cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daudzskaldnis
Daudzskaldnis ir telpiska figūra, ko ierobežo daudzstūri tā, ka jebkuriem ierobežojošiem daudzstūriem vai nu nav kopīgu punktu, vai ir tieši viens kopīgs punkts, vai ir kopīga vismaz viena mala. Ierobežojošos daudzstūrus sauc par daudzskaldņa skaldnēm. Savukārt skaldņu virsotnes sauc par daudzskaldņa virsotnēm.
Daudzskaldņu piemēri ir kubs, taisnstūra paralēlskaldnis, piramīda, prizma utt.
Regulārs daudzskaldnis
Svarīgs daudzskaldņu gadījums ir regulārs daudzskaldnis. Tas ir izliekts daudzskaldnis, kura visas skaldnes ir viens un tas pats regulārs daudzstūris un kura daudzplakņu kakti pie virsotnēm ir vieni un tie paši. Ir zināmi pieci regulārie daudzskaldņi.
Eilera formula
Jebkuram izliektam daudzskaldnim ir spēkā Eilera formula: kur F ir daudzskaldņa skaldņu skaits, V - daudzskaldņa virsotņu skaits un E - šķautņu skaits. Piemēram, kubam, F = 6, V = 8 un E = 12, tāpēc 6 + 8 = 12 + 2.
Lucernas kantons
Lucernas kantons (de) ir viens no Šveices 26 kantoniem, kas atrodas valsts vidusdaļā. Kantona administratīvais centrs ir Lucerna. 1332. gadā tas pievienojās Šveices konfederācijai. Kantons robežojas ar Bernes, Ārgavas, Cūgas, Švīces, Nidvaldenes un Obvaldenes kantoniem. 2010. gada decembrī kantonā dzīvoja apmēram 378 tūkstoši cilvēku, galvenokārt vācvalodīgie.
Vaiņodes pagasts
Vaiņodes pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Embūtes, Gramzdas un Priekules pagastiem, Saldus novada Nīgrandes pagastu un Lietuvas Klaipēdas apriņķa Skodas rajona Īlaķu un Aleksandrijas seņūnijām un Telšu apriņķa Mažeiķu rajona Židiķu seņūniju.
Daba
Vaiņodes pagasts atrodas Rietumkursas augstienē. Kopējā platība ir 18972,8 ha, no kuriem lauksaimniecības zemes ir 40%, meži 41,1%, purvi 4.3%, aizsargājamās teritorijas 2,91%.
Upes
Augustupe, Briškatu upīte, Dakterišķe, Jāņupīte, Kazbarupe, Lībjupe, Varķe, Velda, Zāģene.
Ezeri
Bezdibenis, Kalšu ezers.
Vēsture
Tagadējā Vaiņodes pagasta teritorija 12. gadsimta beigās atradās kuršu Bandavas zemes dienvidu malā. Pirmās ziņas par šo vietu saglabājušās no 1253. gada, kad pirmo reizi minēts Bātas vārds Livonijas ordeņa un Kurzemes bīskapijas līgumā par Kurzemes sadalīšanu. Vaiņodes apkaime nonāca Kurzemes bīskapijā. No 1585. gada apvidus nonāca Piltenes apgabalā un no 1795. gada Kurzemes guberņā. Pēc 1819. gada administratīvās reformas pagastu iekļāva Aizputes apriņķa Embūtes draudzes novadā.
Vaiņodes apdzīvotā vieta sāka attīstīties reizē ar Liepājas-Romnu dzelzceļa līnijas izbūvi 1871. gadā. 1888. gadā Vaiņodes pagastam pievienoja Elkuzemes, Plepju un Veldes muižu pagastus. 19. gadsimta beigās uz Vaiņodes muižas zemes pie Vaiņodes stacijas izveidojās ciems, kurā dzīvoja galvenokārt ķieģeļnīcas un kokzāģētavas strādnieki. Uz Lielbātas muižas zemes izauga vasarnīcu ciems. 1905. gada revolūcijas laikā pagastā darbojās rīcības komiteja, tuvākās apkaimes muižās notika kalpu streiks, tika nodedzinātas divu muižu kungu mājas. Soda ekspedīcija noslepkavoja 20 revolucionārus. 1916. gadā uzbūvēja Vaiņodes dirižabļu lidostu. 1920. gada zemes reformas gaitā Lielbātas muiža (Gut Groß-Bahten) ar pusmuižām, Vaiņodes muiža (Gut Wainoden) un Veldes muiža (Gut Welden) tika sadalītas jaunsaimniecībās.
1924. gadā Vaiņodes pagastu pievienoja Liepājas apriņķim. 1925. gadā tos apvienojot izveidoja Vaiņodes – Bātas ciemu. 1926. gada 5. martā Vaiņodes pagastam pievienoja Bātas pagastu. 1935. gadā pagasta platība bija 157 km² un tajā dzīvoja 4079 iedzīvotāji.
Pēc 1939. gada Bāzu līguma parakstīšanas Vaiņodes lidlaukā apmetās PSRS kara aviācijas daļa, arī pēc Otrā pasaules kara tas bija lielākais armijas lidlauks Baltijā. 1945. gadā pagastā izveidoja Vaiņodes, Elkuzemes, Kaļšu un Veldes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Priekules rajona Vaiņodes ciemam 1951. gadā pievienoja Veldes ciemu. 1954. gadā ciema centram Vaiņodei piešķīra strādnieku ciemata statusu, bet pārējo teritoriju pievienoja atjaunotajam Veldes ciemam. 1956. gadā Elkuzemes un Veldes ciemi likvidēti un pievienoti Vaiņodei, izveidojot Vaiņodes lauku teritoriju. 1976. gadā no jauna izveidots Vaiņodes ciems, tajā iekļaujot Vaiņodes lauku teritoriju. 1977. gadā daļa ciema teritorijas pievienota Embūtes ciemam. 1990. gadā ciems reorganizēts par pagastu. 1991. gadā Vaiņode zaudē pilsētciemata statusu un pievienojas pagastam. 2009. gadā Vaiņodes pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Vaiņodes novadā. 2021. gadā Vaiņodes novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vaiņode (pagasta centrs), Auguste, Vecbāta, Mālkalne, Vaiņodes muiža.
Klods Monē
Klods Monē, pilnā vārdā Oskars Klods Monē (fr; dzimis, miris ), bija franču gleznotājs, viens no impresionisma virziena dibinātājiem, brīvdabas ainavu gleznotājs.
Biogrāfija
Kad Monē tika iesaukts armijā, viņš dienēja Alžīrijā. Ar tantes gādību Klods Monē varēja pamest armiju, ja vien studētu mākslu kādā universitātē. To arī Klods Monē darīja, bet viņam nepatika tradicionālās mākslas studijas universitātē. Viņš studēja Parīzē.
1860. gadu vidū gleznoja reālisma gleznas, kuras izstādīja Parīzes gleznu galerijās. 1860. gadu beigās pievērsies ainavu glezniecībai brīvā dabā, kas kļuva par pamatu impresionismam. Termins ‘impresionisms’ ir radies no 1872. gadā gleznotās gleznas “Impresija. Saullēkts” nosaukuma. Citi pazīstamākie darbi ir “Ruānas katedrāles” sērija, britu parlamenta mājvietas Vestminsteras pils sērija, “Ūdensrožu” sērija, "Siena kaudzes" sērija.
