cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pūķis
Pūķis latviešu mitoloģijā un folklorā
Jau pirms 1610. gada tapušajā Livonijas vēsturē jezuītu priesteris Dionīsijs Fabrīcijs rakstīja, ka "daži tur savā mājā pūķus, kas citiem zog labību un nes mājā", savukārt 1627. gadā Einhorns pūķus pieminēja savos apcerējumos par latviešu elkdievību. Latviešu folklorā pūķis (čūska ar vairākām galvām) ir pārdabiska pretinieka veids līdzās milzim, velnam utt., saistīts ar velnu. Pūķis aprakstīts kā tārps ar deviņām galvām vai čūska, kas "spļauda dzīvas ugunis", lido. Pūķis bieži prasa ziedojumus (īpaši — jaunavas), taču ne vienmēr cilvēkus aprij (dažkārt tur gūstā). Pūķi dažkārt saista arī ar līdzīgām mitoloģiskām būtnēm, piemēram, pazemes ērgli.
Roberts Auniņš 1892. gadā publicēja plašu rakstu par to, ka Cesvaines pusē saglabājušās daudzas teikas par pūķiem (Drachen-mythus), kas mituši pie bagātiem saimniekiem. Pūķis var būt arī bagātības vācējs un sargs, uzskata, ka šajā tēlā saplūdušas auglības un svētības dievības, taču pūķis ar šādām funkcijām nav pozitīvs tēls. Pūķi var iegūt īpašumā, pārdodot savu (dažkārt arī ģimenes) dvēseli velnam vai nopērkot pūķi no kāda pilsētas kunga. Pircējam atgādina gaidāmās elles mokas un liek atteikties no Dieva. Pūķa īpašnieks nedrīkst piesaukt Dievu, atņemt dievpalīgu, mest krustu utt. Pūķis jābaro ar asinīm un tam jāziedo cilvēki. Pūķa īpašnieks mirst grūtā nāvē vai pašnāvībā, nerod mieru arī pēc nāves. Pūķi var nošaut ar zelta vai sudraba lodi, pret to līdz arī lūgšana, otrādi skaitīta tēvreize, krusti (sevišķi pīlādža). Latviešu mitoloģijā parādās arī aizgūtais baziliska motīvs: pūķa perināšana no 3, 9, 7 vai 12 gadus veca melna gaiļa vai 200 gadus veca kraukļa olas, nēsājot to 3 gadus (vai 9 nedēļas) padusē.
Pūķu raksturojums
Svētās Martas leģendā pūķim ir putna, lāča, zivs, vērša, lauvas un čūskas iezīmes. Viduslaiku enciklopēdiju tradīcijā (piemēram, Seviļas Isidora "Etymologiae") pūķa spēcīgākā daļa ir tā aste; citos avotos savukārt kā pūķa galvenais ierocis parādās indīga vai ugunīga elpa. Pūķi sedz zvīņas vai raga plāksnes, kuras nav iespējams caurdurt; dažkārt pūķa aizsardzību pret dzelzs ieročiem saista ar pārdabiskiem spēkiem.
Atsevišķos tekstos, tostarp tekstos par Sigurdu un vairākās sāgās (piemēram, Ragnara sāgā), pūķis ir cilvēks, kurš pārvērsts par pūķi vai nu alkatības dēļ, vai arī tāpēc, ka viņam piederošie dārgumi ir nolādēti. Šī iezīme varētu būt saistīta ar senskandināvu folkloras tradīciju par draugar jeb haugbúar — kapu iemītniekiem, kas sargā vērtīgus apbedījumu priekšmetus.
Pūķi kā dārgumu sargātāji
Pūķa kā dārgumu sargātāja motīvs parādās sengrieķu mitoloģijā un seno romiešu leģendās. Ģermāņu folklorā šis ir centrālais motīvs: Fāfnirs, Sigurda nogalinātais pūķis, ir Loki nolaupītā zelta sargs, tāpat arī pūķis, ko nogalina Beovulfs, Sigurda līdzinieks. Fāfnirs par pūķi pārvērties alkatības dēļ.
Pūķi, kas sargā dārgumus, divreiz parādās Ektora sāgā, un XIV gs. Konrada sāgā varonis uzņemas atrast citpasaules pili, kurā pūķi sargā dārgumus.
Cīņa ar pūķiem
Iemesli varoņa cīņai ar pūķi mēdz būt divējādi — lai atbrīvotu tautu no pūķa uzbrukumiem vai ar nolūku iegūt dārgumus. Cīņa ar pūķi "Beovulfā" ietver abus šos motīvus.
Pūķu kāvēji pūķu nogalināšanai izmanto dažādas metodes. Ikonogrāfijā parasti attēlots, ka Svētais Juris iedur šķēpu pūķa rīklē; leģendās par Sigurdu, kā arī piktogrammās akmenī un kokā Skandināvijā un Britu salās varonis — dažkārt pēc Odina norādījumiem — pūķa ceļā izrok bedri un no tās iedur pūķim pavēderē zobenu. Citās ģermāņu leģendās pūķis ir neievainojams, izņemot noteiktu vietu uz vēdera: tajā pūķim ar zobenu iecērt Viglafs "Beovulfā". Daudzās senskandināvu sāgās viegli ievainojamā vieta norādīta uz kreisā spārna vai gar mugurkaulu.
Vēlākajos īslandiešu bruņinieku romānos varoņi un viņu palīgi dažnedažādos veidos cenšas piekļūt attālajam pūķa midzenim. Atalgojums par pūķa nogalināšanu bieži ir ne vien dārgumi, bet arī līgava un daļa karaļvalsts.
Velsiešu Owain, senfranču Ywain, senīslandiešu Iven sāgās parādās epizode, kurā varonis nogalina pūķi, kurš savos nagos sagrābis lauvu. Pēc tam lauva kļūst par varoņa ceļabiedru un piedalās tā turpmākajos piedzīvojumos.
Lielākā daļa viduslaiku varoņu nogalina pūķus, kurus sastop, taču viduslaiku hagiogrāfiju svētie bieži izdzen pūķi tuksnesī vai neapdzīvotā zemē.
Tidreka sāgā pūķis nolaupa karali, aiznes to uz savu midzeni, kur to sadala gabalos un apēd. Beovulfam izdodas pūķi uzveikt tikai ar Viglafa palīdzību, turklāt viņš tiek nāvīgi ievainots. Pūķu kāvēji aizsargājas no pūķa uguns un indes ar īpašu apmetņu un vairogu palīdzību (piemēram, vairogs, kas apvilkts ar vērša ādu). Ektora sāgā varonis no rūķa saņem burvju ziedi, kas aizsargā no ievainojumiem. Zobeni, ar ko varoņi nogalina pūķus, bieži ir leģendāri vai burvju priekšmeti; tas, ar kuru Viglafs nogalina pūķi "Beovulfā" ir ealsweord eotonisc (milžu darināts sens zobens), kas spēj caurdurt pūķa citādi necaurduramās zvīņas.
Pūķi klasiskajā tradīcijā
Klasiskajā tradīcijā pūķi tika uzskatīti gan par pārdabiskiem radījumiem leģendās un mitoloģijā, gan arī par čūsku dzimtas pasugu. Gaja Jūlija Solīna, Plīnija Vecākā un Ailiāna darbos aprakstīts, ka pūķi mitinās zināmās, taču parasti attālās pasaules vietās. Tie bieži parādījās arī bestiārijos, enciklopēdiskā, ģeogrāfiskā un ceļojumu literatūrā, kā arī kā grieķu un romiešu fabulu tēli. Hērodota Historiae un Ktēsija un Megastēna Indijas aprakstos (V-IV gs. p.m.ē.) parādās milzu tārpi un spārnotas čūskas. Paši pūķi aprakstīti daudzos darbos, tostarp Plīnija "Dabas vēsturē", Seviļas Isidora "Etimoloģijās", "Austrumu brīnumos", Lukāna "Farsālijā", Bruneto Latīni Li livres dou tresor, Pjēra Bersuīra Ovidius moralizatus, "Mandevija ceļojumos". Nodaļas par pūķiem ir daudzos bestiārijos, senangļu "Austrumu brīnumos" atrodams 50 pēdas garu pūķu apraksts, un Liber monstrorum pieminēta milzu čūska.
