cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marijs Gells-Manns
20. gadsimta piecdesmitajos gados sāka pētīt salīdzinoši nesen atklātos kaonus un hiperonus. Ierosināja ieviest jaunu kvantu skaitli — dīvainību. 1961. gadā piedāvāja ieviest hadronu definīciju, bet 1964. gadā postulēja kvarku modeli. Paša kvarka nosaukumu Gells-Manns ieguva no Džeimsa Džoisa grāmatas "Finegana vāķēšana" rindas Three quarks for Muster Mark!.
Gells-Manns ir profesors Kalifornijas Tehnoloģiju institūtā.
Genocīds
Termina tapšana un ieviešana starptautiskajās tiesībās
1948. gadā tika pieņemta “Konvencija par genocīda noziegumu un sodīšanu par to”. Neraugoties uz to, ka vienošanās paredz (bet nepieprasa) izveidot starptautisku tiesu genocīdā vainojamo vajāšanai, pagāja 45 gadi, līdz tika izveidots pirmais starptautiskais krimināltribunāls. Tā jurisdikcija aptvēra noziegumus, tai skaitā genocīdu, kas veikti laikā no 1991. gada bijušās Dienvidslāvijas Federatīvās Republikas teritorijā. Gadu vēlāk tika izveidots vēl viens, vēl šaurākām pilnvarām, tribunāls Ruandas jautājuma izskatīšanai. Un tikai 1998. gada 2. septembrī - pusgadsimtu pēc tam kad ANO Ģenerālā Assambleja tika apstiprinājusi Konvenciju par genocīdu, - starptautiskais tribunāls pēc izmeklēšanas procesa pasludināja savu pirmo spriedumu, kura pamatā bija šī konvencija (pirms tam viens cits apsūdzētais bija brīvprātīgi atzinis savu vainu). Šajā dienā tribunāls atzina Žana Pola Akaijezu vainu 9. apsūdzības punktos par viņa lomu 1994. gadā Ruandā īstenotā genocīda īstenošanā.
Samnera Velsa deklarācija
Vēsture
Neilgi pirms okupācijas 1940. gada 17. maijā Latvijas valdība pieņēma lēmumu par ārkārtas pilnvaru piešķiršanu sūtnim Kārlim Zariņam Londonā. 1940. gada jūnijā par viņa aizvietotāju tika iecelts Latvijas sūtnis ASV Alfrēds Bīlmanis. Izmantojot savus labos sakarus ASV politiskajā presē un žurnālos, viņš 1940. gada 21. jūlijā iesniedza protesta notu ASV valdībai pret komunistu "leļļu Saeimas" lēmumu pasludināt Latviju par Padomju Savienības republiku. Kā atbildi viņš saņēma ASV ārlietu departamenta 26. jūlija paziņojumu, ka ASV neatzīst Latvijas valsts iznīcināšanu un turpinās tāpat kā agrāk atzīt Latviju de facto un de jure, kas ievadīja Rietumu valstu 50 gadus ilgo Baltijas inkorporācijas neatzīšanas politiku.
Uzticību S. Velsa pasludinātās deklarācijas principiem ASV apliecināja neilgi pēc deklarācijas pieņemšanas 1940. gada 7. un 15. augustā. Kad PSRS vēstnieks ASV Konstantīns Umanskis pieprasīja triju Baltijas valstu diplomātisko pārstāvniecību slēgšanu un šo valstu īpašumu atdošanu Padomju Savienībai, viņam tika izskaidrota ASV noliedzošā pozīcija. 4. septembrī ASV brīdināja arī Lielbritāniju, aicinot neatzīt Padomju Savienības soļus attiecībā pret Latviju, Lietuvu un Igauniju.
Atzīmējot deklarācijas 70. gadadienu, ASV valsts sekretāre Hilarija Klintone norādīja, ka:
Deklarācijas teksta tulkojums (fragments)
"Pēdējo dienu laikā viens no trīs mazo Baltijas valstu - Igaunijas, Latvijas un Lietuvas - varenākajiem kaimiņiem strauji tuvojas mērķim pa aplinku ceļiem, kurus tas ir izvēlējies, lai iznīcinātu šo valstu politisko un teritoriālo integritāti. Kopš tās dienas, kad šo republiku tautas pirmo reizi ieguva savu patstāvību un demokrātisku valsts iekārtu, Savienoto Valstu tauta ar dziļu un simpātisku interesi ir sekojusi to patstāvības apbrīnojamajam progresam. Visai pasaulei zināma mūsu valdības politika. Savienoto Valstu tauta nosoda katru vardarbību, vienalga, vai to īsteno, lietojot varu vai varas lietošanas draudus. Tāpat tā nosoda jebkādu kādas valsts, lai cik spēcīga arī tā būtu, iejaukšanos otras suverēnas valsts, lai cik vāja tā būtu, iekšējās lietās."
Jānis Vesmanis
Jānis Vesmanis (1878—1942) bija latviešu diplomāts, Latvijas-Krievijas miera līguma parakstītājs no Latvijas puses (1920), pirmais Latvijas Republikas sūtnis Krievijas SFPR (1920—1921). 1. Saeimas deputāts (1922—1925). Miris pēc 1941. gada 14. jūnija deportācijas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gada 3. maijā Grienvaldes pagastā zemnieka ģimenē. Studēja Rīgas Politehniskā institūta Tirdzniecības nodaļā, ko pabeidza 1903. gadā. Strādāja par palīgkontrolieri uz Rīgas—Orlas dzelzceļa (1902—1905), vēlāk par skolotāju N.Mironova komercskolā. Pirmā pasaules kara sākumā pārcēlās uz dzīvi Petrogradā, strādāja Krievijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijā, apdrošināšanas biedrībā (1915—1919).
1919. gada beigās atgriezās dzimtenē un no 1920. gada marta vadīja Starpresoru komisiju rēķinu nokārtošanai ar Igauniju. 1920. gada aprīlī Vesmani iecēla par Latvijas delegācijas locekli miera sarunām ar Krieviju un no 1920. gada maija viņš bija delegācijas priekšsēdētājs, kas 1920. gada 11. augustā Rīgā parakstīja Latvijas-Krievijas miera līgumu.
Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.
Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z. ir 90-gadu hiphopa ikonas Tupaka Šakura otrais albums. Līdzīgi, kā viņa ieprekšējā albumā 2Pacalypse Now, daudzas viņa dziesmas ir par politiku un citām tamlīdzīgām lietām. Albums debitēja Billboard 200 topa 24. vietā. Tas bija komerciāli veiksmīgāks nekā iepriekšējais albums. No albuma tika izdoti divi singli, kuri abi sasniedza platīna statusu. To nosaukumi ir — Keep Ya Head Up un I Get Around. Albumu sākotnēji izdeva Interscope, taču tagad visas tiesības uz to pieder Amaru Entertainment. Leibls pieder Tupaka mātei Afēnijai Šakurai. No albuma kopumā tika izdoti četri singli — Holla If Ya Her Me, I Get Around, Keep Ya Head Up un Papa'z Song.
Jānis Vesmanis
Dzīvesgājums
No 1920. gada septembra līdz 1921. gada jūnijam Jānis Vesmanis bija pirmais Latvijas Republikas sūtnis Krievijas PFSR. Vēlāk viņš bija valdības pārstāvis Latvijas-Igaunijas un Latvijas-Lietuvas norēķināšanās komisijās, Baltijas valstu un Krievijas ekonomiskajā birojā (1922—1923). Latvijas Bankas padomes loceklis (1922—1926).
1922. gadā viņu no Demokrātiskā Centra ievēlēja par 1. Saeimas deputātu (1922—1925), līdztekus viņš bija laikraksta "Latvijas Vēstnesis" galvenais redaktors (1923—1925). Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā Vesmanis pārtrauca sabiedrisko darbību, pēc Latvijas okupācijas strādāja par LPSR Valsts kontroles pilnvaroto pārstāvi nacionalizētajās tekstilfabrikās un galveno grāmatvedi celtniecības kantorī "Meliotorfs".