Grand Theft Auto: Chinatown Wars
Grand Theft Auto: Chinatown Wars ir datorspēle, paredzēta Nintendo DS, PlayStation Portable un iPhone OS, to izstrādājis Rockstar Leeds kopā ar Rockstar North. Tā ir trīspadsmitā spēle Grand Theft Auto series, ceturtā spēle Nintendo konsolēm, un arī pirmā, kas domāta iPhone un iPod. Spēles darbība norisinās izdomātā pilsētā - Liberty city, tās galvenais varonis ir ķīnietis Huangs Lī, kurš ierodas šeit, lai atriebtu sava tēva nāvi un aizvestu no viņa mantoto zobenu uz Brīvības pilsētu. Spēlē iekļauti jauni tēli un iespēja spēlēt ar Nintendo Wi-Fi savienojumu.
Klods Monē
Biogrāfija
No 1860. līdz 1870. gadam Monē regulāri bija finansiālas grūtības. Viņš nereti iznīcināja savas gleznas, lai nebūtu tās jāatdod kreditoriem.
Dodekaedrs
Dodekaedrs jeb divpadsmitskaldnis ir regulārs daudzskaldnis, kura visas skaldnes ir regulāri piecstūri. Tam ir 12 skaldnes, 30 šķautnes un 20 virsotnes. Katrā dodekaedra virsotnē kopā saiet 3 šķautnes un 3 skaldnes.
Dodekaedra duālais daudzskaldnis ir ikosaedrs.
Formulas
Ja dodekaedra šķautnes garums ir a, tad:
1678. gads
1678. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Leales bīskapija
Leales bīskapija vai Igaunijas bīskapija  bija pirmā Romas katoļu baznīcas diacēze Igaunijas teritorijā.
Vēsture
Leales bīskapija tika dibināta 1211. gadā Ridalas zemē ar sēdekli Lihulā. Par pirmo bīskapu tika iesvētīts Daugavgrīvas klostera abats Teoderihs no Turaidas. Viņa iesvētīšanā piedalījās trīs no Vācijas atbraukušie bīskapi - Fīlips no Raceburgas, Īzo no Verdenas un Helmolds no Pleses, Pādebornas bīskaps. Šķiet, ka tieši tādēļ ir bijusi nepieciešama viņu vizīte, jo Albertam nebija tiesību iesvētīt jaunus bīskapus Livonijā. Pēc bīskapa Teoderiha nogalināšanas 1219. gadā Livonijas bīskaps Alberts fon Bukshēvdens panāca sava brāļa Hermaņa apstiprināšanu bīskapa amatā. 1220. gadā atbrīvojušos bīskapa rezidenci Lihulas pilskalnā iekaroja zviedru karalis Jūhans I, kuru drīz vien padzina sāmsalieši.
Pēc Ugaunijas un Sakalas novadu iekarošanas 1224. gadā viena tās daļa tika iekļauta Tērbatas bīskapijas teritorijā. Pēc Sāmsalas iekarošanas bīskaps Alberts no šīs salas un no Leales bīskapijas dibināja jaunu - Sāmsalas bīskapiju (episcopatus Osiliensis) un iecēla tur par bīskapu Gotfrīdu, kas tomēr nevarēja noturēties pret Zobenbrāļu ordeņa varu. Tikai 1234. gada 10. septembrī pāvesta legāts Modenas Vilhelms atkal atjaunoja Sāmsalas bīskapiju, kurai piešķīra Leali, iecēla par Sāmsalas bīskapu Indriķi, un 1235. gada 8. janvārī atļāva Hermanim atvietot savu līdzšinējo Leales bīskapa nosaukumu ar Tērbatas bīskapa titulu.
Mežciems (stacija)
Mežciems ir neizmantots pieturas punkts Daugavpilī, līnijā Krustpils—Daugavpils. Stacijas ēka tiek izmantota kā dzīvojamā māja, tajā nav biļešu kases.
Vēsture
Pieturas punkta izveidi 1937. gadā ierosināja Latvijas Kredītbanka, kuras īpašumā pārgāja jaunais Mežciema kūrorts Daugavas labajā krastā. Kūrortu bija paredzēts izveidot par modernu ūdensdziedniecības iestādi, tāpēc jau 1938. gadā pieturas punktu «Mežciems» nodeva vispārējai lietošanai. Kopš 2011. gada maija Mežciemā vilcieni nepietur.
Black Metal (albums)
Black Metal ir otrais smagā metāla grupas Venom studijas albums. Albums izdots 1982. gadā un tiek uzskatīts, ka no tā nosaukuma radies arī mūzikas žanra melnais metāls nosaukums.
Skaņdarbu saraksts
A puse ("Black")
B puse ("Metal")
Rīgas Katoļu garīgais seminārs
Latvijas starpdiecēžu Garīgais seminārs jeb Rīgas Garīgais seminārs ir Romas Katoļu baznīcas mācību iestāde, kurā tiek uzņemti 18—40 gadus veci katoļticīgi vīrieši. Iestāde atrodas Katoļu ielā 16, Rīgā, Latvijā. Nedarbojās laikā no 1940. līdz 1943. gadam un no 1951. līdz 1954. gadam. 20. gadsimta 70. un 80. gados seminārā tika sagatavoti priesteri arī citām PSRS republikām.
Garīgo semināru 1920. gadā nodibināja Rīgas bīskaps Antonijs Springovičs. Sākumā tas atradās Aglonas Romas katoļu bazilikā, 1924. gadā tika pārcelts uz Rīgu, kur līdz 1940. gadam tas atradās Altonavas ielā 6, kopš 1946. gada atrodas Katoļu ielā 16.
Par pirmo semināra rektoru kļuva Jāzeps Rancāns (1920—1944), ilgus gadus tā rektori ir bijuši Pēteris Strods (1940—1960), Antons Justs (1994—2006). Pašreizējās semināra ēkas korpusi celti 1983. un 1992. gadā. 1999. gadā uz semināra bāzes tika izveidota augstākā mācību iestāde Rīgas Teoloģijas institūts.
Seminārā mācības notiek divus gadus, tiek apgūta galvenokārt filozofija un senās valodas. Pēc atestāta saņemšanas studenti var turpināt mācības Teoloģijas institūtā.
Būvniecības vēsture
Sākumā blakus Rīgas Sv. Franciska baznīcai atradās tikai draudzes vajadzībām būvēta ēka, kurā lielā šaurībā dzīvoja un mācījās semināra audzēkņi. Tāpēc 20. gs. 80. gados tika lemts par jauna korpusa būvniecību. Taču saskaņā ar tā brīža situāciju reliģiskas organizācijas neko tādu darīt nevarēja. Pateicoties kardināla Julijana Vaivoda diplomātiskajai rīcībai, 1980. gadā tika saņemta atļauja paplašināt Rīgas Garīgā semināra telpas. Papildus tam Rīgas Garīgajam semināram tika piešķirts starprepublikānisks statuss — tas nozīmēja, ka seminārs varēja pieņemt kandidātus uz priesterību arī no citām PSRS republikām. 13. oktobrī toreizējais semināra inspektors, profesors, monsinjors H. Trūps iesniedza lūgumu Rīgas pilsētas Galvenās arhitektūras un plānošanas pārvaldes galvenajam arhitektam G. Asarim, lūdzot atļauju rekonstruēt Rīgas sv. Franciska Romas katoļu draudzes saimniecības ēku. Šādi tika "apiets" likums, jo jaunas semināra ēkas celšana attiecīgajā laika periodā ideoloģisku apsvērumu dēļ bija faktiski neiespējama. Pēc atļaujas saņemšanas J. Vaivods semināra celtniecību uzticēja priesterim Oļģertam Daļeckim. Projektēšanas darbus veica arhitekts Atis Bīviņš. Garīgais seminārs tika celts ar diviem korpusiem — viens uz vecās saimniecības ēkas pamatiem — tajā sākotnēji tika ierīkots gan mācību, gan dzīvojamais korpuss, bet vēlāk tikai istabiņas dzīvošanai (pašlaik tur ir RARZI mājvieta), otrs, krietni lielāks, no tā pa labi, kur atrodas (arī pašlaik) mācību korpuss, dzīvojamā daļa, bibliotēka, kapela, semināra rektora un inspektora darba istabas un dzīvojamie apartamenti, saimniecības telpas un pagrabi. Pirmais korpuss tika pabeigts 1983. gadā ar kopējo platību 613 kvadrātmetri. Otrā korpusa būvniecība aizsākās 1985. gadā. Tās celtniecībā iesaistījās arī semināra audzēkņi. Tas tika galīgi pabeigts un nodots ekspluatācijā 1992. gadā. Otrā korpusa kopējā platība ir 3040 kvadrātmetri. Semināru 1993. gada 8. septembrī savas vizītes laikā Latvijā apmeklēja toreizējais pāvests Jānis Pāvils II.
