cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Melnmuguras šakālis
Melnmuguras šakālis (Canis mesomelas) ir suņu dzimtas (Canidae) suņu ģints (Canis) plēsējs. Tas apdzīvo divas Āfrikas teritorijas, kas viena no otras atrodas apmēram 900 km attālumā. Viena no teritorijām aptver Āfrikas pašus dienvidus, tādas valstīs kā Dienvidāfrika, Namībija, Botsvāna un Zimbabve. Otra teritorija atrodas Indijas okeāna krastā, ietverot valstis: Keniju, Somāliju un Etiopiju. Melnmuguras šakālis ir iecienījis skrajus mežus, krūmājus, savannu, kopumā tam patīk teritorijas, kuras var pārredzēt. Šakālis viegli adoptējas jauniem apstākļiem.
Fosilo kaulu pētījumi liecina, ka melnmuguras šakālis ir visvecākā suņu dzimtas suga.
Izskats
Melnmuguras šakālis izskatās atbilstoši savam vārdam - pats šakālis variē no rudibrūnas krāsas līdz dzeltenbrūnai, bet mugura ir sudrabaini melna, kas izskatās kā uzklāta sedziņa. Melnā spalva sākas uz kakla un beidzas pie astes. Aste ir melna un kupla. Vēders un pakakle ir gaiši dzelgeni vai balti. Mātītes ir mazāk krāsainas kā tēviņi. Ziemā pieaugušie tēviņi paliek tumši rudi, gandrīz sarkani.
Melnmuguras šakāļa augstums skaustā ir 32–42 cm, ķermeņa garums 45-90 cm, svars 7-13,5 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki par mātītēm. Dienvidteritorijas melnmuguras šakālis ir lielāka auguma nekā austrumu krasta šakāļi. Kopumā šakāļa siluets ir slaids, garām kājām. Tam ir lielas, smailas ausis.
Melnmuguras šakāļa galvaskauss ir līdzīgs svītrainajam šakālim, bet tas ir mazāk plakans, un tam ir īsāka purna daļa. Kauli ir blīvāk strukturēti. Melnmuguras šakāļa ilkņi ir lielāki.
Mātītei ir 6-8 piena dziedzeri.
Ieradumi
Melnmuguras šakāļi dzīvo pa pāriem, kas izveidojas uz mūžu. Katram pārim ir sava teritorija, kuru tie apsargā. Pāri mēdz apvienoties šakāļu baros, lai varētu nomedīt lielāku medījumu kā impalas un antilopes. Tie medī galvenokārt naktīs, bet dažreiz arī dienā. Melnmuguras šakālis viegli piemērojas dažādiem apstākļiem un ēd visu, ko var dabūt. Parasti tas medī neliela izmēra zīdītājus, kā peles, zaķus un citus grauzējus, rāpuļus, kukaiņus un putnus. Tas neatteiksies no maitas un cilvēku atkritumiem. Šakālis ēd arī augļus, dažādus augus gan sauszemes, gan jūras. Tas uzlasa zivis, gliemjus, garneles, medī roņus un citus jūras zīdītājus, kas guļ okeāna krastā.
Reprodukcija
Melnmuguras šakāļa mātītes grūsnības periods ilgst divus mēnešus. Vecāku izraktā alā parasti piedzimst 3-6 kucēni, katrs sver apmēram 200 - 250 g. Pirmās 14 nedēļas mazuļi pavada alā. Astoņu mēnešu vecumā šakāļi ir pieauguši un atstāj vecākus. Bieži jaunuļi atgriežas pie vecākiem, lai palīdzētu pabarot nākamo metienu. Ja pārim ir "palīgi", tas palielina izdzīvojušo kucēnu skaitu. Palīgi mēdz būt no viens līdz trīs.
Sistemātika
Melnmuguras šakālim ir 2 pasugas :
Autoceļš P79
P79 autoceļš Koknese—Ērgļi ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu A6 Koknesē caur Vecbebriem un Iršiem ar Ērgļiem. Autoceļa garums ir 37,9 km, no tiem 23 km starp Gaidupēm un Augļēniem klāti ar grants segumu, bet pārējais — ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Aizkraukles un Madonas novadus.
Suprasla
Suprasla (Supraśl) - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz ziemeļaustrumiem no Bjalistokas. Tuvējā Supraslas pareizticīgo klosterī savulaik glabājās senākais slāvu rakstības piemineklis Polijā - Supraslas kodekss (sarakstīts XI gs. sākumā Pirmās Bulgārijas valsts galvaspilsētas Preslavas apkārtnē, mūsdienās pa daļām Varšavā, Ļubļanā un Sanktpēterburgā)
Pols Gogēns
Ežēns Anrī Pols Gogēns (fr; dzimis, miris ) bija nozīmīgs franču mākslinieks, postimpresionisma pārstāvis. Liela nozīme viņa eksperimentiem ar krāsām bija sintētisma attīstībā, savukārt kluazonisma ietekmē radītie Gogēna darbi sekmēja primitīvisma uzplaukumu un atgriešanos pie pastorāles. Gogēna darbi ietekmēja nabistu grupas izveidošanos, kā arī fovisma attīstību.
Dzīve
Gogēns piedzima Parīzē, taču pēc Napoleona III valsts apvērsuma viņa ģimene 1851. gadā pārcēlās uz Limu (Peru). Francijā ģimene atgriezās 1855. gadā (pēc Gogēna tēva nāves). 17 gadu vecumā Gogēns iestājās tirdzniecības flotē un sešus gadus apceļoja pasauli. Kad nomira viņa māte, kura aizbildniecības tiesības bija atstājusi uzņēmējam un mākslas kolekcionāram Gistavam Arosam, aizbildnis Gogēnu ierīkoja brokera darbā. Gogēns drīz sāka apgūt arī gleznošanu, un 1876. gadā viņa glezna tika pieņemta ikgadējai Salona izstādei. Gogēns interesējās par tolaik dominējošo impresionismu un izveidoja gleznu kolekciju, kurā ietilpa Manē, Sezana, Monē un citu mākslinieku darbi.
1874. gadā Gogēns iepazinās ar Kamilu Pisaro, pie kura uzsāka glezniecības un zīmēšanas studijas. 1880., 1881. un 1882. gadā viņa darbi tika iekļauti impresionistu izstādēs; Gogēns sāka apgrozīties mākslinieku aprindās, pie kurām piederēja arī Manē, Sezāns, Renuārs un Degā. 1882. gadā viņš zaudēja darbu biržas krīzes dēļ. Neatradis darbu Francijā, viņš ar ģimeni pārcēlās uz Kopenhāgenu (viņa sieva bija dāniete). Parīzē Gogēns atgriezās 1885. gadā, pametis savu sievu un piecus bērnus Dānijā. 1886. gadā viņš piedalījās vēl vienā impresionistu izstādē, taču viņa darbi neguva atsaucību; Gogēns neapmierināts 1887. gadā devās uz Martiniku, Francijai piederošu salu Karību jūrā. Šajā laikā Gogēns savās gleznās sāka izmantot sev raksturīgos lielos krāsu laukumus. Tajā pašā gadā atgriezies Francijā, Gogēns iestājās par atgriešanos pie pirmsākumiem — primitīvās mākslas. Viņš ieviesa arī jēdzienu "sintētisms", ar kuru apzīmēja sintēzi starp gleznas formālajiem elementiem un tās saturu (piemēram, 1888. gadā tapušajā gleznā "Vīzija pēc sprediķa" sarkanās krāsas lietojums zemei apzīmē asinis). Šajā pašā laikā Gogēns apciemoja arī Vinsentu van Gogu Arlā, taču drīz Arlu pameta nesaskaņu dēļ. Atgriezies Parīzē, Gogēns iepazinās ar vairākiem simbolisma dzejniekiem — Malarmē, Verlēnu, Rembo. Arī Gogēna darbus mākslas kritiķis Albērs Orjē nosauca par simbolismam piederīgiem.