Klasiskajā mitoloģijā ir daudz leģendu par pūķiem un to pretiniekiem — par Jāsonu, Kadmu, Hēraklu, Apollonu.
Pūķi viduslaiku kristīgajā tradīcijā
Viduslaiku tradīciju būtiski ietekmēja Bībeles materiāls, ģermāņu un ķeltu mitoloģijas motīvi, kā arī austrumu mitoloģija. Teksti bija pieejami daudzās valodās, kas veicināja pūķa tēla parādīšanos folklorā un tautas literatūrā.
Kristīgajā tradīcijā pūķi bieži saista ar velnišķīga ļaunuma iemiesojumu. Viduslaiku bestiārijos pūķis parādās kā alegorisks lepnības grēka — un tādējādi arī šī grēka cēloņa Sātana — simbols.
Pūķi nereti parādījās arī viduslaiku svētos dzīvesstāstos, kas bija viens no svarīgākajiem stāstījuma žanriem Rietumeiropas viduslaiku tradīcijā. Viduslaiku beigās tika uzskatīts, ka ar sātanisku pretinieku pūķa vai milzu čūskas formā cīnījušies jau apmēram 100 svētie, tostarp Sv. Juris, Sv. Antonijs, Sv. Margarēta, Sv. Gregorijs. Daudzi šādi svētie tika pielūgti tikai atsevišķās vietās, taču liela daļa ir kanoniski svētie, piemēram, Sv. Marta, kurai par godu līdz pat XII gs. tika rīkoti svētki, kuros parādījās arī sakautā briesmoņa ķermenis.
Visslavenākais svētais, kurš sakāvis pūķi, ir Sv. Juris. Stāsts, kurā viņš izglābj nāvei nolemtu jaunavu, īpašu popularitāti ieguva Voradžinas Jēkaba XIII gs. Legenda aurea ("Zelta leģenda") dēļ. Sv. Jura cīņa ar pūķi ir diezgan vēlīns viņa dzīvesstāsta papildinājums — iespējams, XI gs. beigu vai XII gs. sākuma. Pētnieki uzskata, ka Sv. Jura tēls saplūdis vai nu ar pūķu kāvēja tēlu no viduslaiku literatūras, vai Perseja figūru (mītam par Andromēdas glābšanu ir izteikta līdzība ar Sv. Jura leģendu par jaunavas atbrīvošanu).
Pūķi ģermāņu un ķeltu tradīcijās
Visbagātīgākās ziņas par pūķiem viduslaiku folklorā gūstamas no tautas eposiem, varoņeposiem un bruņinieku romāniem, kas uzplauka literatūrā ģermāņu valodās. Par visizcilāko pūķu kāvēju šajā laikā tika uzskatīts Sigurds jeb Zigfrīds. Šī leģenda pirmoreiz parādās "Beovulfā", kuru datē ar XIII-X gs. "Beovulfa" varonis, kurš pats vēlāk kļūst par pūķu kāvēju, tiek salīdzināts ar Sigurda tēvu Sigmundu, kuru autors nosauc par lielāko ziemeļu varoni. Vēlākos aprakstos cīņa ar pūķi tiek piedēvēta par tēvu slavenākajam dēlam, kura drosme aprakstīta Volsunga sāgā.
Cita leģendas versija aprakstīta Tidreka sāgā, kurā atrodamas gandrīz tikpat senas leģendas kā "Beovulfā". Par to, ka šī leģenda bija plaši pazīstama, liecina tas, ka Sigurds, pūķa Fāfnira nogalētājs, bieži minēts arī senskandināvu skaldu dzejā, kā arī rūnu rakstos un kokgriezumos no viduslaiku Skandināvijas un Britu salām.
Bez Sigurda un Beovulfa senskandināvu un senangļu tradīcijās stāsti par pūķiem atrodami vēl daudzos senskandināvu dzejas un prozas darbos (blakus tiem, kas jau minēti), it īpaši Poētiskajā Edā (jeb Vecākajā Edā) un Snorres Sturlusona Jaunākajā Edā. Sakša Gramatiķa Gesta Danorum atstāstītas Frodo, Fridleva un Harolda Hadrādas cīņas ar pūķiem. Norvēģijas karalis Harolds saistīts ar pūķiem arī epizodēs, ko Snorre Sturlusons nav iekļāvis "Heimskringlā", piemēram, īslandiešu leģendā "Torstens Ziņkārīgais" un divos prinča Harolda piedzīvojumos Bizantijā.
Pūķi zem Vortingerna pils parādās Monmutas Džefrija un Tilberijas Gervāsija darbos, darbos, par kuru autoru uzskata Nenniju, Ranulfa Higdena Polychronicon un Roman de Brut, tāpat kā Alliterative Morte Arthure un Melorija Morte Darthur, kur kā pūķu kāvēji aprakstīti Lanselots, Tristans un Īvains.
Citi pūķu kāvēji viduslaiku angļu bruņinieku romānos ir, piemēram, Gajs no Vorvikas, sers Torents no Portingeilas, sers Degarē, Toms a Linkolns, sers Eglamūrs no Artuā, kā arī Sv. Juris, kura leģenda tika pārstrādāta atbilstoši bruņinieku romāna tradīcijām.
Pūķi parādās arī visās leģendas par Tristanu versijās. Bruņinieku romānā "Sers Gaveins un zaļais bruņinieks" varonis cīnās pret pūķiem un citām viņam nelabvēlīgām būtnēm.
Pūķi Āzijas tradīcijās
Pūķis parādās vairākās Āzijas kultūrās, un sevišķa nozīme tiem ir ķīniešu kultūrā. Ķīniešu pūķi (lóng) ir čūskas un — bieži — kāda cita dzīvnieka apvienojums; lielākajai daļai no tiem nav spārnu. Tie atbild par laikapstākļiem un ūdeni, ir spēka simbols. Japāņu pūķi (nihonryū) līdzinās ķīniešu un korejiešu pūķiem, taču tiem ir trīs nagi, nevis četri. Ar dažiem izņēmumiem japāņu pūķi ir cilvēkiem labvēlīgi un var piepildīt to vēlēšanās. Japāņu mitoloģijā pūķi sastopami reti. Korejiešu mitoloģijā parādās trīs veidu pūķi: debesu pūķis yong, kurš atbilst ķīniešu pūķim un saistīts ar ūdeni un laikapstākļiem, okeānu pūķis yo, kuram nav ragu un kurš līdzinās jūrasčūskai, un kalnu pūķis kyo.
Ķīniešu mitoloģijā Haņu dinastijas laikā pūķis tika attēlots ar čūskas ķermeni, zivs zvīņām un asti, brieža ragiem, kamieļa seju, diviem ērgļa nagu pāriem, vērša ausīm, tīģera kājām un dēmona acīm. Zem zoda pūķim atradās liesmojoša pērle. Dažkārt ķīniešu pūķus attēlo ar no priekškājām augošiem sikspārņa spārniem līdzīgiem spārniem, taču lielākajai daļai ķīniešu pūķu spārnu nav.
Pūķim tiek piedēvētas arī dažādas īpašības: tas spēj pārvērsties par zīdtārpiņu, lidot vai paslēpties ūdenī, radīt mākoņus, pārvērsties ūdenī vai ugunī, kļūt neredzams vai tumsā spīdēt.
Ķīniešu pūķis izteikti saistīts ar ūdeni. Ķīniešu mitoloģijā parādās četri pūķu karaļi, kas saistīti ar Austrumjūru (Austrumķīnas jūra), Dienvidjūru (Dienvidķīnas jūra), Rietumjūru (iespējams, Indijas okeāns) un Ziemeļjūru (iespējams, Baikāls). Tā kā uzskatīja, ka pūķi atbild par laikapstākļiem, tiem cēla tempļus.