Sudānas valsts vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Sudānas valsts vadītāji kopš 1956. gada.
Flag of Sudan (1956-1970).svg Sudānas Republika (1956–1969) Coat of arms of Sudan pre-1970.svg
{{legend| #00A6EF | Demokrātiskā unionistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #006803 | Nacionālā Ummas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C3B091 | Militārais |border=1px solid #AAAAAA}}
Flag of Sudan.svg Sudānas Demokrātiskā Republika (1969–1985) Emblem of the Democratic Republic of the Sudan.svg
{{legend| #02822D | Sudāniešu Sociālistu savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C3B091 | Militārais |border=1px solid #AAAAAA}}
Sudānas Republika (1985 — mūsdienas)
{{legend| #00A6EF | Demokrātiskā unionistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #008000 | Nacionālā Kongresa partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C3B091 | Militārais |border=1px solid #AAAAAA}}
Ilzeskalna pagasts
Ilzeskalna pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā ziemeļaustrumos. Robežojas ziemeļos ar Nautrēnu pagastu, austrumos ar Ludzas novada Mežvidu pagastu un Rēzeknes novada Bērzgales pagastu, dienvidos ar Vērēmu pagastu, rietumos ar Audriņu un Dricānu pagastiem. Pagasta centrs atrodas Ilzeskalnā.
Ezeri
Gailumu ezers, Kugras ezers, Mazais Čakšu ezers, Stogoršņu ezers, Čudarānu ezers.
Vēsture
Rēzeknes apriņķa Makašēnu pagastā 1945. gadā izveidoja Gailumu ciema padomi. Rēzeknes rajona Gailumu ciemam 1954. gadā pievienoja Čakšu ciema kolhoza «Krasnaja Latgaļija» un Jezupoles ciema kolhoza «Uzvara» teritorijas, 1971. gadā — Bērzgales ciema padomju saimniecības «Gailumi» teritoriju, 1975. gadā — daļu Audriņu ciema teritorijas. 1989. gadā Gailumu ciemu pārdēvēja par Ilzeskalna ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ilzeskalna pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Teroiņa de Merikūra
Teroiņa de Merikūra (Théroigne de Méricourt), īstajā vārdā Anna Žozefa Tervaņa (Anne-Josephe Terwagne;  — ) no Ljēžas bija viena no Lielās Franču revolūcijas sieviešu līderēm, feministe. Dzimusi Markūras komūnā (Marcourt) senajā Ljēžas bīskapvalstī, mirusi Salpetrjēras (Salpêtrière) slimnīcā Parīzē. Sajukusi prātā pēc publiska pēriena.
1793. gada 31. maijā jakobīņu sievietes viņu saķēra netālu no Konventa Tileriju pils parka terasēs, izģērba pilnīgi kailu un sarīkoja publisku pēršanu ar žagariem pa pliku dibenu. Revolūcijas varone bija tik ļoti apkaunota, ka sajuka prātā un pat daudzkārt atteicās no apģērba, atlikušo mūžu pavadot vājprātīgo iestādēs.
Marks Habšeids
Marks Džozefs Habšeids (Marc Joseph Habscheid; dzimis, Sviftkarentā, Kanādā) ir bijušais NHL uzbrucējs. No 2004. līdz 2007. gadam bija Kanādas izlases galvenais treneris, 2004. gada Pasaules čempionātā izcīnot zelta, bet 2005. gadā - sudraba medaļu. Vienu sezonu viņš strādāja arī par Bostonas "Bruins" trenera palīgu.
Naturālais logaritms
Naturālais logaritms ir logaritms, kura bāze ir skaitlis \ e,. Naturālo logaritmu no skaitļa \ x apzīmē ar \ \ln x. Līdz ar to. Vienkārši runājot, \ \ln x ir kāpinātājs, kurā kāpinot skaitli e, iegūtu skaitli x.
un visiem pozitīviem x
Definīcija, izmantojot integrāli
\ \ln x var tikt definēts kā laukums zem funkcijas grafika robežās no 1 līdz a, tāpēc to var izteikt ar integrāli
Izvirzījums rindā
izņemot x = -1.
Kodolreakcija
Kodolreakcija ir process, kurā no viena veida atomiem rodas cita veida atomi. To, kāda ķīmiskā elementa atomi radušies kodolreakcijā, nosaka protonu skaits atoma kodolā, bet to, kāds elementa izotops radies, nosaka neitronu skaits atoma kodolā.
Izmantošana
Cilvēki izmanto kodolreakcijas elektroenerģijas ieguvei, tās notiek kodolreaktoros, speciāli radītos apstākļos, kas neapdraud cilvēku un vides stāvokli. Kodolreakcijas lieto arī radioaktīvo izotopu ieguvei. Kodolreakcijas ir arī kodolieroču darbības pamatā.
Merķeļa iela (Rīga)
Merķeļa iela ir Rīgas maģistrālā iela, Centra rajonā, Centra apkaimē. Merķeļa iela sākas krustojumā ar Marijas un Satekles ielām un beidzas krustojumā ar Brīvības bulvāri, Tērbatas ielu un Kalpaka bulvāri. Ielas kopējais garums ir 560 metri un tā sastāv no 3 braukšanas joslām. Merķeļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Stacijas laukuma uz Brīvības bulvāri.
Vēsturiskie nosaukumi
Iela izveidota 1860. gadā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu, tās sākotnējais nosaukums bija Lielā Parka iela (de). Baltijas pārkrievošanas laikā 1885. gadā ielu pārdēvēja par Marķīza Pauluči ielu (ru). Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas to 1923. gadā pārdēvēja par Merķeļa ielu, bet Vācu okupācijas laikā par Bismarka ielu (Bismarkstraße).
Ielas raksturojums
Merķeļa iela ir 560 metrus gara asfaltēta iela Rīgas centrā. Tā sākas krustojumā ar Marijas un Satekles ielām un iet ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā. Rīgas cirka tuvumā iela krustojas ar Krišjāņa Barona ielu. Savukārt, Latviešu biedrības nama tuvumā iela savienojas ar Arhitektu ielu. Tālāk (posmā no Arhitektu ielas līdz Inženieru ielai) ielas nepārnumuru pusē atrodas Latvijas Universitātes galvenā ēka. Bet ielas pārnumuru pusē (posmā no Krišjāņa Barona ielas līdz Brīvības bulvārim) atrodas Vērmaņdārzs. Merķeļa ielas beigās atrodas "Saktas" ēka (bijušais Tranzē-Rozeneku nams) un "Vernisāža" (agrākais Vērmaņdārza restorāns). Merķeļa iela beidzas krustojumā ar Brīvības bulvāri, Tērbatas ielu un Kalpaka bulvāri. Merķeļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Stacijas laukuma uz Brīvības bulvāri.