1891. gadā Gogēns devās uz Taiti, kur vēlreiz īpaši pievērsās primitīvajai mākslai. 1893. gadā atgriezies Francijā, viņš joprojām neguva atbalstu, un 1895. gadā vēlreiz devās uz Taiti. 1897. gadā viņš uzgleznoja savu slavenāko šī perioda darbu — "No kurienes mēs nākam? Kas mēs esam? Kurp mēs ejam?" Neapmierināts ar lielo rietumu civilizācijas ietekmi salā, Gogēns 1901. gadā pārcēlās uz Hiva Oa. Gogēns šajā laikā uzrakstīja grāmatu "Pirms un pēc" (Avant et Après) par dzīvi Polinēzijā. Gogēns nomira 1903. gadā 54 gadu vecumā no sifilisa, ko bija saasinājusi alkohola lietošana.
Somersets Moems pēc Gogēna dzīvesstāsta motīviem uzrakstīja romānu "Mēness un penijs".
Arvīds Macijausks
Arvīds Macijausks (lt; dzimis Klaipēdā, Lietuvas PSR, PSRS) ir bijušais lietuviešu basketbolists, spēlējis uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, laika posmā no 2003. līdz 2006. gadam bija Lietuvas basketbola izlases dalībnieks.
Karjera
Profesionāļa karjeru Macijausks uzsāka 1996. gadā, debitējot dzimtās pilsētas klubā Klaipēdas "Neptunas". Tiesa, viņš aizvadīja vien trīs spēles. Pārsvarā Arvīds spēlēja Klaipēdas Universitātes vienībā. Savas pirmās trīs profesionāļa sezonas viņš spēlēja "Neptunas", vidēji mačā gūstot 12,7 punktus, realizējot 53% visu metienu.
Turpmākās četras sezonas Macijausks pavadīja Viļņas "Lietuvos Rytas" sastāvā, izcīnot valsts čempiontitulu 2000. un 2002. gadā, kā arī NEBL titulu 2003. gadā. Viņš tika atzīts par Lietuvas Basketbola līgas vērtīgāko spēlētāju 2002. un 2003. gadā. Kopumā aizvadītajās 143 spēlēs ar "Rytas" Macijausks guva 15,3 punktus vidēji spēlē, metienu precizitāte — 61%.
Karjeru basketbolists turpināja Spānijas klubā Tau Ceramica. Tur viņš pavadīja divus gadus, izcīnot Spānijas kausu. Macijausks uzstādīja personīgo rekordu punktu gūšanā ULEB Eirolīgas mačā pret Lionas "Asvel". Togad "Tau Ceramica" sasniedza Eirolīgas finālu, zaudējot vienīgi Telavivas "Maccabi". Arvīds iekļuva Eirolīgas simboliskajā pieciniekā. Divu sezonu laikā viņš aizvadīja 42 ULEB Eirolīgas mačus, gūdams 18,6 punktus vidēji spēlē.
2005. gada vasarā Macijausks parakstīja līgumu ar NBA klubu Ņuorleānas "Hornets". Savā vienīgajā NBA sezonā karjerā viņu izmantoja reti (kopumā tikai 135 minūtes). NBA viņš guva 44 punktus, spēlēdams vien 19 mačos. Pēc sezonas "Hornets" izpirka viņa līgumu. Atgriežoties Eiropā, viņš bargi kritizēja Amerikas spēcīgāko basketbola līgu: "Komandas nav komandas. Treneris bija slikts, tāpat visa kluba sistēma."
Macijausks vienojās ar grieķu vienību Pirejas "Olympiacos". Darījums tika noslēgts uz četriem gadiem, par kopsummā 9 miljoniem eiro. Taču viņš izlaida pirmo sezonu ahileja cīpslas traumas dēļ. Jau nākamajā gadā lietuvietis atgriezās ar lieliskiem rezultātiem, tiekot apbalvots ka novembra vērtīgākais Eirolīgas spēlētājs. "Olympiacos" vēlāk pusfinālā piekāpās Maskavas "CSKA".
Vēlāk tajā pašā sezonā "Olympiacos" vēlējās lauzt līgumu ar Macijausku, jo viņš bija pārkāpis līguma nosacījumus. Klubs nevēlējās maksāt līgumā paredzēto kompensāciju par kontrakta laušanu. Taču tiesa pieņēma lēmumu par labu basketbolistam, ko gan "Olympiacos" pārsūdzēja un panāca savu 2009. gada novembrī.
Lietuvas izlase
Macijausks ir spēlējis gan Lietuvas U-18, gan U-20 izlasēs. Viņš piedalījās 1998. gada Eiropas U-18 un 2000. gada Eiropas U-20 meistarsacīkstēs.
Sarkanā kambara sapņi
Sarkanā kambara sapņi ir Cjinu dinastijas romāns. Tajā aprakstīti aristokrātiskās Dzja (贾) dzimtas locekļu likteņi. Šo romānu Ķīnā vairākas reizes aizliedza kā ļoti nepiedienīgu literatūru.
Ieva Pulvere
Ieva Pulvere (dzimusi Ieva Krastiņa Cēsīs) ir latviešu basketboliste, spēlē uzbrūkošā aizsarga un saspēles vadītājas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. 2023. gadā pārstāv Rīgas TTT, kurā aizvadījusi lielāko karjeras daļu.
Karjera
Basketbolistes karjeru sākusi Cēsu pilsētas sporta skolā, 2005. gadā sāka spēlēt SK "Cēsis" sastāvā. Kluba sastāvā 2009. gadā kļuva par Latvijas čempioni, tāpat divas reizes ir izcīnījusi Latvijas čempionāta sudraba medaļu (2008, 2010), 2010. gadā izcīnīja 2. vietu Lietuvas sieviešu basketbola līgā, divas reizes izcīnīja sudraba medaļu Baltijas sieviešu basketbola līgā (2008, 2009). 2010.—2011. gada sezonas lielāko daļu aizvadīja Latvijas Universitātes basketbola komandā, sezonas vidū spēlēja arī Rīgas TTT. TTT sastāvā aizvadīja arī divas spēles Eirolīgā, kurās punktus neguva.
Pēc vienas sezonas Lietuvā, I. Krastiņa atgriezās Rīgas TTT 2014. gada vasarā un tās sastāvā ir kļuvusi par Latvijas čempioni visās sekojošajās sezonās (2015—2019). Pēc dēla piedzimšanas viņa vienu sezonu izlaida. Pēc tam atgriezās basketbolā, atkal pārstāvot TTT 2020.—2021. gada sezonā.
2022. gada vasarā, kad kļuva skaidrs, ka TTT nespēlēs Eirolīgā, I. Pulvere pievienojās Turcijas klubam Stambulas "Galatasaray". Pēc vienas sezonas Turcijā 2023. gada vasarā atgriezās Rīgas TTT.
Latvijas izlase
Vairākkārt ir spēlējusi dažāda vecuma Latvijas jaunatnes izlasēs (U16 izlase 2005, 2006; U18 izlase 2007, 2008; U20 izlase 2007, 2009, 2010). 2008. gadā izcīnīja uzvaru Eiropas U-18 čempionāta B divīzijā. Divas reizes ir izcīnījusi trešo vietu Eiropas U-20 čempionātā: 2009. un 2010. gadā.
Latvijas nacionālās izlases sastāvā debitējusi un kopš tā laika ir bijusi pastāvīga izlases spēlētāja.
Privātā dzīve
Precējusies ar sporta ārstu, kurš strādā ar basketbola komandām, tostarp Latvijas vīriešu valstsvienību, Mārtiņu Pulveri. 2020. gada martā pārim piedzima dēls.
Farads
Farads (par godu angļu fiziķim Maiklam Faradejam) - elektriskās kapacitātes mērvienība SI sistēmā. Farada apzīmējums ir F.
1 farads ir vienāds ar tāda kondensatora kapacitāti, kuru uzlādējot ar 1 kulonu lielu lādiņu, spriegums starp kondensatora klājumiem ir 1 volts.