Genocīds
Pret latviešu tautu vērstais totalitārā komunistiskā režīma genocīds
Latviešu masveida iznīcināšanu PSRS 1937.—1938. gadā arī dēvē par genocīdu vai etnocīdu, kas bija plašāka politiski motivēta etnocīda sastāvdaļa pret vairākām PSRS dzīvojošam nacionālām minoritātēm Lielā terora laikā. Pēc PSRS iekšlietu tautas komisariāta (NKVD) rīkojuma, "lai likvidētu Latvijas izlūkdienesta darbu un sagrautu latviešu nacionālistisko, pretpadomju darbību PSRS teritorijā" tika arestēti vairāk kā 22 tūkstoši latviešu, zināms, ka no viņiem 16 573 ir nošauti un slepus apglabāti Butovas, Komunarkas, Ļevašovas masu kapos, Kuropatu mežā un citās vietās. Laukos tika likvidētas 372 latviešu kolonijas un kopsaimniecības, kurās bija ap 12 000 latviešu sētu. Precīzs upuru skaits gan nav zināms, jo šis noziegums nav juridiski izmeklēts un vainīgie nav saukti pie atbildības. Etniskā genocīda faktu apstiprina arī tas, ka Krievijā slēdza latviešu skolas, kultūrizglītības iestādes, klubus un bibliotēkas, iznīcināja (sadedzināja) latviešu valodā izdotās grāmatas. 1998. gada 17. jūnijā Latvijas Republikas Saeima pieņēma lēmumu katru gadu decembra pirmajā svētdienā atzīmēt pret latviešu tautu vērstā totalitārā komunistiskā režīma genocīda upuru piemiņas dienu. Pie Latvijas iestāžu, uzņēmumu un organizāciju ēkām, kā arī pie dzīvojamām mājām jāizkar valsts karogi sēru noformējumā.
Latvijā atzīmē arī divas Komunistiskā genocīda upuru piemiņas dienas 25. martā un 14. jūnijā, lai godinātu 1949. gada marta un 1941. gada jūnija deportāciju upuru piemiņu. Savukārt 4. jūlijā atzīmē Ebreju tautas genocīda upuru piemiņas dienu.
Jānis Vesmanis
Dzīvesgājums
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā Vesmani aizveda uz Vjatkas soda nometnēm, kur 1942. gada 27. janvārī uzrādīja apsūdzību par to, ka viņš bijis partijas Demokrātiskais centrs biedrs un Saeimas deputāts. Pēc KPFSR Kriminālkodeksa 58—4. panta viņam piesprieda 5 gadu ieslodzījumu soda nometnēs.
Miris 1942. gada 12. jūnijā Vjatlaga 7. punktā. Kā nāves iemesls minēts "avitaminozais kolīts ar dekompensētu miokardītu".
Ducis ir lētāk
"Ducis ir lētāk" (en) ir 2003. gadā ASV ģimenes kinokomēdija. Tās režisors ir Šons Levijs. Filmā stāstīts par 12 bērnu ģimeni un vecākiem Tomu Beikeru (Stīvs Mārtins) un Keitu Beikeri (Bonija Hānta). Futbola treneris Toms ir dabūjis savu sapņu darbu, un viņam jāpierunā ģimene pārvākties. Jau tas nebija viegli, bet viņa sieva Keita — rakstniece ir nolēmusi prezentēt savu grāmatu, tādēļ Tomam ir jāaudzina gan bērni, gan futbolisti. 2005. gadā tika uzņemts filmas turpinājums — "Ducis ir lētāk 2".
Roberts Žanis Briesma-Briesme
Roberts Žanis Briesma-Briesme (1891—1941) bija latviešu strēlnieku pulku un Latvijas Bruņoto spēku virsnieks. Lāčplēša Kara ordeņa un Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.
Biogrāfija
Roberts Žanis Briesma-Briesme dzimis 1891. gada 7. septembrī Tukumā. Līdz Pirmajam pasaules karam bijis jūrnieks. 1915. gadā iesaukts Krievijas Impērijas karaspēkā. No 1916.g. aprīļa dienēja 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonā. Pēc austrumu frontes sabrukuma devās līdz strēlnieku lielākajai daļai uz Krieviju. 1918.g. janvārī pameta dienestu un atgriezās Latvijā. Novembrī sācis organizēt pirmās pašaizsardzības vienības. Piedalījies Latvijas Brīvības cīņās un pēc to noslēguma palicis aktīvajā dienestā.
1924. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni par 1916. gada decembra kaujām Ložmetējkalnā un pie Skangaļiem. Dienējis armijas komandiera štābā. Vēlāk bijis bataljona komandieris 4. Valmieras un 9. Rēzeknes kājnieku pulkā. 1939. gadā paaugstināts par pulkvedi un iecelts par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa IV šķiru.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā no armijas atvaļināts. Strādājis Rīgas rūpnīcā Stars par grāmatveža palīgu. 1941. gada janvārī apcietināts sakarā ar dalību patriotiskā organizācijā Latvijas Nacionālais leģions. 1941. gada jūnijā pārvests uz Astrahaņas cietumu. 1941. gada oktobrī Robertam Briesmam-Briesmem tika piespriests nāvessods. Spriedums izpildīts Astrahaņas cietumā 1941. gada 9. decembrī.
Srodas apriņķis (Lejassilēzija)
Srodas apriņķis (pl) ir apriņķis Polijas Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lejassilēzijas vojevodistes Tšebņicas, Vroclavas pilsētu, Vroclavas, Svidņicas, Javoras, Legņicas un Volovas apriņķiem.
Kodolsintēze
Kodolsintēze ir process, kura laikā pretēji kodolu dalīšanās procesam notiek kodolu saplūšana. Lai notiktu kodolsintēze, ir jābūt ļoti augstai temperatūrai un spiedienam, lai pārvarētu kodolu atgrūšanās spēku un tie saplūstu, kas ir galvenais traucēklis kodolsintēzes izmantošanai civiliem mērķiem, piemēram, enerģijas ražošanai. Kodolsintēzi izmanto ūdeņraža bumbās, bet kodolsintēze tajās ir pārāk nekontrolējama un bīstama, lai to varētu izmantot ikdienā. Milzīgos apmēros kodolsintēze notiek zvaigznēs.
2022. gada 5. decembrī Lorensa Livermoras laboratorijā Kalifornijā kodolsintēzes reaktorā tika panākta pozitīva enerģijas bilance, kodolsintēzes izraisīšanai patērējot 2,05 megadžoulus (MJ), bet rezultātā iegūstot 3,15 MJ. Šajā eksperimentā kodolsintēzes impulsveida ierosināšanai tika izmantoti jaudīgi lāzeri. Eksperimentos, kuros augsttemperatūras plazmu notur ar magnētiskā lauka palīdzību (šādus reaktorus sauc par tokamakiem vai stellaratoriem), tas līdz šim (2022) nav izdevies pietiekami ilgi, lai process būtu enerģētiski izdevīgs.
Ģilde
Ģilde savā tradicionālajā nozīmē bija amatnieku un tirgotāju apvienība viduslaiku Eiropā, kas galvenokārt tika veidota, lai aizstāvētu to profesionālās un ekonomiskās intereses. Ģildes viduslaiku Eiropas sabiedrībā nostiprinājās laika posmā starp 11. un 16. gadsimtu, kur tām bija salīdzinoši liela ietekme uz tā laika sociāli ekonomisko dzīvi.