Ķīnas mākslā un literatūrā parādās deviņi pūķu veidi:
Belava
Belava (pl) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Dzeržoņovas Soves kalnos (Góry Sowie). Līdz 1945. gadam - Vācijas sastāvā ar nosaukumu Langenbīlava (Langenbielau). Apkārtnes kalnos daudzas tūrisma takas.
Igors Radulovs
Igors Radulovs (dzimis 1982. gada 23. augustā) ir bijušais krievu hokejists, labās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 43 spēles Nacionālās hokeja līgas klubā Čikāgas "Blackhawks". Karjeras lielāko daļu spēlējis Krievijas Superlīgā un Kontinentālajā hokeja līgā.
Igora brālis Aleksandrs arī ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Igors uzsāka 2000.—01. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvā.
Jau nākamajā vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, 2001.—02. gada sezonu aizvadot Ontārio hokeja līgā, bet 2002.—03. gada sezonā debitējot NHL, septiņas spēles aizvadot Čikāgas "Blackhawks" rindās. Atlikušo sezonas daļu Radulovs spēlēja AHL vienībā Norfolkas "Admirals".
2003.—04. gada sezonā Radulova spēles laiks "Blackhawks" pieauga, taču 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Igors vispirms daļu sezonas aizvadīja Norfolkā, taču tad pievienojās Maskavas "Spartak" vienībai, tās sastāvā turpinot karjeru arī pēc lokauta noslēgšanās.
2006. gada vasarā Radulovs pievienojās Novokuzņeckas "Metallurg" rindām, sezonas vidū nonākot Čehovas "Vitjaz" sastāvā. 2008.—09. gada sezonas vidū Radulovs tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev", taču nākamo sezonu hokejists aizvadīja Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā.
Ļimonka
Ļimonka ir Krievijā oficiāli aizliegtās Krievijas Nacionālboļševiku partijas izdevums krievu valodā. Žurnāls iznāk Maskavā kopš 1994. "Ļimonka" galvenokārt piedāvā informāciju par politiku. Žurnāla galvenais redaktors — prozaiķis un politiķis, partijas līderis Eduards Ļimonovs.
Anverailenda
Anverailenda (en) vai Bāze N (Base N) bija Apvienotās Karalistes polārstacija Antarktīdā. Izvietota uz nelielās Amsleru salas Anveras salas dienvidu piekrastē. Izveidota 1955. gada 27. februārī Anveras salas dienvidu galā kā Folklenda Salu teritoriju dienesta “Bāze N”. Galvenās pētījumu jomas bija ģeodēzija, kartogrāfija un ģeoloģija. Stacija slēgta 1958. gada 10. janvārī pēc pētījumu programmas beigam. Stacija atkārtoti atvērta laika posmā no 1969. gada līdz 1971. gadam, kad uz netālā piekalnes ledāja ierīkots sniega lidlauks. Lidlauks tika intensīvi lietots līdz 1973. gadam, vēlāk fragmentāri līdz 1993. gadam.
1968. gadā netālu no britu stacijas tika izbūvēta ASV Pālmeras polārstacija. Anverailendas stacijas ēka tika iznomāta amerikāņiem un tajā tika ierīkota bioloģiskā laboratorija. Stacijas galvenā ēka nodegusi Britu Antarktiskā dienesta veiktā remonta laikā 1971. gada 28. decembrī. Stacija oficiāli slēgta 1973. gadā, kad ledājs, uz kura bija izvietots sniega lidlauks, sāka intensīvi sabrukt. Drupas novāktas 1990./1991. gada vasarā.
2004. gadā, intensīvi atkāpjoties netālajam Marra piekalnes ledājam, pavērās jūras šaurums starp salu, uz kuras būvēta bāze un Anveras salu. Jaunā sala nosaukta par Amsleru salu par godu Alabamas Universitātes jūras biologiem Čārlzam un Margrētai Amsleriem.
Egīls Tēbelis
Egīls Tēbelis (dzimis Saldū) ir bijušais latviešu vieglatlēts, skrēja galvenokārt 400 m, 800 m un 400 m barjerskrējiena distances.
Egīls Tēbelis sākumā mācījies Saldus 1. vidusskolā, pēc 7. klases mācības turpināja Murjāņu sporta internātskolā. Sākumā sportiskie rezultāti bija viduvēji, bet ar neatlaidību un lielām darbaspējām tika sasniegti ļoti atzīstami rezultāti. Pēc Murjāņu sporta skolas beigšanas viņš turpināja mācības Latvijas Universitātē.
Tēbeļa labākie sasniegumi ir 13. vieta Pasaules čempionātā Atēnās 1997. gadā 4x400 m stafetē un 36. vieta 400 m barjersrējienā (50,42). Startējis 1996. gada Atlantas Olimpiskās spēlēs. Bijis vairākkārtējs Eiropas kausu uzvarētājs 400 m barjerskrējienā. 24 reizes bijis Latvijas čempions 400 m, 400 m/b un 800 m distancēs. Trīskārtējs Latvijas PSR čempions 400 m, 4x400 m un 400 m telpās. No 1993. gada līdz 2001. gadam bijis nepārspēts 400 m/b Latvijas skrejceļos. 13 reižu labojis Latvijas rekordus 400 m/b (49,75 - 1998. gadā) un 4x400 m stafetē. Pirmais latviešu sportists, kuram izdevās 400 m/b veikt ātrāk par 50 sekundēm.
NASCAR
Nacionālā sērijauto sacīkšu asociācija (en), saīsināti NASCAR, ir Amerikā lielākā sērijauto sporta sacensību līga. To dibināja Bils Frānss 1947.—1948. gadā. Kopš 2009. gada līgas prezidents ir Braians Frānss, Bila Frānsa mazdēls. Lielākie sacensību seriāli, ko pārrauga NASCAR, ir Sprint Cup Series, Nationwide Series un Camping World Truck Series. NASCAR pārraudzībā ir 100 trases, kurās notiek ap 1500 sacīkstes, tās atrodas 39 ASV štatos, kā arī Kanādā. NASCAR vadība atrodas Deitonbīčā, Floridā.
NASCAR sacensības ir vienas no ASV visskatītākajām sporta pārraidēm. Tāpat tās tiek pārraidītas vairāk nekā 150 valstīs. Viens no visu laiku veiksmīgākajiem NASCAR braucējiem ir Ričards Petijs.
Dzedrupe
Dzedrupe ir Engures ezera pieteka Talsu novada Ķūļciema pagastā. Veidojas satekot Jādekšai un Šķēdei (Žurnikupei). Lielākā daļa 9 km garās gultnes regulēta (darbi pie upes gultnes regulēšanas sākti jau 1914. g.). Nav vārdā nosauktu pieteku. Krastā apdzīvotās vietas Jādekšas, Upenieki, Dzedri.
Ērģemes pagasts
Ērģemes pagasts ir viena no Valkas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos, Igaunijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Valkas un Kārķu pagastiem, Valmieras novada Ēveles, Jērcēnu (agrāko Sedas pilsētas lauku teritoriju) un Naukšēnu pagastiem, kā arī Igaunijas Valgas apriņķa Tervas pagastu (agrāk Helmes un Hummuli pagastiem). Pagasta centrs — Ērģeme. Attālums līdz novada centram Valkai — 13 km, līdz Rīgai — 173 km.
Upes
Acupīte, Ērgļupīte, Oļupe, Omuļupe (Ehne), Pedele, Rikanda, Seda, Žukupe
Vēsture
Ērģemes novads pirmoreiz rakstos minēts 14. gadsimta sākumā (1323. gadā), kad Ērģemes pilī notika Livonijas ordeņa vadības sanāksme par to, vai slēgt mieru ar Lietuvas Dižkunigaitiju.