Parasti praksē lieto par faradu daudz mazākas mērvienības (mikrofaradus (μF) - farada miljonās daļas; nanofaradus - farada miljardās daļas (nF); pikofaradus (pF) - farada triljonās daļas), jo farads ir ārkārtīgi liela kapacitāte (metāliskai sfērai zemeslodes lielumā kapacitāte ir tikai ap 700 mikrofaradu). Ir izgudroti speciāli kondensatori ar divkāršu elektrisko slāni (jonistori), kam kapacitāte var sasniegt vairākus faradus un pat simtus faradu.
JPMorgan Chase
JPMorgan Chase & Co ir ASV bāzēta multinacionāla investīciju banka un finanšu pakalpojumu uzņēmums. Sevišķi spēcīga banka ir aktīvu pārvaldīšanā un privāto kapitālieguldījum jomā. JPMorgan Chase pārvaldībā esošais hedžfonds ir lielākais ASV. Pēc 2017. gada datiem tā ar 2,534 triljoniem ASV dolāru lieliem aktīviem ir lielākā banka ASV un sestā lielākā banka pasaulē. Pēc 2018. gada datiem tā ir vērtīgākā banka pasaulē pēc tirgus kapitalizācijas. Pēc 2018. gada datiem visā pasaulē tajā strādā ap 250 000 darbinieku.
Ziemeļjorkšīra
Ziemeļjorkšīra (en) ir grāfiste Anglijas rietumos. Atrodas Jorkšīras un Hamberas reģionā. Grāfistes centrs ir Nortalertona, bet lielākā pilsēta — Herogita.
JPMorgan Chase
Mūsdienu JPMorgan Chase & Co vēsturiski ir veidojusies no vairākiem uzņēmumiem. Uzņēmuma mātes kompānija Bank of the Manhattan Company ir dibināta 1799. gadā un ir viens no senākajiem finanšu uzņēmumiem pasaulē. Uzņēmums ar pašreizējo nosaukumu nodibināts 2000. gadā, kad pārvaldītājsabiedrība Chase Manhattan Corporation iegādājās finanšu kompāniju J.P. Morgan & Co..
2018. gadā JPMorgan Chase & Co paziņoja, ka 2019. gada laikā nojauks savu pašreizējo galveno mītni Parka avenijā 270, Ņujorkā un tās vietā taps jauna ēka. Plānots ka jaunās ēkas augstums būs 365 metri un tajā būs vietas ap 15 000 darbinieku. Pašreizejā ēka ir 215 metrus augsta un tajā strādā ap 6 000 darbinieku.
Vēsture
1823. gadā tika nodibināta New York Chemical Manufacturing Company, kas 1824. gadā nodibināja Chemical Bank of New York, kura ar nosaukumu Chemical Banking Corporation darbojās līdz 1996. gadam, kad mainīja nosaukumu uz Chase, iegādājoties Chase Manhattan Corporation.
Chase Manhattan Corporation savukārt nodibināta 1955. gadā, kad apvienojās Chase National Bank un Ārona Bura dibinātā Bank of the Manhattan Company. Chase Manhattan Corporation 20. gadsimta septiņdesmitajos un astoņdesmitajos gados vadīja Deivids Rokfellers, un tā bija viena no prestižākajām bankām, līdz 20. gadsimta deviņdesmitajos gados tā nonāca grūtībās nekustamo īpašumu krīzes dēļ un to nopirka Chemical Banking Corporation, paturot prestižo Chase nosaukumu.
2000. gadā Chase Manhattan Corporation iegādājās J.P. Morgan & Co. un tika nodibināta JPMorgan Chase. 2004. gadā JPMorgan Chase iegādājās Čikāgā bāzēto Bank One Corporation — savulaik sesto lielāko ASV banku, bet 2008. gada sākumā JPMorgan Chase pārņēma piekto lielāko ASV investīciju banku Bear Stearns, kas nonākusi grūtībās nekustamo īpašumu krīzes dēļ.
75. Kinoakadēmijas balva
75. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas Kodak teātrī, Holivudā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieris Stīvs Mārtins.
Nominācijas 11. februārī paziņoja Kino mākslas un zinātnes akadēmijas prezidents Frenks Pīrsons un aktrise Marisa Tomeja. Visvairāk nominācijas (trīspadsmit) saņēma filma "Čikāga". Visvairāk balvu (sešas) saņēma filma "Čikāga"
== Galvenās balvas == Uzvarētājs atzīmēts treknrakstā.
Billijs Aidols
Billijs Aidols (Billy Idol; dzimis Viljams Maikls Alberts Brouds (William Michael Albert Broad), 1955. gada 30. novembrī Midlseksā) ir angļu mūziķis. Kļuva pazīstams kā pankroka mūziķis dažādās grupās, vēlāk pievērsās solokarjerai.
Nikolaje Čaušesku
Nikolaje Čaušesku (ro, ; dzimis, miris ) bija rumāņu komunistu politiķis un valsts vadītājs.
1936. gadā ticis apcietināts uz diviem gadiem par antifašistiskām darbībām. Laikā no 1965. līdz 1989. gadam N. Čaušesku bija Rumānijas Komunistu partijas ģenerālsekretārs, tādējādi viņš bija pēdējais valsts komunistiskais vadītājs. Tāpat laikā no 1967. līdz 1989. gadam bija valsts galva. Viņa režīms tika gāzts 1989. gada revolūcijā, un N. Čaušesku un viņa sievai Elenai Čaušesku tika izpildīts nāvessods.
Audi 80/90/4000
Audi 80 tika ražots no 1972. līdz 1995. gadam. Amerikā Audi 80 tika nodēvēts par Audi Fox un vēlāk par Audi 4000. Audi 90 ir uzlabota Audi 80 versija.
Audi 80 tiek iedalīts:
B1 (1972—1978)
Audi Fox tika uzstādīts 1.5 l benzīna dzinējs, kas attīstīja 75 Zs jaudu. Fox tika aprīkots ar 4 pakāpju manuālo ātrumkārbu.
Apvienotajā Karalistē pieejamā Audi 80 5-durvju universāla modifikācija bija Volkswagen Passat, kam priekšgals tika uzstādīts no Audi 80
B2 (1978—1986)
Eiropā Audi 80 otro paaudzi sāka ražot 1978. gadā ar tādu pašu nosaukumu — Audi 80. ASV otrās paaudzes Audi 80 sāka pārdot tikai 1979. gadā, tur šī modeļa nosaukums bija Audi 4000. Šīs paaudzes Audi 80 bija pieejams tikai 4-durvju sedana un 2-durvju kupejas izpildījumos.
Dzinēju paleti sastādīja 75 Zs spēcīgs turbo dīzelis, 115 Zs spēcīgs 2.0 l benzīna dzinējs un 136 Zs spēcīgs 2.3 l bezīna dzinējs.
1986. gada beigās — 1987. gada sākumā uz Audi 80 B2 bāzes sāka ražot Audi Coupe. Šo Audi Coupe modeli ražoja līdz pat 1989. gadam.
B3 (1987—1991)
1986. gada septembrī Audi izlaida jaunās paaudzes Audi 80. Tas bija bāzēts uz jaunās B3 platformas un bija pirmais vidēja izmēra sedans ar pilnībā cinkotu virsbūvi. Pirmajiem modeļiem caurrūsēšanas garantija tika dota 8 gadi, bet tā bija tik efektīva, ka Audi to vēlākiem modeļiem pagarināja uz 10 un 12 gadiem un izmanto cinkošanu joprojām.
