cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lizele Hūbere
Lizele Hūbere ((en), pirmslaulību uzvārdā Horna (en); dzimusi ) ir bijusī Dienvidāfrikas tenisiste, kas no 2007. gada augusta līdz karjeras beigām 2017. gadā pārstāvēja ASV. Bijusī pasaules pirmā rakete dubultspēlēs; septiņkārtējā Grand Slam turnīru uzvarētāja (piecas reizes dubultspēlēs, divas reizes jauktajās dubultspēlēs); trīskārtēja WTA finālturnīra uzvarētāja (2007—08, 2011) dubultspēlēs; 53 WTA dubultspēļu turnīru uzvarētāja; divkārtējā Fed kausa fināliste (2009—2010) ASV izlases sastāvā.
R. Ferē
R. Ferē (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Olimpiskajās spēlēs viņš piedalījās divās peldēšanas disciplīnās. 200 metru brīvā stila peldēšanā viņš startēja tikai priekšsacīkšu kārtā, kur savā peldējuma mačā ieguva 3. vietu, un fināla mačam nekvalificējās. Viņš bija arī viens no Libellule de Paris peldētāju komandas locekļiem 200 metru komandu peldēšanā. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja 4. vietu.
Maigļi
Maigļi ir ciems Nautrēnu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 268 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas savdabīgs dabas piemineklis - glaciokarsta ieplakas Velna pēdas.
Longbīčas Grand Prix
Longbīčas Grand Prix, oficiālajā nosaukumā pazīstama arī kā Longbīčas Toyota Grand Prix (en), ir ASV IndyCar Series sacīkšu trase Longbīčas ielās, Kalifornijā. Longbīčas Grand Prix parasti tiek rīkota aprīlī un ir vecākā ielu sacīkste Ziemeļamerikas kontinentā. Sacīkste pirmo reizi tika aizvadīta 1975. gadā un kopš tās reizes ir norisinājusies 42. reizes. Pašreizējais 2016. gada Longbīčas Grand Prix uzvarētājs ir francūzis Simons Paženo. Savukārt visvairāk uzvaru — sešas — Longbīčas ielu sacīkstē ir izcīnījis amerikānis Als Ansers.
Elju Kastrunevess
Dzīves un autosacīkšu karjeras sākums
Kastrunevess piedzima Sanpaulu automašīnu dīlera un skolotājas ģimenē. No 1981. līdz 1986. gadam viņš brīvdienās skatījās, kā viņa tēvs piedalās stock car sacensībās. Septiņu gadu vecumā viņš sāka braukt ar nelielu mašīnu slēgtajā ciematā, kurā viņš ar ģimeni dzīvoja. Savā 11. dzimšanas dienā Kastrunevess dāvanā saņēma kartingu. 1987. gada sākumā tēvs viņu pieteica Sanpaulu štata kartingu čempionātam un pārdeva savu īpašumu Riodežaneiro, lai varētu finansiāli atbalstīt dēla kartingu karjeru. 1989. gadā viņš uzvarēja Brazīlijas kartingu čempionātā.
1991. gadā Kastrunevess sāka piedalīties Brazīlijas Formula Chevrolet sacensībās. 1993. gadā viņš pārcēlās uz prestižāko Dienvidamerikas Formula 3 čempionātu, un ierindojās 2. vietā kopvērtējumā. Kastrunevess nekļuva par čempionu, jo sezonas pēdējās sacīkstes pēdējā aplī četri braucēji apstājās, lai palaistu priekšā Kastrunevesa konkurentu Fernando Kroseri. 1994. gadā Kastrunevess piedalījās Brazīlijas Formula 3 čempionātā, un to pabeidza 2. vietā, zaudējot vienīgi Krištianu da Matam. 1995. gadā Kastrunevess piedalījās Lielbritānijas Formula 3 čempionātā. Viņa tēvs sarunāja sponsora līgumu ar Brazīlijas banku, un sezonas vidū pārdeva savu uzņēmumu un meitas dzīvokli, lai finansiāli atbalstītu dēlu. Kastrunevess noslēdza sezonu 3. vietā. Viņš finišēja 3. vietā Masters of Formula 3 sacensībās un izstājās no.
1995. gada novembrī Philip Morris International pārstāvis Kastrunevesam piedāvāja piedalīties Indy Lights (CART junioru čempionāta) testu braucienos kopā ar deviņiem citiem braucējiem. Kaut arī Kastrunevess noguruma dēļ nepabeidza testus, viņš noslēdza līgumu ar Tasman Motorsports par dalību 1996. gada Indy Lights čempionātā, jo viņš nevarēja atļauties vēl vienu gadu Formula 3. Kastrunevess savā pirmajā sezonā ierindojās 7. vietā sezonas kopvērtējumā. Nākamajā sezonā Kastrunevess palika Tasman Motorsport. Viņš čempionātu noslēdza 2. vietā, zaudējot vienīgi komandas biedram Tonijam Kanānam. 1997. gada jūnijā par Kastrunevesa menedžeri kļuva divkārtējais Formula 1 pasaules čempions Emersons Fitipaldi.
CART un IndyCar
1998. gadā Kastrunevess parakstīja līgumu ar Bettenhausen Racing par dalību CART čempionātā. Viņa sezonas labākais rezultāts bija 2. vieta Miller 200 sacensībās. Viņš noslēdza čempionātu 17. vietā, un zaudēja Kanānam cīņā par gada debitanta titulu. 1998. gada vidū Chip Ganassi Racing un Team Rahal vēlējās pārvilināt Kastrunevesu, taču Fitipaldi atteicās, jo uzskatīja, ka Bettenhausen komandas Mercedes-Benz dzinēji bija labākie čempionātā. 1999. gada janvārī Bettenhausen atlaida Kastrunevesu, aizvietojot viņu ar sponsorētu braucēju. Viņam izdevās noslēgt līgumu ar Hogan Racing, taču viņam bija jāatrod sponsori 3 miljonu ASV dolāru vērtībā. Kastrunevesa mašīnai bieži bija tehniskas problēmas, un viņš sezonu noslēdza 15. vietā.
Pēc 1999. gada sezonas beigām Hogan komanda tika likvidēta, jo Fitipaldi nespēja atrast nepieciešamos sponsorus. Pēc Grega Mūra nāves Marlboro 500 sacensībās, Penske komandai vajadzēja atrast jaunu braucēju. Kastrunevess noslēdza trīs gadu līgumu ar Penske, un drīz pēc tam lauza līgumu ar Fitipaldi. Viņam sākotnēji bija grūti pielāgoties pie Honda dzinēja īpašībām, taču sezonas septītajā posmā Detroitā viņam izdevās izcīnīt savu pirmo uzvaru. Kastrunevess sezonu noslēdza 7. vietā ar trim uzvarām. 2001. gadā viņš aizvadīja stabilāku sezonu un kopvērtējumā ierindojās 4. vietā.
Līdzās dalībai CART, Kastrunevess 2001. gadā debitēja Indy Racing League (vēlāk — IndyCar Series), piedaloties Pennzoil Copper World Indy 200 un Indianapolis 500 sacensībās. Viņš uzvarēja savā pirmajā Indianapolis 500, un tādējādi otro gadu pēc kārtas šajās sacensībās uzvarēja CART braucējs. 2002. gadā Penske un Kastrunevess ģenerālsponsora Marlboro spiediena dēļ pārcēlās no CART uz Indy Racing League (IRL). Kastrunevess strīdīgos apstākļos uzvarēja otrajā Indianapolis 500 pēc kārtas – CART braucējs Pols Treisijs viņu apdzina brīdī, kad trasē iedegās dzeltenās gaismas, tā signalizējot, ka apdzīšana ir aizliegta. Sacensību rīkotāji noraidīja Treisija komandas apelāciju. Kastrunevess bija tuvu uzvarai IRL čempionātā, taču to noslēdza 2. vietā. 2002. gada nogalē viņš piedalījās Toyota Formula 1 komandas testu braucienos, taču pagarināja līgumu ar Penske.
