cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kevins Dallmans
Spēlētāja karjera
2012. gadā no Kazahstānas kopā ar ģimeni tika izraidīts. Nākamo sezonu hokejists uzsāka Sanktpēterburgas SKA sastāvā. Pēc divām SKA aizvadītām sezonām Dallmans tomēr atgriezās Astanas "Baris", 2014. gada maijā noslēdzot ar klubu trīs gadu līgumu. 2015.—16. gada sezonā ceturto reizi karjerā kļuva par rezultatīvāko KHL aizsargu. 2019. gada vasarā paziņoja par karjeras beigšanu.
2013. gada ievadā Dallmans pieņēma Kazahstānas pilsonību, jau februārī spēlējot Kazahstānas hokeja izlases sastāvā Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā Rīgā. Izlases rindās spēlējis četros pasaules čempionātos.
Bedtime Stories
Bedtime Stories ir ASV mūziķes Madonnas sestais studijas albums, kuru ierakstu kompānija Maverick Records izdeva 1994. gada 25. oktobrī. 1995. gadā šis albums tika nominēts Grammy balvai nominācijā labākais Pop/Vocal albums. Visā pasaulē ir pārdotas aptuveni 7 miljoni šī albuma kopijas.
7 (skaitlis)
7 (septiņi) ir pirmskaitlis, kurš atrodas starp 6 un 8.
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās Pieraksts ar Romiešu cipariem: VII
Alektene
Alektene vai Alcitene (latīņu: Allecten vai Allciten) bija sēļu zeme līdz 13. gadsimta vidum, kad to iekļāva Livonijas ordeņa valsts teritorijā.
Teritorija
Tiek uzskatīts, ka 1251. gada dokumentā minētais Alektenes pilsnovads atradies lielu mežu vidū Daugavas kreisajā krastā uz dienvidaustrumiem no Kalves zemes.
Kaut gan precīza lokalizācija nav iespējama, visticamāk, ka mūsdienās Alektenes vai Alcitenes zemes teritoriju aizņem Augšdaugavas novada austrumu daļu (iepriekšējo Ilūkstes novadu), kam lietuviešu valodā ir saglabājusies nosaukuma forma Alūksta (vai Ilūkšta, Alūkšta). Vēl 16. gadsimtā Ilūkste dēvēta par Ilikseni (vācu: Illiksen). Lietuvas Sēlijas daļā blakus Ilūkstes novadam atrodas Rokišķu rajons, kurā ar līdzīgu nosaukumu atrodams pilskalns pie Alsetas ezera (Alsetos piliakalnis). 1251. gada 3. februārī Romas pāvesta kūrija pieņēma lēmumu likvidēt Zemgales bīskapiju un tās teritoriju pievienot Rīgas bīskapijai, tomēr Livonijas ordenis panāca, ka 1254. gada 23. maijā Romas pāvests Inocents IV sevišķi apstiprināja Livonijas ordeņa tiesības uz Alektenes, Kalves, Sēlenes, Medenes un Nīcgales pilīm un ciemiem.
1259. gada dokumentā, kurā Lietuvas ķēniņš Mindaugs precizēja Livonijas ordenim dāvinātās Sēlijas zemes robežas, minēti Alze, Medennen, Calven, Mallaisen, Thowraggen, Utten, Uspal u.c. pilsnovadi.
Alze var tikt identificēta ar agrāk 1251. gadā pieminēto Allecten pilsnovadu.
Volejbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — pludmales volejbols vīriešiem
Vīriešu pludmales volejbola turnīrs 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā norisinājās no 28. jūlija līdz 9. augustam Horse Guards Parade.
Priekšsacīkstes
Komandas iegūst 2 punktus par uzvaru un 1 punktu par zaudējumu. Ja divām komandām grupu turnīra beigās ir vienāds punktu skaits, tad uzvarētāju nosaka pēc savstarpējās spēles rezultāta. Ja trim vai vairāk komandu ir vienāds rezultāts, tad uzvarētāju nosaka pēc 1) punktiem starp šīm komandām, 2) punktu attiecības grupā, 3) pēc olimpiskā ranga. Katras grupas divas labākās komandas kvalificējas astotdaļfinālam, kā arī divas labākās trešo vietu ieguvējas. Atlikušās četras trešo vietu ieguvējas piedalās pēdējās cerības turnīrā un divas uzvarētājas iegūst vietu astotdaļfinālā.
Pēdējā cerība
No sešām komandām divas labākās kvalificējas izslegšanas turnīram. No četrām atlikušajām komandām atlikušās divas vietas izslēgšanas turnīrā iegūst tās, kuras uzvar pēdējās cerības mačā.
Šī tabula parāda trešo vietu ieguvēju rezultātus pēc grupu turnīra un pirms pēdējās cerības mača.
Ernests Blanks
Ernests Blanks (1894-1972) bija latviešu publicists, rakstnieks un vēsturnieks. Pirmais politiskais publicists, kurš 1917. gada maijā formulēja prasību pēc pilnīgi neatkarīgas Latvijas valsts. Pirmais nosauca to laika posmu, kurš vainagojās ar Latvijas Republikas pasludināšanu, par latviešu tautas Otro atmodu.
Dzīvesgājums
1917. gada vasarā viņš atgriezās dzimtenē, kur bija LNDP oficiālā laikraksta "Brīvā Latvija" redaktors Valmierā, kādu laiku bija arī Latvijas Tautas padomes loceklis. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas Ernests Blanks bija vairāku laikrakstu redaktors un līdzstrādnieks. Daudz rakstīja par Latvijas Saeimas darbību, Latviešu tautas atmodu un tās darbiniekiem. 15 grāmatu autors, vairākas ir atkārtoti izdotas. Visu mūžu Ernests Blanks bija dedzīgs Latvijas valsts neatkarības aizstāvis, tāpēc Otrā pasaules kara laikā vācu okupācijas iestādes Ernestu Blanku uz īsu laiku apcietināja. Lai izbēgtu no represijām PSRS, 1945. gada 26. februārī viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur turpināja darboties publicistikā un rakstniecībā. Līdz mūža galam nodzīvoja kā Latvijas pilsonis, nepieprasot citas valsts pavalstniecību.
Miris 1972. gada 31. janvārī Spānijas kūrortā Palma de Maļorka.
Publicistika
Ernests Blanks ir strādājis ļoti daudzās redakcijās un publicējis ap 700 ievadrakstu par nacionālpolitiskiem jautājumiem. Viņš rakstīja ievadrakstus ”Dzimtenes Atbalsī” Maskavā. Kamēr citi sprieda par Latvijas un pārējo Baltijas valstu autonomiju, Ernests Blanks uzdrošinājās iestāties par brīvu Latvijas valsti. Jau 1917. gada 21. (8.) jūlijā Ernests Blanks nepārprotami rakstīja: ”Mūsu ideāls ir suverēna Latvija.” Iestājās par Latgales apvienošanos ar pārējo latviešu tautu vienotā Latvijā: Kad Latgola saprass sowu organisku sakaru ar poreju Latwišu tautu, tad Baltija un Latgola atzeis, ka wina bez utras winias nawar pastowet – tad Baltijas-Latgolas witá dzims Latwija.
Pēc 1945. gada trimdā Vācijā viņš rediģēja Viestura rotas žurnālu ”Junda” un publicēja rakstus ”Latvijā”, ”Latvija Amerikā” un ”Daugavas Vanagu mēnešrakstā”. Ernests Blanks rakstīja par K. Valdemāru, K. Baronu, J. Alunānu, Ausekli, A. Pumpuru, F. Brīvzemnieku, A. Spāği, J. Māteru, R. Tomsonu, B. Dīriķi, A Vēberu un A. Stērsti. Periodikā raksti par V. Eglīša, H. Eldgasta, J. Janševska, I. Kaijas, R. Klaustiņa, J. Poruka un T. Zeiferta literāriem darbiem.