Ielu savienojumi
Merķeļa iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Merķeļa ielā kursē vairāki autobusu un trolejbusu maršruti.
Olaine (stacija)
Dzelzceļa stacija Olaine atrodas Olaines nomalē, dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava 22. kilometrā.
Stacijai ir 2 peroni un 5 sliežu ceļi. Stacijas teritorijā no dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava atzarojas dzelzceļa posms uz Olaines ZR daļā izvietotajiem uzņēmumiem un nelegālo imigrantu nometni.
uzsākta stacijas modernizācija. Stacijā darbojas biļešu kase.
Vēsture
Stacija izveidota 1868. gadā kā vienīgā starpstacija (St. Olai) uz šīs dzelzceļa līnijas. 1915. gada oktobrī Vācijas armija ieņēma Olaines dzelzceļa staciju un no Jelgavas līdz Olainei izbūvēja Eiropas platuma sliežu ceļu savu frontes pozīciju apgādei, kas šeit saglabājās līdz pat Rīgas operācijai 1917. gada septembrī.
Līdz ar Vācijas armijas ienākšanu stacijas ēka tika nopostīta. 1920. gados uzbūvēta jauna stacijas ēka pēc arhitekta A. Lamzes projekta, bet šī ēka daļēji sagrauta Otrā pasaules kara laikā ; līdz mūsdienām saglabājusies viena bijušās ēkas daļa.
Līdz pat 2009. gada nogalei uz Olaini daudzus gadus kursēja speciāls darba dienu elektrovilciena maršruts Olaine—Rīga. Stacijā abos virzienos līdz 2010. gada 15. februāra rītam pieturēja dīzeļvilciena Rīga—Reņģe—Rīga reisi.
Hamburga
Hamburga ir ostas pilsēta un federālā zeme Vācijas ziemeļos, Elbas upes grīvā, netālu no tās ietekas Ziemeļjūrā. Pilsētas kopējā platība ir 755,26 km², pēc 2015. gada datiem pilsētā dzīvo 1 774 242 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo 5 046 182 iedzīvotāji. Tā ir otrā lielākā Vācijas pilsēta aiz Berlīnes un astotā lielākā Eiropas Savienības pilsēta pēc iedzīvotāju skaita.
Ziemeļos Hamburgas federālā zeme robežojas ar Šlēsvigas-Holšteinas federālo zemi, bet dienvidos ar Lejassaksijas federālo zemi. Hamburgas federālā zeme ir otrā mazākā Vācijas federālā zeme pēc platības.
Hamburga ir nozīmīgs Vācijas transporta mezgls. Hamburgas osta ir Vācijas lielākā osta pēc pārkrauto kravu daudzuma, otrā lielākā osta Eiropā aiz Roterdamas ostas un piecpadsmitā noslogotākā osta pasaulē. Hamburgas osta ir viena no populārākajām kruīza kuģu piestātnēm Eiropā. Hamburga ir bijusi nopietns finanšu centrs gadsimtiem ilgi. Hamburgā atrodas Berenbergas banka, kas ir otrā vecākā banka pasaulē un ir dibināta 1590. gadā. Tā ir arī nozīmīgs industrijas un mediju centrs.
Hamburga ir arī nozīmīgs tūrisma galamērķis gan Vācijas iedzīvotājiem, gan tūristiem no citām valstīm. 2015. gadā tā tika atzīta par sešpadsmito labāko pilsētu pasaulē pēc dzīves apstākļiem. Tā ir Johannesa Brāmsa dzimtā pilsēta.
Vēsture
Hamburga radās 9. gadsimta sākumā, bet 834. gadā šeit tika nodibināta bīskapija, un tās pirmais bīskaps Ansgars tiek godināts par Ziemeļvalstu apustuli. Tomēr 845. gadā vikingu kuģu flote uzbrūk pilsētai un to noposta. Divus gadus pēc tam tiek nodibināta kopēja Hamburgas-Brēmenes bīskapija, bet kad 1030. gadā, 1066. gadā un 1072. gadā obodrīti uzbrūk pilsētai, bīskapija tiek pārcelta uz Brēmeni.
1241. gadā Hamburga kopā ar Lībeku nodibina savienību, ko uzskata par Hanzas sākumu.
1520. gados Hamburga pāriet protestantismā, un uzņem daudz bēgļu no Nīderlandes un Francijas. 1768. gadā, kad pilsēta atrodas Dānijas pakļautībā, tai tiek piešķirts Impērijas brīvpilsētas statuss.
Ļoti strauji Hamburga attīstās 19. gadsimta beigās, kad iedzīvotāju skaits četrkāršojas. Otrā pasaules kara laikā Hamburga tiek ļoti stipri nopostīta, pēc dažu pētnieku domām civiliedzīvotāju upuru skaits no sabiedroto aviācijas uzlidojumiem ir lielāks, kā Drēzdenes bombardēšanā.
Sports
Tāpat kā visā valstī Hamburgā populārākais sporta veids ir futbols. Vācijas Bundeslīgā spēlē futbola klubs Hamburger SV. Augstākajā līgā ir spēlējis arī futbola klubs FC St. Pauli, kas pašlaik (2012./2013. gada sezonā) spēlē otrajā spēcīgākajā Vācijas līgā. 2006. gada FIFA Pasaules kausa ietvaros Hamburgas stadionā AOL Arena, tagad Imtech Arena, tika aizvadītas piecas spēles.
Vācijas hokeja līgā spēlē Hamburg Freezers, savukārt labākā rokasbumbas komanda ir HSV Hamburg. Ir attīstīti arī citi sporta veidi, ne tikai komandas, bet arī individuālajās disciplīnās.
Hamburgā atrodas viens no vecākajiem akadēmiskās airēšanas klubiem.
Hamburgas apkārtnē kopš 1996. gada notiek augstākās kategorijas viendienas šosejas riteņbraukšanas sacensības EuroEyes Cyclassics (iepriekš ar nosaukumiem HEW Cyclassics un Vattenfall Cyclassics).
SES-4
SES-4 ir Nīderlandē bāzētās kompānijas SES World Skies sakaru pavadonis, kuru palaida 2012. gada februārī. SES-4 paredzēts sakaru pakalpojumu sniegšanai Atlantijas okeāna reģionā: Eiropai, Rietumāfrikai, Amerikai. To izgatavojusi kompānija Space Systems/Loral, Loral Space & Communications meitas uzņēmums. SES-4 ir lielākais no SES grupas pavadoņiem.
Pavadonis izgatavots uz platformas LS 1300 bāzes. SES-4 ir 52 C joslas un 72 Ku joslas raidītāji.
2008. gadā kompānija SES NEW SKIES noslēdza līgumu ar Space Systems/Loral par pavadoņa NSS-14 būvi. 2010. gadā, pēc SES AMERICOM apvienošanās ar SES NEW SKIES  kā kompānija SES World Skies, NSS-14 tika pārdēvēts par SES-4.
SES-4 startam bija jānotiek 2011. gada 26. decembrī, bet to divas reizes pārcēla. Pirmo reizi raķetes dzinējbloka Briz-M elektronikā tika atklāta kļūme un raķeti nācās noņemt no starta laukuma, lai telpās nomainītu ierīces. Otro reizi 28. janvārī atklājās kļūme starta kompleksa iekārtās.
Viens no SES-4 saules bateriju paneļiem neatvērās kā paredzēts. To izdevās izvērst tikai, izmantojot ar raķešdzinēju veiktu "kratīšanu". Šāda pati problēma bija 2011. gadā palaistajam Telstar 14R, kuram pamatā ir platforma LS 1300. Lai tiktu skaidrībā, vai šāda problēma nevar atkārtoties arī 5. martā palaižamajam Sirius FM-6, tā starts tika atcelts.