Kastrunevess 2003. gada pēdējā posmā atkal bija pretendents uz čempiona titulu, taču sadursmes dēļ no cīņas izstājās. 2004. un 2005. gads viņam bija neveiksmīgāks, čempionātā ierindojoties, attiecīgi, 4. un 6. vietā. 2006. gadā Kastrunevess atkal bija pretendents uz titulu, uzvarot trijos no pirmajiem sešiem posmiem. Sezonas beigās viņš palika 3. vietā, par diviem punktiem atpaliekot no čempiona Sema Horniša jaunākā. 2007. gadā viņš palika 6. vietā kopvērtējumā. 2008. gadā Champ Car (bijušais CART čempionāts) tika pievienots IndyCar. Kastrunevess aizvadīja labu sezonu, un tikai divos posmos nefinišēja labāko pieciniekā. Par spīti tam, par čempionu kļuva Skots Diksons.
2008. gada nogalē ASV Iekšējo ieņēmumu dienests (en) apsūdzēja Kastrunevesu nodokļu nemaksāšanā. Viņš tika apsūdzēts 5,5 miljonu ASV dolāru ieņēmumu nedeklarēšanā no 1999. līdz 2004. gadam. Kastrunevesam draudēja līdz 6,5 gadus ilgs cietumsods, deportācija, un līgumu laušana ar Penske komandu un viņa personīgajiem sponsoriem. Zvērinātie attaisnoja Kastrunevesu nodokļu nemaksāšanā, un 22. maijā attaisnoja viņu sazvērestībā. Kastrunevess izlaida 2009. gada sezonas pirmo posmu tiesas procesa dēļ, bet maijā trešoreiz karjerā uzvarēja Indianapolis 500. Gan 2009., gan 2010. gadā Kastrunevess bija 4. vietā sezonas kopvērtējumā. 2011. gadā viņš aizvadīja vāju sezonu, pirmoreiz kopš 1999. gada neuzvarot nevienā posmā un sezonu noslēdzot 11. vietā.
Par spīti neveiksmīgajai sezonai, Kastrunevess 2012. gadā pagarināja līgumu ar Penske un uzvarēja sezonas pirmajā posmā Seintpītersbergā. Viņš sezonas kopvērtējumā ierindojās 4. vietā. 2013. un 2014. gadā Kastrunevess atkal iesaistījās cīņā par titulu, taču abas reizes palika 2. vietā. 2014. gadā viņš arī Indianapolis 500 palika otrajā vietā. Tas bija viens no ciešākajiem finišiem sacīkstes vēsturē. Kastrunevess turpināja pārstāvēt Penske visas sezonas garumā līdz 2017. gadam, savās pēdējās trijās sezonās 12 reizes finišējot labāko trijniekā (tostarp, viena uzvara). Visās trijās sezonās Kastrunevess sezonas kopvērtējumā bija labāko pieciniekā.
No 2018. līdz 2020. gadam Kastrunevess turpināja pārstāvēt Penske, bet tikai sacensībās, kas notika Indianapolis Motor Speedway. 2020. gadā viņš aizvadīja divus posmus Arrow McLaren SP komandas sastāvā, aizvietojot savainoto Oliveru Eskjū. Tā bija pirmā reize kopš 1999. gada, kad Kastrunevess CART vai IndyCar sacensībās pārstāvēja komandu, kas nav Penske. 2021. gadā Kastrunevess noslēdza līgumu ar Meyer Shank Racing par dalību sešos IndyCar čempionāta posmos. Viņš piedalījās Indianapolis 500, kurā viņš izcīnīja savu ceturto uzvaru, tā atkārtojot sacensību rekordu.
Citas sacensības
Kastrunevess 2006. gadā debitēja izturības sacensībās, piedaloties un uzvarot Mil Milhas Brasil sacensībās kopā ar Nelsonu Pikē, Nelsonu Pikē jaunāko un Kristofu Bušū. Viņš 2007. gadā pirmoreiz piedalījās Deitonas 24 stundu sacīkstēs. 2007. un 2008. gadā Kastrunevess piedalījās vairākās izturības sacensībās ASV.
2010. un 2011. gadā Kastrunevess piedalījās V8 Supercars čempionāta Gold Coast 600 sacensībās kā starptautiskais braucējs. Tobrīd katrai komandai šajās sacensībās bija jāpiesaka viens braucējs ar «starptautisku reputāciju». 2012. un 2013. gadā viņš piedalījās divos Stock Car Brasil posmos. Kastrunevess vairākas reizes ir piedalījies Race of Champions.
2016. gadā Penske īpašnieks Rodžers Penski Kastrunevesam jautāja, vai viņš vēlas kļūt par pilna laika izturības sacensību braucēju. Kaut arī Kastrunevess vēlējās turpināt piedalīties IndyCar, viņš nolēma lojalitātes dēļ pievienoties Penske izturības sacensību komandai. Viņš 2017. gada nogalē piedalījās Petit Le Mans sacensībās, lai sagatavotos savai pirmajai pilnajai sezonai 2018. gadā. Kastrunevess pārstāvēja Penske no 2018. līdz 2020. gadam. Šajā laikā viņa ekipāžas biedrs bija Veins Teilors, un dažās sacensībās viņiem pievienojās Greiems Reihols vai Aleksandrs Rosi. Pirmajās divās sezonās Kastrunevesa komanda izcīnīja tikai vienu uzvaru, taču 2020. gadā tā uzvarēja četros no deviņiem posmiem, un Kastrunevess kopā ar Teiloru kļuva par IMSA SportsCar čempionu.
2021. gadā Penske aizgāja no IMSA SportsCar čempionāta, un Kastrunevess vairs nebija pilna laika izturības sacensību dalībnieks. Viņš piedalījās Deitonas 24 stundu sacīkstēs kopā ar Teiloru, Rosi un Filipu Albukerki, un pirmo reizi karjerā uzvarēja šajās sacensībās.
Popularitāte
Kastrunevess ir viens no IndyCar populārākajiem braucējiem. The New York Times žurnālists Deivs Koldvels 2013. gadā rakstīja, ka Kastrunevesa personība caur viņa sasniegumiem un mediju uzmanību pārsniedz IndyCar robežas. Auto Racing Digest žurnālists Dž. Dž. O'Mellijs rakstīja, ka plašsaziņas līdzekļos Kastrunevess ir ticis atspoguļots «savas harizmas un personības» dēļ, papildinot: «Šķiet, ka braucējam vienmēr sejā ir smaids, un viņam nav bail izrādīt savas emocijas.» 2007. gada nogalē Kastrunevess piedalījās ABC raidījumā Dancing with the Stars (lv). Viņš bija pārī ar Džulianu Hafu. Kaut arī Kastrunevess rēķinājās ar to, ka drīz no šova tiks izbalsots, viņš tajā uzvarēja. Kastrunevesa popularitāte ārpus sacensībām 2008. gadā palielināja IndyCar sacensību apmeklētību par 68 procentiem.