Viduslaikos ģildes parasti iedalījās divos atzaros — tirgotāju ģildēs un amatnieku ģildēs, kuras latviešu valodā mēdz apzīmēt arī kā cunftes. Tirgotāju ģildes sevī ietvēra praktiski visus vai lielāko daļu no attiecīgās pilsētas tirgotājiem, kuru tirdzniecībā esošās preces sastādīja visdažādākie produkti. Turpretim amatnieku ģildes sevī ietvēra visus vai lielāko daļu no attiecīgās pilsētas amatniekiem, kas savukārt pārstāvēja kādu no amatniecības nozarēm (kalēji, maiznieki, miesnieki, drēbnieki utt.).
Ģilžu noriets pamazām aizsākās 16. gadsimtā, kad Lielo ģeogrāfisko atklājumu un vairāku tehnoloģisko inovāciju rezultātā arvien vairāk tirgotāju izvēlējās kļūt par uzņēmējiem un investoriem, dibinot dažādas kompānijas un piekļūstot klāt plašākiem tirgiem ārpus Eiropas, kas tādējādi pakāpeniski mazināja ģilžu ekonomisko lomu un ietekmi tā laika sabiedrībā. Lai gan līdz 19. gadsimtam ģildes kā tādas Eiropā bija praktiski izzudušas, daudzviet Āzijā un Tuvajos Austrumos dažādas amatnieku ģildes turpināja pastāvēt līdz pat 20. gadsimtam.
Vēsture
Dažādas tirgotāju apvienības ar īpašām privilēģijām, kas atgādināja vēlākās viduslaiku ģildes, pastāvēja jau senajos laikos ne tikai Eiropā kā, piemēram, Grieķijā un Romā, bet arī Ziemeļāfrikā, Tuvajos Austrumos, Centrālamerikā un Dienvidamerikā, kā arī Indijā un Ķīnā. Tomēr kā svarīgas sociāli ekonomiskās institūcijas tās pa īstam nostiprinājās laika posmā no 1000. līdz 1500. gadam, kad, sākot ar 10. un 11. gadsimtu, Eiropā bija novērojams straujš pilsētu uzplaukums.
Tajās apvienojās pilsētu iedzīvotāji "ar mērķi nodrošināt tās locekļu savstarpējo aizsardzību un palīdzību, reliģisko un sabiedrisko darbību, kā arī profesionālo un ekonomisko sadarbību". Tā bija brīvprātīga apvienība, kuras locekļi nodeva zvērestu. Sociālās un ekonomiskās izmaiņas 11. un 12. gadsimtā noveda pie tā, ka izveidojās tīri profesionālās apvienības — tirgotāju ģildes un amatnieku cunftes.
Sākot ar 16. gadsimtu, ģildes pamazām sāka izzust Eiropas sabiedrībā, kur pirmās teritorijas, kurās ģilžu ekonomiskā loma kļuva arvien maznozīmīgāka bija Anglija, kā arī Beļģija un Nīderlande. Šajās zemēs arvien noteicošāku lomu sāka iegūt individuālie komersanti (tirgotāji un uzņēmēji), kas nepiederēja ne pie vienas tirgotāju apvienības. Tikmēr pārējā Eiropas daļā vietējās tirgotāju ģildes turpināja attīstīties un saglabāt vērā ņemamu ietekmi līdz pat 18. un 19. gadsimta mijai.
Līdz 1917. gadam ģilde bija arī tirgotāju kārtas apvienība Krievijas impērijā, saskaņā ar kuru visi tirgotāji tika iedalīti trijās ģildēs pēc kapitāla lieluma.
Ģildes Rīgā
Rīgā ģildes sāka dibināt pēc 1221. gada. Sākumā ģildē bija apvienoti visi naminieki bez profesiju izšķirības.
Kad 1282. gadā Rīga iestājās Hanzas savienībā, kas ietekmēja tirdzniecību visā Baltijas jūras piekrastē, tika nodibināta Svētā Gara ģilde, kurā no sākuma uzņēma gan tirgotājus, gan amatniekus. Taču pamazām Svētā Gara ģildē izveidojās divi grupējumi, kurus mēdz arī saukt par "Divām Istabām". Tās bija Minsteres un Zēstes istabas. Vēlāk šie grupējumi sadalījās pēc ekonomiskām un sociālām interesēm: Lielajā ģildē - vācu tirgotāji, Mazajā ģildē - vācu amatnieki.
1354. gadā Minsteres istabā apvienotie tirgotāji ieguva sev organizācijas statūtus, sauktus arī par šrāgām, šo gadu arī mēdz uzskatīt par Lielās ģildes dibināšanas gadu.
Ģildes līdz pat 19. gadsimta vidum pārvaldīja Rīgas tirdzniecību un amatniecību, aizstāvēja pilsētas vācu iedzīvotāju intereses, arī vadīja naminieku opozīciju pret pilsētas patriciātu "Kalendāra nemieru" laikā.
Kultūrā
Mūsdienās ģildes ir vairāk sastopamas tieši videospēlēs, kuras, izmantojot interneta servera starpniecību, parasti apvieno vairākus spēlētājus ar kopīgām interesēm no visas pasaules. Tiesa, tām ir maz kas kopīgs ar tradicionālajām viduslaiku ģildēm.
Radiomāja (nozīmju atdalīšana)
Radiomāja var būt:
Vidals
Vidals (ca; sieviešu dzimtē Vidala) ir katalāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Atspuku ciems
Atspuku ciems bija administratīvi teritoriāla vienība Varakļānu, Viļānu un Rēzeknes rajonos. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Varakļānu pagastā izveidoja Atspuku ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Varakļānu rajonā. 1956. gada 30. martā pēc Varakļānu rajona likvidēšanas Atspuku ciemu iekļāva Viļānu rajonā, bet 1962. gada 18. decembrī pēc Viļānu rajona likvidēšanas ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā.
1954. gada 14. jūnijā Atspuku ciemam pievienoja likvidēto Kristeļu ciemu. 1960. gada 5. jūnijā kolhoza «Draudzība» un padomju saimniecības «Komjaunietis» teritorijas pievienoja Rikavas ciemam. 1971. gada 16. martā selekcijas un izmēģinājumu stacijas «Viļāni» teritorija tika pievienota Viļāniem.
Uz 1972. gada 1. janvāri Atspuku ciemā ietilpa kolhozs «Vienība» (centrs — Atspuki) un Varakļānu mežsaimniecība (centrs — Aļņi).
1973. gada 29. martā padomju saimniecības «Barkava» teritoriju pievienoja Madonas rajona Meirānu un Murmastienes ciemiem, bet Murmastienes ciema kolhoza «Vienība» un citas teritorijas pievienoja Atspuku ciemam. Ciemu likvidēja 1975. gada 14. martā, tā teritoriju pievienojot Dekšāres ciemam.
Lodveida zvaigžņu kopa
Lodveida zvaigžņu kopa ir sfēriska zvaigžņu kopa, kas no citām kopām atšķiras ar izteiktu zvaigžņu koncentrāciju tās centrā. Kopējais zvaigžņu skaits kopā ir no 10 000 līdz vairākiem miljoniem zvaigžņu, kas sablīvētas apgabalā ar 10 līdz 30 gaismas gadu diametru. Kopas centrā zvaigžņu koncentrācija ir no 10³ līdz 104 uz kubikparseku (salīdzinoši, Saules apkārtnē šī koncentrācija ir ~0,13 kubikparseki). Kopas sastāv galvenokārt no II populācijas tipa ļoti vecām zvaigznēm — tikai dažu simtu miljonu gadu jaunājām par pašu Visumu.
Mūsu galaktikā lodveida zvaigžņu kopas izvietojušās sfēriski galaktikas halo, ap galaktikas centru, ļoti eliptiskās orbītās. 1917. gadā astronoms Harlijs Šeplijs spēja noteikt Saules attālumu no galaktikas centra, balstoties uz lodveida zvaigžņu kopu izkārtojumu.
Piena Ceļā ir atrastas aptuveni 150 lodveida zvaigžņu kopas. Citās galaktikās to var būt vairāk.
Žeroms d'Ambrosio
Žeroms d'Ambrosio (Jérôme d'Ambrosio; dzimis Eterbēkā, Beļģijā ) ir itāļu izcelsmes beļģu autosportists. . gadā viņš debitēja F1 sacīkstēs Virgin Racing sastāvā.
Karjera
D'Ambrosio karjeru sāka kā kartinga braucējs 1995. gadā, viņš 3 reizes izcīnija Beļģijas čempiona titulu dažādās vecuma grupās. 2003. gadā pārgāja uz Formula Renault sacīkšu klasi, kā arī startēja vācu Formula König čempionātā. Jau 2004. gadā d'Ambrosio nonāca F1 uzmanība sloka, kad piedalījas Renault komandas rīkotajā jauno braucēju programmā, kur uzstādīja vislabāko rezultātu, taču dalību programmā neturpināja. 2005. gadā pārgāja uz Itālijas Formula Renault čempionātu. 2007. gadā d'Ambrosio startēja jaunizveidotajā International Formula Master sērijā, kur uzvarot piecās sacīkstēs izcīnija pirmo vieto kopvērtējumā. 2008. gadā kopā ar Kamui Kobajaši piedalījās GP2 sērijas sacīkstēs DAMS komandas sastāvā.
F1 karjera
2010. gada janvārī tika paziņots ka d'Ambrosio būs Renault komandas rezerves braucējs. Sākot ar septembri viņš nomainīja di Grassi piektdienas brīvajos treniņbraucienos. Virgin Racing apstpirināja d'Ambrosio kā pilotu 2011. gada sezonai. Savā pirmajā sezonā d'Ambrosio finišēja 16 no 19 sacīkstēm, labāko rezultātu - 14. vietu sasniedzot Austrālijas un Kanādas posmos. Sezonu d'Ambrosio pabeidza 24. vietā, pēc sezonas beigām "Virgin" komanda paziņoja, ka nepagarinās līgumu un d'Ambriso vietā noslēdza līgumu ar franču pilotu Šarlu Piku.
Indijas mangusts
Indijas mangusts (Herpestes edwardsii) mangustu dzimtas plēsējs, kurš bieži vien tiek audzēts kā mājdzīvnieks, kas ķer grauzējus.
Izskats un īpatnības
Indijas mangustam, kura garums ir 43 cm, ir pelēka, ar lāsumiņiem klāta vilna un gara, pūkaina 39 cm gara aste. Kad viņš skrien, aste ir izstiepta uz aizmuguri. Biezā vilna mangustu pasargā no kobras indīgajiem zobiem. Indijas mangusts sver līdz 1,5 kg. Tas ir ļoti veikls un kustīgs dzīvnieks, pārvietojas ar ātriem lēcieniem. Lielāko daļu laika pavada virszemē. Prot veikli kāpelēt arī pa sienām un koku zariem, tāpat kā pērtiķis. Īsākas distances var iet atmuguriski, var saritināties kamolā, pacelties pakaļkājās un uzlēkt augstu gaisā. Mangusts spēj atšķirt samērā daudz krāsu. Šajā ziņā viņš atšķiras no lielākās daļas zīdītāju, kam ir ļoti ierobežota krāsu redzēšanas spēja.
Dzīvesveids
Indijas mangusts ir aktīvs dienā, kad barojas. Nakti pārlaiž pamestā termītu pūznī vai izraktā alā. Viņa iemīļotākie biotopi ir atklātas vai retiem kokiem apaugušas teritorijas.
Vairošanās
Kaut arī mangusts savā dzimtenē ir sastopams lielā skaitā, par viņa vairošanos savvaļā nekas daudz nav zināms. Pārošanās periodā abu dzimumu dzīvnieki kādu laiku dzīvo kopā. Pēc pārošanās izšķiras un atgriežas pie iepriekšējās vientuļās dzīves. Daži tēviņi vēl mēģina atrast citas mātītes, kas gribētu pāroties. Apmēram 60 dienas pēc pārošanās akta labi nomaskētā alā mātīte dzemdē 2 līdz 4 mazuļus. Ja viņiem draud briesmas, māte ņem mazuļus zobos un nekavējoties pārnes uz citu slēpni. Mazuļiem pēc piedzimšanas ir maiga vilna, un dažas pirmās nedēļas tie ir akli. Māte vairākas nedēļas baro mazuļus ar pienu. Mazuļi ātri aug un attīstās. Pēc neilga laika mazie jau pavada māti medībās, lai iemācītos medību paņēmienus. Kad mazuļi paši iemācījušies atrast barību, māte ignorē viņu klātbūtni. Pret viņiem kļūst arvien vairāk agresīva, un mazuļiem pašiem jāmeklē sava teritorija.
Radniecīgās sugas
Viveru dzimtai pieder arī parastā geneta (Genetta genetta), Āfrikas civeta (Civettictis civetta), daudzas mangustu sugas. Pundurmangusts (Helogale parvula) ir 40 centimetru garš (no deguna līdz astei).
Austrālijas aborigēni
Austrālijas pamatiedzīvotāji jeb aborigēni ir Austrālijas pirmiedzīvotāji. Plašākā nozīmē tā sauc iedzīvotājus, kuri kopš seniem laikiem dzīvo noteiktā teritorijā. Aborigēni mūsdienās veido apmēram 2,5% no valsts iedzīvotāju skaita. Aborigēnu sociālais stāvoklis pakāpeniski uzlabojas un viņi iegūst arvien lielākas tiesības.
Vēsture
Eiropas kolonistu pieplūdums sākotnēji aborigēniem nesa tikai nelaimes. Tūkstošiem pirmiedzīvotāju krita sadursmēs vai mira no eiropiešu ievazātajām slimībām. 19. gadsimta 50. gados daudzus aborigēnus pārvietoja uz īpaši izveidotiem rezervātiem, tā maldīgi cerot izskaust aizvien pieaugošo nabadzību.
Kultūra
Pirms eiropiešu ierašanās 18. gadsimtā Austrālijā dzīvoja apmēram 750 000 aborigēnu. Viņi nepiederēja pie vienas kopējas rases, runāja apmēram 300 dažādās valodās, turklāt katrai aborigēnu ciltij bija atšķirīgs dzīvesveids. Ziemeļu piekrastes ciltis, piemēram, tivi jau bija iepazinušās ar svešzemniekiem, galvenokārt — indonēziešiem, bet viņu kultūra stipri atšķīrās no kontinenta vidienes tuksnešos mītošo pitjantjatjaru vai dienvidaustrumos dzīvojošo kuriju kultūras. Tomēr aborigēnu cilšu dzīvesveidam ir arī kopīgas iezīmes, kas saglabājušās gadsimtu gaitā un ir mūsdienu paražu pamatā.
Māksla
Klejotāju tautas parasti nevelta lielas pūles savu pagaidu mitekļu izdaiļošanai, tādēļ aborigēni savām radošajām izpausmēm izmantoja klintis un alas. Daudzi zīmējumi ir tūkstošiem gadu seni, bet, lai saglabātu attēlus, tie laika gaitā ir vairākkārt pārkrāsoti. Klinšu zīmējumos atspoguļota gan aborigēnu ikdienas dzīve, gan reliģiskie ticējumi. Dažās senvietās atrodami, mūsdienās izmirušu dzīvnieku attēli, citās attēloti cilvēki ar zilām acīm, dīvainiem ieročiem un zirgiem — acīmredzot pirmie ieceļotāji no Eiropas. Aborigēnu mākslā izplatīta arī ikdienā lietojamu priekšmetu, piemēram, darbarīku un jostu rotāšana.
