadītāju, īpaši izceļot viņa runu citātus. 9. marta Staļina bērēs oficiālās runas teica Maļenkovs, Berija un Molotovs, taču radio un prese vislielāko uzmanību veltīja Maļenkova runai. Jau 12. martā Maļenkova citāti sāk pazust no preses un lielāku uzmanību pievērš pārējiem Staļina "uzticīgajiem biedriem".
15. martā Augstākās padomes sēde oficiāli vēlreiz apstiprināja 5. marta vakarā pieņemto varas modeli, Hruščovam uzrunā nominējot Vorošilovu un Berijam nominējot Maļenkovu jaunajiem amatiem. Maļenkovs savā runā paziņoja par ministriju skaita samazināšanas no 57 uz 27. Karaflotes ministriju pievienoja Bulgaņina Kara ministrijai, izveidojot Aizsardzības ministriju. Mikojanam papildus ministra amatam piešķīra Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieka amatu. Savā runā Maļenkovs uzsvēra kolektīvās varas principu.
Sabiedrībai nezinot, jau 14. martā bija notikusi Centrālkomitejas sapulce, par kuras lēmumiem paziņoja tikai 20. martā. 14. martā Maļenkovs bija lūdzis viņu atbrīvot no CK sekretāra amata, un tika apstiprināts jaunais CK sekretariāts ko veidoja Hruščovs, Suslovs, Pospelovs, Štaļins un Ignatjevs. Tādējādi Maļenkovs bija zaudējis ietekmi pār partjas sekretariātu, kurā nākamajos mēnešos nostiprinājās Hruščovs.