Uzvaras sacensībās Kastrunevess svin apturot savu mašīnu un uzrāpjoties trases nožogojumā. Viņš šo tradīciju uzsāka 2000. gadā, tā nosvinot savu pirmo uzvaru CART čempionātā, un to ir atkārtojis pēc katras savas uzvaras. Par godu šai tradīcijai raidījuma RPM 2Night vadītājs Džons Kernans Kastrunevesam deva iesauku «Zirnekļcilvēks». Turpmākajos gados šādi savas uzvaras ir svinējuši arī citi braucēji. Kastrunevess sava fotogēniskā izskata dēļ ir izcelts presē, tostarp, žurnālos People, ESPN The Magazine un Cosmopolitan.
Kastrunevess 2001. gadā saņēma Indianapolis 500 gada debitanta titulu. 2004. gadā viņš saņēma Skota Breitona balvu. Viņš 2014. gadā tika iekļauts Indy Lights slavas zālē, 2018. gadā tika iekļauts Longbīčas Motoru sporta slavas zālē un Teksasas Motoru sporta slavas zālē, un 2020. gadā tika iekļauts Team Penske slavas zālē.
Leigo ezermūzikas festivāls
Leigo ezermūzikas festivāls (et) ir Lutikē, Otepē apkārtnē, Valgas apriņķī kopš 1988. gadā notiekošs klasiskās un tautas mūzikas festivāls. Festivālu aizsāka igauņu biologs un ceļotājs Tenu Tamms astoņdesmito gadu sākumā nopirktā zemesgabalā ierīkotā tūrisma atpūtas kompleksā ar 14 uzstādinātiem ezeriem.
2017. gada 4. un 5. augustā festivāls atzīmēja savu 20. gadadienu, un togad tajā ar diviem koncertiem uzstājās orķestris un kamerkoris Voces musicales, ko diriģēja Ainārs Rubiķis. Pirmā koncerta programmā bija iekļauts Pētera Vaska vijoļkoncerts „Tālā gaisma”, kura solists bija Sandis Šteinbergs, bet festivāla noslēgumā savā 80. dzimšanas dienā diriģēja Nēme Jervi.
Vaclavova
Vaclavova (arī Vaclava) (be) ir ciems Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Ušaču rajonā. Bijusī latviešu kolonija.
Vēsture
Vaclavas koloniju nodibināja 1888. gadā Ļepjeļas apriņķa Vaclavas muižā, kad 2206 desetīnas nopirka 79 latviešu sabiedrība un sadalīja 11 daļās. Uz 10 daļām ierīkoja 79 saimniecības, bet mežs palika kopīpašumā.
1917. gadā kolonijā bija 96 saimnieki. Kolonistu 20 desetīnas lielās saimniecības komunisti sadalīja 8 līdz 9 desetīnu lielās. 1925. gada maijā iesākās zemes mērīšanas darbi, un septembrī bija izstrādāts sadalīšanas plāns. Kolonisti sadalījumam nepiekrita, un nolēma griezties pie rajona komitejas ar lūgumu to atcelt. Galarezultātā 1928. gadā Vaclavā zemi atgrieza tikai 28 saimniecībām. Vaclavas tautieši nostājās arī pret viņu saimniecību iesaistīšanu kolhozā. Tomēr 1929. gadā tāds tika nodibināts, tam dodot vārdu — "Celtne". Lai no iekoptām mājām neizdzītu, kolhozā bija jāiestājas. Darbs tur neveicās. Apsēja 35 ha ar auzām, pie kam uz vienu ha izsēja tikai vienu centneru graudu. Nezāles pārauga reto labību, un raža bija ļoti niecīga. Vaclavas ciema padomes robežās 1934. gadā bija 1780 ha zemes ar 181 saimniecību, no kurām 74 latviešu. Latviešu skolu atvēra 1918. gadā, bet 30. gados visa darbība šeit noritēja jau baltkrievu valodā. Luterāņu baznīcu slēdza.
1926. gadā tika nodibināta Vaclavovas latviešu nacionālā ciema padome. Kaut arī pašos latviešu ciemos gandrīz vai visi iedzīvotāji bija latvieši, tomēr latviešu skaits ciema padomē bija apmēram 40%. To likvidēja 1938. gadā.
Nostoca
Nostoca (cz) ir Čehijas vasaras lauka nometne Arktikā, viena no trijām Josefa Svobodas stacijas sastāvdaļām. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidienē Billefjorda atzara Petuniabuktas rietumu krastā, 5 km no pamestās krievu apmetnes Piramidenes. Stacija pieder Česke Budejovices Dienvidčehijas universitātei.
Vēsture
Čehoslovākijas zinātnieki pētījumus Svalbārā veikuši jau 1980. gados. Pirmā stacija Petuniabuktas rietumu daļā tika izveidota 2007. gadā, kad Piramidenes piestātnē tika uzstādīti divi konteineri, viens kā noliktava, bet otrs — dzīvošanai. Kā lauka nometne tika izmantota Krievijas uzņēmumam Arktikugol piederošais mednieku namiņš 6 km uz ziemeļiem. 2015. gadā tika uzbūvēta jaunā lauka nometne Nostoca. Stacija veidojas no četrām modulārām būvēm, kas savienotas ar lielu nojumi. Stacijā izvietotas dzīvojamās telpas, laboratorija, virtuve, tehniskās telpas ar elektroģeneratoru un niršanas aprīkojums. Stacija var izmitināt līdz 12 cilvēkiem vienlaicīgi. Josefa Svobodas stacijas galvenā mītne ir Juliusa Pajera Māja Longjērbīenē.
Zinātniskā darbība
Galvenā izpētes joma ir polārā ekoloģija.
Veseru iela
Veseru iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Veseru iela sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 55 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Veseru ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Luijs Agasi
Žans Luijs Rodolfs Agasi (fr, de; dzimis, miris ) bija šveiciešu/amerikāņu dabaszinātnieks, viens no glacioloģijas pamatlicējiem.
Iesākumā nodarbodamies ar ihtioloģiju, vēlāk pievērsās fosiliju pētīšanai. 1837. gadā ledāju pētīšanas rezultātā izvirzīja tēzi, ka uz Zemes kādreiz bijis ledus laikmets. No 1846. gada darbojās ASV.
Agasi neatzina darvinismu un bija poligēnisma piekritējs.
Agasi vārdā nosaukts Agasi rags un Agasi ezers.
Belfegora pirmskaitlis
Belfegora pirmskaitlis 1000000000000066600000000000001 ir pirmskaitlis, kas nosaukts par godu dēmonam Belfegoram, vienam no septiņiem elles prinčiem. Skaitlis satur māņticības elementus - tā pašā vidū atrodas zvēra skaitlis 666, kuram abās pusēs ir trīspadsmit nulles, kā arī tas sastāv no 31 cipara, kas ir skaitlis 13 no otra gala.
Autoceļš V5
V5 autoceļš Piebalgas—Dzelzāmurs—Ratstrauti ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu P89 pie Bernestiem caur Dzelzāmuru ar autoceļu V9. Autoceļš ir 7,6 km garš, klāts ar grants segumu un atrodas Ķekavas un Bauskas novados.
Elmpti
Fon Elmpti (de) bija vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Sāmsalā 14. gadsimta beigās un 18. gadsimtā Kurzemes guberņā. 1784. gadā baroni fon Elmpti ierakstīti Kurzemes bruņniecības matrikulā, bet 1854. gadā matrikulā ierakstīti grāfi Elmpti. Dzimtas valdījumā atradās Svitenes muiža Zemgalē.