Atšķirībā no iepriekšējiem modeļiem, kuru nosaukumi kontinentos atšķīrās, šīs paaudzes modelis visā pasaulē saucās vienādi par Audi 80 vai 90. Galvenā tehniskā atšķirība starp B3 Audi 80 un Audi 90 bija dzinēju cilindru skaitā — Audi 80 bija pieejams tikai ar 4 cilindru dzinējiem, bet Audi 90 tikai ar 5 cilindru dzinējiem. Atšķirīgo dzinēja svaru dēļ bija arī nedaudz atšķirīga priekšējā piekare. Galvenā vizuālā atšķirība bija priekšējajos lukturos — Audi 90 bija lieli priekšējie lukturi (ar spilgtāku gaismu) un virzienrādītāju lukturi priekšējajā buferī. Priekšējā un aizmugurējā bufera apakšējā daļa ir nokrāsota kuzava krāsā, turklāt arī paši moldingi ir nedaudz savādāki — tiek izmantotas papildus hromētas detaļas.
Audi 80 sākotnējā bāzes komplektācija bija ļoti spartiska, 1,8 karburatormotors un ātrumkārba ar 4 pārnesumiem. Pat labās puses ārējais spogulis bija opcija. Turpretīm Audi 90 bāzes modelis nāca jau ar papildus opcijām, kā piemēram elektriskie logu pacēlāji, priekšējie miglas lukturi, salona gaisa filtrs u.c. Papildus opcijās tika piedāvāts pat ādas salons un elektriski regulējami sēdekļi ar apsildi.
Audi 80 dzinēji:
Audi 90 bija tikai ar 5 cilindru dzinējiem:
1988. gadā Audi pasauli iepazīstināja ar Audi Coupe, kas tika veidots uz trešās paaudzes Audi 80 bāzes. Jauno Audi Coupe ražoja ar 2.0E 4 cilindru 115 Zs benzīna dzinēju vai ar kādu no diviem 2.3E 5 cilindru dzinējiem.
Zvejnieki (kapulauks)
Atrašanās vieta
Zvejnieku apmetnes I un II atrodas Vecates pagastā Vidzemes ziemeļos pie Rūjas upes ietekas Burtnieka ezerā un Riņņu kalniņā pie Salacas iztekas. Tās nosauktas tuvāk esošo māju "Zvejnieki" vārdā un atrodas viena no lielāko Latvijas ezeru — Burtnieka krastā.
Arheoloģiskie izrakumi
Pirmos izrakumus Riņņu kalniņā jau 1870. gados veica vietējais muižnieks Jakobs Kārlis Georgs fon Zīverss, kas par atrastajiem kaula un krama darbarīkiem informēja arī citu valstu arheologus. Profesionāli arheoloģiskie izrakumi Zvejnieku apmetnēs un kapulaukā sākti 1960. gadu beigās Franča Zagorska (1929—1986) vadībā. Kapulaukā izpētīti 315 apbedījumi, kas izdarīti 3000 gadu ilgā periodā (ap 8.—5. gadu tūkstotis pirms m.ē.). Tas ir visplašākais no pašreiz zināmajiem akmens laikmeta kapulaukiem Ziemeļeiropā.
Atrasti mezolītam raksturīgi krama rīki, akmens cirvji, raga kapļi, kalti, kaula šķēpu un bultu uzgaļi, harpūnas, dunči, dzīvnieku zobu piekariņi.
Rūjas vecupes krastā tika atklāta arī daudz jaunāka neolīta apmetne (4.—2. gadu tūkstotis p.m.ē.), kur atrasti ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai raksturīgi darbarīki un no māla darinātas cilvēku figūriņas.
Referendumu saraksts Latvijā
Referendumā jeb tautas nobalsošanā Latvijā drīkst piedalīties visi balsstiesīgie Latvijas pilsoņi, kuriem ir tiesības vēlēt Saeimu. Tautas nobalsošanas sarīkošanas kārtība noteikta likumā “Par tautas nobalsošanu un likumu ierosināšanu".
Latvijas referendumu saraksts
Latvijas Republikā ir notikušas šādas tautas nobalsošanas (referendumi):
Satversmē paredzētie referenduma nosacījumi
Latvijas Republikas Satversmē ir paredzēti septiņi gadījumi, kad sarīkojama tautas nobalsošana:
1.Saeima pieņem labojumus Satversmes 1., 2., 3., 4., 6. vai 77. pantā. Šajā gadījumā grozījumi stājas spēkā, ja tautas nobalsošanā tos atbalsta vismaz puse no visiem balsstiesīgajiem pilsoņiem.
2. Valsts Prezidents ierosina Saeimas atlaišanu. Saeima uzskatāma par atlaistu un jārīko jaunas Saeimas vēlēšanas, ja tautas nobalsošanā Saeimas atlaišanu atbalsta vairāk nekā puse balsotāju. Ja tautas nobalsošanā vairāk nekā puse no balsotājiem ir pret Saeimas atlaišanu, tad par atlaistu uzskata Valsts Prezidentu, un Saeima ievēl jaunu Valsts Prezidentu uz atlaistā prezidenta atlikušo pilnvaru laiku.
4. Valsts Prezidents uz diviem mēnešiem aptur likuma stāšanos spēkā, un parakstu vākšanā vismaz viena desmitā daļa vēlētāju pieprasa nodot likumu tautas nobalsošanai. Likums ir atcelts tautas nobalsošanā, ja tajā piedalās vismaz puse no pēdējās Saeimas vēlēšanās piedalījušos vēlētāju skaita un ja vairākums balso par likuma atcelšanu.
5.Saeima nepieņem bez satura grozījumiem ne mazāk kā vienas desmitās daļas vēlētāju iesniegtu likumprojektu vai Satversmes grozījumu projektu. Šajā gadījumā Satversmes grozījumu projekts būs pieņemts, ja tautas nobalsošanā to atbalstīs vismaz puse no visiem balsstiesīgajiem pilsoņiem. Savukārt tautas nobalsošanai nodotais likuma projekts būs pieņemts, ja tautas nobalsošanā piedalīsies vismaz puse no pēdējās Saeimas vēlēšanās piedalījušos vēlētāju skaita un ja vairākums balsos par likumprojekta pieņemšanu.
6. Izlemjams jautājums par Latvijas dalību Eiropas Savienībā. Lēmums par Latvijas dalību Eiropas Savienībā būs pieņemts, ja balsotāju skaits būs vismaz puse no pēdējās Saeimas vēlēšanās piedalījušos vēlētāju skaita un ja vairākums balsos par Latvijas dalību Eiropas Savienībā.
7. Tautas nobalsošanā jārīko par būtiskām izmaiņām nosacījumos par Latvijas dalību Eiropas Savienībā, ja to pieprasa vismaz puse Saeimas deputātu. Likumprojekts vai lēmums par būtiskām izmaiņām dalības nosacījumos tautas nobalsošanā būs pieņemts, ja balsotāju skaits būs vismaz puse no pēdējās Saeimas vēlēšanās piedalījušos vēlētāju skaita un ja vairākums balsos par likumprojektu vai būtiskām izmaiņām dalības nosacījumos.
Melnā dzilna
Melnā dzilna (Dryocopus martius) ir liela auguma dzilnu dzimtas (Picidae) putnu suga, kurai ir 2 pasugas. Tā sastopama Eirāzijas mežos, Latviju ieskaitot. Melnā dzilna ir vienīgā melno dzilnu ģints (Dryocopus) suga, kas sastopama šajā reģionā. Tā ir nometniece un ziemo ligzdošanas areālā.
Melnās dzilnas Eiropas populāciju var uzskatīt par stabilu. Pierādīta skaita samazināšanās 1990. gados bijusi tikai Nīderlandē, savukārt vairākās citās Eiropas valstīs ligzdojošo melno dzilnu skaits ir pieaudzis. Melnā dzilna ir izraudzīta par 2007. gada Gada putnu Latvijā.
Izplatība
Melnā dzilna mājo gandrīz visā Eiropā, izņemot Islandi, Īriju, Lielbritāniju un galējos ziemeļus, bet Dienvideiropā tā sastopama tikai fragmentāri. Nelielas, izolētas populācijas mājo arī Turcijā un Aizkaukāzā līdz Irānas ziemeļiem. Vienlaidus izplatības areāls melnai dzilnai no Eiropas turpinās Krievijā, austrumu virzienā pāri Sibīrijas centrālajai un dienvidu daļai līdz Tālajiem Austrumiem, ietverot arī Kamčatku, Sahalīnu un Japānas ziemeļus. Āzijas austrumos areāls paplašinās virzienā uz dienvidiem, iesniedzoties Ziemeļkorejā un Ķīnas ziemeļaustrumos. Nošķirta populācija, kas izdalīta kā atsevišķa pasuga — D.m.khamensis, mājo arī Ķīnas dienvidrietumos.
