cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rifs
Ģeoloģiskie rifi
Akmeņainie rifi ir zemūdens klinšu virsotnes, kuras var atrast visos dziļuma diapazonos, sākot no plūdmaiņas līnijas līdz dziļūdenim, un tie nodrošina substrātu lielam sēdošu bentosa organismu klāstam un patvērumu lielam kustīgo organismu daudzumam.
Meyer
Meyer var būt:
Donas armija
Priekšvēsture
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gadā Donā izcēlās konflikts starp "sarkanajiem" boļševikiem un "baltajiem" Donas kazakiem.
Novočerkaskā kazaku sapulce Krug ("Aplis") ievēlēja Alekseju Kaļedinu par pirmo neatkarīgo atamanu kopš Pētera Pirmā laikiem. Viņi atteicās atzīt boļševiku valdību un pasludināja sevi par Krievijas aizstāvjiem.
2. decembrī (pēc vecā stila kalendāra) Kaļedina kazaki ieņēma Rostovu pie Donas, padzenot boļševiku varas iestādes un izveidojot valdību Mitrofana Bogajevska vadībā. Vienlaikus Rostovā un Novočerkaskā veidojās Brīvprātīgo armijas kodols. Attiecības starp abām nelielajām armijām bija sliktas, lai gan Kaļedins mēģināja tās uzlabot. Vienkāršie kazaki un rūpnīcu strādnieki tolaik vairākumā bija noskaņoti pret baltajiem, daudzi kazaku līderi meklēja kompromisu ar sarkanajiem.
Boļševiku pretestībai, kuras centrs bija Kamenskas staņica, pievienojās valdības atsūtītie spēki.
Kaļedins, juzdamies bezspēcīgs turēties pretī boļševikiem, 1918. gada 29. janvārī nošāvās. Viņu aizstāja ģenerālmajors Anatolijs Nazarovs. Nazarovs lūdza palīdzību no Brīvprātīgo armijas, taču viņam to atteica. Viņa atkāpšanos noraidīja krugs, kurš uzstāja, lai viņš pilda savu "īstā Klusās Donas dēla" pienākumu. Viņš nolēma izbeigt pilsoņu karu, kapitulējot boļševikiem un tikās ar sarkano pārstāvi Sabļinu. Sabļins atteicās atzīt atamana autoritāti un paziņoja, ka kazaki ir jāiznīcina. 1918. gada februāra vakarā Sarkanās armijas vienība leitnanta Golubova vadībā izjauca kruga sapulci, arestējot Nazarovu un priekšsēdētāju Vološinovu. Viņi tika nošauti bez tiesas 3. martā. Donas apkaimē tika uzsākta sarkanā terora politika.
Armijas izveide
Vairākas staņicas organizēti sacēlās pret boļševikiem un 1918. gada aprīlī "Stepes marša" laikā izveidoja jaunu Donas armiju. Daudzi Donas kazaki piedalījās arī Korņilova "Ledus maršā" uz Jekaterinodaru no 1918. gada februāra līdz maijam.
1918. gada 12. maijā, faktiski sabrūkot boļševiku Donas Padomju Republikai, īpašais krugs jeb Donas glābšanas krugs pasludināja veco tiesību un formas tērpu atjaunošanu un pieteica karu boļševikiem. Par jauno atamanu tika ievēlēts talantīgs karavīrs un rakstnieks Pjotrs Krasnovs. Armija tolaik sastāvēja no 14 vienībām un ap 20 000 karavīriem. Krasnovs orientējās uz sadarbību ar Vāciju, atšķirībā no Antona Deņikina, kurš bija saistīts ar Antantes valstīm.
Dreimonds Grīns
Karjera
Studējis Mičiganas štata Universitātē, kuras basketbola komandu pārstāvēja NCAA maksimāli iespējamās četras sezonas. 2012. gadā viņu Goldensteitas "Warriors" izraudzījās drafta otrajā kārtā ar kopējo 35. kārtas numuru. Komanda un spēlētājs noslēdza trīs gadu līgumu.
Donas armija
Armijas izveide
Liela daļa Augšdonas apgabala 1918. gadā pārgāja boļševiku kontrolē, bet sarkanā terora rezultātā 1919. gadā tur notika Vešenskas sacelšanās. Galvenie tās līderi bija Pāvels Kudinovs un Harlampijs Jermakovs. Viņi apvienoja spēkus ar Donas armiju ar centru Novočerkaskā, kuru komandēja atamans Afrikāns Bogajevskis, atsviežot boļševikus. Šie notikumi veido nozīmīgu daļu Mihaila Šolohova romānā "Klusā Dona". Kudinovs un Jermakovs, kas parādās romānā, plašākā sabiedrībā ilgu laiku tika uzskatīti par rakstnieka izdomātiem.
Dienvidu Krievijas armijas sastāvā
1919. gada 8. janvārī tika izveidoti Dienvidkrievijas bruņotie spēki, un Donas armija atzina sevi par to komandiera Antona Deņikina padotajiem.
Dreimonds Grīns
Karjera
ASV izlases sastāvā uzvarējis un.
Donas armija
Dienvidu Krievijas armijas sastāvā
Smagajās kaujās 1919. gada rudenī un ziemā Donas armija cieta ievērojamus zaudējumus. Līdz 1920. gada janvārim un februārim tā tika sakauta Ziemeļkaukāzā. Tās paliekas martā un aprīlī padevās Sarkanajai armijai un daļēji tika iekļautas tās sastāvā.
1920. gada 24. martā atlikušās Donas armijas vienības tika nogādātas no Novorosijskas uz Krimu. Tur tika izveidots Atsevišķais Donas korpuss, un 1. maijā visas Donas vienības tika apvienotas šajā korpusā.
Armijas spēks
Vadoties no Dobriņina darba Donas kazaku dalība cīņā pret boļševismu:
Paulo Divala
Paulo Divala (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, Itālijas A sērijas kluba AS Roma un Argentīnas futbola izlases uzbrucējs.
Karjera
Divala karjeru sāka Argentīnas pēc spēka 2. līgas klubā Instituto. 2012. gadā Divala pievienojās Itālijas klubam U.S. Città di Palermo. 2015. gadā Divala parakstīja piecu gadu līgumu ar Turīnas "Juventus". Juventus viņš izcīnījis ir divus Itālijas čempionu titulus un divus Itālijas kausus.
Argentīnas izlasē debitēja spēlē pret Paragvajas futbola izlasi nākot uz maiņu.
Sasniegumi
Juventus
Argentīna
Individuālie sasniegumi
Lotārs Meiers
Jūliuss Lotārs fon Meiers (de; dzimis, miris ) bija vācu ķīmiķis, līdz ar Dmitriju Mendeļejevu atklāja ķīmisko elementu periodisko sistēmu.
Dzimis ārsta ģimenē. Studēja medicīnu Cīrihē un Vircburgā. Cīrihē ietekmējoties no Kārļa Ludviga, devās uz Heidelbergu, kur apguva ķīmiju pie Roberta Bunzena. Kēnigsbergā apguva matemātisko fiziku.
Uldis Vikmanis
Uldis Vikmanis (1943) ir latviešu onkologs, Latvijas Universitātes profesors (1998).
Lotārs Meiers
1859. gadā Breslavā kļuva par privātdocentu. 1864. gadā publicēja darbu Die modernen Theorien der Chemie, kurā tika attēlota periodiskās tabulas versija ar 28 elementiem, sakārtotiem pēc to vērtības. 1869. gadā Dmitrijs Mendeļejevs publicēja savu tabulas versiju, kurā bija visi tolaik zināmie elementi un bija pieņēmums par jauniem, pagaidām neatklātiem elementiem.