Vēsture
Zināms, ka Vilhelma no Elmetes (1361–1406) dēls pārcēlās uz dzīvi Sāmsalā un tika uzņemts Sāmsalas bruņniecībā, bet viņa dēls Johans van Elmete dzīvoja Tallinā. Cita Elmptu dzimtas atzara pārstāvis bija Johans Martins fon Elmpts (1726-1802), kas ķeizarienes Elizabetes valdīšanas laikā 1749. gadā iestājās Krievijas Impērijas karadienestā un piedalījās Septiņgadu karā (1756-1763) pret Prūsiju. Vēlāk kā ģenerālis piedalījās arī Krievu—turku karā (1768—1774) un (1787—1792). 1790. gadā ieguva mantojamu Svētās Romas impērijas grāfa titulu, bet 1797. gadā ģenerālfeldmaršala pakāpi. Ieguva savā īpašumā Svitenes muižu, kurā pēc ģenerālfeldmaršala Johana Martina fon Elmpta nāves no 1802. gada saimniekoja viņa dēls grāfs Filips fon Elmpts (1763—1818), kas uzdienējās līdz Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnanta pakāpei.
Grāfa Johana fon Elmpta meita Cecīlija (Cäcilie Philippine von Elmpt, 1812-1892) apprecējās ar ķeizara Nikolaja I ģenerāladjutantu, ģenerālleitnantu Jozefu Karlu fon Anrepu (1798-1860) un 1853. gadā saņēma atļauju apvienot abu dzimtu uzvārdus vienā Anrepi-Elmpti (Grafen Anrep-Elmpt). 1855. gadā dzimta ierakstīta Igaunijas bruņniecības matrikulā. Viņu dēls bija ģeogrāfs grāfs Reinholds Anreps-Elmpts (Reinhold Johann Philipp, Graf Anrep-Elmpt, 1834-1888).
Svitenes muiža pārgāja Anrepu-Elpmtu dzimtas valdījumā, 1843. gadā tur piedzima viņu meita Marija (Maria Cäcilie Magdalene von Anrep-Elmpt, 1843-1925) un 1847. gadā meita Cecīlija, precējusies fon Keizerlinga (Cecile Maria Anna Amalie Elisabeth von Keyserlingk, 1847-1928).
Sanantonio "Rampage"
Sanantonio "Rampage" bija hokeja komanda, kas atradās Sanantonio, ASV, un spēlēja Amerikas hokeja līgā. Tā dibināta 2002. gadā.
Maiziki (Mākoņkalna pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Smagaņu ezers, viesu māja.
Devperkašs Gajadins
Devperkašs Gajadins (nl; dzimis ) ir Surinamas FIDE meistars šahā (2010). FIDE arbitrs (2012).
Biogrāfija
Pārstāvējis Surinamas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 10 reizes (1984, 2000-2016). 1984. gadā individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta medaļu.
Singapūras Satīns
Singapūras Satīns ir latviešu repa grupa, kas dibināta 2015. gadā. Grupas sastāvā ir Jānis Krīvēns (Salvadors da Lean, Burlaks), Niks Evalds (DJ Kalev), Juris Štrāls (Lielais Launags, Limo Leedaka), Eduards Gorbunovs (Comic Sans, Barona Centrs), Edgars Bāliņš (Tambura Pesto), Mārtiņš Plūme (Nokio Katana), Kārlis Zenne (Jumbo).
Biogrāfija
Grupas pirmais miksteips ar nosaukumu "Singapūras Satīns Vol.1" tika izlaists 2015. gada 8. decembrī, kam sekoja 2016. gada 7. jūnijā izdotais miksteips "Slazdo vai mirsti". Grupas pirmais albums ar nosaukumu "Iespēja viena" iznāca 2017. gada 9. jūnijā. 2018. gada 23. aprīlī klajā tika laists eksperimentālais miksteips ar nosaukumu "Lil Mixtape". 2019. gada 12. jūnijā izdots grupas otrais albums ar nosaukumu "Singapūras Satīns 2: Ne jau atkal".
2020. gadā grupa noslēdza līgumu ar starptautisko mūzikas ierakstu kompāniju "Universal Music Group", kļūstot par pirmajiem latviešu reperiem, kuri pieskaitāmi starptautiskai mūzikas izdevniecībai.
2022. gadā grupas dalībnieks Kristaps Strūbergs izstājās no grupas sakarā ar privātās dzīves samezglojumiem.
Apbrīnojamais Zirnekļcilvēks 2
"Apbrīnojamais Zirnekļcilvēks 2" (en) ir 2014. gada amerikāņu supervaroņu filma, kuras režisors ir Marks Vebs. Filma ir balstīta uz tāda paša nosaukuma (The Amazing Spider-Man) Marvel Comics izdoto komiksu.
Šī ir otrā daļa "Zirnekļcilvēka" atjaunotajā filmu sērijā. Filmā galvenās lomas atveido Endrū Gārfīlds (attēlo Pīteru Pārkeru), Emma Stouna (atttēlo Gvenu Steisiju) un Džeimijs Fokss. Filmas pirmizrāde ASV notika. Ir apstiprināta arī filmas 3. daļas veidošana.
Sūnu iela (Jūrmala)
Sūnu iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Sūnu iela sākas 130 metrus pirms krustojuma ar Mellužu prospektu un beidzas 100 metrus aiz krustojuma ar Vasaras ielu. Kopējais ielas garums ir 770 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu, bet posmā no Zemeņu ielas līdz dzelzceļam ir grants segums. Ielai ir strupceļš, jo starpā atrodas dzelzceļš. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Sūnu iela ir savienota ar šādām ielām:
Zemsliežu pamats
Gadījumos, kad nepieciešams panākt vienmērīgu dinamisko slodžu elastīgo izkliedi, padarīt stabilāku zemsliežu pamatu, aprobežoties ar esošās masas sliežu pielietošanu un nepalielināt sliežu masu, nodrošināt lielu pretestību pārvietojumiem, atteikšanos no biezas šķembu balasta kārtas, nodrošināt ilgu kalpošanas laiku un samazināt remonta izmaksas salīdzinājumā ar gulšņa režģa konstrukciju, izvēlas dzelzsbetona bloku vai rāmju zemsliežu pamatu veidu.
Dzelzsbetona gulsnis un brusa
Dzelzsbetona gulšņa un pārmijbrusas un tilta brusas uz balasta garums ir vismaz ≥5 cm īsāks par attiecīgā koka gulšņu un brusu garumu, Sliežu ceļa platumam 1435 mm un 1520 mm gulšņa garums var būt 2600 mm - 2700 mm. Viena dzelzsbetona gulšņa masa ir aptuveni 265 kg. Gulšņu šķērsgriezums ir reljefains, viscaur ar trapeces formu. Piemēram, gulsnim ŠS-1 un ŠS-1u (pastiprināts) zem sliedes paliktņa ir vislielākais šķērsgriezuma laukums (paliktņa vidū — šķērsgriezuma trapeces forma ar malām a=170mm, b=300÷305mm, h=193mm ), nedaudz mazāks šķērsgriezums ir gulšņa galos (trapeces — a=224÷229mm, b=300÷305mm, h=145÷150mm ), bet vismazākais — gulšņa vidusdaļā (trapece — a=174÷182mm, b=250÷255mm, h=145÷155mm ). Pārmijas un tilta brusas uz balasta ir brangākas, smagākas un kantainākas (ar mazāk izteiktu trapeci) par gulšņiem. Tilta brusai uz balasta: armatūras stieple var būt kombinēta no 3 mm un 5 mm diametra stieples; kopējā masa — 285 kg, stieples masa t.sk. atkarībā no tās izturības var mainīties ievērojamās robežās no 0,4 kg — 10 kg uz brusu.