Tradicionālais dzīvesveids
Tūkstošiem gadu aborigēni bijuši mednieki un piekopuši klejotāju dzīvesveidu. Viņi gatavoja vieglus, dažādos veidos lietojamus priekšmetus, piemēram, bumerangus, un dzīvoja no māliem celtās pagaidu mītnēs. Attālumi, ko ciltīm nācās pieveikt barības meklējumos, dažādos reģionos bija atšķirīgi — aborigēni, kuri dzīvoja ar pārtiku un ūdeni bagātos apvidos, klejoja mazāk nekā neauglīgo un sauso apgabalu iemītnieki.
Dzīve nelielās grupās plašā teritorijā bija iemesls, kāpēc aborigēnu sabiedrība sadalījās vairākās ciltīs, kuras runāja dažādās valodās un piekopa atšķirīgas paražas. Pat tie ļaudis, kas runāja vienā valodā, bieži vien dzīvoja noslēgtās ģimenes kopienās, kurās ikdienas pienākumus kopīgi veica vīrs, sieva, bērni un dažkārt arī tuvākie draugi. Ģimenes kopienas satikās retumis, lai veiktu kādas reliģiskas ceremonijas, vienotos par laulībām un pārrunātu savstarpējās domstarpības.
Ikdienas dzīvē liela nozīme bija tirdzniecībai. Kontinentā pastāvēja plašs tirdzniecības ceļu tīkls, bet svarīgākās preces bija gliemežvāki, okers un koksne. Angļu kolonistiem aizņemot aizvien jaunas un jaunas zemes gabalus, aborigēni lielākoties bija spiesti pārtraukt savus klejotāju dzīvesveidu, bet tās ikdienas dzīves paražas saglabājās. Aborigēnu kopienās vecākie joprojām bauda lielu cieņu, viņi seko likumu ievērošanai un soda tos, kuri pārkāpj noteikumus vai izpauž senu rituālu noslēpumus. Šie rituāli ietilpst aborigēnu mītu sistēmā, ko dēvē arī par "sapņojumiem".
Sapņojumi
"Sapņojumi" jeb "sapņu laiks" ir nosaukums, ko angļi devuši aborigēnu likumu un ticējumu sistēmai. Tās pamatā ir bagātīga mitoloģija par Zemes radīšanu. Aborigēni tic, ka no Zemes dzīlēm ieradās "senči radītāji", piemēram, milzīgas čūskas, kas klejoja pa pasauli un izveidoja ielejas, upes un kalnus. Citi priekšteči radīja Sauli, lietu, cilvēkus, dzīvniekus un augus. Vietas, kur priekšteči esot iznākuši zemes virspusē, ir svētas, un vēl mūsdienās tajās notiek reliģiskas ceremonijas un rituāli.
Būtībā ticība "sapņojumiem" ir visu aborigēnu reliģija neatkarīgi no tā pie kuras cilts viņi pieder, un tā nosaka Austrālijas pamatiedzīvotāju dzīves pamatu. Katrs aborigēns tic, ka viņam ir divas dvēseles (viena — mirstīga, bet otra — nemirstīga) un ka tās kopā sasaista viņa senču gars (jeb totēms). Katrs ģimenes klans ir cēlies no viena senča — dzimtas radītāja. Priekšteča gari aizstāv ģimeni, un jebkura neveiksme notiek tādēļ, ka senči ar kaut ko nav apmierināti. Tādēļ daži klana locekļi ir atbildīgi par svētvietu uzturēšanu kārtībā. Katru, kurš neveic šo savu pienākumu, gaida bargs sods. Ikviens "sapņojums" mīts ir saistīts ar konkrētu apvidu.
Vietās, kur divi apvidi satiekas, šie mīti veido "ceļu". Šo "ceļus" dēvē par "dziesmu līnijām", un tie caurauž visu Austrālijas kontinentu. Ar šo līniju palīdzību aborigēnu ciltis var savstarpēji kontaktēties.
Dejas un dziesmas
Aborigēnu dziesmas vēsta par senčiem un ir cieši saistītas ar garu pielūgšanu — dziesmu vārdi bieži vien pat nav saprotami, lai neizpaustu senos slepenos mītus. Pavadījumu spēle uz vienkāršiem mūzikas instrumentiem, piemēram, didžeridu — apmēram metru gara pūšaminstrumenta ar dobju skaņu.
Lai sazinātos ar saviem senčiem aborigēni arī dejo. Aborigēnu deja piedzīvo uzplaukumu, un jaunizveidoti kolektīvi izpilda gan tradicionālās, gan jaunās dejas.
Problēmas
Aborigēnu mākslas atdzimšanai ir svarīga loma valsts pamatiedzīvotāju kultūras popularizēšanā austrāliešu vidū. Lai attēlotu "sapņojumu" mītus mūsdienu izpratnē, aborigēnu mākslinieki, piemēram, Emīlija Kame Kngvareje, izmato gan tradicionālos materiālus, piemēram, koku mizas un okeru, gan akrila krāsas un audeklu.
Daudzi Austrālijas pamatiedzīvotāji dzīvo lielpilsētās, taču izvēlas veidot un dzīvot aborigēnu kvartālos. Aborigēniem atdotajās zemēs daudzi no viņiem nodarbojas ar tautas medicīnu un piekopj senos rituālus.
Nevar noliegt, ka aborigēni salīdzinājumā ar pārējiem valsts iedzīvotājiem ir sliktākā stāvoklī, it īpaši mājokļu veselības aizsardzības un izglītības jomā. Bet sabiedrībā aizvien pieaugošā izpratne par viņu kultūru un tradīcijām sekmē harmoniskāku līdzāspastāvēšanu.
Heinrihs Heine
Kristians Johans Heinrihs Heine (de, dzimis, miris ) bija žurnālists un viens no nozīmīgākajiem vācu 19. gs. dzejniekiem.
Labākā pilnmetrāžas dokumentālā filma (Lielais Kristaps)
Labākā pilnmetrāžas dokumentālā filma ir otrā vēsturiski senākā nominācija Latvijas Nacionālajā filmu festivālā "Lielais Kristaps". Balvas šajā nominācijā tiek piešķirtas no 1978. gada, kad balvu saņēma Ivara Selecka filma "Sieviete, kuru gaida".
Heinrihs Heine
Biogrāfija
Uzskatīja, ka vēstures filosofija ir spirituālisma un sensuālisma cīņas vēsture, pats sevi pozicionējot kā sensuālisma piekritēju ("Par reliģijas un filosofijas vēsturi Vācijā" — Zur Geschichte der Philosophie in Deutschland, 1834.). Tuvs K.Marksa draugs. Jūsmojot par Jūlija revolūciju, 1831. gadā pārcēlās dzīvot uz Parīzi, no kurienes rakstīja priekš "Augsburger Allgemeine Zeitung" savas visai populārās vēstules par Francijas apstākļiem ("Französische Zustände", 1831.-1832.). Kad Heine Vācijā tika aizliegts, viņš visai kritiski savos pamfletos nesaudzīgi izsmēja politisko despotismu Prūsijā, it sevišķi Fridrihu Vilhelmu III, kurš esot aizmirsis 1815. gadā doto konstitūcijas solījumu un vienkārši piekrāpis savu tautu, kura pēc valdnieka domām neesot vēl pietiekoši sagatavota tādiem lieliem pastāvošās iekārtas pārveidojumiem. Parīzē sarakstījis "Die romantische Schule" (1833.), lai kliedētu mītus par vāciešiem, kādi valdījuši franču sabiedrībā. Pēc iepazīšanās ar Kārli Marksu (1843. gadā) Heine savos politiskajos uzskatos stipri ietekmējās no viņa, taču pilnībā pieņemt Marksa teorijas nevarēja.