Ērģemes tuvumā ir notikušas divas lielas vēsturiskas kaujas, kurās lielā mērā izšķīrās vēlākais Latvijas liktenis: 1560. gada 2. augusta Ērģemes kauja starp Livonijas konfederācijas karaspēku un Vidzemē iebrukušo Krievijas caristes karaspēku un 1702. gada 18. jūlija Kauja pie Omuļiem Lielā Ziemeļu kara laikā starp krievu dragūnu pulkiem Šeremetjeva vadībā (ap 12 000 karavīru) un Volmāra fon Šlipenbaha komandēto zviedru karaspēka vienību (ap 2000 vīru). Zviedri cieta smagu sakāvi, ļaujot krieviem ieņemt Ziemeļvidzemi un gandrīz visu Igauniju.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ērģeme (pagasta centrs), Omuļi, Staļi, Turna.
Zāģezers
Pie ezera ir pludmale un ir iespējams noīrēt laivu. Ir ģērbtuves, galdi un stāvlaukums. Ir iespējams piebraukt no divām pusēm, Valkas pilsētas no Varoņu ielas un Aliešu dārzu rajona.
Katru gadu notiek skrējiens "Apkārt Zāģezeram", kurā regulāri piedalās ap 100 skrējējiem no Valkas un Valgas.
Farmakoloģija
Farmakoloģija (no, pharmakon — 'zāles'; , logia — 'zinātne') ir medicīnas un bioloģijas nozare, kas pēta zāļu darbību. Plašāk farmakoloģija apskata mijiedarbību starp dzīvu organismu un ķīmisku vielu, kas ietekmē normālas vai patoloģiskas norises tajā. Ja ķīmiskajai vielai ir medicīniska nozīme, tā tiek dēvēta par farmakoloģiski aktīvo vielu un no tās var tikt radītas zāles. Detalizētāk farmakoloģija apskata zāļu vielu īpašības, iespējas tās kombinēt, mijiedarbību, terapiju, toksikoloģiju, pielietojumu medicīnā un to farmakoloģiskās īpašības.
Divas galvenās farmakoloģijas apakšnozares ir farmakodinamika un farmakokinētika. Farmakodinamika pēta darbīgo vielu ietekmi uz bioloģisko sistēmu, iedarbojoties uz organisma receptoriem, bet farmakokinētika zāļu likteni organismā — to uzsūkšanos, izvietošanos, vielmaiņu un izdalīšanos no tā. Farmakoloģija — dažādu bioloģiski darbīgu ķīmisko savienojumu un dzīvā organisma mijiedarbība. Farmakoloģija galvenokārt pēta ārstniecības līdzekļus, ko izmanto dažādu slimību un patoloģisku stāvokļu ārstēšanā un profilaksē. Kā arī nodarbojas ar jaunu zāļu līdzekļu meklējumiem.
Farmakoloģijas vēsture Latvijā
Farmakoloģijas attīstība Latvijā ir cieši saistīta ar 1921. gadā dibināto Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes farmakoloģijas katedru. Līdz 1940. g. katedras vadītājs bija Cēzars Amslers, kas pētīja morfīna panesību un apomorfīna farmakoloģiju. 1942. gadā docents Eduards Rencis sarakstīja latviešu valodā pirmo mācību grāmatu studentiem un ārstiem farmakoloģijā ar toksikoloģiju un receptūru. Farmakologs Maksis Beļenkijs tiek uzskatīts par Padomju Latvijas farmakologu skolas dibinātāju. Sevišķu uzmanību viņš veltīja sakarībai starp ķīmisko vielu uzbūvi un to farmakoloģisko aktivitāti, farmakoloģiskās aktivitātes kvantitatīvai novērtēšanai, ka arī adrenerģisko procesu pētījumiem. Profesora Modra Melzoba pētījumi veikti vietējas anestēzijas līdzekļu, ganglioblokatoru, kateholamīnu, adrenoblokatoru un antioksidantu farmakoloģijā. Intensīvi pētījumi farmakoloģijas jomā tiek veikti Latvijas Universitātē (melatonīna bioreceptori) un Organiskās sintēzes institūtā (zāļu iegūšanas tehnoloģijas).
Čārlzs
Čārlzs var būt:
Gribova
Gribova ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz austrumiem no Novi Sončas, Zemajos Beskidos.
Kārlis II
Kārlis II var būt:
Bebrukārkliņš
Bebrukārkliņš (la) ir 0,3—1,5 m garš nakteņu dzimtas lakstaugs ar ložņājošu vai kāpelējošu, zarainu stumbru, kas pie pamata pārkoksnējas. Lapas pamīšus, ar kātu, lapas plātne vesela vai plūksnaini dalīta. Tās augšējā daļa lielāka, malējās mazākas, pa 1 vai 2 katrā pusē. Ziedi violeti, sakopoti pa 6—25 rituļos. Zied no maija līdz septembrim. Auglis sarkana, sulīga olveida oga.
Augs izplatīts Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Latvijā sastopams visā teritorijā. Aug mitrās vietās mežos, grāvjos, pie ūdenstilpēm.
Lieto ādas slimību, ādas ekzēmu, iekaisumu, bronhiālās astmas, saaukstēšanās slimību ārstēšanai. Homeopātijā drogu lieto gripas, klepus, nātrenes un reimatisma ārstēšanai.
Auga sastāvā ir solanīns, tāpēc tas ir indīgs.
FIBA Eiropas gada labākais spēlētājs
FIBA Eiropas gada labākā spēlētāja balva (en) bija FIBA Europe pasniegta balva, kuru pasniedza Eiropas gada labākajam vīriešu basketbolistam. Balva tika pasniegta no 2005. līdz 2014. gadam. Par pirmo tās ieguvēju kļuva vācu basketbolists Dirks Novickis.
Arsenal FC
Londonas "Arsenal" ir futbola klubs no Londonas, Lielbritānijā. Klubs spēlē Anglijas spēcīgākajā futbola līgā — FA Premjerlīgā. Viens no visapbalvotākajiem klubiem, kas izcīnījis 13 Pirmās līgas un Premjerlīgas uzvarētāja titulus, kā arī 14 reizes izcīnījis FA Kausu.
Šobrīd Arsenal ir viens no pelnošākajiem futbola klubiem Eiropā, pēc 2016.–2017. sezonas datiem ieņemot devīto vietu peļņas ziņā ar €487 miljoniem. Balsoties uz sociālo mediju aktivitāti no 2014. gada līdz 2015. gadam, Arsenal komanda ir piektā atbalstītākā komanda pasaulē.