Latvijā
Latvijā melnā dzilna ir samērā parasta ligzdotāja un nometniece. No divām pasugām Latvijā sastopama nominālpasuga — Dryocopus martius martius. Reizēm rudeņos Latvijā var novērot nelielas šīs sugas invāzijas. Melnajai dzilnai ir liela ekoloģiskā nozīme — tās kaltajos dobumos ligzdo vairākas retas un apdraudētas putnu sugas. Meža balodis un bikšainais apogs ligzdo galvenokārt melnās dzilnas kaltajos dobumos, tos izmanto arī lielā gaura, gaigala un zaļā vārna. Izņemot gaigalu, visas pārējās sugas ir iekļautas Latvijas Sarkanajā grāmatā, kurām dobumaino koku trūkums ir nozīmīgs skaitu limitējošais faktors.
Latvijā melnā dzilna mājo dažādu tipu, galvenokārt jauktos un skujkoku mežos. Ligzdošanai tā izvēlas skrajākas vietas pie izcirtumiem, laucēm un stigu malām. Dobumus melnā dzilna visbiežāk kaļ resnās apsēs vai priedēs, kas atrodas klajumiņa malā. Labprāt ligzdo arī izcirtumu ekoloģiskajos kokos. Latvijā ligzdo 6000—8000 pāru melno dzilnu. Par skaita svārstībām pēdējos gados datu nav, visticamāk, ka Latvijā nozīmīgas skaita svārstības nav bijušas.
Tomēr samazinoties veco mežu īpatsvaram, iespējama melnās dzilnas skaita lejupslīde, līdz ar to arī citu dzilnas dobumos ligzdojošo putnu sugu skaita izmaiņas. Latvijā vairāk nekā 80% melno dzilnu ligzdo kokos ar diametru virs 40 cm, bet mazākais reģistrētais koka diametrs ir bijis 35 cm. Mežaudzei, kur valdošā koku suga ir priede, ciršanas vecums ir 101 gads, bet priedei vidējais diametrs šādā vecumā ir 34,6 cm. Tātad normāli apsaimniekota mežaudze tiek nocirsta pirms vēl koki ir sasnieguši melnās dzilnas dobumiem piemērotu resnumu.
Izskats un īpašības
Melnā dzilna ir lielākā Palearktikas dzilnu dzimtas suga. Tā augumā ir tikai mazliet mazāka par krauķi. Tās ķermeņa garums ir 45—57 cm, spārnu plētums 67—84 cm, svars 250—450 g. Melnajai dzilnai ir garš, zilgan pelēks knābis, apmēram 5—6,7 cm garš, turklāt tas aug visu mūžu. Lai aizsniegtu kokā kukaiņus, tā spēj izbāzt mēli papildus vēl 5—5,5 cm garumā. Mēli sedz lipīgas siekalas, kas barojoties palīdz uzķert kukaiņus, turklāt mēles galā ir 4—5 pāri uz atpakaļu vērstu bārkstu.
Melnās dzilnas apspalvojums kā jau tās nosaukums norāda ir melns, ar metālisku spīdumu, bet galvas virsa tai ir sarkana. Tēviņiem sarkana ir visa galvas virsa, bet mātītēm tikai pakausis un piere ir melna. Jaunie putni ir līdzīgi pieaugušajiem, tikai to apspalvojumam iztrūkst metāliskais spīdums un sarkanā galvas virsa nav tik koša. Melnajai dzilnai ir gaiši dzeltenas, gandrīz baltas acis ar tumšām zīlītēm. Kā visiem dzilnu dzimtas putniem melnajai dzilnai koku kalšanai ir īpaši piemērots kakls ar spēcīgiem muskuļiem, īsas, masīvas kājas ar asiem nagiem un aste ar stīvām spalvām, pret kurām putns atbalstās kalšanas laikā.
Uzvedība
Tā kā melnā dzilna ir liela un spēcīga, tā spēj ar savu garo, aso knābi iekalties koka stumbrā īpaši dziļi. Tā kalšanai visbiežāk izvēlas slimus, trupējošus kokus, bet melnā dzilna iekaļas arī dzīvos kokos. Kad dzilna ir izkalusi ieeju koka stumbrā, tā pēc tam kaļas pa stumbru uz leju, izveidojot dobumu. Melnās dzilnas dobumos ligzdo daudzas citas putnu sugas un mazie kokos dzīvojošie zīdītāji.
Lai sazinātos, melnā dzilna skaļi sit pa koka stumbru. Šī klaudzināšana ir viena no skaļākajām un ilgstošākajām visā dzilnu dzimtā.
Barība
Melnā dzilna pārtiek galvenokārt no koksnes skudru (Camponotus) un koksnē dzīvojošu vaboļu kāpuriem, kūniņām un pieaugušajiem kukaiņiem. Ļoti nozīmīgas barošanās vietas šai sugai ir trūdošie celmi un nokaltušie koki. Melnā dzilna spēj iekalties ļoti dziļi un aizsniegt tur dzīvojošos kukaiņus, nereti iekaļoties 15—25 cm dziļumā. Visbiežāk putna barības meklējumu caurumi ieraugāmi koku lejasdaļā, sakņu tuvumā.
Ligzdošana
Melnajai dzilnai sezonā ir viens perējums. Katram pārim ir ligzdošanas teritorija un vairāki dobumi. Kaļ parasti mātīte. Ligzdošanas dobumu visbiežāk tā izkaļ apsēs un priedēs, bet tā kaļ arī dižskābaržos, eglēs, bērzos, vītolos un alkšņos, apmēram 4—25 metru augstumā no zemes. Ieejas caurums ir apmēram 8 x 11 cm, dobuma dziļums 37—60 cm. Atkarībā no koksnes cietības, dobums tiek kalts līdz 4 nedēļām. Ligzda tiek izklāta ar koku skaidām. Ja pāris izmanto iepriekšējā gada dobumu, tas rūpīgi pirms olu dēšanas iztīrīts.
Dējumā ir 2—8 baltas olas, visbiežāk 6 olas. Perē abi vecāki un pāris ik pa laikam viens otru nomaina. Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas. Izšķīlušies putnēni ir nevarīgi un nepietiekami apspalvoti, tādēļ tēviņš tos naktīs silda. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Tie pamatā tiek baroti ar skudru bumbiņām — ar siekalām salipinātas kopā skudras un to kūniņas. Paaugoties mazuļi cīnās par iespēju piekļūt pie dobuma ieejas, lai pirmie dabūtu vecāku atnesto barību. Sasniedzot 24—28 dienu vecumu, jaunie putni pamet ligzdu, bet paliek kopā ar vecākiem vēl vienu nedēļu, vecākiem turpinot tos piebarot. Jaunie putni pamet vecāku ligzdošanas teritoriju, meklējot savu teritoriju. Ja tie to nedara labprātīgi, vecāki tos padzen.