Pēc Heines rakstu aizlieguma Vācijā viņa materiālie apstākļi pasliktinājās, lai gan Francijas valdība maksāja viņam pensiju (mirušā krusttēva mantinieki atteicās turpmāk izmaksāt viņam testamentā novēlēto pabalstu). Veselības problēmas viņu mocīja visus pēdējos gadus: tos Heine nogulēja paralizēts — viņu kopa sieva Eiženija (Eugenie Mirat) un kāda jauna sajūsmināta cienītāja Kamilla (Camilla Selden).
Dzeja
Literārās darbības pirmo posmu Heine iesāka ar dzejoļu krājumu "Gedichte” (1821.), kas guva atzinību publikā. Šie dzejoļi vēl negatavi, taču formā veikli, rakstīti melodiskiem, tautas dziesmām radniecīgiem četrrindu pantiem; to saturs romantisks, ar stipru sentimentālu nokrāsu. Galvenā tēma bija žēlabas un skumjas par nelaimīgu mīlu, kas gan aizkustinošās, gan banālās variācijās izpaužas sapņu gleznās, dziesmās, romancēs un sonetos. Krājumā ietvertas arī vēlāk visai plaši pazīstamas romances "Belzacars" un "Divi grenadieri". Visā pilnībā un daudzpusībā Heines talants parādījās nākamajā dzejoļu grāmatā "Buch der Lieder” (1827.), kas sastāvēja no četrām daļām: "Junge Leiden”, "Intermezzo”, "Die Heimkehr”, "Die Nordsee”. Pirmajā daļā bija sakārtoti iepriekš publicētie dzejoļi. Otrās daļas saturā dominēja tā pati nelaimīgā mīla ar viņas likstām un ciešanām. Arī nodaļā ,,Atgriešanās” ir dziļu sāpju un izmisuma pilni panti, tomēr dzejnieks sāka atkal ticēt dzīvei un atrada jaunus spēkus sajūtā, ka viņš tomēr ir stiprāks nekā visi mirušie. Pēdējā daļā bija vesela virkne grandiozu gleznu, kas bija pilnīgā pretstatā līdzšinējai sentimentāli melanholiskajai lirikai. Arī formas ziņā viņš bija mainījies, rakstīdams brīvā ritmā, īsākām un garākām rindām, lēnākos un atkal straujākos pantos, kas atgādina jūras viļņu skrējienu.
Protams, Heines dzejā arī objekti ir no romantiķu arsenāla: sapņi, kapsēta, nakts tumsa, elfas un kalnu gari, no kapiem izkāpuši miroņi, bāli rēgi un grieķu mitoloģijas radījumi — izlietots viss, kas atver fantāzijai plašu lauku un dvēselei ļauj nogrimt noslēpumainā krēslas jomā. Bet romantiķiem mīla ir līdzeklis pacelties debesu sfērās, turpretī Heine to noved reālajā pasaulē. Arī daba vairs nav nekādu augstāku mistisku spēku, ne dievišķa daiļuma glabātāja, bet dzejnieka uzticīgs šīs zemes pavadonis, kas ikkatru acumirkli ataino viņa jūtu dažādās nianses.
Heine uzskatāms reizē gan par romantisma dzejnieku, gan arī par romantisma pārvarētāju. Heine ieviesa dzejā ikdienas valodu, pacēla tādus žanrus kā feļetonu un ceļojuma aprakstu līdz mākslas līmenim, piešķīra vācu valodai līdz tam nebijušu stila vieglumu un eleganci. "Romantikas simtsgadu valstībai ir beigas, un es esmu viņas pēdējais atceltais teiksmu karalis", — tā Heine raksturojis pats sevi. No romantiskā virziena viņš ņēma daudz ko, vispirms jau ironiju, kas rodas individuālām tieksmēm un ideāliem saduroties ar apkārtējās dzīves sastingumu un pelēkumu. Veco romantiķu objektīvo ironiju viņš pārvērta subjektīvā — kā tie rotaļājas ar ārējo pasauli, tā Heine ar paša personību, nemitīgi un neatlaidīgi sevi vērodams un izzobodams. Šis raksturīgais vilciens paliek visā viņa dzejā no sākuma līdz beigām.
Ārpus Vācijas un arī pašā Vācijā Heine ir vispopulārākais ar savām mazajām sentimentālajām, dāmu salonam un jūsmīgiem jauniešiem piemērotām mīlas dzejiņām. Daudz mazāk pazīstama viņa proza, kas ideju dziļumā un asprātībā tālu pārsniedz liriku, bet formas ziņā nav sliktāka. Ne romantiskais sentimentālisms, bet ironija ir visu Heines dzejas un prozas darbu vadošais motīvs. Visi pretmeti, kas viņa dabā un dzīvē, izpaužas arī dzejā, kur meklējama viņa neatdarināmā oriģinalitāte un viņa dzejas neatvairāmais un nedziestošais pievilcības spēks. Heines iespaids vācu un pasaules literatūrā milzīgs. Nav neviena starp tā laika dzejniekiem; kas varējis izvairīties no Heines iespaida. Heine spēcīgi ietekmējis arī daudzus agrīnos latviešu dzejniekus, piemēram, Juri Alunānu, Ausekli,Veidenbaumu, Jāni Esenberģi u.c.
Iegurnis
Iegurnis (la) ir anatomiska struktūra, kuru veido divi gūžas kauli un krustu kauls, kas tos savieno. Ar šo terminu saprot arī ķermeņa daļu, kur atrodas šī struktūra. Iegurnis ir vairumam mugurkaulnieku.
Dinozauri pēc iegurņa veida tiek klasificēti divās kārtās: zauriegurņa dinozauros un putniegurņa dinozauros.
Beneša dekrēti
Beneša dekrēti (cz, sk) ir Čehoslovākijas Republikas prezidenta Edvarda Beneša Otrā pasaules kara laikā un pirmajos pēckara gados izdota likumu sērija "Republikas prezidenta dekrēti" (cz, sk), kas legalizēja vāciešu un ungāru padzīšanu no valsts.
Dekrētu saturs
Dekrētu virkne noteica, ka:
1967. gads Latvijā
Septembris
Rīgas vagonbūves rūpnīca sērijveidā sāka ražot dīzeļvilcienus DR1.
Beneša dekrēti
Dekrētu saturs
Dekrētus leģitimizēja Potsdamas līguma 13. paragrāfā noteiktais, ka visas trīs sabiedrotās uzvarētājvalstis piekrīt vācu tautības iedzīvotāju izvešanai no Čehoslovākijas, Polijas un Ungārijas.
Šie dekrēti nav anulēti līdz pat šai dienai, kas uztur pastāvīgu politisku spriedzi starp Čehiju un Vāciju.
Notikumi
1945. gada 5. aprīlī Čehoslovākijas Republikas pagaidu valdība izsludināja t.s. Čehoslovākijas valsts atjaunošanas (Košices) programmu, kurā bez visa pārējā tika noteikts, ka visi Čehoslovākijā dzīvojošie vācieši automātiski zaudē Čehoslovākijas pilsonību, ja vien nevar pierādīt, ka piedalījušies pretošanās kustībā pret okupācijas režīmu. Savukārt visas personas, kas noziegušās pret Čehoslovākijas valsti un tautu, ir sodāmas arī bez tiesas un izmeklēšanas.
Tā kā pat oficiālā līmenī tika uzskatīts, ka visi Sudetu apgabala vācieši ir atbalstījuši nacistu režīmu, tātad noziegušies pret Čehoslovākijas valsti, uzreiz pēc Vācijas armijas izdzīšanas no Čehoslovākijas teritorijas sākās čehu militāro un policejisko spēku un Sarkanās armijas okupācijas spēku izvērsta vardarbība pret vāciešiem: piespiedu pārvietošana, īpašuma atņemšana, slepkavošanas, izvarošanas, ieslodzīšana koncentrācijas nometnēs un piespiedu darbs. Kopā šajā t.s. mežonīgās izdzīšanas fāzē, kas ilga no 1945. gada maija līdz augustam, no Čehoslovākijas tika padzīti aptuveni 800 000 Sudetijas vāciešu.