Uldis Vikmanis
Dzīves gājums
Dzimis 1943. gada 13. novembrī Rīgā. Mācījās Rīgas 5. vidusskolā, studēja Rīgas Medicīnas institūta (RMI) Ārstniecības fakultātē (1962-1968). 1967. gadā apprecējās ar medicīnas studenti Ināru Briedi. Pēc studiju beigām strādāja Saldū par ķirurgu-onkologu. 1971. gadā uzņemts aspirantūrā Eksperimantālās un klīniskās onkoloģijas institūtā Maskavā, kuru beidza 1975. gadā ar disertācijas "Primāri izplatīta krūts vēža ārstēšana" aizstāvēšanu. Pēc atgriešanās dzimtenē sāka strādāt Latvijas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā (LEKMI), bet drīz vien tika uzaicināts darboties RMI Onkoloģijas katedrā, 1982. gadā ievēlēts par docentu, 1984. gadā par RMI prorektoru mācību darbā. 1993. gadā viņš kļuva par Latvijas Medicīnas akadēmijas (AML) Onkoloģijas katedras vadītāju un AML Senāta priekšsēdētāju.
Lotārs Meiers
Vēlāk Lotārs Meiers strādāja Karlsrūē un Tībingenē, kur 1895. gadā mira.
Uldis Vikmanis
Dzīves gājums
1997. gadā pēc konflikta ar AML vadību U. Vikmanis tika atcelts no AML Senāta priekšsēdētāja amata. 1997. gadā LEKMI aizstāvēja habilitētā medicīnas doktora disertāciju "Krūts vēzis - epidemioloģija, ārstēšana, prognoze". 1998. gadā viņš bija viens no Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes atjaunošanas iniciatoriem un tās dekāns (1998-2008), pēc tam prodekāns (2008—2016).
2019.—2020. gada NHL sezona
2019.—2020. gada Nacionālā hokeja līgas sezona bija 103. NHL sezona (102. spēlētā sezona). Regulārā sezona ilga no līdz. Sezonā piedalījās 31 komanda. Regulārajā sezonā katra komanda aizvad;ija 82 spēles.
notika 2019. gada NHL drafts. Ar pirmo numuru Ņūdžersijas "Devils" izvēlējās Džeku Hjūzu.
Regulārā sezona
Trīs spēles tika aizvadītas Eiropā. O2 arēnā, Prāgā spēlēja Čikāgas "Blackhawks" un Filadelfijas "Flyers", kā arī un 9. novembrī Ericsson Globe arēnā Stokholmā spēlēja Bufalo "Sabres" un Tampabejas "Lightning".
Dalasā, Teksasā tika aizvadīta Ziemas klasikas spēle, kurā piedalījās Dalasas "Stars" un Našvilas "Predators". Tajā Stars uzvarēja ar 4—2.
Enterprise Center arēnā Sentluisā norisinājās zvaigžņu spēle.
Rietumu konference
Piezīmes
Izsēšanas kārta
Četras labākās komandas no katras konferences aizvada viena apļa turnīru, lai noskaidrotu kādā secībā tās tiks izsētas izslēgšanas spēļu pirmajā kārtā.
Kvalifikācijas kārta
Komandas, kas finišēja no piektās līdz divpadsmitajai vietai, aizvada spēles līdz trīs uzvarām, lai noskaidrotu komandas, kas kvalificēsies izslēgšanas spēļu pirmajai kārtai.
Filadelfijas "Flyers" — Monreālas "Canadiens"
Filadelfija sērijā uzvarēja 4—2
Tampabejas "Lightning" — Kolumbusas "Blue Jackets"
Tampabeja sērijā uzvarēja 4—1
Vašingtonas "Capitals" — Ņujorkas "Islanders"
Ņujorka sērijā uzvarēja 4—1
Bostonas "Bruins" — Karolīnas "Hurricanes"
Bostona sērijā uzvarēja 4—1
Vegasas "Golden Knights" — Čikāgas "Blackhawks"
Vegasa sērijā uzvarēja 4—1
Kolorado "Avalanche" — Arizonas "Coyotes"
Kolorādo sērijā uzvarēja 4—1
Dalasas "Stars" — Kalgari "Flames"
Dalasa sērijā uzvarēja 4—2
Sentluisas "Blues" — Vankūveras "Canucks"
Vankūvera sērijā uzvarēja 4—2
Vegasas "Golden Knights" — Vankūveras "Canucks"
Vegasa sērijā uzvarēja 4—3
Kolorado "Avalanche" — Dalasas "Stars"
Dalasa sērijā uzvarēja 4—3
Tampabejas "Lightning" — Ņujorkas "Islanders"
Tampabeja sērijā uzvarēja 4—2
Vegasas "Golden Knights" — Dalasas "Stars"
Dalasa sērijā uzvarēja 4—1
Finālsērija
Tampabeja sērijā uzvarēja 4—2
Jūlijs Druva
Jūlijs Druva (dzimis, miris ) bija latviešu pedagogs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks.
Bibliogrāfija
Jūlijs Druva dzimis 1882. gadā Apšupes muižā modernieka ģimenē. Māte Ilze (dzimusi Bušmane). Pamatizglītību ieguvis Jelgavas Aleksandra skolā, pēc tam mācījies Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā. Līdz 1906. gadam strādājis par skolotāju, tad pievērsies žurnālistikai. No 1902. gada laikraksta "Pēterburgas Avīzes" korespondents. Strādājis laikrakstos "Jaunās Latviešu Avīzes", "Утро" (Harkivā, 1907—1909), "Sadzīve" (1909—1911), "Jaunais Vārds" (1914—1915). No 1922. gada laikraksta "Brīvā Zeme" līdzstrādnieks, no 1929. līdz 1938. gadam tā redaktors. Sabiedrisko lietu ministrijas Rakstu un mākslas kameras priekšsēdētājs no 1938. gada līdz 1940. gadam. Latvijas Zemnieku savienības Centrālās valdes priekšsēdētājs no 1929. gada līdz 1934. gadam. Latvijas Preses biedrības priekšsēdētājs no 1931. gada līdz 1940. gadam. Darbojies Kultūras un Tēvzemes balvas fondos, dažādās saimnieciskās organizācijās.
1941. gadā PSRS okupācijas laikā, aresta draudu dēļ, pārcietis smagu sirdslēkmi. Tā viņu glābusi no deportācijas, jo čekas darbinieks, kas slimnīcā bija ieradies viņu arestēt, izlēmis šo mirēju neaiztikt.
Vācu okupācijas periodā vadījis darbus savā zemnieku saimniecībā Vecauces pagasta "Mežmāļos". 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Dzīvojis Vircburgas bēgļu nometnē. 1950. gadā pārcēlies uz Mičiganas štatu (ASV). Miris pēc sirds triekas 1950. gada 2. augustā.
Gunnars Nordāls
Nilss Gunnars Nordāls (sv, dzimis, miris ) bija zviedru futbolists un futbola treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, kur pierādījis sevi kā rezultatīvu, spēcīgu un fiziski izturīgu spēlētāju.
Nordāls ir vislabāk pazīstams, pārstāvot Itālijas komandu AC Milan, kur spēlējis kopā ar saviem tautiešiem Gunnaru Grēnu un Nilsu Līdholmu, veidojot uzbrucēju trijnieku, ko gan Itālijā, gan Zviedrijā pazīst kā Gre-No-Li. Spēlējot AC Milan komandā no 1949. līdz 1956. gadam, Nordāls izcīnīja divus Itālijas A sērijas čempionu titulus. Piecas reizes kļuvis par A sērijas sezonas labāko vārtu guvēju, kas vēljoprojām ir nepārspēts rekords. Nordāls ir AC Milan visu laiku labākais vārtu guvējs, 257 mačos izceļoties ar 210 vārtu guvumiem. Viņš ir arī A sērijas trešais labākais vārtu guvējs, atpaliekot tikai no Silvio Piolas un Frančesko Toti.
Nordāls tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem zviedru futbolistiem, kā arī par vienu no labākajiem uzbrucējiem pasaulē. 2017. gadā viņs tika ierindots žurnāla FourFourTwo 100 visu laiku labāko futbolistu saraksta 54. vietā.
Sasniegumi
AC Milan
Zviedrija
Individuālie sasniegumi
Jolanta Zavadzka
Jolanta Zavadzka (pl; dzimusi Vroclavā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (2005).
Biogrāfija
Piecas reizes uzvarējusi Polijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: 1997. gadā U10 vecuma grupā, 1999. gadā U12 vecuma grupā, 2003. gadā U16 vecuma grupā, 2004. gadā U18 vecuma grupā un 2005. gadā U20 vecuma grupā. Pārstāvējusi Poliju arī Pasaules un Eiropas junioru šaha čempionātos, kur lielāko panākumu guvusi 2007. gadā Erevānā, kad izcīnījusi sudraba medaļu Pasaules junioru čempionātā. 2010. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējusi 1. kārtā. 2015. gadā dalījusi pirmo vietu lielmeistara normas turnīrā Marianske Lāznē (Čehija).
2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Marinu Ņečajevu, 2. kārtā uzvarējusi Humpi Koneru, bet 3. kārtā zaudējusi Žansajai Abdumalikai.
2023. gada aprīlī Varšavā ierindojusies 6. vietā Polijas sieviešu šaha čempionātā.
Sekmīgi pārstāvējusi Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Zavadzkai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2005. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Dzegužu dzimta
Dzegužu dzimta (Cuculidae) ir vienīgā dzegužveidīgo putnu kārtas (Cuculiformes) dzimta, kas apvieno 148 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 32 ģintīs un 6 apakšdzimtās. Ani apakšdzimta (Crotophaginae) un piešu dzegužu apakšdzimta (Centropodinae) reizēm tiek izdalītas kā atsevišķas dzimtas — Crotophagidae un Centropodidae.
Lielākā daļa dzegužu sugu mājo kokos, bet daļa sugu dzīvo uz zemes. Dzimtai ir plaša izplatība un tās sugas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Lielākā sugu daudzveidība sastopama tropu mežos. Mērenās joslas sugas ir migrējošas. Latvijā mājo tikai viena dzimtas suga – dzeguze (Cuculus canorus). Apmēram 60 sugas ir ligzdošanas parazīti - tie olas paši neperē, bet dēj tās citu putnu ligzdās. Tomēr lielākā daļa sugu savus mazuļus audzina paši.
Izskats un īpašības
Dzegužu dzimtas sugas ir vidēji lieli putni. Mazākā dzimtā ir mazā bronzas dzeguze (Chrysococcyx minutillus), kuras mazāko īpatņu ķermeņa garums ir 14 cm, svars 17 g. Lielākā ir milzu dzeguze (Scythrops novaehollandiae), kuras lielāko īpatņu ķermeņa garums ir 65 cm, svars apmēram 600 g. Dzeguzēm parasti nepiemīt dzimumu dimorfisms, bet atkarībā no sugas dažām dzeguzēm vai nu tēviņi, vai mātītes ir lielāki kā pretējais dzimums.
Anatomija
Dzegužu dzimtas galvenā kopējā īpašība ir to pēdas: divi vidējie pirksti ir vērsti uz priekšu, bet abi malējie uz aizmuguri. Atkarībā no tā, vai suga dzīvo kokos, vai uz zemes izšķir divus atšķirīgus ķermeņa veidus. Kokos dzīvojošās sugas ir slaidākas, ar īsākiem ķermeņiem (piemēram, dzeguze) bet uz zemes dzīvojošām sugām ir masīvākas, ar garākiem ķermeņiem (piemēram, skrējējdzeguzes). Gandrīz visām sugām ir gara aste. Arī spārnu forma ir atšķirīga atkarībā no dzīves veida. Migrējošām sugām tie ir slaidi, spēcīgi un putnu lidojums ir taisns, bet uz zemes dzīvojošām nometnieku sugām spārni ir īsi, noapaļoti un lidojumam raksturīga planēšana.
Apspalvojums
Dzegužu sugu apspalvojums parasti ir mīksts un bieži caurmirkst spēcīgās lietus gāzēs. Pēc lietus dzeguzes mēdz saulē sildīties un žāvēt spalvas. Ani pēc lietus plaši izpleš spārnus, lai spalvas pēc iespējas ātrāk izžūtu. Atkarībā no sugas apspalvojuma krāsa var būt dažāda. Ligzdojošo parazītu sugām raksturīgs neuzkrītošs, maskējošs apspalvojums, bet citām sugām tas ir košs, ar metālisku spīdumu. Dažas sugas atgādina vanagus, šī līdzība noder dzeguzes mātītei tuvojoties pie noskatītās ligzdas. Perējošais putns pamet ligzdu, jo uzskata, ka ligzdai tuvojas vanags, tādējādi dzeguze netraucēti iedēj savu olu svešu putnu ligzdā. Daudzām ligzdojošo parazītu sugām jauno putnu apspalvojums atgādina perējošo putnu apspalvojumu, piemēram, Indijā dzīvojošās Āzijas dzeguzes (Eudynamys scolopaceus), kuras olas dēj vārnu ligzdās, mazuļiem ir melns apspalvojums, atgādinot vārnas mazuļu apspalvojumu, bet austrumu dzeguzes (Eudynamys orientalis) mazuļu brūnais apspalvojums atgādina medusputnu (Meliphagidae) apspalvojumu.
Uzvedība un barība
Lielākā daļa sugu ir vientuļnieki un tos ļoti reti var novērot pa pāriem. Tomēr Amerikā dzīvojošie ani ir izņēmums un tiem ir raksturīgi veidot lielus barus. Dzeguzes parasti ir aktīvas dienas laikā, lai gan vairākas sugas dzied jeb kūko nakts laikā. Kopumā dzegužu sugas ir uzmanīgas un tās biežāk var dzirdēt, nekā redzēt, bet izņēmums ir atkal ani, kas nebēg no cilvēkiem un citām putnu sugām.
Lielākā daļa dzegužu ir kukaiņēdājas, tās specializējušās baroties ar lieliem kukaiņiem un tauriņiem, ieskaitot īpaši lielus un spalvainus tauriņu kāpurus, kurus citas putnu sugas neēd. Dzegužu sugas savu medījumu pirms norīšanas trin pret kādu raupju virsmu, piemēram, koka mizu, pēc tam, kad kukainis nokļuvis mutē, tas tiek saspiests ar īpašām kaulainām plētnēm, kas atrodas putna mutes dziļumā. Dzeguzes barojas arī ar citiem kukaiņiem (ne tikai lielajiem) un dažādiem nelieliem dzīvniekiem, piemēram, ķirzakām, čūskām, grauzējiem un citiem putniem. Dažas sugas, piemēram, koeli un Madagaskaras dzeguzes galvenokārt barojas ar augļiem, bet tas nenozīmē, ka šīs sugas nemedī kukaiņus. Arī pārējās dzegužu sugas reizēm barojas ar augļiem.
Ligzdošanas parazītisms
Apmēram 56 sugas no Vecās pasaules un 3 no Jaunās pasaules ir ligzdošanas parazīti - tie savas olas dēj citu putnu ligzdās un mazuļus perē un audzina audžuvecāki. Šīs sugas nekad savus mazuļus neaudzina pašas. Vispazīstamākais pasaulē ligzdošanas parazīts ir parastā dzeguze. Šo sugu olu čaumalas parasti ir biezas un izturīgas. Dzeguzes olai parasti vajag īsāku perēšanas laiku nekā audžuputna olām, kā arī dzeguzēns aug ātrāk kā pārējie mazuļi ligzdā. Strauji augot un aktīvi pieprasot barību ar plaši izplestu muti, tas pievērš galveno audžuvecāku uzmanību.
Sistemātika
Dzegužveidīgo kārta (Cuculiformes)
Frīdriha Candera Jauno lidotāju klubs
Frīdriha Candera Jauno lidotāju klubs (JLK) (ru) tika izveidots 1965. gadā Latvijas Civilās aviācijas pārvaldē. Pēc lidostas «Rīga» atklāšanas klubs atradās tās teritorijā, mācību centra ēkā.
Galvenais nodarbību organizators un nepieciešamā aprīkojuma piegādātājs (lidmašīnas, helikopteri, lidojuma simulatori utt.) bija Tu-154A un B lidmašīnu lidojumu inženieris Viktors Talpa.
Kluba galvenais mērķis bija sagatavot jauniešus darbam aviācijā. JLK bija profesionāli orientēta organizācija. Kursantiem jau no astotās klases bija jāmācās ievads teorētiskajās aviācijas disciplīnās, tajā skaitā:
Vasarā kursanti apguva praktisku apmācību Latvijas Civilās aviācijas administrācijas dienestos lidostā Rīga — piemēram, transporta organizācijas dienestā, gaisa kuģu ekspluatācijas tehniskās apkopes nodaļā, aviācijas tehniskajā bāzē, kā arī izpletņlēkšanu DOSAAF lidošanas klubā.
Turpmākajā laikā, nostiprinoties kluba sakariem ar militārpersonām, kluba aviācijas tehnikas daudzums ievērojami palielinājās un papildinājās ar diezgan retiem un pat unikāliem kara un civilās lidmašīnu un helikopteru paraugiem. Šajā laikā klubam tika nodibinātas filiāles Liepājā un Ventspilī.
1991. gadā kluba mācību lidlaukā tika izveidota laba tehniskā bāze, ieskaitot gaisa kuģu un aerodromu tehniku, JLK turpināja jaunāko aviācijas speciālistu izlaidumus civilajai aviācijai un gaisa spēkiem, kluba absolventiem tika dota priekšroka, iestājoties aviācijas mācību iestādēs, universitātēs un tehniskajās skolās, kā arī viņu vispārējais izglītības un apmācības līmenis bija diezgan augsts, jo kadeti tika uzņemti klubā uz konkurences pamata, tādējādi veicot profesionālu atlasi aviācijas nozarē.
Kluba apmācību kursa noslēgumā absolventiem tika izsniegts noteiktas formas sertifikāts. Saskaņā ar PSRS civilās aviācijas ministra rīkojumu Nr. 550 no 1969. gada 9. septembra absolventiem tika piešķirta kvalifikācija “2. kategorijas motorists lidmašīnas AN-2 ekspluatācijā”.
30 gadu laikā kopš kluba pastāvēšanas daudzi simti jauniešu iepazinušies ar aviāciju. Daudzi no viņiem savu dzīvi saistīja ar aviāciju un astronautiku dažādās PSRS republikās.
Somu partija (vecā)
Somu partija (fi, sv), saukta arī par veco somu partiju (vanhasuomalaiset), bija konservatīva politiskā partija Somijā. Tā veidojusies 19. gadsimta otrajā pusē un darbojās līdz 1918. gadam.
1880. gados partijā radās frakcija, kas kritizēja Krievijas varas darbību Somijā; 1894. gadā šī frakcija atdalījās, dibinot jauno somu partiju. Somu partija savukārt meklēja likumīgas attiecības ar Krievijas valdību un aicināja sadarboties ar Krieviju, lai sev tīkamā virzienā mainītu valodas politiku. Neformāli somu partiju sāka saukt par veco somu partiju. Kad 1899. gadā sākas pārkrievošana un Somijas autonomijas ierobežošana, jaunie somi uzsāka pasīvu pretošanos, bet vecā somu partija atbalstīja nomierināšanas pasākumus. Lai gan partija atbalstīja viedokli, ka Somijas likumīgās tiesības ir pārkāptas, tā uzsvēra, ka svarīgāk ir paturēt somu rokās oficiālos amatus, un bažījās, ka pretošanās var izraisīt tālāku autonomijas zaudēšanu.
Partija arī veicināja konservatīvās vērtības un atbalstīja daudzas sociālās reformas, īpaši tās ideoloģiskā līdera Danielsonona-Kalmari laikā pēc Irje-Koskinena nāves 1903. gadā. Pēc 1906. gadā pieņemtās partijas programmas no ekonomikas statu punkta partija tika ierindota politiskajā centrā, starp kreiso sociāldemokrātisko partiju un labējo jauno somu partiju. Pēc 1906. gada parlamenta reformas, no 1907. līdz 1917. gadam somu partijai bija otra lielākā pārstāvniecība Eduskuntā (aiz sociāldemokrātiem).
Pēc tam, kad 1917. gada decembrī Somija ieguva neatkarību un 1918. gada sākumā notika pilsoņu karš, somu valodas jautājums vairs nebija aktuāls. Galvenie partiju jautājumi kļuva ekonomiskie un konstitucionālie. Daļa somu partijas biedru atbalstīja republikas pārvaldes formu, bet daļa — monarhiju. 1918. gada 8. decembrī mazākums noskaņoto somu partijas biedru, kuri bija noskaņoti liberāli un atbalstīja republiku, un vairākums jauno somu partijas biedru dibināja jaunu partiju Nacionālā progresīvā partija (Kansallinen Edistyspuolue). Nākamajā dienā vairākums monarhistiski un konservatīvi noskaņoto somu partijas atbalstītāju un daļa jauno somu partijas biedru dibināja partiju Nacionālā koalīcija (Kansallinen Kokoomus).
MERS
MERS jeb Tuvo Austrumu respiratorais sindroms (en — "Vidējo Austrumu respiratorais sindroms") ir respiratora vīrusu infekcija, kuru izraisa MERS koronavīruss (MERS-CoV).
Epidēmija
Šīs slimības pirmā epidēmija notika no 2012. gada jūnija līdz 2015. gadam. Šīs epidēmijas laikā ar MERS saslima 1329 un nomira 525 cilvēki (39% saslimušo).
2018. gadā sākās otrais epidēmijas vilnis, kas joprojām turpinās. Līdz 2020. gada oktobrim kopā reģistrēti 2494 saslimušie un 858 mirušie.
Absolvents (filma)
"Absolvents" ir 1967. gada ASV filma. Tās režisors ir Maiks Nikolss. Filma ir veidota pēc Čārlza Veba 1963. gada romāna "Absolvents" motīviem. Grāmatas sižetu adaptēja Baks Henrijs, kurš filmā piedalās kā viesnīcas administrators, un Kalders Vilingems. Filmas galvenais varonis ir Bendžamins Bredoks (Dastins Hofmans), universitātes absolvents bez noteikta mērķa dzīvē, kuru pavedina vecāka sieviete, Robinsones kundze (Anna Bankrofta). Bredoks iemīlas Robinsones kundzes meitā Elēnā (Ketrīna Rosa). 1996. gadā ASV Kongresa bibliotēka to pievienoja Nacionālajam kino reģistram, atzīstot to par "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgu".
Sižets
Bendžamins Bredoks, kas drīz būs 21 gadu vecs, pēc koledžas absolvēšanas atgriežas vecāku mājā Losandželosā. Viņa izlaiduma ballītē visi Bendžamina vecāku draugi vēlas uzzināt par viņa nākotnes plāniem, par viņa karjeru, Bendžamins jūtas neērti un ir nervozs, par to runājot. Viņa vecāki pret to ir vienaldzīgi, viņus interesē Bendžamina akadēmiskie sasniegumi un panākumi sportā.
Misis Robinsone, Bendžamina tēva kolēģa sieva, lūdz Bendžaminam viņu pēc pasākuma aizvest mājās. Viņa ielūdz Bendžaminu savā mājā, novelkot apģērbu, Misis Robinsone mēģina pavedināt Bendžaminu. Misis Robinsone Bendžaminam, kas ir ļoti apjucis un pāris dienu vēlāk sākas Bendžamina un Misis Robinsones dēka, kad Bendžamins piezvana Misis Robinsonei un sarunā tikšanos viesnīcā. Bendžamins pavada vasaras dienas, peldoties baseinā un vakaros tiekoties ar Misis Robinsoni. Pa šo laiku viņš uzzina, ka viņiem nav nekā kopīga. Bendžamins atklāj, ka Misis Robinsone bija spiesta pamest koledžu un apprecēt kādu, kuru nemīl, jo gaidīja bērnu meitu Elēnu.
Spiediens no Bendžamina vecākiem pieaug, liekot viņam domāt par karjeru un nākotni. Misters Robinsons Bendžaminam sarunā tikšanos ar savu meitu Elēnu. Bendžamins nespēj pretoties radītajam spiedienam un tiekas ar Elēnu. Pret Elēnu viņš izturas rupji un neiecietīgi, liekot viņai raudāt. To redzot, Bendžamins noskūpsta Elēnu un paskaidro viņu tikšanās motīvus. Atklāj, ka tiekas ar Elēnu tikai tādēļ, ka viņu abu tēvi to ir uzspieduši. Taču runājot, viņi atklāj, ka viņiem ir daudz kā kopīga, abi ir noraizējušies par savu nākotni.
Bendžamins ierodas Robinsonu mājā, lai satiktos ar Elēnu. Misis Robinsone draud atklāt savai meitai Elēnai par attiecībām ar Bendžaminu. Taču Bendžamins paspēj to izdarīt pirmais, Elēnai salaužot sirdi. Kad Elēna atgriežas koledžā, viņa zaudē kontaktu ar Bendžaminu.
Bendžamins vēlas precēt Elēnu, tādēļ dodas viņu meklēt. Satiekot Elēnu, Bendžamins iztāsta, kas patiesībā notika starp viņu un Elēnas māti, tas meiteni satriec. Misters Robinsons uzzina par Bendžamina dēku ar viņa sievu, viņš atrod Bendžaminu un liedz viņam tuvoties Elēnai, draudot, ka viņš tiks sodīts. Elēnas tēvs liek viņai precēt Karlu, ar kuru viņa kopā mācās. Elēna pamet skolu, atstājot zīmīti Bendžaminam, ka viņu mīl, taču tēvs nekad nepieļautu viņai precēties ar viņu. Elēna paziņo par savām kāzām ar Karlu.
Bendžamins mēģina apturēt kāzas, braucot uz Santa Barbaru. Nokļūstot pie baznīcas, Bendžamnins redz, ka viņi jau ir salaulāti. Bendžamins izsit loga stiklu un cenšas sasaukt Elēnu. Elēna izlemj pamest savas kāzas un skrien pie izmisušā Bendžamina, Misis Robinsone cenšas Elēnu apturēt. Taču viņi ielec autobusā, saviļņoti par notikušo. Atskāršot, ko viņi ir izdarījuši, viņu prieka pilnās sejas kļūst nopietnas un autobuss aizbrauc tālumā.
Mūzika
Liela nozīme filmā ir folkroka duetam Simon&Garfunkel Nikols un O'Stīns izmantoja jau esošās dziesmas, piemēram, The Sound of Silence tikai kā filmas veidošanas ritmu, līdz Nikols izlēma, ka aizstāt oriģinālo mūziku nebūtu lietderīgi un iekļāva dziesmas filmas mūzikas albumā, kas tajā laikā nebija ierasti.
Saskaņā ar Pītera Barta rakstu žurnālā Variety, Lorens Trumens, viņa producents, noslēdza darījumu ar Saimonu par trīs jaunu dziesmu uzrakstīšanu filmai. Kad viņi pabeidza veidot filmu, Saimons bija uzrakstījis tikai vienu dziesmu. Nikols viņam lūdza vairāk, taču Saimons, kurš bieži bija koncertturnejās, atbildēja, ka viņam neesot laika. Viņš nospēlēja pāris notis no viņa jaunākas dziesmas, kuru rakstīja. "Tā nav priekš filmas.. šī ir dziesma par aizgājušiem laikiem- par Misis Rūzveltu un Džo Dimagio." Nikols ieteica Saimonam: Tā tagad būs par Misis Robinsoni, nevis par Misis Rūzveltu." Pateicoties "Mrs Robinson" singlam, filmas mūzikas albums 1968.gadā nokļuva topa augšgalā, pārspējot Bītlu "White Album".
Fukujama
Fukujama var būt:
Kvēles iela
Kvēles iela var būt:
Kvēles iela (Rīga)
Kvēles iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Teikā un Juglā. Tā sākas krustojumā ar Malienas ielu un beidzas krustojumā ar Juglas ielu. Ielas garums ir 1210 metri.
Posmā starp ielas 58. un 30. namu tā ir taka bez seguma.
Ielu savienojumi
Kvēles iela krustojas ar:
Spēlmaņu nakts 2003/2004
Ikgadēja Latvijas profesionālās teātra mākslas sasniegumu apbalvošanas ceremonija Spēlmaņu nakts 2003/2004 notiek Dailes teātrī. Apbalvošanai tiek nominēti iestudējumi un mākslinieki 16 nominācijās, tiek piešķirta balva par mūža ieguldījumu un žūrijas specbalva.
Spēlmaņu nakts svinīgās ceremonijas veidotāji - režisors Valdis Liepiņš, scenārija autors - Jānis Siliņš, ceremonijas vadīji - Juris Kalniņš, Juris Bartkevičs, Ģirts Jakovļevs.
Turpinot iepriekšējā gadā aizsākto tradīciju, arī 2004. gadā nedēļu pirms Spēlmaņu nakts apbalvošanas ceremonijas tiek izrādītas visas nominētās izrādes. Šajā gadā Latvijas Teātra darbinieku savienība sadarbībā ar Latvijas Jaunā teātra institūtu uz Latvijas labāko izrāžu dekādi aicina arī ārzemju viesus – teātra kritiķus, festivālu direktorus un producentus no Lietuvas, Igaunijas, Polijas, Čehijas, Slovākijas, Ungārijas, Serbijas, Francijas, Zviedrijas, Vācijas un Lielbritānijas.
Spēlmaņu nakts dekāde norisinās Rīgā divās daļās: 11.-14. novembrī nominācijas "Labākā izrāde bērniem" pretendenti un 19.-22. novembrī izrādes, kas nominētas kategorijās "Labākā dramatiskā teātra izrāde" un "Labākais latviešu dramaturģijas iestudējums". 23. novembrī notiek Latvijas teātra aktualitātēm veltīta konference ar ārzemju teātru kritiķu piedalīšanos.
Žūrija
Eksperti – Undīne Adamaite, Ingrīda Burāne, Valda Čakare, Ingrīda Vilkārse.
Meža Onckuļi
Meža Onckuļi ir ciems Sutru pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 193 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P63. Ciema apkārtnē atrodas pasts.
Nebeidzamā dzeja
"Nebeidzamā dzeja" (es) ir 2016. gada Čīles un Francijas drāmas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Alehandro Hodorovskis. Filmā galvenās lomas atveido Brontiss Hodorovskis, Adans Hodorovskis un Pamela Floresa. "Nebeidzamā dzeja" ir turpinājums autobiogrāfiskajai filmai "Realitātes deja" (2013), kas fokusējās uz Hodorovska bērnību Tokopiljas pilsētā.
Filma attēlo Hodorovska pusaudžu gadus un pavadīto jaunību Santjago bohēmiskajā Matukavas apkaimē 40. gadu beigās un 50. gadu sākumā.
"Nebeidzamā dzeja" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.
Lavīzes iela
Lavīzes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Āgenskalnā. Lavīzes iela sākas krustojumā ar Olgas ielu un, krustojot Ļermontova ielu, beidzas kā strupceļš dzīvojamajā apbūvē. Kopējais ielas garums ir 160 metri, tā ir klāta ar bruģa un asfalta segumu. Lavīzes ielā ir īres namu un savrupmāju apbūve, kā arī šeit atrodas Āgenskalna Valsts ģimnāzijas ēku komplekss (Lavīzes ielā 2a).
Alise Manro
Alise Ena Manro (en; dzimusi Leidlova (Laidlaw) ) ir kanādiešu rakstniece.
Lavīzes iela
Lavīzes iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās atrodama 1861. gadā kā Luīzes iela, vēlāk pārsaukta tagadējā nosaukumā.
Alise Manro
Sākusi rakstīt jaunietes gados, viņas pirmais stāsts The Dimensions of a Shadow tika publicēts 1950. gadā. Studējusi angļu valodu Rietumontārio universitātē. Viņas pirmais īso stāstu krājums Dance of the Happy Shades, kas tika izdots 1968. gadā, ieguva Kanādas augstāko literāro prēmiju — ģenerālgubernatora balvu. Otro reizi šo balvu ieguva par īso stāstu krājumu Who Do You Think You Are?, trešo reizi — The Progress of Love. Vēl rakstniece ir ieguvusi divas Gillera balvas un Trillium grāmatu balvu. 2009. gadā ieguvusi Bukera starptautisko balvu. 2013. gadā Manro saņēma Nobela prēmiju literatūrā kā "mūsdienu īso stāstu meistare". Viņa ir pirmā kanādiete, kas saņēmusi šo balvu, tāpat Manro ir 13. sieviete, kas saņem šo balvu šajā kategorijā.
Lavīzes iela
Ielu savienojumi
Lavīzes iela ir savienota ar šādām ielām:
Alise Manro
Ir paziņojusi, ka 2012. gada darbs Dear Life ir viņas pēdējais. Vairāki viņas darbi tikuši adaptēti filmām, tai skaitā darbs The Bear Came Over the Mountain, uz kuru ir balstīta filma Away from Her.
Ģemze
Ģemze jeb Eiropas ģemze (Rupicapra rupicapra) ir dobradžu dzimtas (Bovidae) suga, kurai ir 7 pasugas ar savstarpēji izolētu izplatību. Ģemze mājo Eiropas centrālās un dienviddaļas kalnu masīvos (Alpos, Kartūzas kalnos, Tatros, Karpatos, Balkānos un Kaukāzā), kā arī pašos Āzijas rietumos - Turcijas kalnos. Ģemze ir introducēta arī Jaunzēlandes Dienvidsalā un Argentīnā.
Izskats
Ģemze ir vidēji liels dobradzis, kuras ķermeņa garums ir 107—137 cm, augstums skaustā 70—85 cm, aste samērā īsa (10—15 cm), kas gandrīz nav pamanāma, jo gandrīz vienmēr tiek turēta piespiesta klāt. Tēviņi ir masīvāki un smagāki nekā mātītes. Tēviņš sver 30—62 kg, mātīte 14—45 kg. Abiem dzimumiem ir nelieli, slaidi, melni ragi, sasniedzot 32 cm garumu. Tie aug stāvus gaisā un tikai pašos galos atliecas nedaudz uz atpakaļu. Tēviņu ragi, salīdzinot ar mātītēm, ir biezāki un nedaudz masīvāki.
Matojums vasarā ir īss un gluds, sarkanbrūnā vai zeltaini brūnā krāsā, uz muguras visā garumā izceļoties tumšai, šaurai joslai. Toties ziemā akotspalva kļūst tumša, šokolādes brūnā krāsā un sasniedz 10—20 cm garumu, bet pavilna ir gaiši pelēka. Kājas un pavēdere parasti ir tumšākas un pakaklē ir garāks matojums atgādinot krēpes. Īpaša ģemžu pazīme ir baltās pazīmes uz sejas. Uz zoda, vaigiem un purna augšpusē (uz deguna kaula) ģemzei ziemā ir koši balts matojums, kas kontrastē ar melnā matojuma joslām no acīm līdz degungalam. Vasaras periodā baltās sejas pazīmes kļūst mazāk kontrastējošas.
Uzvedība
Ģemzēm atkarībā no dzimuma ir atšķirīgs dzīves veids. Pieaugušie tēviņi ir vientuļnieki, bet mātītes un to pēcnācēji veido ģimeņu grupas, kurās ir 5—30 īpatņi. Vasaras laikā ģemzes pārvietojas augstu kalnos, kur beidzas meži un sākas klinšainās kalnu pļavas 1800—3600 metru augstumā. Katram baram ir vidēji 74 ha liela platība. Ziemas periodā ģemzes pārvietojas uz zemākām vietām (zem 1100 metriem virs jūras līmeņa), apmetoties mežos, tomēr uzturoties stāvu klinšu tuvumā. Briesmu gadījumā tās glābjas klintīs, spējot uzlēkt 2 metru augstumā un 6 m tālumā. Tās spēj ne tikai apbrīnojami balansēt klinšainā apvidū, bet arī šādā ainavā skriet ar ātrumu 50 km/h.
Briesmu gadījumā ģemzes visam baram izdod brīdinošu signālu - svilpjot caur degunu un vienlaicīgi sitot kājas pret zemi. Toties riesta laikā pieaugušie tēviņi mauj ar atvērtu muti. Vasaras beigās tēviņi pievienojas mātīšu baram, lai sapārotos. Par tiesībām pāroties starp tēviņiem notiek agresīvas cīņas un dominantā tēviņa vieta ir ļoti nepastāvīga. Bara mātītes riesta laikā paspēj sapāroties ar vairākiem tēviņiem. Vienlaicīgi dominantais tēviņš no bara padzen iespējamos konkurentus — jaunos tēviņus. Reizēm šāda vajāšana beidzas ar jaunā tēviņa nāvi.
Barība
Ģemze barojas ar dažāda veida augiem un zāli. Tie var būt arī skujkoku jaunie dzinumi, koku miza un vienkārši skujas. Ģemzes ir aktīvas krēslas stundās un nakts laikā, visaktīvāk barojoties naktīs, toties dienas laikā tās atpūšas.
Vairošanās
Tēviņi dzimumbriedumu sasniedz 3—4 gadu vecumā, bet mātītes 2 gadu vecumā. Grūsnības periods ilgst 170 dienas, mazuļiem dzimstot maijā vai jūnijā. Parasti piedzimst viens mazulis, retos gadījumos dvīņi. Ja māte aiziet bojā, mazuli uzaudzina kāda cita bara mātīte. Jau pirmajās dienās mazulis spēj sekot savai mātei visstāvākajās klintīs un bēgt no ienaidniekiem, ja nepieciešams. Māte mazuli zīda ar pienu 6 mēnešus, bet pilnībā pieaudzis tas ir apmēram 1 gada vecumā, lai gan dzimumbriedums iestājas vēlāk. Kad jaunie tēviņi sasniedz dzimumbriedumu, dominantie tēviņi tos padzen no mātīšu bara. Tēviņi tikai 8—9 gadu vecumā sasniedz savus spēka gadus.
Ģemze nebrīvē var sasniegt 22 gadu vecumu, bet savvaļā mūžs ir īsāks, sasniedzot 15—17 gadu vecumu. Ģemzes ie iecienīts plēsēju medījums. Tās medī Eirāzijas lūsis, pelēkais vilks, brūnais lācis un reizēm arī klinšu ērglis. Tomēr to galvenais ienaidnieks ir cilvēks.
Sistemātika
Eiropas ģemzei ir 7 pasugas:
Bērnu diena
Bērnu diena ir bērniem veltīta diena, kas globāli tiek atzīmēta dažādās valstīs dažādos datumos. 1856. gadā angļu mācītājs Čārlzs Leonards (Charles Leonard) ierosināja šādu dienu atzīmēt jūnija otrajā svētdienā. Šajā dienā katru gadu Leonards turpmāk novadīja tieši bērniem veltītu dievkalpojumu.
Kopš 1950. gada katru gadu 1. jūnijā daudzās valstīs atzīmē Starptautisko bērnu aizsardzības dienu. 1954. gadā Apvienoto Nāciju Organizācija (ANO) ieteica atzīmēt Vispasaules bērnu dienu. ANO piedāvādāja šo dienu svinēt 20. novembrī, jo šajā datumā Ģenerālā asambleja pieņēma Bērnu tiesību deklarāciju un Bērnu tiesību konvenciju.
Olivers Zecingers
Olivers Zecingers (dzimis ) ir austriešu hokejists, malējais uzbrucējs, Austrijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) Zecingers spēlē Austrijas hokeja līgas komandā Grācas "99ers".
Simbols
Simbols ir tēls (priekšmets, parādība, dzīva būtne), ar ko tiek pausta vai atzīmēta kāda ideja vai tēls mākslas darbā. Simbols var būt gan, piemēram, kāda grafiska zīme, gan priekšmets, dzīvnieks, krāsa, skaņdarbs vai apzīmējums kādam noteiktam jēdzienam. Simbola nozīmi nosaka daudzi faktori, kā lietojuma popularitāte, vēsture un konteksts. Piemēram, sadzīvē plaši lietotas piktogrāfiskas norādes, kā ceļa zīmes, arī marķējums uz apģērba, kas norāda, kā tas jāmazgā, smaidiņi komunikācijā internetā, kas apzīmē emocijas, zīmoli ir simboli. Arī burti un cipari ir simboli. Bieži vien simboli tiek izmantoti zinātnē, piemēram, elektronikā, ķīmijā, matemātikā, kā arī astroloģijā. Vizuāli simboli arī bieži tiek izmantoti, lai brīdinātu par briesmām. Tāpat arī karogs, ģerbonis un himna ir simboli, kas simbolizē valsti. Simbols literatūrā ir tēli, kas nosacīti pārstāv kādu ideju. Latviešu literatūrā arī ir sastopami simboli, piemēram, Auseklītis, Gaismas pils un citi.
Olivers Zecingers
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru uzbrucējs sāka 1999.—2000. gada sezonā, kad debitēja SM līgas vienības Tamperes "Ilves" sastāvā. Komandas sastāvā viņam nostiprināties neizdevās, 2001.—02. gada sezonas vidū pārceļoties uz Austrijas hokeja līgas vienību Lincas "Black Wings". 2002. gadā uzbrucējs pievienojās Lahti "Pelicans", taču 2003.—04. gada sezonas vidū pārcēlās uz HPK vienību.
Bruno Strazdiņš
Bruno Strazdiņš (, Rīga - Sidneja) bija Latvijas un Austrālijas jurists, sabiedriskais darbinieks un šahists.
Olivers Zecingers
Spēlētāja karjera
No 2005. līdz 2007. gadam Zecingers spēlēja Vīnes "Capitals" sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku un 2007.—08. gada sezonu aizvadīja Amerikas hokeja līgas vienībā Milvoki "Admirals". Sezonu austrietis noslēdza Šveices hokeja līgas vienībā Langnavas "Tigers", tās rindās aizvadot arī 2008.—09. gada sezonu. No 2010. līdz 2014. gadam spēlēja Lausanne HC sastāvā.
Austrijas hokeja izlases rindās spēlējis 2002. un 2014. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī 11 Pasaules čempionātos.
Bruno Strazdiņš
Biogrāfija
Pēc Rīgas pilsētas 1.ģimnāzijas beigšanas turpinājis izglītību Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kuru beidzis 1936. gadā ar maģistra grādu tiesību zinātnēs (Mag. iur.). Pēc tam strādājis Latvijas tiesu resora sistēmā. Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās. Sākumā dzīvojis latviešu pārvietoto personu nometnē Vācijas pilsētā Eslingenā, bet 1949. gadā pārcēlies uz dzīvi uz vienu no Austrālijas lielākajām pilsētām - Sidneju. Tur sekmīgi beidzis valsts darbinieku sagatavošanas kursus, kas pavēruši durvis ierēdņa postenim Austrālijā, un šos pienākumus Bruno Strazdiņš veiksmīgi pildījis līdz pēdējai dzīves stundai. Bijis viens no latviešu sabiedriskās dzīves organizatoriem Austrālijā. 1952. gadā piedalījies Sidnejas Latviešu biedrības dibināšanā, vēlāk bijis arī tās padomes loceklis. Tāpat bijis Daugavas Vanagu biedrs un sēžu vadītājs, Latviešu apvienības Austrālijā vicepriekšsēdis, korporāciju kopas Sidnejā seniors un studentu korporācijas "Vendia" seniors.
Šahists
Pazīstams arī kā šahists. 1930. gadā piedalījies Latvijas šaha čempionāta virsturnīrā, bet vēlākajos gados spēlējis čempionātu blakusturnīros. Bijis Kurzemes reģiona šaha meistars. 1950. gadā uzvarējis Sidnejas pilsētas šaha čempionātā ar lielisku rezultātu - 10 punkti no 11 iespējamajiem. 1960. gadā bijis viens no Sidnejas šaha kluba "Rīga" dibinātājiem, kā arī pildījis valdes priekšsēža pienākumus.
Pāvila 2. vēstule Timotejam
'''Pāvila 2. vēstule Timotejam (la), saīsinājums: 2Tim''', ir viena no Jaunās Derības vēstulēm, par kuras autoru tradicionāli uzskata Svēto Pāvilu, taču pastāv autori, kas uzskata, ka šīs vēstules nav sarakstījis Pāvils, to pamatojot ar stila, teoloģijas un vārdu krājuma atšķirībām. To viņš esot adresējis Efesas bīskapam Timotejam.
Viena no trim (ar 1. vēstuli Timotejam un vēstuli Titam) pastorālajām (ganu) vēstulēm, jo rakstītas konkrētām personām par draudzes vadīšanu (ganīšanu). Galvenā tēma vēstulē ir izturība.
Šaušana
Šaušanas sports ir sporta veids, kurā tā dalībnieki sacenšas šaušanas precizitātē ar šaujamieročiem vai pneimatiskajiem ieročiem. Sporta veids kopš 1896. gada ir iekļauts olimpisko spēļu programmā. Izšķir stenda šaušanu (šaušana lidojošos mērķos ar gludstobra vai medību ieročiem) un ložu šaušanu (šaušana dažāda lieluma mērķos ar šauteni vai pistoli). Arī medību šaušana ir viens no šaušanas sporta veidiem, īstu baložu šaušana vienu reizi ir bijusi iekļauta olimpisko spēļu programmā (1900. gada Parīzes Olimpiskajās spēlēs). Sacensības olimpiskajās spēlēs notiek ar mazkalibra (5,6 mm), lielkalibra (7,62—9,65 mm), pneimatisko (4,5 mm) šautenēm vai pistolēm. Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Starptautiskā Šaušanas sporta federācija (International Shooting Sport Federation, ISSF).
Pastāv arī loka šaušana un arbaleta šaušana, kas ir atsevišķi sporta veidi, pirmais no tiem arī ir iekļauts olimpisko spēļu programmā.
Norlande
Vēsture
Senatnē Norlandi apdzīvoja vienīgi sāmi. Norlandes kolonizācija sākās pēc 10. gadsimta no tagadējās Jēvleborjas lēnes, kuras dienvidu daļa jeb Jestrika zeme (la, sv) piederēja zviedru ķēniņu pārvaldītajai Svēlandei. Uz ziemeļiem no tās atradās Helsingija (la). Ādams no Brēmenes savā Hamburgas arhibīskapijas hronikā (Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum) pieminējis, ka ap 1060. gadu Helsingijā ieradies katoļu misionārs Stefans (la, sv), kas vēlāk ieguvis Helsingijas apustuļa vārdu. Pēc Somijas krusta kariem izceļotāji no Helsingijas apmetās tagadējo Helsinku apvidū, kas ir to nosaukuma pamatā.
Norlandes nosaukums rakstos tiek lietots tikai no 15. gadsimta sākuma un sākumā ar "Ziemeļu zemes" vārdu apzīmēja arī tagadējo Somijas Lapzemi. Zviedru ekspansija uz ziemeļiem sākās 17. gadsimtā, 1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijas-Norvēģijas karalistei Herjedāleni (Härjedalen) un daļu no Jemtlandes. 1809. gadā Krievijas Impērija atņēma Zviedrijai Norlandes austrumu daļu, ko pievienoja Somijas lielhercogistei. 19. gadsimtā Norlandē sāka celt lielas papīrfabrikas un dzelzs raktuves.
Obi
Obi (id) vai Obira ir sala Indonēzijā, Moluku arhipelāgā ietilpstošajā Obi salu grupas lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē, daļa no Dienvidhalmaheras apriņķa.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā uz dienvidiem no Halmaheras. Dienvidos to apskalo Seramas jūra, rietumos — Moluku jūra, bet ziemeļos Obi šaurums atdala no Bačanu salām un Halmaheras. Sala ir vulkāniskas izcelsmes, reljefā pauguraini līdzenumi un kalni; augstākā virsotne ir 1611 m vjl salas vidienē.
Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Iedzīvotāji
Visi Obi iedzīvotāji ir relatīvi neseni imigranti no vairākām tautām. Pārstāvēti galvenokārt Halmaheras etnosi (butoni, tobelo, ternati, tidori, bugi u.c.), kā arī makasarieši un javieši. Iedzīvotāji koncentrēti galvenokārt salas piekrastē, vidiene faktiski neapdzīvota. Galvenā nodarbe ir zveja uun lauksaimniecība (kokosrieksti, muskatrieksti, krustnagliņas, pipari, rīsi u.c.).
Meža Pīgožņi
Meža Pīgožņi ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 247 km attālumā no Rīgas.
Susējas iela
Susējas iela var būt:
Peskāra
Peskāra (it, ; nap vai Pëscàrë) ir pilsēta Itālijā, Abruco reģionā. Pilsēta atrodas Itālijas centrālās daļas austrumos, Adrijas jūras krastā. Peskāra ir Peskāras provinces administratīvais centrs, taču ne reģiona centrs, neskatoties uz to, ka ir gan iedzīvotāju skaita, gan platības ziņā lielākā pilsēta reģionā. Pilsēta kopā ar netālu esošajām pilsētām Kjeti, Frankavilu un Montesilvāno, kā arī vairākiem piegulošiem ciematiem, veido ģeogrāfiski un infrastrukturāli vienotu aglomerāciju, kas uzskatāms par Abruco sabiedrisko centru. Pilsētas teritorijā dzīvo 119 800 cilvēku, taču aglomerācijas iedzīvotāju kopskaits ir no aptuveni 300 līdz 400 tūkstošiem, atkarībā no tā, kuras pilsētas tiek uzskatītas par tai piederošām. Peskārā atrodas osta, reģionā vienīgā starptautiskā lidosta, dzelzceļa tīkla sazarojums, kā arī vairākas reģiona administratīvās iestādes, no kurām lielākā daļa tomēr atrodas Abruco administratīvajā centrā L'Akvilā.
Peskāra izvietojusies ap Aterno–Peskāras upes grīvu, tās abos krastos, izstiepjoties vairākus kilometrus Apenīnu kalnu virzienā un abos virzienos gar Adrijas jūras krastu, ziemeļos savienojoties ar Montesilvāno, savukārt dienvidos – ar Frankavilu. Peskāra atšķiras no citām Itālijas lielpilsētām ar to, ka tās sabiedriskais centrs atrodas ārpus vēsturiskā centra.
Peskāra ievērojama ar to, ka tajā dzimis un darbojies dzejnieks Gabriels D'Anuncio. Viņa vārdā nosaukti vairāki objekti pilsētā, turklāt pilsētas oficiālais apraksts ir La città dannunziana jeb D'Anuncio pilsēta. 1957. gadā Formula 1 čempionāta ietvaros notika Peskāras Grand Prix. Peskāras Grand Prix ir noticis tikai vienu reizi. Peskārā ir dzimis arī bijušais Formula 1 pilots Jarno Trulli.
Ģeogrāfija
Pilsēta izvietojusies gar Aterno–Peskāras upes ieleju un Adrijas jūras krastu, dodot pilsētas ģeogrāfiskajām aprisēm T burta formu. Pilsētas sabiedriskais, finanšu un tūrisma centrs, kuru iezīmē plašs gājēju bulvāris Corso Umberto I un pilsētas laukums Piazza della Rinascita, atrodas 1 kilometru uz ziemeļiem no upes, starp publisko pludmali un dzelzceļa staciju. To raksturo režģveida ielu plānojums un fašisma un pēckara perioda arhitektūra, kas saistāms ar Otrā pasaules kara nodarītajiem postījumiem pilsētai. Visā pilsētas 6,8 kilometru garumā jūras krastā ir plaša pludmale ar privātiem kūrortiem. Teritorija upes dienvidu krastā, kvartālā Porta Nuova uzskatāma par Peskāras vecpilsētu, jo tajā sastopama 19. gadsimta arhitektūra un vairāki vēsturiski objekti, to skaitā dzejnieka Gabriela D'Anuncio dzimtā māja.
Pilsētu strukturāli četrās daļās sadala dzelzceļa līnija un upe. Teritorija uz dienvidiem no dzelzceļa ir galvenokārt industriāla. Tās haotiskās attīstības laikā tika nojaukta apkaimes viena no pēdējām vēsturiskajām ēkām, Gabriela D'Anuncio ģimenes lauku māja, no kuras mūsdienās palicis tikai tornis.
Peskāras panorāmu veido vairāki iespaidīgi modernās arhitektūras elementi, piemēram, uz masīvām vantīm balstītais Ennija Flajāna tilts (Ponte Ennio Flaiano), gājēju tilts Ponte del Mare ar atsevišķiem korpusiem gājējiem un velosipēdistiem, kā arī biroju augstceltnes – dvīņu torņi Torri Camuzzi. Peskāra ir vieta, kur krustojas divas no garākajām Eiropas līmeņa šosejām – šoseja E80, kas savieno Lisabonu Portugālē ar Girbulaku Turcijas austrumos, un šoseja E55, kas savieno Helsingborju Zviedrijā ar Kalamatu Grieķijā.