Sistemātika
Melnajai dzilnai ir 2 pasugas:
Mars-2
Mars-2 un Mars-3 bija identiski PSRS aparāti. "Mars-2" sastāvēja no orbitālā moduļa un nolaižamā aparāta. Orbitālā moduļa uzdevums bija pētīt Marsa temperatūras, Marsa topogrāfiju, atmosfēru un magnētisko lauku. "Mars-2" startēja. 27. novembrī, 4,5 stundas pirms ieiešanas orbītā ap Marsu, "Mars-2" atlaida nolaižamo aparātu virzienā uz Marsu. Nolaižamais aparāts iegāja Marsa atmosfērā ar ātrumu 6 kilometri/sekundē, taču nenostrādāja nolaišanās sistēma un nolaižamais aparāts nogāzās uz Marsa virsmas, nogādājot tur PSRS simboliku - lai gan neveiksmīgi, taču PSRS uzvarēja ASV un pirmā "nogāza" aparātu uz Marsa virsmas. "Mars-2" orbitālais modulis veiksmīgi iegāja izstieptā orbītā ap Marsu, apriņķojot planētu 18 stundu laikā. Zinātniskā darbība turpinājās līdz 1972. gada martam un sakarus uzturēja līdz pat augustam. "Mars-2" Marsu apriņķoja 362 reizes. Zonde novēroja kalnus, kas sasniedz 22 kilometru augstumu, reģistrēja skābekļa atomus Marsa atmosfērā, atklāja, ka Marsa atmosfēras spiediens ir 5000 reižu vājāks par Zemes atmosfēras spiedienu un noteica aptuvenās virsmas temperatūras - no -110 līdz +13 grādiem pēc Celsija skalas.
Pāvils I Romanovs
Pāvils I (ru; dzimis, nogalināts ) bija Krievijas Impērijas imperators no 1796. līdz 1801. gadam, Maltas ordeņa lielmestrs no 1798. gada, Kurzemes un Zemgales hercogs, Livonijas hercogs u.c..
Jaunība
Dzimis troņmantinieka Pētera III un viņa sievas Katrīnas II ģimenē. Tā kā viņš piedzima astoņus gadus pēc vecāku kāzām, klīda baumas, ka viņš ir kāda Katrīnas mīļākā dēls. Kontroli pār viņa audzināšanu uzņēmās imperatore Elizabete Petrovna, atstumjot vecākus otrajā plānā. 1762. gada 28. jūnijā pasludināts par troņmantinieku.
1773. gada 29. septembrī Pāvils apprecējās ar Hesenes-Darmštates princesi Luīzi (Wilhelmina Luisa von Hessen-Darmstadt), kas pareizticībā kristīta kā Natālija Aleksejevna. Pēc trim gadiem viņa mira dzemdībās. Tajā pašā 1776. gadā Pāvils apprecējās ar Virtembergas princesi Sofiju (Sophia Dorothea Augusta Luisa von Württemberg), kas pareizticībā kristīta kā Marija Fjodorovna. Viņu laulībā piedzima 10 bērni. Katrīna II atņēma viņam abus vecākos bērnus, ar kuru audzināšanu nodarbojās pati. Katrīna dažreiz mēnešiem ilgi neļāva vecākiem satikties ar Aleksandru un Konstantīnu. Klīda runas, ka Pāvila vietā par savu pēcnācēju viņa vēlas iecelt mazdēlu Aleksandru, kura kāzas 1792. gadā Pāvils ignorēja.
1782. gadā Pāvils ar sievu devās Eiropas ceļojumā, apmeklējot Itāliju un Franciju. 1783. gadā Katrīna II lielkņazam Pāvilam piešķīra Gatčinas muižu un izsūtīja no Sanktpēterburgas ar salīdzinoši niecīgu pabalstu, 30 000 rubļiem gadā. Mātes attiecības ar dēlu bija ļoti sliktas, ko skaidro ar to, ka Pāvils nespēja viņai piedot sava tēva nogalināšanu pēc Katrīnas II veiktā valsts apvērsuma. Sliktas attiecības starp valdošo monarhu un troņmantinieku sastopamas gandrīz visās monarhijās, tāpat kā jauna valdnieka vēlme mainīt iepriekš pastāvējušos kārtību.
Gatčinā viņš nodarbojās ar pašizglītošanos, ģimenes dzīvi un savas t.s. "Gatčinas armijas" apmācību (imitējot Pēteri I, viņš nokomplektēja pāris kājnieku bataljonus, kuru nepārtraukta apmācība un komandēšana viņam bija lielāka izklaide nekā medības). Lai arī Pāvilam bija piešķirtas augstas armijas un flotes dienesta pakāpes, viņu nepielaida ne armijai, ne flotei, turot neoficiālā mājas arestā. Pāvila raksturs un uzvedība atgādināja viņa impulsīvo tēvu Pēteri III. Abi valdnieki centās nevis radīt, bet apgāzt savu priekšgājēju politiku un pievērsa pārspīlētu uzmanību armijas manevriem un reglamentam. Pāvila nestabilo rakstura noteikti pastiprināja kompleksi, ko radīja viņa mazais augums un neglītā seja.
Kāpšana tronī
Nākamajā dienā pēc Katrīnas II nāves Pāvils I ar ģimeni ieradās Sanktpēterburgā, kur pieņēma augstmaņu un armijas uzticības apliecinājumus. Tajā pašā dienā carēviču Aleksandru pasludināja par troņmantnieku. Savus dēlus Pāvils iecēla par gvardu vienību komandieriem, bet Aleksandru par Sanktpēterburgas militāro gubernatoru. Zārku ar Pētera III mirstīgajām atliekām svinīgi novietoja līdzās Katrīnas II līķim kopā ar vainagu, kura uzraksts vēstīja "šķirti dzīvē, vienoti nāvē". Vairākas dienas cilvēki atvadījās no mirušās valdnieces. Katrīna II bija slikti iebalzamēta un drīz sāka melnēt. Katrīnas līķis bojājās sērotāju acu priekšā, iespējams, tā bija viena no Pāvila atriebībām mātei. Bēru dienā Pāvils lika tēva slepkavībā iesaistītajiem grāfam Orlovam un grāfam Baratinskim piedalīties sēru procesijā.
Reformas
Pāvils sāka Pētera I, Elizabetes un Katrīnas II veidotās valsts pārvaldes sistēmas pārkārtošanu. Viņš anulēja Pētera I 1722. gadā pieņemto troņa mantošanas likumu, saskaņā ar kuru imperatoram bija tiesības brīvi izvēlēties troņmantnieku, un izveidoja konkrēti formulētu troņa mantošanas kārtību, nosakot dinastiskās mantošanas principu pa vecākā dēla līniju. Tika veikta armijas, valsts pārvaldes un tiesu reforma, likvidējot daudzus amatus. Krievijas armiju reorganizēja pēc Prūsijas armijas parauga. Katrīnai II lojālo gvardi reformēja, demobilizējot karadienestam nederīgos virsniekus (no 182 gvardes kavalērijas pulka virsniekiem dienestā palika tikai 2). Demobilizēja visus virsniekus, kuri neieradās kara kolēģijā apstiprināt, ka atrodas aktīvajā dienestā (daudzi muižnieku bērni jau zīdaiņa vecumā bija "pierakstīti" pulkos kā virsnieki, saņemot virsnieka algu un dienesta pakāpes). Dienesta laiku samazināja līdz 25 gadiem. Samazināja muižniecības privilēģijas, aizliedza muižniekiem prasīt no dzimtcilvēkiem pildīt klaušas svētdienās un vairāk nekā 3 dienas nedēļā. Inflāciju mēģināja ierobežot, izņemot no apgrozības lielu papīra naudas apjomu un publiski sadedzinot 6 miljonus rubļu. Palielināja muitu ievestajām precēm, tā pasliktinot ekonomiku. 1798. gadā atļāva vecticībnieku baznīcu celtniecību Krievijā un 1800. gadā tika galīgi legalizēta vecticība.
Pāvils paziņoja par miera politiku, tika atcelta Katrīnas pavēle par zemnieku iesaukšanu armijā. 1796. gadā izbeidza Katrīnas iesākto karu ar Persiju un atvilka Krievijas armiju no mūsdienu Azerbaidžānas teritorijas. Katrīna bija vēlējusies iekarot Kaspijas jūras piekrastes zemes, jau bija ieņemta Dagestānas galvaspilsēta Derbenta. Pāvils pavēlēja ātru un haotisku atkāpšanos, kas novājināja karaspēku.