Nākamā vāciešu izdzīšanas fāze, kas no iepriekšējās atšķīrās tikai ar lielāku organizētību, ilga līdz 1946. gada oktobrim, bet mazākos apjomos vāciešu izvešana ilga vēl vismaz divus gadus. Pavisam no Čehoslovākijas tika padzīti 2 700 000 līdz 3 000 000 vāciešu, un valstī palika 200 000—300 000 vāciešu, no kuriem lielākā daļa izceļoja turpmākajos gados. Piespiedu izvešanas gaitā no bada, slimībām vai vardarbības bojā gāja no 15 000 (pēc čehu aprēķiniem) līdz 270 000 (vāciešu aprēķini) pārvietojamo personu.
Oborņiki Slonski
Oborniki Slonski (pl, vēsturiski arī Obernigka ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz rietumiem no Tšebņicas.
No 18. gadsimta astoņdesmitajiem gadiem Obernigka (Oborņiki Slonski) attīstījās kā kūrortpilsēta.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Polijas prezidenta Broņislava Komorovska (Bronisław Komorowski, 1952 - ) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē dzimis vācu izcelsmes krievu feldmaršals Ivans Dibičs-Zabalkanskis (Иван Дибич-Забалканский, 1785 - 1831).
Youthsat
Youthsat (no en „jaunatnes pavadonis“) jeb IMS-1A ir Indijas un Krievijas studentu mikropavadonis, kas palaists 2011. gadā. Tas paredzēts Zemes augšējās atmosfēras un Saules kosmisko staru pētīšanai. Šis ir otrais Indian Mini Satellite sērijas pavadonis (pirmais IMS-1 tika palaists 2008. gadā).
Konstrukcija
Pavadonis izgatavots uz IMS mikropavadoņa bāzes. Tā izmēri ir 1020 × 604 × 1340 mm. Trīs asu stabilizāciju nodrošina miniatūri žiroskopi un magnētiskie stabilizatori, telpisko stāvokli nosaka ar saules un zvaigžņu sensoriem un miniatūru magnetometru. Elektroenerģiju dod divi saules bateriju paneļi ar jaudu 230 W, tiek izmantota viena 10,5 Ah litija jonu akumulatoru baterija.
SolRad
SolRad (Solar Radiation Detector) ir ierīce, kuru izstrādājusi Krievijas Lomonosova Maskavas valsts universitātes Skobeļcina zinātniski pētnieciskais kodolfizikas institūts. Tā paredzēta Saules cietā rentgenstarojuma reģistrēšanai 10—100 keV diapazonā, gamma staru 0,02—5,0 MeV, kā arī lādēto daļiņu noteikšanai: elektronu ar enerģiju 0.3—3.0 MeV un protonu 3—100 MeV. SolRad ir samazināta kopija tā paša institūta izstrādātajam instrumentam SONG (СОНГ, СОлнечные Нейтроны и Гамма-кванты), kas veiksmīgi darbojies pētnieciskajā pavadonī Koronas-F. Lādēto daļiņu detektora prototips bija Elektron-M-Peska (Электрон-М-Песка), kas uzstādīts Koronas-Foton.
RaBIT
RaBIT (Radio Beacon for Ionospheric Tomography) izgatavojusi ISRO/VSSC (Vikram Sarabhai Space Centre) kopā ar Trivandrumas, Keralas un Andhras universitātes. Ierīce paredzēta atmosfēras kopējā elektronu satura (Total Electron Content) noteikšanai, kā arī jonosfēras sastāva un dinamikas pētīšanai virs Indijas ar tomogrāfiskām metodēm.
LVHS
LiVHySI (Limb Viewing Hyperspectral Imager) izgtavojusi ISRO/VSSC un ISRO/SAC (Space Applications Center). Ar šo ierīci paredzēts veikt atmosfēras augšējo slāņu spīdēšanas mērījumus, iegūstot augšējās atmosfēras netrālo un jonizēto sastāvdaļu augstumu profilus. LiVHySI ir uzlabota versija agrāk izgatavotajam HySI, kurš tika sūtīts Chandrayan-1 Mēness misijā.
Lidojuma gaita
Youthsat kā sekundārā krava tika palaists 04:42 UTC ar nesējraķeti PSLV C16 no Satiša Dhavana kosmosa centra Šriharikotas salā pie Indijas austrumu krasta. Ar šo raķeti tika palaisti arī pavadoņi Resourcesat-2 un X-sat.
Hocjanova
Hocjanova (pl), vēsturiski arī Kocenava (de), ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Polkovices.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Lakšmi
Lakšmi (sa, lakṣmī — "laime") jeb Lakšmī hinduismā ir bagātības, mīlestības, labklājības un veiksmes dieviete, kā arī skaistuma iemiesojums. Viņa ir Višnu, viena no svarīgākajiem hinduistu dieviem, sieva. Daudzi hinduisti viņu pielūdz Divali, ikgadējos hindu svētkos. Viena no Mahadēvī ("Lielās dieves") izpausmēm.
Lakšmi tiek attēlota ar četrām rokām, gaišu ādu un rotaslietām. Viņa parasti sēž lotosa ziedā, kuram apkārt nostājušies ziloņi. Viņai ir arī vairākas avatāras.
Artūrs Štālbergs
Artūrs Štālbergs (dzimis Liepājā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja pozīcijā, Latvijas basketbola izlases dalībnieks. Pēc spēlētāja karjeras beigām bijis treneris un basketbola funkcionārs.
Basketbola karjera
Līdz 2009. gadam pārstāvēja klubu BK Liepājas lauvas, pēc tam pievienojās citam Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubam Rīgas VEF. Spēlētāja karjeru noslēdza 2010. gadā.
Spēlējis Latvijas U-18 un U-20 izlasē. Kopā ar pieaugušo Latvijas basketbola izlasi izcīnīja 13. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā.
Trenera un menedžera darbs
2010. gadā beidza profesionāla sportista karjeru un kļuva par BK Liepājas lauvas galvenā trenera Agra Galvanovska palīgu, izcīnot divas bronzas medaļas LBL čempionātā (2011, 2012). Pēc šī kluba pastāvēšanas beigām A. Štālbergs bija starp BK Liepāja veidotājiem 2018. gadā.
A. Štālbergs ir strādājis par trenera palīgu un galveno treneri dažādos Latvijas, Ukrainas (no 2012. līdz 2014. gadam kā A. Galvanovska asistents BK Mykolaiv), Krievijas (no 2014. līdz 2016. gadam Ainara Bagatska asistents BK Nizhny Novgorod, kā arī komandas galvenais treneris 2016.—2017. gada sezonā) un Lietuvas (Panevēžas "Lietkabelis" galvenais treneris 2017. gadā) klubos. Bijis galvenais treneris Latvijas U-20 izlasei, bet 2019. gadā tika iecelts par Latvijas vīriešu basketbola izlases ģenerālmenedžeri. Vēlāk viņš no šī amata atkāpās un kļuva par sieviešu basketbola kluba TTT Rīga ģenerālmenedžeri.
Kā Latvijas U-20 izlases galvenais treneris izcīnījis sudraba medaļu 2013. gada Eiropas čempionātā. No 2012. līdz 2016. gadam A. Štālbergs bija Latvijas basketbola izlases galvenā trenera Ainara Bagatska asistents.