Koka gulsnis un brusa
Piesūcināts koka gulsnis ar eļļainiem antiseptiķiem kalpo aptuveni 15-20 gadus, atkarībā no kravslodzes un vietējiem ūdens novadīšanas apstākļiem, kādos tas strādā. Koka gulšņus un brusas parasti izgatavo no: ozolkoka, priedes, egles, dižegles, lapegles, retāk no citiem kokiem. Koka gulšņus un brusas pēc to šķērsgriezuma profiliem iedala vairākos tipos — pēdas platums tipiem variē no 230 mm — 250 mm, augstums no 105 mm — 180 mm ņemot vērā konkrētā sliežu ceļa ekspluatācijas parametrus. Tilta brusas bezbalasta klātnei izraugās 3,25 m garas ar taisnstūra šķērsgriezumu (22cm÷23cm) x (24cm÷26cm). Lielākas neņem, lai nepārslogotu tiltu. Koka gulšņu garums dzelzceļa sliežu ceļa platumam no 1435 mm un 1520 mm var būt robežās no 2600 mm - 2750 mm - 2800 mm. Pagarinājums pārmiju pārvedas brusām ir ar soli 0,20 m vai 0,25 m līdz maksimālajam brusas garumam, kāds ir — 5,25 m. Koka gulšņiem un brusām ir šādas pielaides: garumā ±30 mm; platumā un augstumā +10 mm / -3 mm; taisnstūra 90 grādu maksimālā novirze 3 grādi; kā arī speciāliem apstākļiem pasūtītāja noteiktās pielaides pusēm savstarpēji vienojoties, piemēram, samazinot pielaidi tilta brusām bez balasta. Piesūcināta koka gulšņa masa ar garumu 2,75 m var variēties no 70 kg — 100 kg, atkarībā no šķērsprofila tipa un koka sugas. Gulšņu un brusu masu katram tipam nosaka, ņemot vērā tilpummasu vai nosverot.
Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labākās filmas
Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labākās filmas ir saskaņā ar britu žurnāla Sight & Sound veiktajām aptaujām sastādīts labāko filmu saraksts.
Britu Filmu institūta izdotais žurnāls Sight & Sound kopš 1952. gada ik pēc desmit gadiem publicē labāko filmu sarakstu. Pēdējais saraksts izdots 2022. gadā. Aptaujas rezultātā publicēts "kritiķu balsojums", kas pamatā balstījās uz 1639 kritiķu, programmētāju, akadēmiķu un filmu izplatītāju balsojumu, kā arī "režisoru balsojums", kas atspoguļoja 480 filmu režisoru un producentu balsojumu.
Sanluisas province
Sanluisas province ir viena no Argentīnas 23 provincēm valsts centrālajā daļā. Robežojas ar Larjohas provinci ziemeļos, ar Kordovas provinci austrumos, ar Lapampas provinci dienvidos, ar Mendosas provinci rietumos un ar Sanhuanas provinci ziemeļrietumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Sanluisa. Sanluisas provinces kopējā platība ir 76 748 km², pēc 2010. gada datiem provincē dzīvo 432 310 iedzīvotāji. Tā ir astoņpadsmitā lielākā province Argentīnā pēc platības un deviņpadsmitā pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta deviņos departamentos.
Fumūzs (peldētājs)
Fumūzs (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Olimpiskajās spēlēs Fumūzs startēja trijās peldēšanas disciplīnās — brīvā stila 1000 metru, brīvā stila 4000 metru un 200 metru peldēšanā uz muguras. Visās šajās disciplīnās viņš startēja tikai kvalifikācijas kārtā, finālam mačam nekvalificējoties.
Dean Court
Dean Court ir stadions Bornmutā, Anglijā. Stadionā ietilpst 11 360 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada A.F.C. Bournemouth.
Maiziki (Lūznavas pagasts)
Maiziki ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Kumu mākslas muzejs
Galvenajā muzeja kolekcijā ir atrodami Igaunijas mākslas darbi, sākot no 18. gadsimta. Ir arī izstādes, kurās izrādīti gan igauņu, gan ārzemju modernās un laikmetīgās mākslas darbi. Eiropas Muzeju forums šo nosauca par 2008. gada Eiropas gada muzeju.
Kumu ir akronīms no vārda igauņu valodā Kunstimuuseum (mākslas muzejs).
Mehmets Šolls
Mehmets Tobiass Šolls (de, dzimis ) ir Vācijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā, bijis Vācijas futbola izlases dalībnieks.
Savu lielāko daļu karjeras pavadījis Vācijas komandā Bayern Munich. Savas karjeras laikā uzvarējis UEFA kausa finālā 1996. gadā, UEFA Čempionu līgā 2001. gadā un izcīnījis astoņus Vācijas Bundeslīgas titulus.
Vācijas futbola izlases sastāvā 1996. gadā kļuvis par Eiropas čempionu. Piedalījies arī 2000. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Vācija
Cygnus Mass Simulator
Cygnus Mass Simulator bija 5061 mm augsts alumīnija cilindrs ar diametru 2900 mm un masu aptuveni 3800 kg. Tajā iemontēti 22 akselerometri, 2 mikrofoni, 24 termopāri un 12 tenzodevēji. Pie tā atradās divi ISIPod Cubesat palaišanas iekārtas ar četriem nanopavadoņiem.
Lidojuma gaita
Cygnus Mass Simulator tika palaists 21:00 UTC ar nesējraķeti Antares 110 (lidojums A-ONE) no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. Kad Cygnus Mass Simulator vēl atradās pievienots otrajai pakāpei, no tā tika atdalīti četri nanopavadoņi.
Cygnus Mass Simulator tika ievadīts orbītā 240 km x 260 km) ar slīpumu 51,6 grādi.
Tas no orbītas nogāja un sadega atmosfērā 2013. gada 10. maijā.
Jekaterina Dorošķeviča
Jekaterina Dorošķeviča (dzimusi ) ir Latvijas pedagoģe un politiķe. Šobrīd darbojas 14. Saeimā, pārstāv partiju "Stabilitātei!". Pirms kļūšanas par parlamenta deputāti viņa bija pirmsskolas pedagoģe.
2019. gadā absolvējusi Daugavpils Universitāti, angļu filoloģijas specialitātē.
2022. gada rudenī notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās J. Dorošķeviča kandidēja no partijas "Stabilitātei!" saraksta Latgales vēlēšanu apgabalā, taču sākotnēji netika ievēlēta. Īsi pēc vēlēšanām viņa kļuva par 14. Saeimas deputāti Nadeždas Tretjakovas vietā, kura nolika mandātu, nenostrādājot Saeimā pat vienu dienu.
Zviedrija Eirovīzijas dziesmu konkursā
Zviedrija Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 62 reizes, debitējot 1958. gada konkursā, izlaižot tikai 1964., 1970. un 1976.gada konkursus. Zviedrija ir viena no visveiksmīgākajām Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībvalstīm, kopumā gūstot 7 uzvaras, kas ir tik pat cik Īrijai. Zviedrija ir arī visveiksmīgākā Eirovīzijas dalībniece 21.gadsimtā.