Bāze (ķīmija)
Bāzes ir ķīmisku vielu klase, kuru molekulas sastāv no metālu vai amonija joniem un hidroksiljoniem OH−. Ūdenī disociē, veidojot katjonus un hidroksiljonus, tātad uzskatāmas par bāziskajiem hidroksīdiem. Stiprākās ūdenī šķīstošās bāzes sauc par sārmiem. Pēc citas definīcijas, bāzes ir vielas, kuru molekulas ir protonu akceptori (atšķirībā no skābēm, kas ir protonu donori, t.i. atšķeļ protonus). Organiskajā ķīmijā pēc tradīcijas par bāzēm uzskata savienojumus, kas veido sāļiem līdzīgas vielas (aduktus) ar stiprām skābēm, piemēram, alkaloīdus.
Pāvils I Romanovs
Reformas
Katrīnai mirstot, ap 50 000 liela Suvorova komandēta armija atradās Galīcijā, kur veica anektēto poļu zemju okupāciju un bija gatava doties palīgā austriešiem karā pret revolucionāro Franciju. Pāvels izlēma atsaukt Suvorovu, atbrīvoja viņu no armijas un izsūtīja uz mājas arestu provincē.
Bāze (ķīmija)
Iedalījums
Bāzes iedala šādi:
Pāvils I Romanovs
Kontroles mānija
Sākumā viņš pilī izveidoja pastkasti, kurā iedzīvotāji varēja vērsties ar saviem lūgumiem vai sūdzībām. Drīz saņemto lūgumu apjoms kļuva tik liels, ka viņš šo nodarbi izbeidza. Reaģējot uz revolūciju Francijā, Pāvils pastiprināja cenzūru, 1800. gadā aizliedza muižnieku bērniem doties studēt uz Rietumeiropu, aizliedza ievest no Rietumeiropas literatūru, slēdza privātās tipogrāfijas. Ārzemēs studējošajiem bija jāatgriežas dzimtenē. Pāvils milzīgu uzmanību pievērsa pareizam galma un militārajam protokolam, izdeva pavēles par katru sīkumu, bieži tās mainīja, radot sajukumu. Pāvils pievērsa pedantisku uzmanību kareivju un civiliedzīvotāju apģērbu detaļām. Ja Pētera I laikā daudzas no tirāniskām izmaiņām iedzīvotāju izskatā tika veiktas, lai tos eiropeizētu, tad daudziem no Pāvila lēmumiem nebija racionāla izskaidrojuma. Kareivjus sodīja par niecīgāko neprecizitāti ieroča turēšanā, soļošanā vai formas izskatā. Galvaspilsētā dzīvojošajiem katoļiem, galvenokārt poļiem, frančiem un itāļiem, pavēlēja obligāti apmeklēt baznīcu un iesniegt priesteru izziņas par grēksūdzes apmeklējumu. Aizliedza platmaļu nēsāšanu, uzdodot policijai sodīt vainīgos un cepures uzreiz iznīcinot. Aizliedza arī dažu modeļu bikses un vestes ar atlokiem. Zirgu īpašniekiem bija jāpāriet no krievu uz vāciešu iemauktu modeli, visiem važoņiem bija jāģērbjas pa vācu modei. Ja galminieki pietiekami aktīvi nekrita ceļos un neskūpstīja valdnieka roku, viņiem draudēja arests. Franču vārdu "magazin" veikalu izkārtnēs bija jānomaina uz krievisko "lavka". Aizliedza lietot vārdus "revolūcija" un "brīvība". Gandrīz katru dienu Pāvils iesāka, vairākas stundas kontrolējot un koriģējot savas pils sardzes maršēšanu. Galvaspilsētā valdīja slepenpolicijas terors. Pēc tam, kad 1800. gada decembrī Pāvils avīzē ievietoja uzaicinājumu Eiropas valdniekiem ierasties Sanktpēterburgā un savus konfliktus atrisināt divkaujas ceļā, viņu atklāti sāka saukt par traku.
Bāze (ķīmija)
Īpašības
Bāzes ūdens šķīdumos atšķeļ hidroksiljonu (hidroksīdjonu OH−) vai piesaista protonu. Bāzes reaģē ar skābēm, veidojot sāļus, izspiež vājākas bāzes no to sāļiem. Bāzu šķīdumiem ir raksturīga liela pH vērtība.
Piemēram, NaOH → Na+ + OH−
Pāvils I Romanovs
Karš pret Franciju
1801. gada janvārī Pāvils pasludināja gruzīnu Kartli-Kahetijas karalistes iekļaušanu impērijā. Osmaņu sultāns Selims piekrita šīs teritorijas pāriešanai Krievijas sastāvā ar noteikumu, ka krievu karaflote palīdz turkiem nodibināt kontroli pār grieķu Jonijas salām.
Bāze (ķīmija)
Īpašības
Piemēram, CH3NH2 + H2O → CH3NH3+ + OH−
Pāvils I Romanovs
Maltas ordeņa mestrs
Pāvils atļāva Krievijā ienākt brīvmūrniekiem, par kuru vadītāju viņš vēlējās kļūt. Sākotnēji aizrāvies ar brīvmūrniekiem, viņš drīz visu uzmanību veltīja Maltas bruņinieku ordenim. Mainoties stratēģiskajai situācijai Vidusjūrā, Maltas bruņinieki Pāvilam piedāvāja pāriet viņa pakļautībā. Kamēr šī ideja tika izskatīta, 1798. gadā franči piekukuļoja ordeņa mestru un bez pretestības okupēja Maltu. Krievijai lojālā ordeņa daļa par šīs katoļu organizācijas lielmestru ievēlēja pareizticīgo Pāvilu. Maltas ordeņa krustu iekļāva Krievijas ģerbonī un valsts apbalvojumos.
Bāze (ķīmija)
Skatīt arī
Lūisa skābes un bāzes
Pāvils I Romanovs
Maltas ordeņa mestrs
1800. gada 5. septembrī pēc ilgstoša aplenkuma franču garnizons Maltā padevās Lielbritānijai, Pāvels paziņoja, ka tas ir viņa suverēno tiesību pārkāpums. Pāvils protestā pieteica karu Lielbritānijai. Ap 300 Krievijas ostās esošie britu kuģi tika arestēti, un konfiscēti britu īpašumi.
Attiecību uzlabošana ar Franciju
Pāvils Krievijas neveiksmēs Šveicē vainoja Austrijas nodevību. Viņš pārsteidza bijušos sabiedrotos, ātri noslēdzot aliansi ar Napoleonu. Napoleons bez nekādām prasībām atbrīvoja 6000-7000 krievu karagūstekņu, kam piešķīra jaunas formas, atdeva ieročus, karogus un nosūtīja uz dzimteni. Pāvils uzsāka saraksti ar Napoleonu, kurā norādīja uz savu vēlmi vērsties pret Lielbritāniju. Austrijas un Lielbritānijas vēstniekiem lika pamest Sanktpēterburgu, bet uz Parīzi nosūtīja Krievijas vēstnieku.
1800. gada decembrī Krievija, Dānija un Zviedrija noslēdza flotes aliansi, kas bija vērsta pret Lielbritāniju. Tai drīz pievienojās Prūsija. Valstis vienojās izveidot kopīgu flotes eskadru, lai nepieļautu britu flotes darbību Baltijas ūdeņos. 1801. gada pavasarī britu flote devās uz Dānijas piekrasti un Kopenhāgenas ostā uzsāka kauju, iznīcinot dāņu kuģus, šī sakāve noveda pie flotes alianses sabrukuma.
Lai dotu triecienu Lielbritānijai, Napoleons un Pāvils apsvēra ideju par kopīgu karagājienu uz Indiju. Abu sarakste šajā jautājumā nav saglabājusies, un Napoleons savas dzīves pēdējos gados šai tēmai nepievērsās. 1840. gadā Parīzē publicēts karagājiena plāns, ko it kā ieguvis Zviedrijas vēstnieks. Plāns paredzēja, ka 35 000 liela franču armija pa Donavu sasniegs Melno jūru, ko šķērsos ar krievu flotes palīdzību. Kareivji sasniegs Volgu un pa upi dosies uz Astrahaņu. Šeit tā apvienosies ar 35 000 cilvēku lielu krievu armiju, šķērsos Kaspijas jūru un dosies uz Astrabadu Persijas ziemeļos. No šejienes cauri Heratai un Kandaharai armija sasniegtu Indiju. Indijas sasniegšanai bija paredzētas 120 dienas.