Vēsture
1886. gadā grupa strādnieku no Woolwich firmas Royal Arsenal dibināja komandu. Firma ražoja bruņojumu. Kluba nosaukums tika ņemts no Dial Square darbnīcas vārda (1886). Ap tā paša gada Ziemassvētkiem kluba nosaukumu mainīja uz Royal Arsenal. Pēc dažiem gadiem kluba nosaukumu tika mainīts uz Woolwich Arsenal (1891). 1893. gadā Woolwich Arsenal bija pirmā komanda no Anglijas dienvidiem, kas iestājās Anglijas futbola līgā. 1904. gadā tika sasniegta arī Pirmā divīzija jeb Anglijas augstākā līga. 1913. gadā komanda izkrita uz vienu līgu zemāk. Tajā pašā gadā komanda pārcēlās uz Highbury stadionu, kur tā spēlēja līdz 2006. gadam. 1914. gadā komanda mainīja nosaukumu uz Arsenal Football Club. 1919. gadā Arsenal atgriezās Pirmajā divīzijā. Kopš tā laika komanda vairs nav izkritusi līgu zemāk, kas ir Anglijas rekords. 1925. gadā par komandas galveno treneri kļuva Herberts Čepmens. Čepmena laikā Arsenal komanda bija viena no spēcīgākajām komandām Pirmajā divīzijā. Laika posmā no 1930. gada līdz 1938. gadam, Arsenal komanda izcīnīja piecus Pirmās divīzijas čempionu titulus. Pēc Otrā pasaules kara, trofejas Arsenal komanda izcīnīja daudz retāk. 1962. gadā par treneri kļuva bijušais Anglijas izlases kapteinis Billijs Raits. Arī viņa vadībā komanda neguva panākumus un 1966. gadā par treneri kļuva kluba fizioterapeits Bērtijs Mī. Viņa vadībā komanda izcīnīja pirmo Eiropas trofeju — Starppilsētu gadatirgu kausu. 1974. gadā komandu 34 gadu vecumā sāka vadīt Terijs Nīls. Viņa vadībā Arsenal vienīgo trofeju ieguva 1979. gadā, kad tika uzvarēts FA kauss. No 1986. gada līdz 1996. gadam par komandas treneri strādāja Arsenal bijušais futbolists Džordžs Greims. Viņa vadībā Arsenal ieguva divus Pirmās divīzijas titulus, FA kausu, kā arī 1994. gadā tika iegūts UEFA Kausu ieguvēju kauss. 1996. gadā par komandas galveno treneri tika apstiprināts Francijas treneris Arsēns Vengers. Vengera vadībā Arsenal spēle uzlabojās, tika pievienoti arī vairāki ārzemju spēlētāji, kā Patriks Vieira un Tjerī Anrī. 1997–98. gada sezonā tika izcīnīta arī pirmā Anglijas Premjerlīgas trofeja. 2000. gadā tika sasniegts UEFA kausa fināls, tomēr tika zaudēts Turcijas komandai Stambulas "Galatasaray". 2003–04. gada sezonā Arsenal komanda nezaudēja nevienā līgas spēlē. Togad Arsenal ieguva iesauku The Invincibles. Kopā Arsenal nezaudēja 49 spēles pēc kārtas, kas ir Anglijas rekords. 2005–06. gada sezonā Arsenal pirmo reizi sasniedza UEFA Čempionu līgas finālu, kurā gan tika zaudēts Barcelona komandai ar 2–1. 2006. gadā komanda pārcēlās uz Emirates stadionu. Klubs nebija izcīnījis nevienu trofeju kopš 2005. gada FA kausa, līdz 2014. gada FA kausa finālā tika uzvarēta Hull City. 2018. gada aprīlī, pēc vairākām nesekmīgām sezonām, Vengers paziņoja par aiziešanu no komandas. Par pirmo treneri pēc Vengera ēras tika apstiprināts Unajs Emerijs. Savā pirmajā sezonā tika sasniegts UEFA Eiropas līgas fināls, tomēr Baku Olimpiskajā stadionā tika zaudēts Chelsea komandai ar 4–1. Nākamajā sezonā Emerijs, pēc septiņām neuzvarētām spēlēm pēc kārtas, tika atlaists. Par kluba galveno treneri kļuva bijušais Arsenal futbolists Mikels Arteta. Viņa vadībā komanda izcīnīja savu 14 FA kausu.
Dubna (upe)
Dubna ir Daugavas vidusteces labā pieteka. Iztek no Cārmina ezera Krāslavas novadā, ietek Daugavā pie Līvāniem. Tek pa Dagdas pauguraini un Jersikas līdzenumu. Tek caur Zosna, Sakovas, Aksenovas, Višķu un Luknas ezeriem, Krāslavas, Augšdaugavas, Preiļu un Līvānu novadiem.
Nosaukums
Pastāv uzskats, ka nosaukums saistīts ar vārdu "dobe" (ltg) — zema, ieliekta vieta. Pēc citas versijas, nosaukums saistīts ar agrāk upes krastos augušiem ozoliem (pl), (ru), jo slāvu valodās ir daudz līdzīgu ģeogrāfisku nosaukumu. Lietuviešu valodnieks K. Būga savukārt atvasina nosaukumu no baltu valodu vārda "dubna", kas nozīmējot "dziļā", "dzelmainā".
Baseins
Baseina augštecē daudz savstarpēji savienotu ezeru, tai skaitā Sīvers, Drīdzis, Lielais Gauslis, Ārdavas ezers, Bierža ezers, Ata ezers, Aulejs. Pavisam baseinā ir 193 ezeru. Pastāv dažādas versijas par izteces avotu un attiecīgi garumu un baseinu.
Apraksts
Augštecē upe ir strauja un jau pēc iztekas no Cārmina vietām ir ap 20 m plata. Pirmajā tecējuma pusē līdz Višķu un Luknas ezeriem (Augšdubna) tās kritums ir 66 m (0,95 m/km), gultne akmeņota un krasti bieži stāvi, bet pārējā posmā (Lejasdubna) tikai 10 m (0,20 m/km). Arī apkārtnes reljefs Lejasdubnas posmā izlīdzinās, un upei piegulošās zemes pavasaros applūda. 16. gadsimtā pie Vārkavas upē bijis tik daudz bebru, ka tas pieminēts Rēzeknes pils īpašumu apskatē. Agrāk krastos bijis daudz ozolu audžu, kas vēlāk izcirstas un tagad upe plūst galvenokārt caur pļavām. Agrāk upe un tās pietekas kopš Livonijas laikiem tikušas izmantotas kuģošanai un preču nosūtei uz Rīgu, taču pēc tam aizsērējusi un 19. gadsimta beigās notikusi tikai koku pludināšana pēdējos 40 tecējuma kilometros. 1930. gados veiktie Dubnas lejteces regulēšanas darbi 62 km garumā bija vieni no lielākajiem tālaika Latvijā. Vēlāk Latvijas PSR laikā tika veikti papildu darbi — uzbūvēts polderis un dambis lejpus Višķiem, padziļināta gultne lejpus Ūšas ietekas. Lejtecē platums vietām sasniedz 100 metrus, dziļums līdz 4,5 metriem. Mūsdienās upe stipri aizaug un tikusi nepietiekami tīrīta no ūdenszālēm. Upes režīmu lejtecē ievērojami ietekmē Līvānu mazā HES. Augšteces paugurotais apvidus savulaik ļāva uz Dubnas un tās pietekām būvēt daudzas ūdensdzirnavas. Lejpus Aksenovas ezera saglabājušies bijušo dzirnavu aizsprosti vai to atliekas: 2. km pēc ezera Kudiņu dzirnavas, 6. km Stasķeviču dzirnavas, 13. km Ubodišķu dzirnavas, 19. km Šķivišķu dzirnavas. Augšdubna grūti laivojama daudzo aizsprostu (tai skaitā mazo HES) un upē sakritušo koku dēļ.
Transports
Upi šķērso dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils un Rēzekne—Daugavpils, Eiropas autoceļš E262/A13 posmā Rēzekne—Daugavpils (Špoģos), valsts autoceļš A6 posmā Jēkabpils—Daugavpils (Līvānos), reģionālie autoceļi P62 Krāslava—Madona, P58 Viļāni—Špoģi, P63 Līvāni—Preiļi un vairāki vietējas nozīmes ceļi.
Zgoželecas apriņķis
Zgoželecas apriņķis (pl) ir apriņķis Polijas Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lejassilēzijas vojevodistes Boleslavecas un Lubaņas apriņķiem, Lubušas vojevodistes Žaru un Žagaņas apriņķiem, kā arī Čehiju un Vāciju.
Aleksandrs Katasonovs
Aleksandrs Katasonovs (dzimis Maskavā, Krievijā) ir bijušais Krievijas futbolists, kurš savus vislielākos panākumus guva, spēlējot FK Liepājas Metalurgs. Tagad Katasonovs savu futbolista karjeru ir beidzis un pēc tās beigšanas bija plānojis doties atpakaļ uz savu dzimteni - Krieviju. Tur viņš arī aizbrauca, taču pēc tam atkal atgriezās atpakaļ Liepājā, kur tagad trenē FK Liepājas Metalurgs dublierus.
Vinsents van Gogs
Vinsents Villems van Gogs (nl, dzimis, miris ) bija nīderlandiešu gleznotājs, postimpresionisma pārstāvis. Kopumā van Gogs radīja vairāk nekā 2000 darbu, to skaitā 900 gleznu un 1100 zīmējumu un skiču. Savus slavenākos darbus viņš radīja pēdējo divu dzīves gadu laikā. Tiek uzskatīts, ka van Gogs būtiski ir ietekmējis 20. gadsimta mākslu, tostarp ekspresionismu un fovismu.