Ziemeļu baltkrūtainais ezis
Ziemeļu baltkrūtainais ezis jeb ziemeļu baltkrūšu ezis, arī Austrumeiropas ezis (Erinaceus roumanicus) ir ežu dzimtas (Erinaceidae) suga, kas pieder pie Eirāzijas ežu ģints. Ziemeļu baltkrūtainais ezis mājo Eiropas austrumos, sākot ar Poliju, Austriju un Balkāniem, Grieķiju, Korfu un Rodas salas ieskaitot, izplatība turpinās cauri Ukrainai un Krievijai, sasniedzot Obas upi Sibīrijā. Suga ir plaši izplatīta un bieži sastopama savā areālā. Šos dzīvniekus vēl viduslaikos ķēra gaļai, tomēr lietot ezi pārtikā ir bīstami, jo eži ir dažādu slimību pārnēsātāji. Ziemeļu baltkrūtainajam ezim ir 5 pasugas.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē ziemeļu baltkrūtainais ezis tika klasificēts kā baltkrūtainā eža (Erinaceus concolor) pasuga — Erinaceus concolor roumanicus. Tomēr 1990. gadu morfoloģiskie un vēlāko gadu ģenētiskie pētījumi rosināja zinātniekus pārvērtēt Eirāzijas ežu ģinti un, balstoties uz šiem pētījumiem, ziemeļu baltkrūtainais ezis kopš 2005. gada tiek izdalīts kā atsevišķa suga — Erinaceus roumanicus.
Joprojām daudzos informācijas avotos latviešu valodā tiek atzīmēts, ka Latvijā dzīvo baltkrūtainais ezis (Erinaceus concolor), tomēr līdz ar sistemātikas izmaiņām 2005. gadā Latvijā mājo ziemeļu baltkrūtainais ezis (Erinaceus roumanicus) — kādreizējā baltkrūtainā eža pasuga.
Latvijā
Latvijā ziemeļu baltkrūtainais ezis ir parasta un bieži sastopama ežu suga, kas mājo visā valsts teritorijā. Savas sastopamības dēļ tieši šīs sugas pārstāvi Latvijā visbiežāk mēdz saukt par ezi. To bieži var novērot apdzīvoto vietu tuvumā, pilsētas ieskaitot. Latvijā tas mājo gandrīz visur, kur vien ir dzīvei labvēlīgi apstākļi: sausās, ar barību bagātās un ar piemērotām ziemošanas vietām nodrošinātās vietās. Tie ir lapu un jauktu koku meži, biežāk sīkmeži un mežmalas, birztalas, vairāk vai mazāk aizaugušas un aizaugošas pļavas, krūmāji, dārzi, parki un apstādījumi. Nav sastopams vienīgi purvos un lielos, vecos vienlaidu mežos.
Latvijā mājo vēl viena ežu suga - brūnkrūtainais ezis (Erinaceus europaeus), kas sastopams samērā reti un kas mājo galvenokārt valsts ziemeļaustrumos. Abas sugas izskatās ļoti līdzīgas un vislabāk atšķiramas, apskatot vēderu. Brūnkrūtainajam ezim uz krūtīm ir izteikts brūns laukums. Baltkrūtainajam viss vēders ir bālgani pelēcīgs. Brūnkrūtainais ezis vidēji ir arī nedaudz mazāks.
Izskats
Ziemeļu baltkrūtainais ezis ir neliels zīdītājs ar kompaktu, apaļīgu ķermeni. Pieauguša dzīvnieka garums ir apmēram 23—35 cm, bet svars atkarīgs no sezonas. Rudenī pirms ziemas miega ezim ir uzkrātas tauku rezerves. Vasarā baltkrūtainais ezis sver 600—800 g, rudenī apmēram 1200 g. Tēviņi vidēji ir lielāki nekā mātītes. Galva salīdzinoši neliela, ķīļveidīga, ar noapaļotām, labi attīstītām, bet īsām ausīm (apmēram 3,5 cm), ar apaļām, melnām acīm un nelielu, izstieptu, smailu, ļoti kustīgu, allaž mitru purniņu. Kājas īsas, turklāt pakaļkājas nedaudz garākas par priekškājām, ķepām pieci pirksti. Trīs vidējie pirksti labi attīstīti un samērā gari, bet abi malējie ķepas abās malās īsāki un vājāki. Nagi gari. Aste ļoti īsa, apmēram 2—3,9 cm.
Kā visi eži baltkrūtainais ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, ap 2,5—3,5 cm garām adatām. Pieaugušam ezim ir apmēram 7000 adatu. Dzīvnieks izskatās pelēkbrūns, tā adatas ir brūnas ar baltiem galiņiem. Reizēm sastopami gaišas krāsas indivīdi. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Starp adatām aug daži ļoti tievi, gari mati. Adatas pakāpeniski izkrīt un to vietā aug jaunas. Adataino bruņu priekšgalā ir kaila (ar adatām un apmatojumu nesegta) ādas iežmauga, lai ezim būtu vieglāk saritināties kamolā. Pārējās ar adatām nesegtās ķermeņa daļas klāj raupjš, tomēr salīdzinoši mīksts matojums. Apmatojuma, ieskaitot adatas, maiņa norit ļoti lēni un pakāpeniski. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē ir tumši brūna ar gaiši pelēku, gandrīz baltu laukumu uz krūtīm. Galva un sāni tumšāki par kaklu, krūtīm un vēderu.
Uzvedība
Ziemeļu baltkrūtainais ezis ir vientuļnieks un nakts dzīvnieks, kļūst aktīvs vakara krēslas stundās, tomēr pavasarī nereti sastopams arī gaišajā diennakts periodā. Dzimumbriedumu sasnieguši tēviņi ir ļoti agresīvi viens pret otru. Ezis parasti pārvietojas vienmērīgos, ātros soļos, ik pa laikam apstājoties un ošņājot gaisu, bet spēj arī samērā ātri skriet (līdz 10 km/h ) un lekt. Nelabprāt, tomēr, ja nepieciešams, samērā labi peld. Ezim galvenās maņas ir oža un dzirde. Ezis izdala specifisku muskusa smaku. Tas regulāri iezīmē savu apdzīvojamo teritoriju un aktīvi aizsargā to no sugasbrāļiem. Ir pēdminis un atbalstās uz visas pēdas apakšējās virsmas. Ejot izpleš pirkstus, turklāt priekškājām mazliet vairāk nekā pakaļkājām. Ar samērā garo vidējo pirkstu palīdzību regulāri tīra adatas.
Hibernācija
Ziemeļu baltkrūtainais ezis ziemas sezonā, īpaši reģionos ar aukstu ziemu ieslīgst hibernācijā jeb ziemas miegā laikus sagatavotā migā, kas rūpīgi izveidota no sausas zāles un lapām. Ziemošanas miga var būt ierīkota dažādās vietās: zem koka saknēm, zem nogāzta koka stumbra, zem kritalu un lapu kaudzes un zem bieza žagaru krāvuma, alā, kā arī zem kādas būves pamatiem. Migas kopējais diametrs atkarīgs no būvmateriāla un atrašanās vietas, tas var būt 30–60 cm, migas sienu biezums var sasniegt 20 cm. Guļa Latvijā parasti sākas oktobrī, kad gaisa temperatūra noslīd zem +10 °C. Siltākos reģionos, kuros ziemas laikā pietiek barības, ezis var vispār negulēt ziemas miegu. Hibernācijas laikā vielmaiņa kļūst ļoti lēna, sirds palēninās no 190 sitieniem minūtē līdz 20 sitieniem minūtē, arī elpošana kļūst ļoti lēna — viena vai divas ieelpas minūtē. Dzīvnieka ķermeņa temperatūra samazinās līdz 10 °C. Vienīgais, kas uztur ezi pie dzīvības ir tā tauku rezerves, kurām jābūt pietiekami lielām, lai dzīvnieks izdzīvotu. Ziemeļu baltkrūtainais ezis Latvijā mostas aprīlī, retos gadījumos marta beigās. Pavasarī pēc ziemas miega ezis pamostas par ⅓ vieglāks kā ieslīgstot hibernācijā. Pamodies dzīvnieks ir izsalcis un ļoti izslāpis. Siltajā sezonā tēviņš midzeņus neveido, bet dienas pavadīšanai izmanto dažādas dabiskas slēptuves, toties mātīte veido migu mazuļiem.