Tamazs Pertija
Tamazs Pertija (ka; dzimis ) ir bijušais Gruzijas futbolists, pussargs, tagad futbola treneris.
Klubu viņš pameta 2011. gada jūlijā pēc paša vēlēšanās, pamatojot to ar kluba īpašnieka maiņu. Pēc pāris nedēļām viņš kļuva par JFK Olimps galveno treneri.
2012. gada decembrī viņš kļuva par Skonto FC galveno treneri un trenē to līdz 2016. gadam. Pēc tam Pertija pārņem FK Liepāja galvenā trenera amatu.
30. decembris
30. decembris ir gada 364. diena pēc Gregora kalendāra (365. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 1 diena.
Vārda dienas
Dāvids, Dāvis, Dāniels, Daniela, Daniels
Devons
Devona perioda nogulumi veidojās Kaledonijas krokošanās cikla beigās, kad notika plašu Zemes garozas rajonu celšanās. Ar to ir saistīta biezu terigēno nogulumu, t.s. seno sarkano smilšakmeņu slāņkopu veidošanās. Vidējā un sevišķi vēlajā devonā ģeosinklināļu apgabalos un platformās norisinājās galvenokārt Zemes garozas grimšanas procesi. Epikontinentālās jūras klāja lielu Austrumeiropas un Ziemeļamerikas, Austrālijas u.c. platformu daļu. Devonā raksturīga arī vulkānisma aktivizācija atsevišķos ģeosinklināļu rajonos.
Devona sistēmas dalījums
Devona sistēmu iedala 3 virsnodalījumos, 3 nodalījumos un 7 stāvos:
Dzīvība
Devona periodā sāka izmirt pirmie sauszemes augi — psilofīti. To vietu ieņēma staipekņi, kosas, paparžveidīgie un kailsēkļi, daži no kuriem izveidojās kokveidīgi (piemēram, Archaeopteris). Uz sauszemes sāka veidoties augsne. Sauszemes augi nebija diferencēti pēc klimatiskajām zonām.
Devona jūrās radās pirmie kaļķa sūkļi. Rifus veidojošie organismi bija četrstarainie koraļļi un stromatoporas. Pleckāji kļuva par daudzveidīgu un plaši izplatītu grupu. Primitīvos taisnčaulu nautilīdus sāka nomainīt spirāliskie nautilīdi; radās pirmie amonīti. Trilobīti zaudēja savu dominējošo stāvokli. Uzplaukumu sasniedza sēdošie adatādaiņi: jūraslilijas un blastoīdi. Devonu sauc par zivju laikmetu, jo zivis toreiz apdzīvoja visas ūdenstilpes un bija tā laika visaugstāk organizētie dzīvie organismi. Šajā laikā dzīvoja visas zivju pamatgrupas: bruņuzivis, akantodes, skrimšļzivis, daivspures un starspurzivis. Bruņuzivis devona perioda beigās izmira.
Devona perioda vidū, pirms aptuveni 390 miljoniem gadu, parādījās pirmie četrkājainie sauszemes mugurkaulnieki (abinieki), no kuriem vēlāk veidojās dinozauri, jūras rāpuļi, pterozauri un zīdītāji. Paleontologi uzskata, ka tie izveidojās no purvos dzīvojošajām otiņspuru zivīm. Pirmajiem abiniekiem (Ichtiostega, Acanthostega) bija daudz zivju morfoloģisko īpašību, bet tiem bija pilnībā noformējušās ekstremitātes.
Derīgie izrakteņi
Devona periodā Austrumeiropas platformā notika kimberlīta magmatisma aktivizācija. Devona smilšakmeņos un gravelīta slāņkopās Timānā un Rietumu Urālos (Višeras upes baseins) ir atrasti dimanti. Sibīrijas platformā izveidojās kimberlīta caurules "Udačnaja" u.c. Arī Latvijas teritorijas devona nogulumos tika veikti dimantu atradņu pētījumi.
Devons Latvijā
Devona perioda jūras nogulumi atrodami visā Latvijā zem pēdējā Ledus laikmeta ledāja sanesto smilšu, māla un grants uzslāņojumiem. Zemes virspusē tie redzami upju dziļāko senleju krastos vai māla karjeros. Devona nogulumi atrodas tieši zem kvartāra nogulumiem. Tie veidojās sakarā ar to, ka zemes virsmu mūsdienu Latvijas teritorijā virs Baltikas kontinenta pamatklintāja klāja sekla jūra, kurā veidojās biezs nogulumiežu slānis. Tikai Latvijas dienvidrietumu daļā devona nogulumus sedz vēlāko ģeoloģisko periodu slāņkopas. Kā derīgie izrakteņi izmantojami devona māls un dolomīts un zem tiem uzkrājies minerālūdens. Cieceres upes krastos Latvijā atrastas pirms 365 miljoniem gadu dzīvojušā pasaulē primitīvākā tetrapoda jeb četrkāja Ventastega curonica fosilās atliekas. Lodes mālu karjerā pie Cēsīm atrastas devona bruņuzivju fosilijas.
Paleontologiem ir labi zināmas arī Lodes mālu karjerā atrastās unikālas, lieliski saglabājušās bruņuzivju, to mazuļu, pasaulē senāko parazītisko tārpu, citu dzīvnieku un augu atliekas. Latvija ir viena no nedaudzajām pasaules valstīm, kurās atrastas pirmo četrkājaino fosilās atliekas, kā arī tetrapodiem ļoti līdzīgu zivju Panderichthys gandrīz pilni skeleti. Viens no svarīgākajiem atklājumiem Baltijas mugurkaulnieku paleontoloģijas vēsturē ir četrkājainā Ventastega curonica atradums vēlā devona nogulumos Kurzemē. Ventastega pārstāv pārejas formu starp vidējā un vēlā devona zivīm, tādām kā Panderichthys no Baltijas un Tiktaalik no Kanādas, un „klasiskajām” četrkājaino formām Acanthostega un Ichthyostega no Grenlandes.
2000. gadā pasaules masu medijos ziņoja par vēl vienas tetrapodveidīgās zivs Livoniana atradumu Latvijā un Igaunijā.
Mistērija
Mistērija var būt:
Martins Škoula
Martins Škoula (dzimis 1979. gada 28. oktobrī) ir bijušais čehu hokejists, aizsargs, Čehijas izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 776 spēles Nacionālās hokeja līgas, 2001. gadā kopā ar Kolorādo "Avalanche" izcīnot Stenlija kausu. Čehijas hokeja izlases rindās izcīnījis divas Pasaules čempionātu medaļas.
Spēlētāja karjera
Čehijas Ekstralīgā Škoula debitēja jau sešpadsmit gadu vecumā. Tiesa, līdz pat 1997. gada vasarai, kurā Škoula pārcēlās uz Ziemeļameriku, Martins aizvadīja vien divas Ekstralīgas spēles. 1997. gada NHL draftā Škoulu ar augsto 17. numuru izvēlējās Kolorādo "Avalanche" vienība. "Avalanche" rindās Škoula debitēja 1999.—2000. sezonā, taču jau nākamajā sezonā kopā ar klubu izcīnīja arī Stenlija kausu.