Ģeostacionāro orbītu SES-4 sasniedza ar savu dzinēju palīdzību.
18. aprīlī SES paziņoja, ka SES-4 atrodas punktā 338° austrumu (22° rietumu) garuma un ir pilnībā gatavs darbam. Tas ir nomainījis pavadoni NSS-7, kurš tiks pārvietots uz citu pozīciju.
Bandinieks (šahs)
Bandinieks ir vājākā figūra šaha spēlē. Uzsākot partiju katram spēlētājam ir pa astoņiem bandiniekiem, kas izkārtoti līnijā priekšā pārējām figūrām.
Bandinieka vērtība
Bieži šaha figūru vērtību izsaka bandiniekos. Visbiežāk (bet tas nav vispārpieņemts) dāma ir līdzvērtīga 8 bandiniekiem, tornis - 5, bet laidnis un zirdziņš (t.s. "vieglās figūras") 3 bandiniekiem.
Bandinieku raksturojums
Partijas gaitā bandinieki var izkārtoties dažādās konfigurācijās attiecībā cits pret citu. Dažiem no šiem stāvokļiem lieto speciālus apzīmējumus:
Notācija
Algebriskajā šaha notācijā bandiniekam nav īpaša apzīmējuma. Norāda tikai lauciņu uz kuru tiek izdarīts gājiens, piemēram e4 jeb e2-e4. Ja bandinieks sit pretinieka figūru, tad norāda vertikāli no kuras tiek sists un vertikāli uz kuru sit, piemēram ed.
Elektronika
Elektronika ir zinātne par sistēmām, kas darbojas uz kontrolētas elektronu (vai citu lādētu daļiņu) plūsmas pamata, to mijiedarbību ar elektromagnētisko lauku. Elektroniskās sistēmas paredzētas elektromagnētiskās enerģijas, elektriskā u.c. signālu pārveidošanai, informācijas uzkrāšanai, apstrādei un pārraidei.
Vēsture
Pirms elektronikas parādīšanās sekoja radiosakaru izgudrojums. Tā kā radioraidītāji nekavējoties atrada pielietojumu (galvenokārt uz kuģiem un militāros jautājumos), viņiem bija nepieciešama elementu bāze, kuras izveidošana un izpēte aizņēma elektroniku. Pirmās paaudzes elementārā bāze balstījās uz elektronu caurulēm. Attiecīgi ir izstrādāta vakuuma elektronika. Tās attīstību sekmēja arī televīzijas un radaru izgudrošana, kurus plaši izmantoja Otrā pasaules kara laikā.
Tālāka elektronikas attīstība ir saistīta ar datoru parādīšanos. Datori, kuru pamatā ir tranzistori, bija ievērojami ar lielu izmēru un enerģijas patēriņu, kā arī zemu uzticamību (lielā detaļu skaita dēļ). Lai atrisinātu šīs problēmas, sāka izmantot mikrokomplektus un pēc tam mikroshēmas. Pakāpeniski palielinājās mikroshēmu elementu skaits, sāka parādīties mikroprocesori. Pašlaik elektronikas attīstību veicina šūnu komunikāciju parādīšanās, kā arī dažādas bezvadu ierīces, navigatori, komunikatori, planšetdatori utt.
Var apsvērt galvenos pagrieziena punktus elektronikas attīstībā:
Linearitāte
Lineāras shēmas izejas signāls ir proporcionāls ieejas signālam. Nelineārās shēmās izejas signāls neatspoguļo ieejas signālu.
Izšķir divu veidu elektroniskas shēmas. Analogā elektronika apstrādā nepārtrauktus signālus. Ciparu jeb diskrētās shēmas apstrādā binārus signālus, t.i. tādus, kuriem ir tikai divas vērtības. Elektroniskās shēmas izveido no elektronikas komponentēm.
Elektroniskās komponentes
Elektroniskās komponentes ir detaļas, no kurām saslēdz shēmas. Šādas detaļas var būt mikroshēmas, rezistori, kondensatori, pagātnē arī radiolampas utt. Komponentes pašas var būt shēmas un sastāvēt no daudzām elektronierīcēm, piemēram mikroshēmas var saturēt tūkstošiem tranzistoru. Elektroniskās komponentes iedala aktīvajās un pasīvajās.
Pasīvās komponentes
Pasīvās komponentes patērē ienākošā signāla enerģiju, kā rezultātā izejas signāla jauda vienmēr ir mazāka par ienākošo (vājinājums). Pasīvo komponenšu piemēri:
Aktīvās komponentes
Aktīvās komponentes patērē barošanas avota enerģiju, tāpēc to izejas signāla jauda var būt lielāka nekā ieejas signāla jauda (pastiprinājums). Daži aktīvo komponenšu piemēri:
Konstruktīvais izpildījums
Sākotnēji elektroniskas iekārtas veidoja, komponentes nostiprinot uz koka vai metāla šasijas un izvadus savienojot ar vadiem. Mūsdienās elektroniku visbiežāk noformē uz iespiestajām platēm. Elektriskā kontakta nodrošināšanai lieto satīšanu, lodēšanu, metināšanu, presēšanu.
Drošums
Drošumu raksturo ar parametru atteiču intensitāte. Atteiču intensitāte elektronikai ir daudzkārt zemāka nekā jebkurai mehāniskai sistēmai, turklāt tā nav tieši atkarīga no ekspluatācijas intensitātes. Īpaši atbildīgām elektroniskām sistēmām, piemēram sakaros, drošuma paaugstināšanai pielieto dublēšanu, slodzes sadali.
Kolobžegas bāka
Kolobžegas bāka atrodas Polijā, Rietumpomožes vojevodistes Kolobžegas apriņķa Kolobžegā pie Parsentas upes ietekas Baltijas jūrā, upes austrumu krastā. 54.18806°N, 15.55611°W
Vēsture
Bāka šajā vietā atrodas kopš 1899. gada. 1909. gadā to nomainīja jauna bāka. Otrā pasaules kara laikā tā tika pilnībā sagrauta. 1948. gadā bāku uzbūvēja no jauna, vietā, kur atradās vecs prūšu cietoksnis.
Raksturojums
Bākas augstums ir 26 m. Bāku veido apaļš, cilindrisks sarkanu ķieģeļu tornis ar dubultu galeriju un laternu. Laterna ir pacelta virs bākas un atrodas uz astoņām kolonnām. Laterna un galerija ir baltas, laternas jumts melns. Gaismas elements atrodas 36,5 m virs jūras līmeņa. Gaismas iekārtu veido rotējoša ierīce ar 8 paneļiem. Uz katra paneļa atrodas divas 200 W spuldzes. Gaisma balta (1 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 16 jūras jūdžu attālumā.
2007. gadā Polijas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.
Sergejs Polonskis
Sergejs Polonskis (, dzimis 1972. gada 01. decembrī Ļeņingradā, PSRS) ir Krievijas uzņēmējs, īpašnieks un vadītājs vienam no lielākajiem nekustamo īpašumu uzņēmumiem 2004. — 2011. gados — "Mirax Group".
Kopš 2011. gada marta akcionārs un investors virknei komercstruktūru, kas apkopotas uzņēmuma "Nazvanie.net" ietvaros. 2011. gada 01. decemrī uzņēmumam tika mainīts nosaukums uz "Potok".
Biogrāfija
Sergejs Polonskis mācījās vienā no pilsētas skolām Petrogradas pusē. 1984. gadā viņš ar ģimeni pārcēlās uz Ukrainas pilsētu Gorlovku, kur 1989. gadā absolvēja vidusskolu. Tika iesaukts Gaisa desanta karaspēka rindās. No 1990. — 1992. gadam izgājis īpašo dienestu 21. atsevišķā gaisa desanta daļā, kas bija izvietota Kutaisi, pie gaisa lielgabala ЗУ-23-2 pretgaisa raķešu akumulatora. Brigāde, bruņotā konflikta laikā starp Dienvidosetiju un Gruziju, dislocējās kaujas zonā — Chinvala.