Ienaidnieki
Briesmu gadījumā baltkrūtainais ezis parasti nevis bēg, bet ritinās kamolā. Lielākā daļa plēsēju ar adatām arī tiek aizbaidīti. Pirms sagrābšanas plēsējs cenšas ezi apvelt uz muguras. Tā galvenie dabiskie ienaidnieki ir liela auguma pūces, īpaši ūpji, klinšu ērglļi, āpši, mežacūkas, meža caunas, lapsas un suņi. Ļaunumu nodara arī neuzmanīgi transporta līdzekļu vadītāji un kūlas dedzinātāji. Ežus līdz nāvei var novārdzināt vairākas infekcijas slimības, turklāt visi savvaļas eži ir invadēti ar dažādiem gan ārējiem, gan iekšējiem parazītiem, piemēram, ērcēm, blusām, utīm, velteniskajiem un plakanajiem tārpiem. Visbiežāk eži mirst hibernācijas laikā, nepārciešot ziemu. Ziemošanu nelabvēlīgi ietekmē ilgstošs kailsals, plāna sniega kārta, pavasara pali, ja tiem seko sals. Šādos apstākļos var aiziet bojā pat 60% iepriekšējā vasarā dzimušo ežu.
Barība
Ziemeļu baltkrūtainais ezis kā visi eži salīdzinoši ar savu lielumu daudz ēd. Ēdot parasti raksturīgi šmaukstina un pēc ēšanas sevi aplaiza. Ezis ir visēdājs un visu, ko vien var atrast un noķert, apēd. Galvenokārt tas pārtiek no kukaiņiem (arī indīgajiem), to olām un kāpuriem, tārpiem (visiecienītākās ir sliekas), gliemjiem. Ēd arī mitrenes, simtkājus, zirnekļus. Reizēm noķer kādu abinieku, rāpuli, izēd uz zemes ligzdojošu putnu perēkļus, peļveidīgo grauzēju midzeņus. Barojas arī ar zālaugiem, lapām, sēklām, dažādiem augļiem, ogām, sēnēm un pat sūnām, bet veģetācija aizņem nenozīmīgu daļu no kopējās diētas. Reizēm barojas arī ar maitu un ir biežs viesis izgāztuvēs. Labi atceras un regulāri apmeklē vietas, kurās tiek piebarots. Ēšanas ieradumi atkarīgi no izplatības reģiona un dzīvnieka vecuma.
Vairošanās
Ziemeļu baltkrūtainais ezis dzimumbriedumu sasniedz apmēram 9—10 mēnešu vecumā. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Kā visiem ežiem arī baltkrūtainajam ezim ir poligāmas attiecības. Vairošanās periods sākas pēc hibernācijas, Latvijā tas ir aprīlī vai maijā. Riesta laikā tēviņi mēdz doties tālākos pārgājienos, lai atrastu mātīti. Pārošanās periodā dzīvniekus var novērot ne tikai pa pāriem, bet arī nelielās grupiņās, kas sastāv no vienas mātītes un diviem vai trijiem tēviņiem, kuri cits pret citu izturas agresīvi. Ja citi tēviņi netraucē, aplidojot mātīti, tēviņš svilpdams tekalē ap viņu, mezdams loku pēc loka, līdz sapārojas. Var paiet vairākas stundas tēviņam riņķojot ap mātīti. Ja mātīte turpina nepieņemt tēviņu, kas izpaužas izslietās adatās, tēviņš beidzot atkāpjas un pamet mātīti. Ja mātīte pieņem partneri, tā noglauž adatas un pieplok pie zemes. Pēc vairākkārtējas sapārošanās tēviņš partneri atstāj.
Latvijā ežiem ir viens metiens. Grūsnības periods ilgst 31—35 dienas. Metienā 2—8 mazuļi, tipiski 4—5. Mātīte mazuļiem izveido midzeni, kas parasti atrodas biezos krūmos, aizaugušā bedrē vai alā. Miga ir lodveidīga, apmēram 15–20 cm plata, kas parasti darināta no sausām lapām un zāles, bet iekšpuse izklāta ar sūnām. Mazuļi piedzimst akli un kaili, to mīkstās adatas apslēptas zem īpašas ādas plēves, kas pēc 36 stundām izzūd. Ezēnu ķermenīšu virspusi un sānus pārklāj gaišas, mīkstas un reti augošas adatas, skaitā apmēram 100. Pieaugot adatu skaits aizvien palielinās, kuras mazuļi spēj mazliet arī sasliet un šo spēju izmanto, lai savstarpēji cīnoties par piekļūšanu pie zīdekļa. Pēc 2 nedēļām mazuļiem atveras acis, mīkstās adatas nomainītas pret jaunām - cietākām, tumšākām. Ezēni šajā vecumā jau prot savilkties arī kamolā. Nepilna mēneša vecumā ezēni sāk patstāvīgi staigāt un dodas mātei līdzi barības meklējumos. Zīdīšanas periods ilgst apmēram mēnesi. Pēc tā beigām jaunā paaudze drīz kļūst patstāvīga. Ziemeļu baltkrūtainā eža dzīves ilgums ir 6—7 gadi.
Sistemātika
Ziemeļu baltkrūtainajam ezim ir 5 pasugas:
10000000 (skaitlis)
Nosaukumi
Vairākās valodās skaitlim 10 000 000 ir īpaši nosaukumi. Indijas subkontinenta valstīs to reizēm apzīmē kā 1,00,00,000 un dēvē par kroru, piemēram, (kroṛ jeb karoṛ),  (karoṛ),  (koṭi). No Indijas šis skaitļavārds jau senajos laikos ieviesās arī (yī qiānwàn),  (kurō),  (kot) un citās Āzijas valodās.
Mihails Rogals
Mihails Rogals (dzimis 1939. gada 9. novembrī Baltkrievijas PSR) ir Latvijas baltkrievu inženieris-hidroenerģētiķis un politiķis. Bijušais Rīgas HES priekšnieks, Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990—1993).
Dzīvesgājums
Bijis PSKP biedrs. Atmodas laikā aktīvi darbojies pret Latvijas neatkarības atjaunošanu. Bija Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990—1993), ievēlēts no 172. Salaspils vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība".
Pēc Augstākās padomes deputāta pilnvaru beigām M. Rogals darbojās "Latvenergo" un Rīgas HES.
2001. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Salaspils domē no Latvijas Demokrārtiskās partijas. 2005. gadā M. Rogals tika atkārtoti ievēlēts Salaspils novada domē jau no Tautas Saskaņas partijas saraksta. 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Salaspils novada domē no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta un tika ievēlēts arī par novada domes priekšsēdētāja Raimonda Čudara vietnieku.
2010. gadā nesekmīgi kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra", bet 2013. gada pašvaldību vēlēšanās atkal tika ievēlēts Salaspils novada domē kā vienīgais partijas "Alternative" deputāts. Vēlētāju atbalstu saņēma arī 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās, turpinot darboties Salaspils novada domē, taču 2021. gada pašvaldību vēlēšanās novada domē vairs netika ievēlēts.
100000000 (skaitlis)
100 000 000 (simts miljoni) ir naturāls skaitlis starp skaitļiem 99 999 999 un 100 000 001. Šo skaitli var pierakstīt arī kā 108. To raksta kā 100,000,000 (ASV un Apvienotajā karalistē) vai 100.000.000 (Vācijā).
Nosaukumi
Vairākās valodās skaitlim 100 000 000 ir īpaši nosaukumi. Austrumāzijas valstu valodās tam ir sevišķa nozīme kā miriādei kvadrātā. Piemēram, (yì),  (oku),  (eok).