2004. gada 21. februārī Škoula tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks" vienību, taču tad sekoja 2004.—05. sezonas NHL lokauts, kura laikā Martins atgriezās Čehijā, spēlējot HC Litvīnovas rindās. Lielāko daļu 2005.—06. sezonas Škoula aizvadīja Dalasas "Stars" rindās, taču tad tika aizmainīts uz Minesotas "Wild", kuras sastāvā spēlēja līdz pat 2008.—09. sezonas noslēgumam. 2009.—10. sezonā Škoula paspēja uzspēlēt gan Pitsburgas "Penguins", gan Ņūdžersijas "Devils" rindās, taču pēc sezonas beigām atgriezās Eiropā, pievienojoties Omskas kluba sastāvam.
2011.—12. gada sezonā kopā ar "Avangard" aizsargs sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo". 2012.—13. gada sezonā tika aizmainīts uz Prāgas "Lev", taču pēc sezonas beigām pievienojās Bratislavas "Slovan" vienībai. 2014. gada maijā noslēdza līgumu ar Čehijas Ekstralīgas klubu Liberecas "Bili Tygri", tās sastāvā gan nākamajā sezonā aizvadot vien 10 spēles un noslēdzot profesionāļa karjeru.
Čehijas izlases rindās spēlējis 2004., 2006. un 2011. gada Pasaules čempionātos, 2006. gadā izcīnot sudraba medaļas, bet 2011. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas. Škoula spēlējis arī 2002. gada olimpisko spēļu turnīrā.
Kļimovska
Kļimovska (ru) ir bijusī pilsēta Maskavas apgabalā Krievijā; kopš 2015. gada Podoļskas pilsētas daļa. Tajā dzīvo 55,7 tūkstoši iedzīvotāju, atrodas 53 km uz dienvidiem no Maskavas un 8 km uz dienvidiem no Podoļskas. Klimats - mēreni kontinentāls, ar maigu ziemu un siltu, mitru vasaru. Janvāra temperatūra ir -10 °C, jūlija +17 °C. Vasara ilgst vidēji 130 dienas. Gada nokrišņu daudzums ir 550 mm.
Laga
Laga (angliski — chip log, krieviski - Лаг) ir navigācijas instruments, kuru jūrnieki izmanto, lai noteiktu kuģa ātrumu attiecībā pret ūdeni. Laikā gaitā lagas uzbūve un darbības princips ir mainījies.
Senākos laikos, kā arī mūsdienās uz nelieliem peldlīdzekļiem, izmantoja koka dēlīti, kurš bija piesiets pie līnes, kurā, savukārt, bija noteiktos attālumos iesieti mezgli. Dēlīti pārmeta pār bortu un līnei ļāva ritināties noteiktu laiku, skaitot mezglus. Pēc mezglu daudzuma noteica ātrumu. Tādējādi radās ātruma noteikšana mezglos. 1 mezgls atbilst 1 jūras jūdzei stundā.
Mūsdienās tiek izmantotas lagas, kuru darbības princips balstīts uz ūdens spiedienu vai jūras dibena hidrolokāciju.
Mehāniskā laga
Ņemot vērā, ka ūdens nav saspiežams, tad, savērptajai detaļai - rotatoram - vienreiz apgriežoties, tas pārvietosies par attālumu, kas vienlīdzīgs spārniņu solim. Zinot rotatora spārniņu soli un tā apgriezienu skaitu, var aprēķināt kuģa noieto distanci:
S=m\cdot n,
kur S - noietā distance, m - rotatora spārniņu solis, n - rotatora apgriezienu skaits.
Velkamo (portatīvo) mehānisko lagu izlaiž zemvēja pusē, lai kuģim vējā dreifējot, lagas rotators neiekļūtu skrūves strūklā, tas var ietekmēt lagas skaitītāja uzrādīto jūdžu pareizību. Vēja iespaids uz kuģa gaitu ietilpst lagas nolasījumos, kuģa galvenais dzinējs un vējš dzen kuģi kopā ar lagu attiecībā pret ūdeni vai arī bremzē galvenā dzinēja darbu. Tādēļ vēja iespaidā laga rādīs vairāk vai mazāk un kuģa ātrums pa ūdeni būs vai nu lielāks, vai mazāks.
Mehāniskā rotatora laga uzrāda kuģa noieto attālumu, nevis ātrumu. Ātrumu var iegūt pierakstot kādā laika momentā lagas nolasījumu un pēc stundas pierakstot lagas nolasījumu vēlreiz (jūdzēs). Kuģa ātrums mezglos ir abu nolasījumu starpība.
Velkamo mehānisko lagu nevar izmantot nepārtraukti. Lagu ieņem, ja kuģis tuvojas ostai un atrodas pieņemšanas bojas redzamības rajonā, tuvojas enkura vietai, kur paredzēts izmest enkuru, aptur galveno dzinēju, kuģa dzinējs strādā atpakaļgaitā, atrodas rajonā, kur daudz zvejas tīklu, tralē, iet caur ledus laukiem vai peldošu ledu.
Visu mehānisko lagu galvenais trūkums ir mainīgā korekcija, tādēļ tā bieži jāpārbauda, kas rada zināmas neērtības.
Korekcija
Velkamās mehāniskās lagas laglīnes garums ir atkarīgs no kuģa ātruma. Ja laglīne ir par garu, skaitītājs uzrāda vairāk, bet, ja par īsu, - mazāk par faktiski noieto distanci. Korekciju nosaka mērjūdzē un to izsaka procentos vai koeficienta veidā.
Lai aprēķinātu noieto attālumu S_{l}, lieto formulas:
aprēķinot ar korekciju \Delta _{l} procentos,
,
aprēķinot ar lagas koeficientu k_{l},
kur ln_{st} - lagas nolasījumu starpība.
Savulaik lagas nolasījumu starpības labošanai bija izveidotas īpašas tabulas jūras tabulu krājumos.
Reliņa laga
Praksē bieži vien nav iespējams izmantot velkamo mehānisko lagu, piemēram, ejot caur ledu, šērām vai zvejas kuģiem tralējot. Tādos gadījumos var pielietot paņēmienu "reliņa laga". Uz kuģa borta, atkarībā no tā garuma, atzīmē tā saucamo bāzi. Iepriekš vairākkārt pārmēra bāzes garumu un tās sākuma un beigu punktus atzīmē uz kuģa borta reliņa ar baltu krāsu. Ejot dotajā virzienā, kuģa priekšgalā izmet ūdenī kādu peldošu nelielu priekšmetu (malkas gabalu, koku utt.). Pieņem, ka priekšmets ūdenī stāv uz vietas. Kad, kuģim ejot, priekšmets "nonācis" pret sākuma punktu, palaiž sekundmēru, bet, kad priekšmets "nonācis" pret beigu punktu, sekundmēru aptur. Izmantojot izmērīto laika sprīdi un bāzes garumu, kuģa ātrumu aprēķina pēc formulas:
,
kur V0 - kuģa ātrums attiecībā pret ūdeni mezglos, a - bāzes garums metros, t - laika sprīdis, kādā kuģis nogājis bāzes garumu sekundēs.
Mērījumus izdara trīs cilvēki: viens kuģa priekšgalā pie bāzes sākuma punkta, otrs pakaļgalā pie bāzes beigu punkta un trešais uz tiltiņa ar sekundmēru. Ejot ar trali, kad kuģa ātrums nav liels, mērījumus var izdarīt viens cilvēks - ātri ejot var apsteigt izmesto priekšmetu.
Mašīnas apgriezienu skaits
Ātrumu ar kādu kuģis pārvietojas var novērtēt zinot tā dzenskrūves apgriezienu skaitu minūtē. Kuģa stūres mājā ir izvietots plakāts ar kuģa manevrēšanas elementiem. Viens no manevrēšanas elementiem ir tabula ar dzenvārpstas apgriezienu skaitam minūtē atbilstošo kuģa ātrumu. Ja kuģim ir dzenskrūve ar regulējamu soli, tad tabulā uzrāda dzenskrūves soļa regulēšanas sviras pozīcijām atbilstošo ātrumu. Plakātu un tajā esošo informāciju kā obligātu var noteikt nacionālie normatīvie akti. Piemēram, tankkuģiem ASV ūdeņos to nosaka federālo normatīvo aktu kodekss.