1991. gadā Sergejs Polinskis nolēma iesaistīties biznesā. Kopā ar savu draugu Arturu Kiriļenko, viņš sāka pārdot saldējumu, ogas un augļus, pat "Herbalife". Profesionālo darbību būvniecības un attīstīšanas jomā sāka 1994. gadā, kad kopā ar Kiriļenko un Narāliju Pavlovu izveidoja un vadīja jauno Sanktpēterburgas būvniecības — apdares uzņēmumu "Stroymontazh", kurš, strauji attīstoties un ieņemot vadošās pozīcijas Sanktpēterburgā, 2000. gadā izgāja Maskavas būvniecības tirgū. 2000. gadā absolvējis Sanktpēterburgas Arhitektūras un civilās inženierijas valsts universitāti. Saņēmis ekonomista — vadītāja kvalifikāciju specialitātē "Ekonomika un vadība būvniecības uzņēmumā". 2002. gadā aizstāvējis promocijas darbu par tēmu "Funkcionālo stratēģiju veidošana loģistikā būvniecības nozarē".
Bijis direktoru padomes loceklis uzņēmumā Mirax Group, kas ir īstenojis tādus dzīvojamos kompleksus kā "Korona" un "Zelta atslēgas", biznesa centru "Europe-Building". Turklāt, dzīvojamais komplekss "Zelta atslēgas — 2" kļuva par otro projektu Maskavā, kuru realizēja Polonska komanda, piedāvājot ērtas dzīvošanas konceptu "pilsēta pilsētā", līdztekus izmantojot gan augstas dzīvojamās ēkas, gan vasaras māju ciematu ar nosaukumu "I". Tālāk, uzņēmums uzsāka biznesa centru "Pollars" un "Europe Building" izveidi. 2002. — 2007. gadam uzņēmums uzsāka tādu dzīvojamo kompleksu būvniecību, kā "Дом на Таганке", "Kutuzova rivjēra", "Mirax-park" kā arī daudzfunkcionālā kompleksa "Federācija" būvniecību, kas atrodas Maskavas starptautiskajā biznesa centrā Moscow-City un kuru Starptrautiskā asociācija FIABCI ir atzinusi par Labāko ēku pasaulē.
Finanšu krīzes laikā, kas sākās 2008. gadā, uzņēmuma uzsākto projektu būvniecība tika apturēta.
2011. gada februārī Krievijas Sberbank pieņēma lēmumu piešķirt Mirax Group aizdevumu 373 milj. USD apmērā uz 6 gadiem. 2011. gada 3. martā preses konferencē Polonskis paziņoja "Mirax group" direktoru padomes lēmumu par zīmola "Mirax" likvidāciju,  apsolot, ka visas Grupas saistības par objektu celtniecību un parādu atmaksu tiks izpildītas. 2011. gada maijā tika atsākti darbi nepabeigtajos objektos.
2012. gada 6 jūlijā Polonskis, uz akcionāru vienošanās pamata, izpirka uzņēmuma "Potok" mazākumakcionāru daļas un kļuva par 100% uzņēmuma kapitāldaļu turētāju.
Mirax Group
Mirax Group  — ieguldījumu un nekustamo īpašumu attīstītāja kompānija, kuras galvenā mītne atradās Maskavā. Tā bija starp pieciem lielākajiem nekustamo īpašumu uzņēmumiem Krievijā. Galvenie Mirax Grupas darbības virzieni: nekustamo īpašumu attīstība (dzīvojamie un komercīpašumi), nekustamo īpašumu apsaimniekošana un tirdzniecība Maskavā un ārzemēs. 2011. gadā direktoru padome, kuru vadīja Sergejs Polonskis, pieņēma lēmumu, ka zīmos "Mirax" beigs pastāvēt, kā rezultātā visas uzņēmuma struktūtas pārgāja uzņēmuma "Nazvanie.net", kam vēlāk tika mainīts nosaukums uz "Potok ∞ ", pārvaldībā.
Apbalvojumi
• Goda zīme "Cienījams Krievijas celtnieks".
• Prēmija "Celtniecības Olimps 2002" nominācijā "Noslēgta cikla būvniecības apvienības vadītājs".
• Personīgā zelta medaļa, diploms un personīgā goda zīme no Francijas Nacionālās rūpniecības veicināšana asociācijas.
Izglītības iniciatīvas
• 2002. gadā tika ievēlēts par Starptautiskās jauniešu organizācijas senatoru un prezidentu.
• 2008. gada martā atteicās aizstāvēt savu doktora disertāciju Augstākās atestācijas komisijas priekšā un organizēja publisku aizstāvēšanu savā blogā.
• Regulāri vadīja meistarkalses dažādu augstskolu studentiem (MVU, MGIMO, HSE, MFPA u. c.), kā arī, vadīja lekcijas Nazvanie.NET darbiniekiem. Galvenās tēmas meistarklasēs un lekcijās bija uzņēmējdarbība, personības attīstība, veiksmīga biznesa stratēģijas.
• Sākot ar 2009.-2010. mācību gadu bija Nekustamo īpašumu attīstības vadības katedras vadītājs, kura tika izveidota uz līguma pamata ar Maskavas Finanšu un rūpniecības akadēmiju, lai mērķtiecīgi apmācītu jaunos speciālistus būvniecības uzņēmumu vajadzībām.
Polonskis un kosmoss
2004. gadā Sergejs Polonskis gatavojās veikt lidojumu kosmosā uz Starptautisko kosmosa staciju un izgāja pilnu kosmonautu apmācības kursu, bet lidojums nenotika, jo uzņēmēja kandidatūra tika noraidīta medicīnisku apsvērumu dēļ. Speciālisti secināja, ka Polonska augums un svars "pārsniedz pieļaujamo normu, tādēļ var rasties sarežģījumi gan skafandra lietošanā, gan pie kosmosa kuģa piezemēšanās". Pēc neoficiālas informācijas, par atteikuma iemeslu kļuva RKK Eņergija vadītāja Jurija Semjonova nostāja un Roscosmos grūtības garantēt naudas atgriešanu gadījumā, ja tiek atcelts lidojumsuz Starptautisko kosmosa staciju.
Aizliegums izmantot faksu
2008. gada vasarā Polonskis izdeva rīkojumu par aizliegumu izmantot faksa aparātus uzņēmumā, kas vēlāk tika papildināts ar demonstratīvu viena faksa aparāta iznīcināšanu. Pats iniciators to komentrēja šādi: "Nevēlos, lai manā uzņēmumā izmantotu novecojušas tehnoloģijas. Visi MIRAX faksa aparāti ir izmesti atkritumos. Un tas nav ietekmējis efektivitāti, gluži pretēji, ir palielinājis to."
Prognozētā krīze
2008. gadā Polonskis bija pirmais no nekustamo īpašumu attīstītājiem, kurš atzina, ka pasaules finanšu krīze ir sasniegusi arī Krievijas nekustamo īpašumu tirgu. Pēc Antona Čerņigova vārdiem (raksta "Polonska demaršs" autors "Biznesa žurtnālā"), viņa konkurenti dedzīgi turpināja apgalvot, ka nekustamo īpašumu tirgu valstī nekas neapdraud. Bet jau pāris mēnešu vēlāk, viņiem nācās ņemt savus vārdus atpakaļ, steigā apturēt iesāktos projektus un lāpīt finansiālos caurumus."
"Apēdīšu savu kaklasaiti"
2008. gada 10. oktobrī Polonskis paziņoja, ka apēdīs savu kaklasaiti, ja luksusa dzīvokļu cenas nepalielināsies vairāk nekā par 25% pēc pusotra gada. Polonskis kļūdījās pognozē par pusgadu un 2011. gada maijā patiešām apēda gabaliņu īstas kaklasaites Sergeja Minajeva šova "Minajev LIVE" laikā.
"Kam nav miljarda, var iet pakaļā!"
Uzmanību! Šī lapa vai sadaļa satur rupjības. 2008. gada pavasarī, pusgadu pirms krīzes, Polonskis piesaistīja sabiedrības uzmanību, privātā pieņemšanā publiski pasakot: "Kam nav miljarda, var iet pakaļā!". Ir vairākas notikušā versijas. Viena no tām, ka šī frāze bija nobeigums kādai Polonska stāstītai anekdotei, kuru noklausījās kāds garāmgājējs. Daži tur bijušie cilvēki apgalvo, ka tādā veidā Polonskis jokojot pārcirtis Gordija mezglu, atbildot uz jautājumu, ko drīkst ielaist viņa privātajā ballītē Nicā, jo bija ieradušies trīs reizes vairāk uzņēmēju nekā plānots, kuri vēlējā tur nokļūt.
"Darbiniekiem jābūt ieinteresētiem"
"Mūsu uzņēmumā neviens nevienu nepiespiež, varam vienīgi ieinteresēt" — tādā veidā Polonskis skaidro vadītājiem, kāpēc ir nepieciešams piedalīties treniņos un semināros.
Konflikts ar baņķieri Ļebedevu
2011. gada 16. septembrī, raidījuma NTVšņiki ieraksta laikā, gadījās sadursme starp Polonski un banķieri, laikraksta "Novaja Gazeta"  līdzīpašnieku Aleksandru Ļebedevu. Konflikts sākās pēc tam, kad Polonskis pateica, ka tur sēž lidotāji, norādot uz Ļebedevu, un vistu būri, norādot uz citu raidījuma dalībnieku, Sergeju Lisovski. Pēc tam piebilda, ka ir jau noguris un godīgi sakot vēlētos vienkārši sadot pa muti. "Pamēģini," — piedāvāja Ļebedeva kungs, pieceldamies no krēsla, — "vai esi galīgi prātu zaudējis, draudziņ?". "Vēlies paeksperimentēt?" — piedāvāja Sergejs Polonskis. Lai gan raidījuma vadītāji nomierināja viesus, īsi pēc tam, kad Polonskis izteicās: "Šis cilvēks pirms trim gadiem teica, ka "Federācijas" tornī...", t. i. netieši norādīja uz stāstu par plaisu "Federācijas" torņa pamatnē Moscow City, baņķieris tomēr pagriezās un iesita Polonskim. Polonskis savā mikrobloga vietnē publicēja bildes ar nobrāzumu uz rokas un mugurpusē saplēstajiem džinsiem, un pēc tam vērsās pie prezidenta Dmitrija Medvedeva, valdības priekšsēdētāja Vladimira Putina un Maskavas un visas Krievzemes patriarha Kirilla pēc padoma. 2011. gada 3. oktobrī pret Ļebedevu tika uzsākta krimināllieta par politiskā naida motivētu huligānismu. Atbilstošo lēmumu Krievijas Izmeklēšanas komiteja pieņēma pēc tam, kad Vladimirs Putins Tautas frontes Koordinācijas padomes sanāksmē, kas notika 2011. gada 21. septembrī, raksturoja incidentu kā "huligānismu".
2013. gada 2. jūlijā Maskavas Ostankino tiesa, par Polonska sišanu, piesprieda Ļebedevam 150 stundas piespiedu darbu.
Situācija ar dzīvojamo ēku kompleksu "Kutuzova jūdze"
23. septembrī plkst. 10:55 Polonskis savā Dzīvajā Žurnālā ierakstīja: "Bardaks kā deviņdesmitajos! Kamēr nodarbojos ar Ļebedevu, objektam "Kutuzova jūdze" uzbrukuši reideri. Izbraucu." Privātās apsardzes firmas "Vitjazi-R" darbinieki, rīkojoties pēc Sociālās attīstības Federālā centra ; nekustamo īpašumu attīstītājs, kuru kontrolē Arkādijs un Boriss Rotenbergi pasūtījuma, pamatojoties uz viņu rokās esošu Maskavas valdības lēmumu, centās pārņemt kontroli pār būvlaukumu.
Būvniecība dzīvojamo ēku kompleksā "Kutuzova jūdze" notiek uz līguma pamata, kas noslēgts 2002. gadā starp projekta ģenerāl investoru SAFC un Maskavas valdību. 2005. gadā šim projektam kā investors tika piesaistīts uzņēmums "Avanta", kas ietilpa Mirax group korporācijā. Pēc Polonska versijas, no šī uzņēmuma projektā tika investēti aptuveni 2,5 miljardi rubļu (pēc tiesas prāvas — 2,5 miljardi rubļu un 1,5 miljardi rubļu procentos par naudas līdzekļu izmantošanu ). Bet tad, saistībā ar Mirax Group likvidāciju, 2010. gada janvārī līgums ar Maskavas valdību tika izbeigts, turklāt, būvniecības darbi reāli tika pārtraukti jau 2009. gada martā (pēc Polonska versijas, strīdu dēļ starp SAFC un Mirax Group). Neilgi pirms mēģinājuma pārņemt objektu, "Avanta" vienojās ar MSM-5 (krievu: МСМ-5) par būvdarbu pabeigšanu objektā. Bet paralēli tam, SAFC paziņoja par līdzīgiem nodomiem, nosaucot ieguldījumu apjomu — 180 mlj. USD. Kā arī, Polonskis caur tiesu no SAFC centās piedzīt objektā investētos līdzekļus par darbu pēc līguma. 2011. gada septembrī Maskavas valdība noslēdza līgumu ar SAFC.
Protestējot pret Maskavas varas iestāžu rīcību, Polonskis uzsāka bbadastreiku, vienlaikus turpinot uzturēties būvlaukumā visu diennakti.
Pēc nekustamo īpašumu investoru iniciatīvas, 2012. gada septembrī Maskavas Galvenā izmeklēšanas pārvalde uzsāka krimināllietu par uzņēmuma Mirax Group "neidentificētajiem darbiniekiem". Vēlāk par apsūdzēto kļuva Sergejs Polonskis. Krievija izsludināja Polonski starptautiskajā meklēšanā.
Saskaņā ar izmeklēšanas versiju, 2007. — 2008. g. Mirax Group vadība uzsāka "provizorisko dzīvokļu pirkuma līgumu" slēgšanu jaunceļamajā dzīvojamo ēku kompleksā "Kutuzova jūdze". Kā vēlāk noskaidrojās, šīe līgumi nepārprotami neatbilda ne apstiprinātajai projekta dokumentācijai, ne likumdošanai, kas nosaka kopīgo būvniecību. Saskaņā ar izmeklēšanas datiem, Mirax Group savāca no nekustamo īpašumu investoriem "Kutuzova jūdzē" 5,7 miljardus rubļu, bet pašā būvniecībā Polonska uzņēmums ieguldīja tikai 2,5 miljardus.