Lielais Murmasts
Lielais Murmasts (arī Murmastienas ezers, Murmastienes ezers) ir noteces purva ezers Varakļānu novada Murmastienes pagasta rietumu daļā.
Dibens - dūņains, kūdrains, siekstains, atrodas celmi. Krasti - augsti. Iztek - Murmastiene uz Mazo Murmastu. Ūdens krāsa - brūnūdens. Makrofīti - augstāko ūdensaugu veģetācija nav konstatēta. Ezerā dzīvo asari un līdakas. Ligzdo pīles.
Ezers ietilpst Teiču dabas rezervāta teritorijā.
Vēsmas iela (Jūrmala)
Vēsmas iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Vēsmas iela sākas krustojumā ar Krasta ielu un beidzas krustojumā ar Ventspils šoseju. Kopējais ielas garums ir 430 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Vēsmas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Vāveru iela ir savienota ar šādām ielām:
Ksavers Šlāgers
Ksavers Šlāgers (de, dzimis ) ir austriešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Šlāgers pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu RB Leipzig un Austrijas futbola izlasi.
Jākobs Markstrems
Jākobs Markstrems (dzimis 1990. gada 31. janvārī) ir zviedru hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2023) Markstrems pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Kalgari "Flames".
Spēlētāja karjera
2010. gada vasarā Markstrems pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās Amerikas hokeja līgas klubam Ročesteras "Americans". 2010.—11. gada sezonā Markstrems aizvadīja vienu spēli Floridas "Panthers" rindās, taču nākamajā sezonā viņš "Panthers" formā laukumā devās septiņās spēlēs. 2012.—13. gada sezonā Markstrems aizvadīja visvairāk spēles starp visiem "Panthers" vārtsargiem.
2013.—14. gada sezonā Markstrems "Panthers" rindās aizvadīja vien 12 spēles, un sezonas otrajā pusē tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks", kur kļuva par komandas otro vārtsargu aiz Edija Leka. 2017. gadā Markstrems kļuva par komandas pamatvārtsargu. 2020. gadā hokejists pievienojās Kalgari "Flames".
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Markstrems spēlējis arī 2010. gada Pasaules čempionātā, tajā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas, kā arī 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos junioriem, 2009. gadā izcīnot sudraba, bet 2010. gadā — bronzas medaļas. 2009. gadā Markstrems ieguva arī turnīra labākā vārtsarga balvu.
Dzelzs(III) hlorīds
Dzelzs(III) hlorīds jeb dzelzs trihlorīds (FeCl3) ir trīsvērtīgās dzelzs un sālsskābes sāls. Tīra dzelzs(III) hlorīda kristāli ir sarkanbrūnas plānas heksagonālas plāksnītes (caurejošā gaismā sarkanvioletas, atstarotā — zaļganas). FeCl3 ir stipri higroskopisks, gaisā kāri uzsūc ūdeni un veido vispirms kristālhidrātu FeCl3 · 6H2O (dzeltenbrūnus neskaidri izteiktus kristālus jeb sferolītus), bet ar laiku izplūst, veidojot tumši brūnu, gandrīz melnu šķīdumu (Oleum martis).
Iegūšana
Iedarbojoties uz dzelzi ar sālsskābi vai hlorūdeņradi, rodas dzelzs(II) hlorīds FeCl2. To var oksidēt ar hloru līdz dzelzs(III) hlorīdam (reakcija ir apgriezeniska): Laižot hloru cauri dzelzs dihlorīda šķīdumam, iegūst dzelzs trihlorīda kristālhidrātu.
Īpašības
Karsējot atmosfēras spiedienā, dzelzs trihlorīds sāk lēnām sadalīties, veidojot dihlorīdu un molekulāru hloru:
Dzelzs(III) hlorīds ir oksidētājs, piemēram, tas oksidē metālisko varu. Šajā procesā rodas šķīstoši vara hlorīdi: Tāpat tas var oksidēt jodūdeņradi līdz brīvam jodam:
Dzelzs(III) hlorīds ir korozīva, visai toksiska viela.
Šķīstot ūdenī, dzelzs trihlorīds spēcīgi sakarst. Dzelzs trihlorīds šķīst arī spirtā, glicerīnā, ēterī, acetonā. Ūdens šķīdumiem piemīt stipri skāba reakcija. Sildot vai stipri atšķaidot hidrolīze pastiprinās un veidojas koloidāls dzelzs hidroksīds. Nav iespējams iegūt bezūdens dzelzs trihlorīdu, iztvaicējot šķīdumu, jo izdalās hlorūdeņradis un paliek dzelzs oksīds.
Izmantošana
Dzelzs(III) hlorīda šķīdumu lieto radiotehnikā iespiesto plašu kodināšanai. Tipogrāfijā lieto oforta vai cinkogrāfijas formu kodināšanai kā mazāk kaitīgu alternatīvu slāpekļskābei. Izmanto arī par kodni audumu krāsošanā un koagulantu ūdens attīrīšanā. Organiskajā sintēzē plaši izmanto par katalizatoru izteikto skābo īpašību dēļ (piemēram, aromātisko ogļūdeņražu elektrofilās aizvietošanas reakcijās). Bezūdens FeCl3 lieto benzola un toluola hlorēšanai. Agrāk dzelzs trihlorīda šķīdumu izmantoja asiņošanas apturēšanai koagulējošo īpašību dēļ.
Skeleta animācija
Šo metodi 1988. gadā ieviesa Nadia Magnenat Thalmann, Richard Laperrière un Daniel Thalmann. Šo paņēmienu izmanto praktiski visās animācijas sistēmās, kur vienkāršotas lietotāja saskarnes ļauj animatoriem kontrolēt sarežģītus algoritmus un milzīgu ģeometrijas kopumu; īpaši ar apgriezto kinemātiku un citām "uz mērķa orientētām" metodēm. Tomēr principā tehnikas mērķis nekad nav atdarināt reālus anatomijas vai fiziskos procesus, bet tikai kontrolēt tīklojuma (mesh) datu deformāciju.
Tehnika
Takelāža (Rigging) padara mūsu personāžus spējīgus kustēties. Process ir tāds, ka mēs paņemam šo digitālo skulptūru un mēs sākam veidot skeletu, muskuļus, kā arī visam klāt pieliekam mūsu tēlam ādu. Mēs arī izveidojam animācijas vadības ierīču komplektu, kuru mūsu animatori izmanto ķermeņa stumšanai un vilkšanai apkārt.
Šo paņēmienu izmanto, veidojot kaulu virkni (kam nav jāatbilst nevienai reālās pasaules anatomiskai iezīmei), ko dažkārt dēvē arī par takelāžu (rigging) lietvārdu izpratnē. Katram kaulam ir trīsdimensiju transformācija no noklusējuma saistītās pozas (kas ietver tā pozīciju, mērogu un orientāciju) un izvēles pamata kaulu. Tāpēc kauli veido hierarhiju. Bērna mezgla pilnīga transformācija ir tā vecāku transformācijas un paša bērna pārveidošanas rezultāts. Tātad, pārvietojot augšstilba kaulu, tiks pārvietota arī apakšstilba daļa. Tā kā personāžs tiek animēts, kauli laika gaitā mainās to transformācijā kāda animācijas kontroliera ietekmē. Ietērpu parasti veido gan priekšējā kinemātika, gan apgrieztā kinemātika, kas var savstarpēji mijiedarboties. Skeleta animācija attiecas uz priekšējo kinemātisko daļu, kurā pilns kaulu konfigurāciju komplekts identificē unikālu pozu.