Hidrodinamiskā laga
Ja vertikāli ievieto ūdenī cauruli, tajā rodas statiskais spiediens, kurš proporcionāls dziļumam. Bet, ja šo pašu cauruli, neizmainot dziļumu, pārvieto, bez statiskā spiediena rodas arī dinamiskā komponente. Lai atdalītu spiediena statisko komponenti, izmanto spiediena kameru. Spiediena kamera sastāv no diviem kambariem, kuri atdalīti ar membrānu. Kad kuģis pārvietojas, vienā no kambariem caur dinamisko cauruli (caurule ar atvērumu pret kuģa priekšgalu) tiek radīts statiskais un dinamiskais spiediens, bet otrā kambarī caur statisko cauruli (beidzas līdz ar kuģa dibenu) tiek radīts ūdens statiskais spiediens. Rezultātā membrāna izliecas dinamiskā spiediena iedarbībā un pārvada izliekšanās lielumu ārpus spiediena kameras ar bīdstieņa palīdzību.
Diemžēl dinamiskais spiediens ir proporcionāls ātruma kvadrātam:
,
kur K - konstante, kura atkarīga no kuģa tonnāžas, korpusa formas, kuģa ātruma un dinamiskās caurules atvēruma attāluma no kuģa dibena.
Ātrums tiek uzrādīts nelineāri. Lai iegūtu lineāru ātruma indikāciju, jānovērš sistēmas nelinearitāte. Spiediena kameras bīdstienis ieslēdz un izslēdz elektrodzinēju. Pie tam bīdstienim pārvietojoties vienā virzienā, elektrodzinēju ieslēdz vienā griešanās virzienā, bet bīdstienim pārvietojoties otrā virzienā - elektrodzinēju ieslēdz pretējā griešanās virzienā. Elektrodzinējs pagriež Arhimēda spirāles veida izcilni, kurš saspiež atsperi, kura, savukārt, caur spiediena kameras bīdstieni iedarbojas uz diafragmu. Tiek sasniegts līdzsvars starp dinamisko spiedienu vienā diafragmas pusē un atsperes pretspiedienu caur bīdstieni otrā diafragmas pusē. Šajā brīdī motors apstājas un Arhimēda spirāles veida izcilnim pievienotais rādītājs uzrāda ātrumu.
Kad kuģa ātrums samazinās, atsperes pretspiediens kļūst lielāks par dinamisko spiedienu un kameras bīdstienis sāk pārvietoties pretējā virzienā. Tiek iedarbināts elektrodzinējs - šoreiz pretējā virzienā. Arhimēda spirāles veida izcilnis pagriežas pretējā virzienā un atspere atslābst. Motors tiek izslēgts, kad no jauna tiek sasniegts līdzsvars starp dinamisko spiedienu un atsperes pretspiedienu.
Hidrodinamiskās lagas precizitāte parasti ir labāka par 0,75% no skalas mērapjoma.
Elektromagnētiskās indukcijas laga
Ja vadītāja stieni ievieto magnētiskajā laukā perpendikulāri magnētiskā lauka spēka līnijām un to pārvieto perpendikulāri šīm spēka līnijām, vadītājā inducējas elektrodzinējspēks ε. Elektrodzinējspēks vadītājā inducēsies arī tad, ja vadītāja stienis paliks nekustīgs, bet perpendikulāri tam pārvietosies magnētiskais lauks. Inducētā ε lielumu aprēķina ar izteiksmi:
,
kur B – magnētiskā lauka indukcija, l – vadītāja garums, v – vadītāja pārvietošanas ātrums.
Kuģa elektromagnētiskajā lagā vadītāja stieņa funkciju pilda jūras ūdens. Inducētais ε tiek noņemts ar elektrodiem, bet magnētisko lauku jūras ūdenī rada solenoīds. Kuģim pārvietojoties jūras ūdenī (vadītājā), kurš plūst caur magnētisko lauku, inducējas neliels ε un tā vērtība ir tieši proporcionāla ātrumam.
Magnētiskā lauka indukciju B ar magnētiskā lauka intensitāti H saista sakarība:
kur \mu _{0} - magnētiskā konstante, \mu - relatīvā magnētiskā caurlaidība.
Ūdens relatīvā magnētiskā caurlaidība ir tuva vienam tāpat kā vakuumā un solenoīda radītā magnētiskā lauka indukcija ūdenī netiek pastiprināta salīdzinot ar vakuumu. Inducēto elektrodzinējspēku var izteikt ar magnētiskā lauka intensitāti:
.
Līdzstrāvas signālus ir grūti pastiprināt, tādēļ solenoīdam tiek pievadīta maiņstrāva un inducētais elektrodzinējs kļūst laikā mainīgs:
Vienkāršā elektromagnētiskajā lagā sinusoidālais solenoīda barošanas spriegums tiek pievadīts ne tikai solenoīdam, bet arī potenciometram, no kura to tālāk pievada transformatora primārajai pusei. Transformatora sekundārais tinums ir uztīts pretēji pirmajam un tajā inducētais spriegums ir pretējā fāzē. Spriegums no transformatora sekundārās puses tiek pievadīts pastiprinātājam virknē ar elektrodu uztverto signālu. Pie tam transformatora sekundārās puses spriegums un elektrodu uztvertais signāls ir pretējās fāzēs.
Kuģim uzsākot kustību, elektrodos inducējas signāls, kurš tiek pastiprināts līdz līmenim, lai varētu pagriezt servomotoru. Servomotors mehāniski pagriež ātruma indikatoru un potenciometra slīdkontaktu. Transformatora sekundārajā pusē pieaug spriegums, kurš slāpē elektrodu uztverto signālu. Kad abu signālu amplitūda ir vienāda, bet pretēji vērsta, pastiprinātājam nepienāk signāls un servomotors pārstāj griezties. Kad kuģa ātrums samazinās, transformatora sekundārās puses sprieguma amplitūda kļūst lielāka par elektrodos inducētā signāla amplitūdu un pastiprinātājā nonāk signāls, kura fāze atšķiras par 180° no elektrodos inducētā signāla. Pastiprinātājs pievada servomotoram pretējas fāzes signālu un tas sāk griezties pretējā virzienā. Potenciometra slīdkontakts tiek pārbīdīts pretējā virzienā un transformatora sekundārā tinuma sprieguma amplitūda samazinās līdz kļūst vienāda ar elektrodos uztvertā signāla amplitūdu. Servomotors pārstāj griezties uzrādot jaunu ātruma indikāciju.
Elektromagnētiskās lagas precizitāte parasti ir 0,1% no skalas mērapjoma.
Absolūtās lagas
Par absolūtajām lagām sauc lagas, kuras uzrāda kuģa ātrumu attiecībā pret grunti nevis ūdeni. Kad jūra kļūst pārāk dziļa, šīs lagas pāriet relatīvajā režīmā un mēra kuģa ātrumu attiecībā pret ūdens masu.
Korelācijas laga
Šī laga sastāv no diviem pjezoelektriskiem elementiem, kuri novietoti gar kuģa garenisko asi, kaut kādā zināmā, nelielā attālumā viens no otra. Tāpat kā eholotā, katrs pjezoelektriskais elements izstaro skaņas impulsu un pēc tam pārslēdzas uztveršanas režīmā.
No jūras dibena vai ūdens masas atstarotais signāls tiek ierakstīts un veido unikālu dziļuma līkni. Tā kā kuģis savā kustībā pārvietojas tā, ka abi pjezoelektriskie elementi šķērso vienu un to pašu vietu viens pēc otra, abi elementi uztvers identiskas dziļuma līknes. Abas līknes ir nobīdītas laikā. Korelācijas laga izmēra laiku, kāds ir pagājis starp brīžiem, kad pirmajā un otrajā pjezoelektriskajā elementā pienāk vienāda dziļuma signāls, un šis laiks ir vienāds ar laiku, kurš ir pagājis, kamēr kuģis ir nogājis attālumu starp abiem elementiem. Tā kā attālums starp pjezoelektriskajiem elementiem ir zināms, var tikt aprēķināts kuģa ātrums.
Korelācijas laga var strādāt absolūtajā režīmā līdz 200 m dziļumam. Ja no dibena atstarotais signāls kļūst vājš, vai arī dziļums pārsniedz 200 m, sistēma automātiski pārslēdzas relatīvajā režīmā un mērīs kuģa ātrumu attiecībā pret ūdens masu 12 m zem ķīļa. Izmantotās skaņas frekvence ir 150 kHz. Korelācijas lagas uzrāda arī dziļumu.
Doplera laga
19. gadsimta sākumā Kristiāns Doplers novēroja, ka zvaigznes savā relatīvajā kustībā pa debess jumu maina krāsu. Vēlāk tika noskaidrots, ka, tā kā gaisma ir elektromagnētiskais vilnis, tad uztverto viļņu garumam, un attiecīgi arī frekvencei ir jāmainās. Šo parādību plaši izmanto elektronikā ātruma mērīšanai.
Ja raidītājs pārvietojas stacionāra uztvērēja virzienā, tad uztvērējā nonāk signāls ar paaugstinātu frekvenci attiecībā pret izstarotā signāla frekvenci. Paaugstinātas frekvences signāls nonāk uztvērējā arī tad, ja raidītājs ir stacionārs, bet uztvērējs pārvietojas raidītāja virzienā. Savukārt, ja raidītājs virzās prom no uztvērēja, vai uztvērējs virzās prom no raidītāja, uztvērējā nonāk samazinātas frekvences signāls. Šo parādību sauc par Doplera efektu. Uztvertā signāla frekvenci aprēķina pēc formulas:
,
kur {f} - uztvertā frekvence, {c} - skaņas ātrums ūdenī, {v_{o}} - uztvērēja ātrums, {v_{s}} - raidītāja ātrums, {f_{0}} - izstarotā frekvence.
Ja uztvērējs pārvietojas raidītāja virzienā, tad formulas skaitītājā lieto "+" zīmi. Un, ja raidītājs pārvietojas uztvērēja virzienā, tad formulas saucējā lieto "-" zīmi. Tā kā Doplera lagā gan uztvērējs, gan raidītājs atrodas uz kuģa, kurš pārvietojas pretī atstarojošajai virsmai, tad uztvertā signāla frekvenci var aprēķināt pēc formulas:
kur v - kuģa ātrums.
Doplera frekvences nobīdi iegūst šādi:
Tā kā skaņas ātrums ūdenī ir daudzkārt lielāks par kuģa ātrumu, tad Doplera frekvences nobīdes formulu var vienkāršot:
Izstarotā signāla frekvence un skaņas ātrums ūdenī ir zināmi lielumi, bet Doplera frekvences nobīde – izmērams lielums. Tādējādi ir iespējams izskaitļot kuģa ātrumu, ja vien kuģa priekšpusē atrastos kāda siena no kuras signālam atstaroties. Doplera lagā signāls tiek raidīts uz jūras dibena pusi nevis vertikāli uz leju kā eholotā, bet uz priekšu 60° leņķī pret horizontu. Leņķis starp horizontu un raidīšanas virzienu ir jāiekļauj Doplera frekvences nobīdes formulā, jo kuģa vadītāju interesē kuģa ātrums horizontālā plaknē nevis 60° leņķī pret horizontu:
Tā kā cos 60°=0,5, tad Doplera frekvences nobīdes formula iegūst šādu veidu:
No formulas seko, ka tiks uzrādīts pareizs ātrums tikai tad, ja leņķis starp horizontu un raidīšanas virzienu paliks konstants un 60° liels. Bet kuģim var piemist galsvere, vai arī tas var šūpoties garenvirzienā, kā rezultātā leņķis starp horizontu un raidīšanas virzienu mainīsies. Lai šo kļūdu kompensētu, izmanto divus akustiskās enerģijas starus – vienu virzītu uz priekšu un otru virzītu atpakaļ. Ja viens no leņķiem palielinās kuģim šūpojoties garenvirzienā, otrs tajā pašā laikā samazinās. Kļūdu likvidē ievācot datus no abiem stariem un procesorā aprēķinot vidējo vērtību. Jebkuru pozitīvo kļūdu vienā no stariem kompensē ar tādu pašu negatīvu kļūdu otrā starā. Šādu Doplera lagas raidītāju izvietojumu sauc par Jānusa konfigurāciju.
Trīs grādu galsvere viena stara Doplera lagā izraisa 5% ātruma kļūdu. Tāda paša galsvere Jānusa konfigurācijas Doplera lagā izraisa 0,2% kļūdu. Doplera frekvences nobīdes formulā ietilpst skaņas ātrums ūdenī. Šis ātrums ir atkarīgs no jūras ūdens sāļuma un temperatūras. Lai izstrādātu korekcijas skaņas ātrumam ūdenī, Doplera lagās tiek iestrādāti sāļuma un temperatūras devēji. Tā kā akustiskās enerģijas stars jāraida 60° leņķī, parasti raidītājs – uztvērējs ir izbīdīts zem kuģa dibena un tādēļ ir pakļauts iespējamiem bojājumiem. Abus šos trūkumus var likvidēt ar fāzētu staru.
Fāzētu akustiskās enerģijas staru iegūst ar virkni raidītāju – uztvērēju, kuri izvietoti viens aiz otra un vienā līmenī ar kuģa dibenu. Katram raidītājam tiek pievadīts individuāls signāls, kurš ir nobīdīts fāzē attiecībā pret iepriekšējam elementam pievadīto signālu. Tādā veidā izveidojas akustiskās enerģijas fronte, kura virzās nevis vertikāli uz leju, bet leņķī attiecībā pret horizontu. Attēlā katrs elements pārraida ar 60° nobīdi fāzē. Kad visi elementi, sākot no aizmugurējā, ir izstarojuši signālu, process atkārtojas. Pie raidītājiem – uztvērējiem var izveidot taisnleņķa trijstūri, kura hipotenūza sakrīt ar kuģa dibenu vai raidītāju – uztvērēju virsmu, viena no katetēm ar viļņu fronti, bet otra katete ar akustiskā viļņa garumu. Tad kosinusu no leņķa starp horizontu un raidīšanas virzienu var izteikt šādi:
kur \lambda - akustiskā viļņa garums, a - attālums starp raidītājiem – uztvērējiem.
Viļņa garumu var izteikt ar tā izplatīšanās ātrumu ūdenī un frekvenci:
Ja viļņa garuma izteiksmi ievieto leņķa kosinusa izteiksmē, iegūst:
Tā kā 6a ir fiksēts parametrs, vienīgais mainīgais ir kuģa ātrums v.
Mūsdienu kuģu lielās masas un stūres mājas augstuma dēļ, kuģu vadītājiem pietauvošanās laikā ir grūti novērtēt priekšgala kustību šķērsvirzienā. Ja ir pieejami dati par kuģa priekšgala un pakaļgala šķērsvirziena kustību, kuģi var pienācīgi pietauvot un stūrēt mazos ātrumos, kad priekšgals un pakaļgals pārvietojās šķērsvirzienā ar ātrumu, kas nepārsniedz mezgla daļas.
kur v_{y1} - kuģa šķērsvirziena ātrums priekšgalā, v_{y2} - kuģa šķērsvirziena ātrums pakaļgalā, L - attālums starp priekšgala un pakaļgala sensoriem.
Kuģa pagriešanās leņķisko ātrumu izmanto, lai noturētu uz kursa lielus kuģus ienākot ostā. Kamēr kuģis tiek turēts uz uzdotā kursa, tiek izmantota stūre, lai turētu arī leņķisko ātrumu nulles vērtībā. Tiklīdz parādās leņķiskais ātrums uz vienu vai otru pusi, stūre tiek pārlikta uz pretējo pusi vēl pirms kursa izmaiņu var novērot vizuāli. Veicot pagriezienus, kuģa pagriešanās leņķisko ātrumu tur līdz 6/10 grāda sekundē (36 grādiem minūtē), lai kuģis neiegūtu pārāk lielu inerci un pagriešanu varētu laicīgi pārtraukt.
Dažreiz kuģa pagriešanās leņķiskais ātrums zināms no žirokompasa, bet, ja pieejams kuģa šķērsvirziena ātrums priekšgalā, procesors aprēķina šķērsvirziena ātrumu pakaļgalā bez vajadzības uzstādīt otru uztvērēju - raidītāju iekārtu:
Ja uz kuģi, kura stūre nolikta diametrālajā plaknē, iedarbojas vējš vai straume, tad bez ātruma kuģa garenvirzienā, tam piemitīs arī šķērsvirziena ātrums. Pie tam zinot ātruma parametrus var aprēķināt kopējo nonesuma leņķi:
kur v_{y} - kuģa šķērsvirziena ātrums, v_{x} - kuģa garenvirziena ātrums.
Kopējais nonesuma leņķis ļauj korektēt uzdoto kuģa kursu tā, lai vēja un straumes iespaidā kuģis tiktu nonests uz kuģa ceļa līnijas, kura iepriekš uznesta uz kartes.
Doplera lagas var darboties absolūtajā režīmā līdz 200 m jūras dziļumam. Pēc tam tās turpina strādāt relatīvajā režīmā saņemot atstaroto signālu no ūdens masas. Moderna Doplera laga var strādāt relatīvajā režīmā arī pie maziem dziļumiem saņemot atstaroto signālu no ūdens masa 3 m dziļumā zem ķīļa. Doplera lagas precizitāte tuvojas 0,1%.
GPS
GPS uztvērējs aprēķina vienu otrai sekojošas kuģa atrašanās vietas. Pēc tam procesors var aprēķināt ātrumu attiecībā pret grunti starp observētajām pozīcijām.
Hamās
Hamās ir Palestīnas sunnītu paramilitāra organizācija un politiskā partija, kas ieguvusi lielāko daļu vietu Palestīnas Administrācijas Likumdošanas padomē. Organizācijas nosaukums parasti tiek traktēts kā akronīms no , kas nozīmē Islamiskā pretošanās kustība. Vārdam hamās arābu valodā ir nozīmes "centība", "iedvesma", "entuziasms".
Organizācija dibināta 1987. gadā pirmās palestīniešu intifādas laikā. Dibinātāji bija Musulmaņu brālības palestīniešu spārna biedri šeihs Ahmeds Jāsīns, Abdels Azīzs Rantīsī un Muhameds Taha.
Eiropas Savienība, ASV, Izraēla, kā arī vairākas citas valstis, uzskata Hamās par teroristisku organizāciju.
8 (skaitlis)
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
Nora Bumbiere
Biogrāfija
Dzimusi Jelgavā Jāņa Bumbiera un viņa sievas Tamāras Domicellas Bumbieres ģimenē, viņai bija divas māsas – Dace un Māra. Mācījās Jelgavas 1. vidusskolā, jau skolas gados viņa dziedāja dažādos pašdarbības ansambļos un korī. 17 gadu vecumā Nora Bumbiere grūtniecības dēļ pārgāja mācīties vakarskolā. Strādāja par dekoratori "Latvijas Keramikā" un dziedāja Jelgavas Kultūras nama vokālajā ansamblī. Pēc uzvaras Latvijas pašdarbības estrādes solistu konkursā 1960. gadu beigās viņu ievēroja komponists Raimonds Pauls un uzaicināja dziedāt Rīgas estrādes orķestrī ("REO").
"Rīgas estrādes orķestrī", kurā darbojās arī jau tolaik populārie dziedātāji Ojārs Grīnbergs un Margarita Vilcāne, Nora Bumbiere pamazām kļuva par Latvijā pazīstamu dziedātāju. Par viņas pirmo populārāko dziesmu kļuva "Papu, saki mammai pats", kuru viņa izpildīja duetā ar Ojāru Grīnbergu. Drīz "REO" iesaistījās arī dziedātājs Viktors Lapčenoks. 1973. gadā Raimonds Pauls izveidoja grupu "Modo", kurā kā solisti dziedāja Bumbiere un Lapčenoks. Šajā periodā ik gadu iznāca pa kādai Paula skaņuplatei, kurā dziedāja populārais duets. Līdzās labi zināmajām dziesmām Pauls brīžiem eksperimentēja arī ar džeza un rokmūzikas ietekmēm — Bumbieres repertuārā bija džeziskā vokalīze "Lietus lāses", bet kopā ar Lapčenoku dziedāta balāde "Spēļu nakts Duntes krogā" un cikls "Piecas dziesmas ar Dainas Avotiņas vārdiem".
Tieši septiņdesmitajos gados Nora Bumbiere kļuva par populārāko Latvijas dziedātāju, dziedot gan solo, gan duetā ar Lapčenoku, ar kuru viņa arī apprecējās. Šajā laika posmā Bumbiere trīs reizes uzvarēja Mikrofona dziesmu aptaujā: 1971. gadā ar dziesmu "Teic, kur zeme tā" (kopā ar Lapčenoku, Grīnbergu un Vilcāni), 1976. gadā duetā ar Lapčenoku ar dziesmu "Tava balss" ("Mēmā dziesma"), kas 2005. gadā tika atzīta par visu Mikrofona aptauju populārāko dziesmu, kā arī 1977. gadā ar "Par pēdējo lapu". Notika arī sadarbība ar citiem tā laika populāriem komponistiem Imantu Kalniņu ("Dūdieviņš", (1971)) un Zigmaru Liepiņu ("Ķiršu lietus" (1975), "Vēl nav par vēlu" (1975)), viņa iedziedāja arī grupas "Baccara" hita latviešu versiju "Es gribu dejot bugi". Kopā ar Lapčenoku Bumbiere piedalījās starptautiskajā dziesmu konkursā Polijā "Sopota '76", kurā abi ierindojās starp astoņiem festivāla Lielajai balvai nominētajiem izpildītājiem, taču godalgas nesaņēma: tālaika prese rakstīja, ka viņiem pietrūka divu žūrijas balsu līdz 3. vietai un laureāta nosaukumam. Bumbiere ieguva 2. vietu starptautiskajā VDR popmūzikas festivālā "Drēzdene '77".
1977. gadā, pēc 10 gadu sadarbības ar Raimondu Paulu, Nora Bumbiere atstāja "Modo". Sarežģījās arī privātā dzīve, tika šķirta laulība ar Lapčenoku. 1978. gadā Bumbiere strādāja Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestrī kā vadošā dziedātāja. 1980. gadu sākumā viņa vēl ierakstīja duetu ar Lapčenoku, dziesmu "Smaidas" (1982). Pēc sadarbības pārtraukšanas ar Raimondu Paulu Bumbiere strādāja ar dažādiem komponistiem, taču viņas karjerai vairs nebija bijušā spožuma, pāris gadus no 1981. gada darbojās ansamblī "Tip Top" kopā ar Ojāru Grīnbergu un Margaritu Vilcāni, kā arī citos mazāk zināmos ansambļos ("Drīz", "Sandra un Harijs"), dziedāja Jūrmalas restorānos "Lido" un "Jūras pērle", Rīgas viesnīcas "Latvija" restorānā. 1980. gadu vidū pievienojas Viktoram Lapčenokam viņa jaunajā retro projektā "Inversija", un pēdējās dziesmas duetā ar V. Lapčenoku tika ierakstītas vēl 1990. gadu sākumā ("Ievu baltajā miglā" (1995), "To zini tu" (1991)). Tapuši arī dažādu komponistu dziesmu solo ieraksti ("Līst lietus" jeb "Lietus lāses", 1993).
Mirusi 1994. gada 12. janvārī Gaiļezera slimnīcā Rīgā no vīrushepatīta C izraisītas aknu cirozes, apglabāta Jelgavā.
Piemiņa
2012. gada 20. oktobrī parkā pie Jelgavas kultūras nama atklāja Norai Bumbierei veltītu pieminekli (tēlnieks Kārlis Īle).
2018. gadā notika Latvijas televīzijas dokumentālās filmas "Nora" (režisore Linda Olte, scenārija autors Sandijs Semjonovs) pirmizrāde, kurā par N. Bumbieri stāsta viņas ģimene un mūziķi.
PDF
PDF var būt:
Dienvidķīnas jūra
Jūras vidējais dziļums ir 1024 m, sāļums — 31,5‰ dienvidu daļā un 34,5‰ ziemeļu daļā, virsējā ūdens slāņa temperatūra ziemā 20—27 °C, 26—31 °C vasarā. Maksimālās plūdmaiņas Kalimantānas piekrastē — 5,5 m un Tonkinas līcī — 5,9 m.
Jūras krastos atrodas nozīmīgas un lielas pilsētas, tai skaitā Honkonga, Singapūra, Bangkoka, Manila. Lielākā jūrā ietekošā upe ir Mekonga. Dienvidķīnas jūras centrālā daļa ar simtiem neapdzīvotu salu ir vairāku valstu strīdus objekts.
Jūras nosaukums
Nosaukums "Dienvidķīnas jūra" tiek lietots pārsvarā zemēs, kas atrodas tālu no reģiona. Pašā reģionā dažādās valstīs jūru dēvē dažādi, šādi atainojot arī katras valsts pretenzijas uz šo jūru.
Ķīnā jūru tradicionāli dēvē par Dienvidu jūru (南海; Nánhǎi), kaut gan mūsdienu publikācijās aizvien biežāk dēvē arī par Dienvidķīnas jūru (南中國海, Nán Zhōnggúo Hǎi). Vjetnamā to sauc par Austrumu jūru (Biển Đông). Filipīnās to sauc par Lusonas jūru (Luzon Sea, Dagat Luzon) Filipīnu salas Lusonas vārdā. Vēsturiski Dienvidaustrumu Āzijā to dēvēja par Čampas jūru vai Čamu jūru agrākās malajiešu—polinēziešu jūras valsts vārdā, kura dominēja reģionā pirms 16. gadsimta.
Ģeoloģija
Izveidojās pirms aptuveni 45 miljoniem gadu. Par Dienvidķīnas jūras veidošanās ģeoloģisko mehānismi turpinās ģeologu diskusijas. Jūras gultni klāj biezs upju sanesu slānis, vairāku lielo upju deltas ir bagātas ar naftas un dabasgāzes iegulām.
Ziemeļaustrumos no Spratlija salām atrodas Rīda pacēlums — ap 100 km plats jūras kalns, kuru no Palavanas salas atdala Palavanas dzelme. Tas pašlaik atrodas pa 20 metrus zem jūras līmeņa — pirms 7 000 gadiem šī bija sala, kas nogrima, ceļoties jūras līmenim.
Robežas
Ziemeļos atrodas Taivāna, Taivānas šaurums (jūras robeža tiek vilkta pa šauruma ziemeļu daļu), kas savieno ar Austrumķīnas jūru, un Ķīna. Austrumos atrodas Baši šaurums starp Taivānu un Batanas salām, Batanas salas un Babujanas salas, Babujanas šaurums starp Babjuanas salām un Lusonas salu, Filipīnas. Dienvidos atrodas Kalimantāna, ko no Palavanas salas atdala Balabakas šaurums, Karimatas šaurums starp Kalimantānu un Sumatru. Rietumos atrodas Malakas pussala, Taizeme, Kambodža un Vjetnama.
Bioloģija
Saskaņā ar Filipīnu Vides un dabas resursu aģentūras aplēsēm Dienvidķīnas jūrā sastopama trešā daļa no visā Pasaules okeānā sastopamajām organismu sugām
Dabas resursi
Ģeopolitiskā ziņā Dienvidķīnas jūrai ir ļoti liela nozīme. Šeit ir otra intensīvākā jūras satiksme pasaulē. Ik dienas pa Malakas šaurumu tiek pārvadātas vairāk kā 1,6 miljoni m³ naftas.
Reģionā apzināti naftas krājumi ar apjomu 1,2 km³ (7,7 miljardi barelu). Dabasgāzes resursi apzināti 7 500 km³ apjomā.
Teritoriālās pretenzijas
Dienvidķīnas jūrā saduras vairāku valstu intereses un šeit nav nospraustas visu pušu atzītas jūras robežas. Ķīna uzskata, ka tai pieder praktiski visa Dienvidķīnas jūra un pašlaik veido lidmāšīnu bāzes kuģu kaujas grupu lai nodrošinātu savu interešu aizstāvību šajā jūrā. Dienvidķīnas jūrā ir šādas starp valstīm neatrisinātas problēmas:
Sevišķi agresīvi savas prasības uztur un aizstāv Vjetnama un Ķīna. 1974. gadā Ķīna ieņēma Paracela salas, gāja bojā 18 karavīri. Spratlija salu apvidū notikušas sadursmes, kurās tikai 1988. gadā vien gāja bojā vairāk kā 70 Vjetnamas karavīru, sadursmes turpinās arī tagad.
ASEAN un jo īpaši Malaizija cenšas noregulēt konfliktus Dienvidķīnas jūrā mierīgā ceļā, dibinot īpašas starpvalstu institūcijas. Šajā ziņā sekmīgāka ir bijusi sadarbība Taizemes līča teritorijā.
Leo Kokle
Biogrāfija
Leo Kokle dzimis Bejas pagasta Kolberģī 1924. gada 3. martā. Divu gadu vecumā ievainojis muguru, krītot no otrā stāva. Glezniecību apguvis, mācoties Jāņa Tilberga glezniecības studijā (1942—1944), kur apguvis figurālo un portretu glezniecību un Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā (1944—1947), kuru nebeidzis veselības stāvokļa dēļ. Ārstējies Paula Stradiņa vadītajā slimnīcā, Paula Stradiņa izveidotajā Medicīnas vēstures muzejā strādājis par mākslinieku (1948—1952). 1952. gadā kļuvis par Mākslinieku savienības biedru, bijis tās valdes loceklis. Leo Kokle veidojis presei ar mākslu saistītus rakstus. 1950. gadu otrajā pusē, pateicoties mākslinieka iniciatīvai, radās tradīcija veidot jauno mākslinieku izstādes. Mākslinieks bija arī zināms kā bohēmas piekritējs. 1954. gadā apprecējies, sieva Terēze Kokle. Miris 1964. gada 7. decembrī Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.
Mākslinieciskā darbība
Leo Kokle bijis aktīvs mākslas dzīves veidotājs un vērtētājs. Strādājis visos žanros, bet īpaši atzīmējami portreti un klusās dabas. Mākslinieks daudz strādājis pie grupas portretu kompozīcijām un "Līgo" tēmas 1950. gados. 1958. gadā nodevies ainavu glezniecībai. Mākslinieku saistījis vienkāršais, būtiskais un patiesais, lielākajai viņa radīto darbu daļai raksturīgs pastozs, biezs gleznojums, uzrādot uzlēcienā temperamentīgu, ritmisku paņēmienu. Krāsu gamma darbos parasti ir noskaņota zaļganās, zilganās vai brūnganās pasāžās. Dažos darbos — ainavās un portretos ir kāpināts ekspresionisms un dramatisms, atbrīvojot formas akadēmismu līdz krāszieda hegemonijai. Leo Kokle bija viens no pirmajiem māksliniekiem, kurš pēckara laikā meklēja jaunu attieksmi pret attēlojamo personu portretā, cenšoties izteikt viņa profesijas būtību.
Izstādes
Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1943. gada.
Personālizstādes
Leo Kokles personālizstādes un piemiņas izstādes tikušas sarīkotas Rīgā (1964, 1974, 1991, 1994, 2009, 2010), Bauskā, Jelgavā, Alūksnē (1980, 2004), Liepājā, Jūrmalā, Kuldīgā (1984).
Mākslinieka piemiņai
2010. gadā Latvijas Nacionālajā teātrī tika iestudēta Ingas Ābeles izrāde "Leo. Pēdējā bohēma".
Pārnesams dokumentu formāts
Pārnesams dokumentu formāts (, PDF) ir elektronisku dokumentu datņu formāts. To izstrādāja kompānija Adobe Systems 1993. gadā, lai attēlotu divu dimensiju dokumentus veidā, kas nav atkarīgs no programmatūras, datoraparatūras un operētājsistēmas. PDF failā tiek iekļauts 2D dokumenta izkārtojuma apraksts, kas ietver tekstu, fontus, attēlus un 2D vektorgrafiku. PDF var iekļaut arī 3D attēlus, izmantojot U3D, PRC vai citus datu formātus.
Sākotnēji PDF bija īpašniekformāts, bet 2008. gada 1. jūlijā tas kļuva par atvērtu standartu. To ir publicējusi Starptautiskā standartu organizācija kā ISO/IEC 32000-1:2008.
1990. gads
1990. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās pirmdienā.
Kalves zeme
Kalves zeme, vai Kalvene (rakstos: Calve, Calre vai Calven) bija sēļu zeme līdz 13. gadsimta vidum, kad to iekļāva Livonijas ordeņa valsts teritorijā.
Rietumos tā robežojās ar Medeni (sēliski - "mežu zemi"), ziemeļos ar Sēleni, bet austrumos ar Alekteni. Uz dienvidiem atradas Nalsenes robežzemes (Pelone un Maleisine).
Vēsture
Pirmo reizi vēsturiskajos rakstos Kalve pieminēta sakarā ar to, ka Jersikas ķēniņa Visvalža meita otrreiz apprecējusies ar Johanu no Bardevišas (Johannes de Bardewisch), kas adoptēja viņas pirmā vīra Konrāda dēlu un laikā starp 1224. un 1257. gadu kļuva par Ikšķiles un Kalves piļu īpašnieku un Rīgas arhibīskapa Alberta II vasali. Tas netieši norāda uz Kalves zemes agrāko pakļautību Jersikas ķēniņam. 1251. gada 3. februārī Romas pāvesta kūrija pieņēma lēmumu likvidēt Zemgales bīskapiju un tās teritoriju pievienot Rīgas bīskapijai, tomēr Livonijas ordenis panāca, ka 1254. gada 23. maijā Romas pāvests Inocents IV sevišķi apstiprināja Livonijas ordeņa tiesības uz Alektenes, Kalves, Sēlenes, Medenes un Nīcgales pilīm un ciemiem.
Sēlijas dalīšanas laikā pretenzijas uz Kalves pilsnovadu pieteica arī Rīgas domkapituls, kas tikai 1256. gada vasarā atteicās no savām prasībām.
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Kalvenes dienvidos esošo Pelones zemi iekļāva Žemaitijas kunigaitijas sastāvā. Pēdējo reizi Kalves zeme pieminēta 1493. gadā kādā Livonijas ordeņa mestra Freitāga no Loringhofes izdotā dokumentā par ordeņa vasaļu tiesībām uz zemi rietumos no Kalves (Calven) - starp Zalves, Susējas un Mēmeles upēm.
Teritorija
Tiek uzskatīts, ka dokumentā minētais Kalves pilsnovads (no vārda "kalve" - "pakalns") atradies Augšzemes augstienes Sēlijas paugurvalnī uz dienvidiem no Sēlenes zemes.
Pēc Indriķa Šterna uzskata Kalves zemes teritoriju mūsdienās daļēji aizņem Jēkabpils novads un Aizkraukles novada dienvidu teritoriju, bet tā dienvidu daļa iesniedzas mūsdienu Lietuvas teritorijā (Rokišķu rajons). Vienīgais pilskalns ar līdzīgu nosaukumu - Kaupres pilskalns atrodas Jēkabpils novada Ābeļu pagastā Ābeļu salā Daugavā.
Vilis Biļķins Kalves pili identificēja Lašu pagastā.
Franškontē
Franškontē (, izrunā: ) ir vēsturiska Francijas zeme, mūsdienu Burgundijas-Franškontē reģiona daļa. Robežojas ar Šveici. Sīkāk Franškontē iedalās četros departamentos: Augšsonā, Belforā, Dū un Jurā. Administratīvais centrs ir Bezansona. Citas lielākās pilsētas ir Belfora, Montbeljāra un Dole.
Pēc 2016. gada reformas apvienota ar Burgundijas reģionu vienotā Burgundijas-Franškontē reģionā.
Ļeņinska-Kuzņecka
Ļeņinska-Kuzņecka ir pilsēta Kemerovas apgabalā Krievijas Federācijā. Tajā dzīvo 105 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas apgabala rietumu daļā, Iņas krastos (Obas pieteka), 90 km uz dienvidiem no Kemerovas.
Paenibacillus
Paenibacillus ir baktēriju ģints, kura sākotnēji bija apvienota ar Bacillus ģinti. No latīņu valodas paene nozīmē "gandrīz". Līdz ar to sanāk, ka šīs ģints nosaukumu latviski var tulkot šādi: "gandrīz baciļi".
P. dendritiformis
Ostinas Teksasas Universitātes zinātnieki pētījumos ir atklājuši, ka šīs ģints baktērijas P. dendritiformis nonāvē savus sugas brāļus, tiklīdz ir attīstījušās vienu vecāku nākamās paaudzes kolonijā. Toties citas radniecīgās baktēriju sugas tās nenogalina.
P. dentritiformis divas kolonijas nekad nepaplašinās tā, lai tās savstarpēji saskartos. Zinātnieki izvirzīja hipotēzi, ka kolonijas savstarpējo attālumu noskaidro, apmainoties ar ķīmiskiem signāliem. Novietojot stikla plāksnīti starp tām, abas kolonijas katra no savas puses momentā izplatījās līdz stiklam, it kā otras kolonijas nemaz nebūtu, kas šo hipotēzi apstiprināja.