A. Štālbergs ir precējies, trīs bērnu tēvs.
ZB 30
'''ZB vz. 30, ZB 26 un ZB 26J''' bija Čehoslovākijas slavenā ložmetēja ZB 26 modifikācija. ZB 30 bija izmainīts arī dizains, kas vairāk līdzinājās ložmetējam ZGB-33 (kurš vēlāk kļuva pazīstams, kā Bren). Kad Vērmahta daļas okupēja Čehoslovākiju, tāpat kā ložmetējs ZB 26, arī ložmetējs ZB 30 tika iekļauts Vērmahta bruņojumā ar apzīmējumu MG30(t). Tāpat kā ložmetējs MG 34 arī ložmetējs ZB 30 tika lietots kā vieglais ložmetējs. Otrā Pasaules kara sākumā šo ložmetēju plaši lietoja Waffen SS daļas, kurām tajā laikā vēl nebija patstāvīgas ieroču piegādes.
Šaiena
Šaiena ir pilsēta ASV, Vaiomingas štata galvaspilsēta, kā arī Laramī  apgabala administratīvais centrs. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 65 132 iedzīvotāju.
Sadraudzības pilsētas
Šaienas sadraudzības pilsētas ir:
1979. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1979. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Mēlenis (nozīmju atdalīšana)
Mēlenis vai mēleņi var nozīmēt:
Krišjānis (personvārds)
Krišjānis ir latviešu personvārds, vārda Kristiāns (no latīņu valodas christiānus — ‘kristietis’) lokalizēta forma. Latvijas teritorijā pirmoreiz fiksēts Vircavā 1764. gadā. 2023. gadā Latvijā bija reģistrēti 1360 Krišjāņi.
Grīnvalds
Grīnvalds (de, no Grün — 'zaļš' un Wald — 'mežs'; sieviešu dzimtē Grīnvalde) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 2008
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 2008. gadā.
Apaļlapu ziemciete
Apaļlapu ziemciete - mūžzaļš, daudzgadīgs 15 - 30 cm augsts ziemciešu dzimtas lakstaugs. Bieži sastopams mežos, birztalās, krūmājos. Saknenis garš, zarains, tievs. Stumbrs stāvs vai pacils, šķautņains, ar rozetē sakārtotām apakšējām lapām, bet augstāk ar 1 - 2 iegareni olveidīgām, makstainām, rūsganām lapiņām. Rozetes lapas vienkāršas, apaļas vai ovālas, 2 - 6 cm garas, 1,5 - 5,5 cm platas, ādainas, mazliet spīdīgas, pa daļai ziemojošas. Zied jūnijā un jūlijā. Ziedu ķekars 6 - 16 cm garš, ar 8 - 15 ziediem, ziedi atliekušies, retāk nokareni. Zieda kāts atrodas 2 plēvainu pieziedlapu žāklītēs, pieziedlapas tikpat garas kā zieda kāts vai garākas par to. Kauslapas 5, olveidīgi lancetiskas. Vainags plaši atvēries, balts, ar kreimeņu smaržu. Vainaglapas 5, pabiezas, ieapaļi olveidīgi lancetiskas, strupas, 0,6 - 1 cm garas, 0,4 - 0,6 cm platas. Putekšņlapas 10. Irbulis garāks par vainagu. Auglis - saplacināta olveida pogaļa ar sīkām sēklām. Iecienīts krāšņumaugs. Pavairojams, sadalot sakneni. Jāaudzē pēc iespējas ēnainā vietā. Kultivējams grūti. Tautas medicīnā lapas lieto kā diurētisku līdzekli, diabēta, nieru hroniska iekaisuma gadījumā, strutojošu brūču dziedēšanai.
Tailers Maijerss
Tailers Maijerss (dzimis 1990. gada 1. februārī) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2023) Maijerss spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vankūveras "Canucks" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Vairāk nekā trīs sezonas aizvadījis Rietumu hokeja līgā, profesionāļa karjeru Maijerss uzsāka 2009.—10. gada sezonā, kad pievienojās NHL vienībai Bufalo "Sabres", ātri kļūstot par vienu no vadošajiem komandas aizsargiem, sezonas beigās kā līgas labākajam jaunajam spēlētājam iegūstot arī Kaldera balvu.
2015. gada 11. februārī tika aizmainīts uz Vinipegas "Jets".
Kanādas hokeja izlases sastāvā Maijerss ir spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā un 2023. gada Pasaules čempionātā Rīgā.
Polinēzija
Polinēzija (el — ‘daudz’, el — ‘sala’) ir liels reģions Okeānijā, Klusā okeāna centrālajā un dienvidu daļā, kas sastāv no vairāk nekā 1000 salām. Reģiona vēstures un kultūras unikālās īpašības nosaka ģeogrāfiskās īpatnības — liels skaits mazas platības saliņu grupu, kuras daudzu dienu brauciena attālumā nošķir Klusā okeāna plašumi. Rezultātā Polinēzijas iedzīvotāji attīstīja vienu no nošķirtākajām kultūrām uz planētas, kuru raksturo izcilas kuģošanas un navigācijas prasmes. Polinēzijā atrodas arī visnesenāk apgūtā cilvēka dzīvei piemērotā plašā sauszemes teritorija — Jaunzēlande, kur cilvēki ieradās tikai pirms nepilniem 1000 gadiem. Eiropieši Polinēziju sāka apgūt un kolonizēt salīdzinoši vēlu — piemēram, Jaunzēlandes kolonizācija sākās tikai 19. gadsimta vidū. Mūsdienās uz Polinēzijas salu grupām izveidojušās vairākas valstis un vairākas Eiropas valstu, ASV, Čīles un Jaunzēlandes pakļautībā esošas teritorijas, kā arī ASV štats — Havajas.
Ģeogrāfija
Daļa Polinēzijas salu ir ar vulkānisku izcelsmi, daļa — veidojusies no koraļļu rifiem. Mazās koraļļu rifu saliņas bieži grupējas ieapaļas formas salu grupās — atolos. Attālums starp Polinēzijas salām bieži ir vairāki tūkstoši kilometru — plašais, šķietami bezgalīgais okeāns ir galvenais Polinēzijas ģeogrāfijas elements, kas nosaka šīs īpatnējās Zemes teritorijas dabas un kultūras unikālo raksturu.
Polinēzijā kopā dzīvo ap 6 miljoni iedzīvotāju, tikai 1 miljons no tiem ir pamatiedzīvotāji. Polinēzijas pamatiedzīvotāju āda ir gaiša, mati taisni, augums liels un stalts. Eiropiešu un amerikāņu kolonizācijas rezultātā Polinēzijas salās ieceļojis liels daudzums sveštautiešu — tiesa, vairums nāk no Āzijas. Tomēr dažās Polinēzijas salās pamatiedzīvotāji ir vairākumā — Tongā pat 98%.
Vēsture
Pastāv teorija, kas saista Polinēzijas kultūras saknes ar Lapitas kultūru, kas 1600 — 1200 gadus pmē. sāka izplatīties no Jaungvinejas. Raksturīgā polinēziešu kultūra veidojās, šai kultūrai izplatoties tālāk uz austrumiem, Samoa un Tongas salās. Aptuveni 300 gadus pmē. polinēzieši sasniedza Kuka Salas, Taiti, Tuamotu salas un Marķīza salas.
Ap mūsu ēras 300. gadu polinēzieši atklāja un kolonizēja Lieldienu salu — par to liecina gan arheoloģiskie pieminekļi, gan arī ieviestā flora un fauna. Havaju salas polinēzieši sasniedza ap mūsu ēras 400. gadu, bet pēdējā cilvēkiem piemērotā bet neapdzīvotā zeme bija Jaunzēlande, ko polinēzieši sasniedza ap mūsu ēras 1000. gadu.
Polinēziešu izpētes braucieni pār Kluso okeānu ir apbrīnas vērti, jo viņu apdzīvotās salas atdala ļoti lieli attālumi — Klusais okeāns aizņem gandrīz pusi no Zemes virsmas. Vairums pārējo Zemes kultūru šai laikā jūrā brauca, neizlaižot no acīm krastu.