Dzīve
1869. gadā (15 gadu vecumā) van Gogs ar sava tēvoča Vinsenta palīdzību ieguva vietu Goupil & Cie mākslas darbu tirgošanas uzņēmumā Hāgā. Pēc apmācības viņš 1873. gadā tika nosūtīts uz Londonu, kur darbojās līdz 1875. gadam, kad pārcēlās uz Parīzi, kur strādāja vēl gadu. Darbs van Gogā raisīja interesi par mākslu; viņa iecienītākie meistari bija Rembrants, Žans Fransuā Milē un Žans Batists Kamils Koro. Vēlāk van Gogs strādāja kā valodu skolotājs un arī sludinātājs, bet 1877. gadā tika pieņemts darbā pie grāmatu tirgotāja. Viņš nostrādāja grāmatu tirgotavā sešus mēnešus, kuru laikā pamatā tulkoja Bībeles fragmentus angļu, franču un vācu valodās. Atbalstot van Goga vēlmi kļūt par mācītāju, ģimene viņu 1877. gadā aizsūtīja uz Amsterdamu, kur viņš ar sava tēvoča — teologa Johannesa Strikera — palīdzību gatavojās teoloģijas iestājeksāmeniem. Drīz viņam studijas tomēr nācās pamest, un viņš iestājās trijus mēnešus garos kursos protestantu misionāru skolā, taču nepabiedza arī to. Van Gogs apstrīdēja ortodoksālās doktrīnas, tāpēc netika nozīmēts darbam, līdz devās misionāra gaitās uz ogļraču reģionu Beļģijas dienvidrietumos. Van Gogs izvēlējās dzīvot tāpat kā nabadzīgie ļaudis viņam apkārt, līdz baznīcas pārstāvji viņu atlaida par necieņas raisīšanu pret mācītāja amatu. Šajā laikā van Gogs pēc brāļa Teo ieteikuma nopietni sāka pievērsties mākslai.
Van Gogs ar mākslu nodarbojās īsu laiku, no 1880. gada līdz savai nāvei 1890. gadā. Šī perioda sākumposmā viņš pamatā pievērsās zīmēšanai, lai iegūtu meistarību. Van Gogs arī apguva gleznošanu Briseles Akadēmijā. Viņa pirmajām gleznām raksturīgs tumšs kolorīts un sociāli kritisks raksturs ("Kartupeļu ēdāji", 1885). 1885. gada martā nomira van Goga tēvs. Augustā Hāgā pirmoreiz skatlogā tika izstādīti viņa darbi. Septembrī katoļu priesteris aizliedza van Gogam modelēt, jo paklīda baumas, ka viņš vienu no savām modelēm padarījis grūtu. Novembrī van Gogs devās uz Antverpeni, lai varētu iepazīt tuvāk Pītera Paula Rubensa darbus. Viņš iepazinās arī ar japāņu mākslu un impresionismu, kam bija liela nozīme viņa stila izveidē. Šajā laikā pasliktinājās van Goga veselība; viņš daudz smēķēja un dzēra kafiju, kā arī sāka regulāri lietot absintu. Iespējams, šajā laikā viņam bijis arī sifiliss. 1886. gadā van Gogs iestājās Antverpenes Akadēmijā, kur studēja glezniecību un zīmēšanu. Pēc nesaskaņām Akadēmijā viņš martā devās uz Parīzi, kur iepazinās ar Polu Gogēnu, Anrī de Tulūzu-Lotreku, Žoržu Serā, Polu Siņaku, Kamilu Pisarro un citiem nozīmīgiem māksliniekiem. Van Gogs sāka izmantot citas gleznošanas tehnikas — tīrākas, košākas un gaišākas krāsas, puantilismam raksturīgu triepienu utt.
1888. gada februārī van Gogs devās uz Arlu, kur vēlējās izveidot utopisku mākslinieku grupu. Oktobrī pie viņa ieradās Gogēns, taču, kad strīda laikā van Gogs nogrieza vienas savas auss apakšdaļu, Gogēns Arlu pameta. Notikuma detaļas ir neskaidras; van Gogs esot nogriezto ausi ietinis avīzes lapā un atdevis kādai prostitūtai vietējā bordelī, uzdodot "sargāt šo priekšmetu uzmanīgi". Van Gogs tika hospitalizēts un vairākas dienas atradās smagā stāvoklī. Atgriezies van Gogs cieta no mentāliem traucējumiem — viņu mocīja halucinācijas un paranoja, ka viņu mēģina noindēt. Martā policija pēc vietējo lūguma slēdza viņa māju. Pols Siņaks apciemoja viņu slimnīcā, un viņa pavadībā van Gogam ļāva atgriezties mājās. 1889. gadā viņš tika ievietots Senremī de Provansas garīgi slimo patversmē. Patversmē viņš pavadīja 12 mēnešus, kuru laikā arī strādāja, interpetējot klasiķu darbus, portretējot doktorus, gleznojot ainavas. Teo van Gogam izkārtoja divas istabiņas, no kurām vienu viņš izmantoja kā darbnīcu.
Vēlēdamies sastapt savu brāli Teo, van Gogs 1890. gadā devās uz Parīzi, kur apmetās pie ārsta homeopāta Pola Ferdināna Gašē. Van Gogs aktīvi gleznoja, taču viņa depresija saasinājās, un 1890. gada 27. jūlijā (37 gadu vecumā) viņš iešāva sev krūtīs ar revolveri. Van Gogs nomira pēc divām dienām, viņa brālis Teo — pēc sešiem mēnešiem. 1914. gadā Teo ķermeni ekshumēja un apraka blakus Vinsenta van Goga mirstīgajām atliekām.
Veselības stāvoklis
Vinsenta van Goga veselības stāvoklis un tā ietekme uz viņa mākslu ir neskaidra. Vairāk nekā 150 psihiatri ir mēģinājuši diagnosticēt viņa slimību, un uzstādītas apmēram 30 dažādas diagnozes, piemēram, šizofrēnija, maniakālā depresija, sifiliss, saindēšanās ar krāsām, epilepsija utt.; van Gogs turklāt lietoja nepietiekamu uzturu, pārstrādājās, cieta no bezmiega un lietoja alkoholu, it īpaši absintu.
Pastāv arī teorijas, kas skaidro van Goga pastiprināto dzeltenās krāsas lietojumu, piemēram, ka viņa krāsu uztveri varētu būt ietekmējis absints, kas satur neirotoksīnu tujonu. Lielos daudzumos tujons var izraisīt ksantopsiju, kuras ietekmē priekšmeti izskatās iedzelteni. 1991. gadā tomēr tika veikts pētījums, kas norādīja, ka absinta lietotājs zaudētu samaņu jau ilgi pirms tam, kad būtu uzņēmis pietiekami daudz tujona, lai parādītos redzes efekti. Cita teorija pieļauj, ka Gašē varētu būt van Gogam parakstījis digoksīnu epilepsijas ārstēšanai, lai arī tam nav tiešu pierādījumu. Van Gogs gan ir gleznojis Gašē ar parastās uzpirkstītes ziediem rokās (no šī auga iegūst digoksīnu). Digoksīna lietotāji nereti ziņo, ka redz visu dzeltenos toņos vai redz oreola ieskautus dzeltenus plankumus, kā van Goga gleznā "Zvaigžņotā nakts". Saskaņā ar citu teoriju van Gogs varētu būt saindējies ar svinu (viņa laikā krāsas tika pagatavotas uz svina bāzes); viens no saindēšanās simptomiem ir acu tīklenes pietūkums, kas varētu izraisīt van Goga gleznām raksturīgo oreola efektu.
Mākslinieciskā darbība
Van Gogs glezniecībai nopietni pievērsās 1880. gadā, sākotnēji — nesekmīgi. Viņš tomēr daudz strādāja un eksperimentēja (piemēram, ieviešot savā studijā dažāda veida žalūzijas, eksperimentējot ar zīmēšanas materiāliem). Pirmajā gadā viņš strādāja tikai ar melnbaltiem darbiem, kas neizpelnījās atzinību; tikai 1883. gadā viņš pievērsās daudzfigūru kompozīcijām. Pirmās gleznas van Gogs radīja 1882. gada rudenī; no viņa daiļrades sākumposma saglabājušies tikai trīs darbi — "Kartupeļu ēdāji", "Vecais tornis" un "Savrupmāja". Apmeklējis Nacionālo muzeju Amsterdamā, viņš secināja, ka viņam jāuzlabo glezniecības tehnika, tādēļ devās uz Antverpeni un vēlāk Parīzi. Iepazinies ar impresionistu un neoimpresionistu metodēm, van Gogs devās uz Arlu, kur 1888. gada pavasarī sakārtoja "Ziedošos augļudārzus" triptihos. Kad pie van Goga ieradās Gogēns, viņš sāka darbu pie Dzeltenās mājas dekorācijām, vienā no saviem ambiciozākajiem projektiem.
Ietekme
Van Gogu parasti uzskata par vienu no nozīmīgākajiem holandiešu māksliniekiem; viņš ietekmēja gandrīz visu XX gs. mākslu. Dzīves laikā van Gogs pārdeva tikai vienu gleznu; slavens van Gogs kļuva tikai pēc nāves. Pirmā izstāde, kurā bija izstādīti tikai van Goga darbi, tika sarīkota 1892. gadā. Vēlāk izstādes viņam par godu tika sarīkotas arī Briselē, Parīzē, Hāgā un Antverpenē; XX gs. tika organizētas plašas retrospektīvas Parīzē (1901. un 1905. gadā), Amsterdamā (1905. g.), Ķelnē (1912. g.), Ņujorkā (1913. g.), Berlīnē (1914. g.). Šīs izstādes ietekmēja veselu jauno mākslinieku paaudzi — fovistus (viņu starpā arī Anrī Matisu), kas ietekmējās no viņa krāsu lietojuma, vācu ekspresionistus, 1950. gadu abstrakto ekspresionismu.
1957. gadā angļu-īru gleznotājs Frēnsiss Bēkons uzgleznoja vairākas van Goga gleznas "Gleznotājs ceļā uz darbu" reprodukcijas (oriģināls tika iznīcināts II pasaules kara laikā).
Padomju pils
Padomju pils (ru) bija paredzēts pārvaldes centra un sanāksmju zāles projekts Maskavā, netālu no Kremļa, nojauktās Kristus Glābēja katedrāles vietā. Tās celtniecība sākta 1937. gadā, taču 1941. gadā Padomju pils celtniecību pārtrauca Nacistiskās Vācijas iebrukums Padomju Savienībā. Celtnes tērauda karkass tika izkausēts un izmantots tiltu celtniecībā. Pēc Otrā pasaules kara Padomju pils celtniecība vairs netika atsākta, un 1958. gadā tās vietā atvēra milzu peldbaseinu, bet 1995. gadā atjaunoja iepriekš nojaukto Kristus Glābēja katedrāli.
Kelsijs Gramers
Allens Kelsijs Gramers (Allen Kelsey Grammer, dzimis Šarlotē Amālijā, ASV Virdžīnās) ir ASV aktieris, kā arī režisors un producents. Pazīstams ar lomu ASV komēdijseriālos Cheers (1982—1993) un Frasier (1993—2004). Piedalījies seriāla "Simpsoni" varoņa Izpalīga Boba balss ieskaņošanā. Četrkārtējs Emmy balvas ieguvējs (1994, 1995, 1998, 2004) un divkārtējs Zelta globusa balvas balvas ieguvējs (1996, 2002).
Kaniapisko ūdenskrātuve
Kaniapisko ūdenskrātuve (fr) ir ūdenskrātuve Kanādas austrumos, Kvebekas provinces ziemeļos, Labradoras pussalā. Brisay hidroelektrostacijas rezervuārs Kaniapisko upē, daļa no Hydro-Québec Džeimsa līča projekta hidroelektriskā kompleksa.
Uzpludināta laikaposmā no 1981. gada līdz 1984. gadam, dambis tika celts laikaposmā no 1981. gada līdz 1983. gadam, aizšķērsojot Kaniapisko upi un novirzot tās ūdeņus Lagrandas pietekā Laforžā. Aizsprosta augstums ir 56 metri. Elektrostacijas jauda ir 469 MW. Ūdens līmenis ūdenskrātuvē mainās par 12,9 metriem. Ūdens apmaiņas periods — 2,2 gadi. Nosaukta pēc tajā apvidū bijušā un ūdenskrātuves celtniecības gaitā pārpludinātā 470 km² lielā Kaniapisko ezera.
Aptuveni četras reizes lielāka, nekā šeit agrāk esošie ezeri. Ūdenskrātuves apkaimē taiga, šeit ir mūžīgā sasaluma zona. 1981. gadā līdz ūdenskrātuvei izbūvēts grants ceļš (la Route Transtaïga). Vieta reti apdzīvota, ezera krastā nav nevienas pastāvīgas apmetnes.
Double Faced Eels
Double Faced Eels jeb Divkosīgie Zuši ir rokgrupa no Latvijas, kas izveidota 2000. gadā. Grupa plašāku atpazīstamību Latvijā ieguva 2005. gadā ar dziesmu "Zilais valis" un tai sekojošo tāda paša nosaukuma albumu.
Pārskats
2000. gada aprīlī grupu dibināja ģitāristi Mārtiņš Gailītis (Marka) un Ernests Tomaševskis (Tomis), kā arī bundzinieks Rihards Neverovskis (Jims). Iesākumā grupai nebija solista, līdz 2002. gadā tai pievienojās vokāliste Cherry. Pēc nesaskaņām starp mūziķiem un solisti, viņa drīz grupu pameta, bet par "Double Faced Eels" vadošo vokālistu izvirzījās ģitārists Marka. 2004. gadā grupā paliek vienīgi Marka un Rihards, tādēļ klāt tiek pieaicināti ģitāristi Eduards Zagainovs (Chikys) un Reinis Briģis. 2004. gada nogalē Latvijas radio staciju topos ar diezgan labām sekmēm startēja pirmais "Double Faced Eels" radiosingls "To Take Breathe".
2005. gada sākumā "Double Faced Eels" atstāja bundzinieks Rihards, savukārt grupai pievienojās viņa aizvietotājs Pauls Ķesteris. Kopš tā laika grupas sastāvs nav mainījies. 2005. gada martā "Double Faced Eels" otrais radiosingls "Prasīt aizmirsto" kļuva par pirmo grupas Latvijas Mūzikas topa nr.1 dziesmu. Šai dziesmai tika uzņemts arī pirmais grupas videoklips. Taču lielāku atpazīstamību izpelnījās nākamā grupas dziesma "Zilais valis", pateicoties nekaunīgajam dziesmas tekstam. Vasarā grupa uzstājās Prāta Vētras koncertturnejā kā iesildītājmākslinieki. Rudenī klāt bija nākamais radio singls "16", kas ir Olga Rajeckas dziesmas "Kad man vairs nebūs sešpadsmit" kaverversija.
Grupa divas reizes tika nominēta 2005. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai: dziesma "Zilais valis" tika izvirzīta labākās roka dziesmas titulam, savukārt grupa kandidēja uz gada labāko debitantu statusu. 2006. gada 11. janvārī klajā nāca "Double Faced Eels" debijas albums "Zilais valis", kas tika nominēts Gada balvai kā labākais roka albums. Gada pirmajā pusē radiostacijās nonāca vēl divi radiosingli no "Pa jokam" un "Krokodils" (kurai arī uzņemts videoklips). 2006. gada septembrī "Double Faced Eels" nāca klajā ar jaunu dziesmu "Dagmāra", kurai tika iedziedātas arī krieviskā un angliskā versija, attiecīgi "Татьяна" un "Jennifer".
2007. gada sākumā labus panākumus Latvijas radiostaciju topos guva kopā ar dziedātāju Jenny May izpildītā Zigmara Liepiņa dziesma "Bez puišiem nevar", kas sasniedza 1. vietu Latvijas Mūzikas topā. 1. maijā klajā nāca "Double Faced Eels" otrais albums ar nosaukumu "Kurš gribēja nogalināt Džūliju? Nezinu, bet trāpīja mums". 2007.gada gada nogalē grupa tika nominēta MTV Ema balvai Best Baltic Act. Taču balvu ieguva lietuviete Jurga.
FIBA Eiropas gada labākais jaunais spēlētājs
FIBA Eiropas gada labākā jaunā spēlētāja balva (en) ir ikgadēja FIBA Europe pasniegta balva, kuru pasniedz Eiropas gada labākajam vīriešu basketbolistam, kurš nav saniedzis 22 gadu vecumu. Balva tiek pasniegta kopš 2005. gada. Par pirmo tās ieguvēju kļuva grieķu basketbolists Nikos Zisis.
Palatāls nazāls līdzskanis
Balsīgs palatāls nazāls līdzskanis sastopams apmēram 35% Pasaules mutvārdu valodu. Starptautiskā fonētiskā alfabēta simbols šai skaņai ir [], attiecīgais X-SAMPA simbols ir <tt>J</tt>. IPA simbols ir veidots mazajam burtam n pievienojot pa kreisi pagrieztu apakšējo "asti". Simbolu nedrīkst jaukt ar retrofleksa nazāla līdzskaņa simbolu, vai velāra nazāla līdzskaņa simbolu.
Latviešu valodā palatālais nazālais līdzskanis (saukts arī vidējs mēlenis, nazāls slēdzenis, skanenis) tiek attēlots ar burtu "ņ".
Raksturojums
Palatāla nazāla līdzskaņa raksturojumi:
Atveidošana latviešu valodā
Latviešu valodā atveidojams ar burtu "ņ".
Džons Mirasti
Spēlētāja karjera
"Crunch" sastāvā Mirasti spēlēja līdz pat 2010.—11. gada sezonas vidum, taču 2011. gada vasarā pievienojās KHL vienībai Čehovas "Vitjaz". 2011.—12. gada sezonā Mirasti bija viens no līgas nedisciplinētākajiem spēlētājiem. 2012.—13. gada sezonu aizvadīja Astanas "Baris" sastāvā, taču februārī no komandas rindām tika atlaists.
Ēveles pagasts
Ēveles pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Rencēnu, Jērcēnu un Naukšēnu pagastiem, kā arī Valkas novada Ērģemes un Kārķu pagastiem.
Hidrogrāfija
Upes: Ančupīte, Ošupīte, Seda, Strenčupīte, Šūnupe, Veites strauts, Vībupīte.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ēvele (pagasta centrs), Ķemere, Daksti, Ķempēni.
Mets Bazbijs
Aleksandrs Metjū "Mets" Bazbijs (en; dzimis, miris ) bija skotu futbolists un treneris. Visvairāk pazīstams ar Mančestras "United" trenēšanu laika posmā no 1945. līdz 1969. gadam un 1970.–1971. sezonas otrajā pusē. Viņa kā trenera rekordu ilguma ziņā vadot Mančestras "United" pārspējis ir tikai Alekss Fergusons.
Pirms kļuva par treneri, Bazbijs spēlēja Mančestras "City" un Liverpool FC sastāvos. "City" sastāvā spēlēja divos FA kausa finālos, vienā no tiem uzvarot. Futbolista karjeru beidzis Otrā pasaules kara dēļ. Pēc tam Bazbijs pieņēma darbu par trenera palīgu Liverpool klubā, bet viņi nevēlējās dot viņam vadību pār komandu, kā viņš vēlējās un viņš pieņēma brīvo trenera vietu Mančestras "United" sistēmā.
Spēlētāja karjera
Manchester City
Trenera karjera
Manchester United
Olava
Olava (pl, vēsturiski arī ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Vroclavas pie Odras upes.
Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos kā Oloua 1149. gadā. 1206. gadā tā kļuva par vienu no Silēzijas Pjastu dinastijas rezidences pilsētām, bet 1234. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 1241. gadā pilsētu nopostīja mongoļi, 1448. gadā - husīti, bet 1634. gadā, Trīsdesmitgadu kara laikā, tā atkal tika izpostīta.
XVIII un XIX gadsimtā Olava kļuva par tabakas audzēšanas centru. 1842. gadā starp Olavu un Breslavu sāka darboties pirmā dzelzceļa līnija Silēzijā.
2. pasaules karā Olava bija pirmā Vācijas pilsēta, kura tika pakļauta bombardēšanai - to veica poļu aviācija Polijas kampaņas laikā. Kara laikā 60% no pilsētas būvēm tika nopostītas. Pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika nodota no Vācijas Polijai. Pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Sociālistiskās Polijas laikā pilsētsas pievārtē atradās PSRS armijas bāze - militārais aerodroms.
2006. gadā pilsētā atklāja ASV autodaļu ražotāja American Axle rūpnīcu.
Olava ir vācu priestera Bernharda Lihtenberga (Bernhard Lichtenberg, 1875 - 1943) dzimtā pilsēta.
Dāboliņš
Dāboliņš var būt:
Laiviņcepure
Laiviņcepure jeb vienkārši laiviņa ir cepures veids, kuru lielākoties izmanto armijā, militarizētos, paramilitārajos vai līdzīgos dienestos, organizācijās.
Pēc savas formas tā atgādina laivas kontūras. Tā aizņem maz vietas, kas ir svarīgi šaurās vietās, piemēram, tankā, zemūdenē un citviet, un ir salīdzinoši viegli izgatavojama salīdzinājumā ar citām cepurēm. Laiviņcepures galvenā priekšrocība ir tajā, ka to var viegli ielikt uzplecī. Pastāv vairāk laiviņcepures varianti, piemēram, laiviņcepures, kurām ir "ausis", kuras var nolocīt aukstā laikā, lai pasargātu ausis un daļu no galvas no aukstuma. Līdzīgi ir arī varianti, kur laiviņcepures ārmalas var nolocīt, lai tās veiktu to pašu uzdevumu, kuru veic "ausis".
Tās ir plaši izplatītas dažādu valstu armijās, kā arī policijā, robežsardzē un līdzīgās struktūrās. Tas ir izplatītas arī starp dažādām civilajām organizācijām, piemēram, skautiem. Bieži vien uz laiviņcepures ir piestiprināta kokarde, kura ļauj atpazīt, kādai struktūrai vai organizācijai pieder tās valkātājs. Tāpat tās parasti ir arī pieskaņotas formas tērpa krāsām.
Laiviņcepures pirmsākumi meklējami jau viduslaikos, kad sākotnēji ķelti, bet vēlāk skoti valkāja līdzīga izskata cepures militārajā dienestā. Kā formas sastāvdaļa tā ieviesās Pirmā pasaules kara laikā. Arī Latvijas armijā un arī policijā laiviņa ir formas sastāvdaļa.
Kurzemes Radio
Latvijā pirmā un lielākā reģionālā komercradio stacija – Kurzemes Radio. Savu darbību uzsāka 1997. gada 25. maijā.
Kultūras antropoloģija
Kultūras antropoloģija ir antropoloģijas novirziens, kas pievērš uzmanību kultūru dažādībai cilvēku vidū, vācot datus par globāliem ekonomiskiem un politiskiem procesiem vietējo kultūru ikdienā. Antropologi izmanto dažādas metodes, piemēram, līdzdalības novērojumu, intervijas un anketēšanu. Viņu pētījums bieži tiek saukts par lauka darbu, jo tā pamatā ir tas, ka antropologs pavada noteiktu, ilgstošu laika periodu savā pētījuma vietā.
Kurzemes Radio
Kurzemes Radio no lielākajām Latvijas komercradio stacijām atšķir tā unikalitāte – kurzemnieciskums. Viena no vadošajām radio stacijām Kurzemē, kas rada un veicina kurzemnieku identitātes apzināšanos.