Arests Kambodžā
2012. gada beigās Kambodžas policija arestēja Polonski un vēl divus krievus — Konstantīnu Baglaju un Aleksandru Karačinski. Viņi tika turēti aizdomās par to, ka pretlikumīgi atņēma brīvību Kambodžas jūrniekiem un kuģa, kas piederēja Polonskim, kapteinim, bet pēc tam izmeta tos pār bortu netālu no krasta. Baglajs un Karačinskis drīz tika atbrīvoti. 2013. gada 3. aprīlī, pēc trīs mēnešu uzturēšanās cietumā, Polonskis tika atbrīvots pret drošības naudu un parakstu par neizbraukšanu no valsts. Pēc mediju informācijas, dažas dienas vēlāk, Polonskis bēga no Kambodžas, sākumā uz Šveici, bet pēc tam uz Izraēlu, kur vērsās varasiestādēs ar lūgumu piešķirt viņam pilsonību, jo viņa tēvs ir ebrejs. Taču 2013. gada 12. septembrī uzņēmēja advokāte Diana Tatosova informēja, ka Polonskis tomēr ir saņēmis Kambodžas pasi.
Apsūdzēja krāpšanā
2013. gada 14. jūnijā Krievijas Federācijas Izmeklēšanas komiteja aizmuguriski apsūdzēja Polinski 5,7 miljardu rubļu izkrāpšanā un zādzībā. Maskavas pilsētas Tveras rajona tiesa, pēc Krievijas Federācijas Izmeklēšanas komitejas pieprasījuma, pieņēma aizmugurisku lēmumu, ka Polonskim piemērojamais drošības līdzeklis ir apcietinājums. 2013. gada 13. augustā tika izsludināts starptautiskā meklēšanā.
2013. gada 5. novembrī Interpola mājaslapā sadaļā "Meklēšanā" parādījās Polonska fotogrāfija un personas dati. Turpat arī norādīts, ka Polonskis tiek apsūdzēts krāpšanā īpaši lielos apmēros.
11. novemrī Polonski aizturēja Kambodžas diesībsargājošās iestādes un ieslodzīja Prey Sar stigrā režīma cietumā, kas atrodas Pnompeņas nomalē.
2014. gada 13. javārī tika atbrīvots, jo tiesa nekonstatēja pamatu izdošanai uz Krieviju.
Personīga dzīve
Ar iepriekšējo sievu, jogas speciālisti Jūliju Drinkinu, Polonskim ir trīs bērni — meitas Marusja un Aglaja, kā arī dēls Mirakss, kam Polonskis vārdu deva par godu savai kompānijai.
Ogļūdeņražu pamatnomenklatūra
Pirmie desmit pārstāvji no alkānu, alkēnu un alkīnu homologu rindām un priedēkļi, ko izmanto, lai nosauktu funkcionālās grupas.
Starpkontinentālā ballistiskā raķete
Starpkontinentālā ballistiskā raķete jeb SKBR ( jeb ICBM) ir tālas darbības (vairāk nekā 5500 km) ballistiskā raķete. Tās parasti izmanto kā stratēģiskos ieročus, un tās paredzētas kodolieroču nogādāšanai lielos attālumos vai uz citiem kontinentiem.
Pašreiz SKBR ir šādu valstu bruņojumā: ASV, Krievija, Apvienotā Karaliste, Francija, Ķīna. SKBR izstrādi pašlaik veic Indija, Izraēla, Pakistāna un Ziemeļkoreja.
Pirmā SKBR tika palaista PSRS — R-7.
Konstantinopoles krišana
Konstantinopoles krišana faktiski bija Bizantijas sagrāve. 1453. gada 29. maijā šo Romas impērijas galvaspilsētu ieņēma Osmaņu sultāns Mehmeds II. Šī diena vēsturē ievērojama ne tikai ar Bizantijas impērijas pilnīga sagrāvi, bet arī kā Bizantijas pēdējā imperatora Konstantīna XI nāves diena un sākums Osmaņu impērijas ienākšanai Vidusjūras austrumos un Balkānos. Pilsēta kļuva par Osmaņu impērijas galvaspilsētu un par tādu palika līdz Osmaņu impērijas sabrukumam 1922. gadā. Pilsētu 1930. gadā Turcijas Republika pārdēvēja par Stambulu (turku valodā: İstanbul [istanbul]).
Visiem osmaņu uzbrukumiem pilsētai bija milzīgi zaudējumi un osmaņiem arī neizdevās izrakties zem sienām, lai tās uzspridzinātu, jo bizantieši ātri atklāja izraktos tuneļus. Bizantieši noraidīja Mehmeda priekšlikumu pārtraukt uzbrukumus, ja pilsēta padosies. Konstantīnam tika paziņots, ka Venēcijas flote nedosies palīgā un 29. maijā osmaņi turpināja uzbrukumus. Pirmo neregulārā karaspēka uzbrukumu izdevās atraidīt un otrajā vilnī osmaņi centās ieņemt Blahernes sienas. Aizstāvjiem izdevās atvairīt arī otro uzbrukumu un arī sekojošo sultāna elites kareivju janičāru uzbrukumu. Kaujas laikā tika nāvējoši ievainots dženoviešu komandieris Džovanni Džustiniani un dženovieši atgriezās savos kuģos. Līdz brīdim, kad osmaņi atklāja, ka vieni no vārtiem ir atvērušies, Konstantīns ar saviem kareivjiem centās noturēt pilsētas aizsardzību. Konstantīns esot gājis bojā kaujā, bet viņa ķermeni tā arī nav izdevies atrast.
Bizantijas impērijas stāvoklis
Bizantijas impērijas aptuveni tūkstots gadu pastāvēšanas laikā Konstantinopoli aplenca vairākas reizes, bet to izdevās ieņemt tikai divreiz. Pirmo reizi pilsēta krita 1204. gadā — Ceturtajā krusta gājienā, bet bizantieši 1261. gadā to atkaroja atpakaļ. Turpmākajos divos gadsimtos novājinātā impērija tika apdraudēta atkal: to pamazām sāka iekarot Osmaņu impērija. 1453. gadā „impērija” bija tikai neliela teritorija ap Konstantinopoli un ap Mistras cietoksni Melnās jūras piekrastē.
Sagatavošanās
Mehmeds II, kura vecvectēvs Bajezids I jau bija uzbūvējis Bosfora jūras šauruma Āzijas pusē Anatolijas cietoksni (turku: Anadolu Hisarı), uzbūvēja otru cietoksni Konstantinopoles nocietinājumu tuvumā Eiropas pusē, nostiprinot turku ietekmi šajā jūras šaurumā. Galvenā šī cietokšņa priekšrocība bija tāda, ka tas padarīja neiespējamu palīdzības sniegšanu pilsētai no Dženoviešu kolonijām Melnajā jūrā. Šo cietoksni nosauca par „Rumēlijas cietoksni” (turku: Rumeli Hisarı).
Konstantīns lūdza Rietumeiropu palīgā, bet šis palīgā sauciens nepievērsa nepieciešamo uzmanību. Kopš 1054. gada Lielās shizmas (savstarpēja ekskomunikācija starp Romas katoļu un Pareizticīgo baznīcām) rietumu katoļi un austrumu pareizticīgie nespēja atkal apvienoties itāļu un grieķu savstarpējās neiecietības dēļ.
Ja arī pāvests Nikolass V būtu gribējis palīdzēt, viņam faktiski nebija tādas ietekmes uz rietumu valdniekiem kā domāja bizantieši. Anglija un Francija bija novājinātas Simt gadu karā, Ibērijas pussalā spāņu karaļvalstis bija aizņemtas ar savstarpējiem kariem, Vācijas valstis savstarpēji karoja nežēlīgās kaujās un Ungārija ar Poliju bija sakautas Varnas kaujā. Tomēr atsevišķi pulki devās palīgā no tagadējās Itālijas ziemeļu provincēm, tomēr rietumnieku spēki bija nesalīdzināmi vājāki par Osmaņu milzīgo armiju.