Nogalināšana
Par Pāvila favorītu pakāpeniski kļuva Kurzemes un Rīgas gubernators Pēteris Ludvigs fon der Pālens, kuru 1798. gadā iecēla par galvaspilsētas militāro gubernatoru. Pieaugot Pālena atbildībai impērijas vadībā, viņš nolēma Pāvilu gāzt no troņa. Sazvērestībā iesaistījās virkne augstu militārpersonu. Pālens informēja troņmantnieku Aleksandru un lielkņazu Konstantīnu par nepieciešamību valsts stabilitātes dēļ gāzt Pāvilu. Aleksandrs ilgstoši iebilda šim plānam. Tad Pālens informēja Pāvilu par sazvērestības esamību, uz ko Pāvils reaģēja izdodot rīkojumu par savas sievas, Aleksandra un Konstantīna arestiem. Ar šo pavēli Pālens devās pie Aleksandra, kuru beidzot izdevās pārliecināt par nepieciešamību rīkoties. Aleksandra vienīgais lūgums bija tēvu nenogalināt. Tikmēr Pāvilu informēja par Pālena saistību ar sazvērestību un valdnieks izdeva rīkojumu par lojālas karaspēka vienības pārvietošanu uz galvaspilsētu.
Suzuki
Suzuki var būt:
Jorkšīras Īstraidinga
Jorkšīras Īstraidinga (en) ir ceremoniālā grāfiste Anglijas ziemeļaustrumu daļā. Ietilpst Jorkšīra un Hamberas reģionā. Grāfiste robežojas ar Nortjorkšīru ziemeļos un rietumos, ar Sautjorkšīru dienvidrietumos un ar Linkolnšīru dienvidos. Austrumos apskalo Ziemeļjūra. Grāfistē ir iekļauta arī Kingstona pie Hallas, kam ir vienotas pašvaldības tiesības. Jorkšīras Īstraidinga grāfiste sīkāk ir sadalīta trijās unitārās administratīvās vienībās. Izveidota 1996. gadā.
Grāfistes kopējā platība ir 2 479 km², 2011. gadā grāfistē dzīvoja 590 800 iedzīvotāji. Pēc platības tā ir divdesmit trešā lielākā grāfiste, bet pēc iedzīvotāju skaita trīsdesmit septītā lielākā grāfiste Lielbritānijā. Jorkšīras Īstraidingas administratīvais centrs ir Beverlija, bet lielākā pilsēta ir Bridlingtona.
19. gads
19. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās otrdienā.
Lankašīra
Lankašīra (en) ir vēsturiskā, ceremoniālā un nemetropoles grāfiste Anglijas ziemeļrietumos pie Īrijas jūras. Tradicionālā grāfistes galvaspilsēta ir Lenkastera, tomēr mūsdienu administratīvais centrs ir Prestona. Vēsturiski Lankašīras teritorija ir lielāka, tomēr 1974. gadā no tās atdalīja dienviddaļas biezi apdzīvotās teritorijas — Liverpūles un Mančestras aglomerāciju, izveidojot atsevišķas metropoles grāfistes — Mersisaidu un Lielo Mančestru.
Ceremoniālā grāfiste iedalās divpadsmit apgabalos un divās apvienotajās pārvaldēs (Blekpūla un Blekbērna ar Darvenu), kuras neietilpst nemetropoles grāfistē. Lielākās pilsētas ceremoniālās grāfistes teritorijā — Prestona, Blekpūla, Blekbērna, Bērnli.
Lankašīras reljefs ir nolaidens virzienā no Peniniem uz Īrijas jūru. Lielākā upe — Mersija, kas vēsturiski ir Lankašīras robežupe ar Češīru, bet mūsdienās vairs neatrodas administratīvās Lankašīras teritorijā.
Vēsturiski Lankašīra zināma no 1182. gada — vēlāk kā citas vēsturiskās grāfistes. Tradicionālais Lankašīras un to valdnieku — Lenkasteru simbols ir sarkana roze. Lankasteru karš ar Jorkiem (to simbols bija balta roze) XV gadsimta Anglijā ieguvis nosaukumu Sarkanās un Baltās rozes karš. XVIII gadsimta beigās Lankašīras dienviddaļa kļuva par vienu no Rūpnieciskās revolūcijas centriem.
Mūsdienās Lankašīrā atrodas vairākas militārās kompānijas BAE Systems rūpnīcas, kā arī sporta automobīļu kompānija TVR.
Sportā pazīstama ar kriketa, regbija un futbola (Blekbērnas "Rovers") klubiem.
Ievērojamas vietas:
Dienvidjorkšīra
Dienvidjorkšīra (en) ir grāfiste Anglijas rietumos. Atrodas Jorkšīras un Hamberas reģionā. Grāfistes lielākā pilsēta ir Šefīlda.
Vera Zozuļa
Vera Zozuļa (dzimusi Talsos) ir bijusī latviešu kamaniņu braucēja, tagad trenere. Triumfējot. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Leikplesidā, kļuva par pirmo ziemas olimpisko spēļu čempioni no Latvijas. Panākumi gūti pasaules čempionātos: 1977.gadā — 2. vieta; 1978.gadā — 1. vieta; 1981.gadā — 3.vieta. Pārstāvējusi sporta biedrību "Vārpa".
Biogrāfija
Apguvusi šuvējas profesiju, Vera Zozuļa 1972. gadā sāka nodarboties ar kamaniņu sportu, gūstot šajā sporta veidā izcilus rezultātus. 1974. un 1976. gadā V. Zozuļa kļuva par PSRS čempioni, 1978. gadā uzvarēja PSRS Tautu spartakiādē. Divas reizes uzvarēja Latvijas čempionātā.
1984. gadā Vera Zozuļa sāka strādāt par treneri bērnu un jauniešu kamaniņu sporta skolā «Vārpa» Latvijā. Viena no viņas pazīstamākajām audzēknēm ir Anna Orlova. 1990. gadu sākumā noslēdza līgumu par Polijas jaunatnes izlases komandas trenēšanu. Pēc tam atgriezās Latvijā un kādu laiku strādāja par fizkultūras pasniedzēju skolā. 2007. gadā tika uzņemta Starptautiskās Kamaniņu braukšanas federācijas slavas zālē. 1978. gadā atzīta par Latvijas populārāko sportisti.
Kopš 2012. gada V. Zozuļa ir Kazahstānas kamaniņu braucēju izlases trenere. Pēc viņas iniciatīvas vairāki Latvijas jaunie kamaniņu sportisti (Mārtiņš Lozbers, divnieks Kristaps Bērze un Toms Mežotnis) pārstāv Kazahstānas izlasi.
Svētā Anskara dzīve
Svētā Anskara dzīve (la) ir Hamburgas-Brēmenes arhibīskapa Rimberta (830—888) sarakstīta hronika, kuras XXX nodaļas fragmentā ir unikāls vēstījums par dāņu un zviedru 853. un 854. gada iebrukumiem Kursā.
Hronikas rokraksti, izdevumi un tulkojumi
Vita sancti Anscarii pārrakstījuši vairāki viduslaiku rakstnieki, galvenokārt mūks Gualdo 1065. gadā, kas to pārlicis vulgārajā latīņu valodā. Vēlajos viduslaikos teksts tika pazaudēts un 1391. gadā Baronius rakstīja, ka viss, kas no hronikas saglabājies, ir vienīgi Brēmenes Ādama komentāri. 17. gadsimta vidū hroniku no jauna atrada Filips Cēzars (Philip Caesar). Ir saglabājušies četri hronikas rokraksti:
Izdevumi latīņu valodā:
Tulkojumi: