cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oksana Kalašņikova
Oksana Kalašņikova (ka; dzimusi ) ir krievu izcelsmes Gruzijas tenisiste, četru WTA dubultspēļu turnīru uzvarētāja, 2007. gada ASV atklātā čempionāta junioru dubultspēļu turnīra fināliste.
Sporta karjera
Oksana Kalašņikova, kas dod priekšroku zālāja vai cietajam laukuma segumam, ieguva pirmo WTA titulu 2012. gada 11. novembrī. WTA Challenger dubultspēļu turnīra finālā Punē, spēlējot pārī Ņinu Bratčikovu, viņa uzvarēja pāri Jūlija Gluško un Nopavana Letčivakana ar 6:0, 4:6 un 10:8.
2013. gada 28. jūlijā viņa ieguva savu pirmo dubultspēles titulu pilntiesīgā WTA Tour turnīrā, kopā ar Irinu Burjačoku uzvarot Eleni Daņilidu un Aleksandru Kruniču ar 4:6, 7:63 un 10:4. Tajā pašā gadā Francijas atklātajā čempionātā viņa kopā ar savu dubultspēles partneri Alisiju Rosoļsku pirmoreiz sasniedza Grand Slam turnīru astotdaļfinālu. Tur viņas zaudēja Kristīnai Mladenovičai un Gaļinai Voskobojevai ar 1:6, 1:6. Vimbldonā viņa iekļuva otrā kārta un pēc ASV atklātā čempionāta, viņa pirmo reizi iekļuva WTA dubultspēļu reitinga pirmajā divdesmitniekā.
Kopš 2007. gada Oksana Kalašņikova spēlē Gruzijas komandā Federācijas kausa sacensībās. Viņa šajās sacensībās guvusi 17 uzvaras un cietusi 13 zaudējumus.
Aizliegtais paņēmiens
"Aizliegtais paņēmiens" ir izmeklējošās žurnālistikas televīzijas raidījums Latvijas Televīzijas pirmajā kanālā. Raidījums tiek ierakstīts. Tā pārraidīšanas laiks LTV1 kanālā ir pirmdienās, plkst. 19.30, vēlāk 19.00, bet tagad 19.10. Tā autors un vadītājs ir žurnālists Guntis Bojārs. Katru pārraidi iedala divās daļās: operācijas daļā un diskusijas daļā. Operācijas daļā LTV žurnālisti, izmantojot gan publisku informāciju, gan slēptās kameras novērojumus, apskata kādu tēmu, savukārt diskusijas daļā raidījuma vadītājs Guntis Bojārs intervē parasti trīs studijas viesus. Raidījumā ir apskatītas tādas tēmas kā ēnu ekonomika, sabiedrības un policijas attieksme pret iespējamu vardarbību ģimenē un Latvijas atpazīstamāko simbolu popularitāte.
Apbalvojumi
2015. gadā raidījuma piecsēriju speciālizlaidums "Operācija: "Bistro Frics"" saņēma Latvijas žurnālistu asociācijas balvu. Šajā raidījumu sērijā LTV žurnālisti atvēra kartupeļu frī kiosku "Frics". 2017. gadā raidījuma piecsēriju speciālizlaidums "Operācija: "Tokija"" saņēma Latvijas Darba devēju konfederācijas balvu. Šajā raidījumu sērijā žurnāliste strādāja kā trauku mazgātāja restorānā Tokyo City un ar slēpto kameru nofilmēja ilgstošu aplokšņu algu maksāšanu restorānā.
2019. gadā raidījuma veidotā divu sēriju "Izlaušanās spēle "Latvija"" ieguva Latvijas žurnālistu savienības izcilības balvu. Tāpat šī sērija bija izvirzīta Eiropas raidorganizāciju apvienības (EBU) orģinālformātu skatei, kura norisinājās EBU Radošuma forumā, Romā, Itālijā, 2019. gada septembrī. Tā ieguva galveno balvu.
LTV Ziņu dienesta direktore Iveta Elksne par raidījuma panākumiem Eiropā:
2020. gadā raidījuma sērija "Operācija: Centrāltirgus cigarešu mafija" saņēma Latvijas žurnālistu savienības izcilības balvu.
Laimes lācis
"Laimes lācis" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1985. gadā. Filmas režisore un scenārija autore ir Roze Stiebra.
Francijas impērija
Francijas impērija (fr) var būt:
Jēkabs Graubiņš
Jēkabs Graubiņš (1886-1961) bija latviešu komponists, mūzikas kritiķis un pedagogs. Viņa vārdā nosaukta Jēkaba Graubiņa Līvānu Mūzikas un mākslas skola, kas sadarbībā ar Līvānu novada domi rīko Jēkaba Graubiņa Jauno pianistu konkursus. Apsveikuma dziesmas "Daudz baltu dieniņu" autors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gada 16. aprīlī Līvānu pagasta zemnieka Jāņa Graubiņa un viņa sievas Elizabetes ģimenē. Drīz pēc viņa piedzimšanas 1886. gadā ģimene pārcēlās uz Bauskas apriņķa Grīnvaldes pagastu. 1896. gadā ģimene pārcēlās uz Rīgas Jelgavas priekšpilsētu, Jēkabs uzsāka mācības Klīversalas zēnu elementārskolā, ko turpināja Rīgas pilsētas Katrīnas otrajā skolā (1897-1902). No 1902. gada mācījās Vidzemes skolotāju seminārā Valmierā, pēc beigšanas strādāja par skolotāju Trikātas draudzes skolā. Turpināja mācības Pēterburgas Skolotāju institūtā (1909-1912), bija Pēterburgas Latgaļu mūzikas biedrības kora konsultants. Pēc atgriešanās Latvijā bija Lubānas tautskolas skolotājs (1912-1919),
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada janvāra sākumā viņu apcietināja LSPR varas iestādes un kā "baltās gvardes organizatoru" nosūtīja uz Vecgulbenes koncentrācijas nometni revolucionārajam tribunālam. Lubānas sabiedrība panāca sava skolotāja attaisnošanu. Pēc Rīgas atbrīvošanas Graubiņš uzsāka studijas tikko nodibinātās Latvijas konservatorijas Jāzepa Vītola speciālās teorijas klasē (1919-1924). Līdztekus viņš bija Latvijas Universitātes lektors dziedāšanas metodikā, Rīgas Valsts paraugpamatskolas dziedāšanas skolotājs (1921-1923), kā arī laikrakstu „Brīvā Zeme” (1921-1922) un „Latvis” (1922-1926) mūzikas recenzents.
Pēc studiju pabeigšanas Graubiņš bija Rīgas vidusskolu jaunatnes kora diriģents (1924-1925), 1924. gadā iestājās "Skaņražu kopā" un bija tās sekretārs līdz 1937. gadam. Bija mūzikas recenzents laikrakstā "Jaunākās ziņas" (1926-1927), mūzikas teorijas skolotājs Rīgas Tautas konservatorijā (1927-1936), Latviešu Konversācijas vārdnīcas mūzikas šķirkļu autors (1926-1940) un Latvijas Kultūras fonda Centrālās nošu bibliotēkas vadītājs (1935-1941). Šajā laikā Vītols piedalījās latviešu dziesmu svētku organizēšanā, daudzas viņa dziesmas bija iekļautas VII Dziesmu svētku (1931) repertuārā un visiem svētku koriem 5000 eksemplāros izsūtīja J. Graubiņa apdziedāšanās dziesmu vītni "Jauni puiši, jaunas meitas". No 1938. gada Graubiņš bija Latvijas konservatorijas pasniedzējs pašā dibinātajā Latviešu tautas mūzikas katedrā un polifonijas disciplīnās. Bija precējies ar skolotāju Olgu Ērgli (1916), Annu Veroniku Dēliņu (1929) un Ēriku Bērziņu (1941).
Pēc Otrā pasaules kara Graubiņš palika Latvijā un turpināja strādāt Latvijas konservatorijā, tomēr 1950. gada jūlijā viņu atlaida no darba konservatorijā un izslēdza no Komponistu savienības. 1950. gada 17. oktobrī Graubiņu arestēja, 1951. gada 7. februārī PSRS NKVD Sevišķā apspriede notiesāja uz 8 gadiem ieslodzījumā pēc KPFSR kriminālkodeksa 58-10. panta "par kontrrevolucionāro aģitāciju un propagandu". Apsūdzībā bija rakstīts, ka "Jēkabs Graubiņš negatīvi uztvēra padomju varas nodibināšanu 1940. gadā un, kad vācieši okupēja Latviju, fašistu presē publicēja padomju īstenību apmelnojošus un fašismu cildinošus rakstus. Pēckara gados veica pretpadomju darbību". Viņu ieslodzīja Molotovas apgabala Usoļlaga soda nometnē Soļikamskā, vēlāk Kirovas apgabala labošanas darbu kolonijā. Izsūtījumā sacerēja muzikālas "Vēstules labākajam draugam" (1951–1954).
1955. gada martā viņam atļāva atgriezies Latvijā. Miris Rīgā 1961. gada 3. decembrī. Apglabāts Rīgas II Meža kapos.
Pazīstamākie darbi
Ap 200 tautasdziesmu apdaru ("Trīcēj kalni", "Čuči, mana līgaviņa", "Aiz upītes meitas dzied", "Dietu, dietu, jaunas meitas", "Ap kalniņu linus sēju", "Visiem rozes dārzā zied" u.c.) jauktiem, vīru un sieviešu koriem, apmēram tikpat oriģināldziesmu ("Es dziedāšu par tevi, tēvu zeme" u.c.) Rakstījis arī teātra mūziku, kantātes, skaņdarbus simfoniskajam orķestrim un klavierēm:
Publikācijas
Vairāk kā divi tūkstoši rakstu mūzikas teorijā un laikrakstu publikāciju.
Tims Vu
Timotijs Šou-Mings Vu (dzimis 1972. gadā) (angļu: Timothy Shiou-Ming Wu) ir ierēdnis ASV prezidenta Džo Baidena administrācijā, kas atbild par tehnoloģiju un konkurences politiku. Viņš ir arī tiesību zinātnieks un tiesību zinātņu profesors Kolumbijas Universitātē (atvaļinājumā), vairāku grāmatu autors un iepriekš bijis “The New York Times” viedokļu autors. Juridiski un akadēmiski Vu ir pazīstams ar nozīmīgu ieguldījumu pretmonopola un komunikāciju politikā, kā arī ar to, ka savā 2003. gada tiesību žurnāla rakstā “Tīkla neitralitāte, platjoslas diskriminācija” (Network Neutrality, Broadband Discrimination) ieviesa frāzi "tīkla neitralitāte". 2010. gadu beigās T.Vu bija vadošais aizstāvis pretmonopola tiesas prāvā, kas bija vērsta pret Facebook izjukšanu.
Vu ir mediju un tehnoloģiju nozares zinātnieks, un viņa akadēmiskās specialitāte ir pretmonopola, autortiesību un telekomunikāciju likumi. 2013. gadā Vu tika ierindots "The National Law Journal" "100 Amerikas ietekmīgāko juristu" sarakstā, kā arī 2014. un 2015. gadā "Politico 50" sarakstā. Turklāt 2006. gadā viņš tika nosaukts par vienu no Scientific American 50 gada cilvēkiem, savukārt žurnāls “02138” 2007. gadā viņu nosauca par vienu no Hārvardas Universitātes 100 ietekmīgākajiem absolventiem. Viņa grāmata “The Master Switch” tika nosaukta starp 2010. gada labākajām grāmatām žurnālā "The New Yorker", žurnālā "Fortune", "Publishers Weekly" un citās publikācijās.
No 2011. līdz 2012. gadam Vu bija Federālās tirdzniecības komisijas vecākais padomnieks, bet no 2015. līdz 2016. gadam viņš bija vecākais padomnieks Ņujorkas ģenerālprokurora birojā, kur uzsāka veiksmīgu tiesas prāvu pret Time Warner Cable par nepatiesas informācijas sniegšanu viņu platjoslas ātruma reklamās. Vu darbojās arī Baraka Obamas administrācijas Nacionālajā ekonomikas padomē Džefrija Zients vadībā un pašlaik strādā direktora Braiena Dīza vadībā.
Biogrāfija
Tims Vu dzimis Vašingtonā ASV, un uzaudzis Bāzelē un Toronto. Viņa tēvs Alans Mingta Vu bija no Taivānas, un viņa māte Džiliana Vu (dzimusi Edvardsa) ir britu un kanādiešu imunoloģe Vu un viņa jaunākais brālis tika nosūtīti uz alternatīvām skolām, kurās tika uzsvērts radošums.
Vu apmeklēja Makgila Universitāti, kur sākotnēji studēja bioķīmiju, taču vēlāk pārgāja uz biofiziku, 1995. gadā tur iegūstot bakalaura grādu. Pēc tam viņš studēja Hārvardas Juridiskajā skolā, kuru 1998. gadā absolvēja ar izcilību. Hārvardā viņš mācījās pie autortiesību zinātnieka Lorensa Lesiga.
Karjera
Pēc juridiskās skolas T.Vu pirmo gadu pavadīja ASV Tieslietu departamenta Juridiskā konsultanta birojā. Pēc tam divus gadus viņš strādāja par juristu ierēdni, vispirms no 1998. līdz 1999. gadam tiesneša Ričarda Poznera vadībā ASV Septītā apgabala apelācijas tiesā, pēc tam no 1999. līdz 2000. gadam pie tiesneša Stīvena Breira ASV Augstākajā tiesā. Pēc ierēdņu amata Vu pārcēlās uz Sanfrancisko līča apgabalu, strādāja uzņēmumā Riverstone Networks (2000—2002) un pēc tam iestājās Virdžīnijas Universitātes Juridiskās skolā.
Vu bija tiesību zinātņu asociētais profesors Virdžīnijas Universitātē no 2002. līdz 2004. gadam, viesprofesors Kolumbijas Juridiskajā skolā 2004. gadā un 2005. gadā viesprofesors gan Čikāgas Juridiskajā skolā, gan Stenfordas Juridiskajā skolā. 2006. gadā viņš kļuva par pilntiesīgu profesoru Kolumbijas Juridiskajā skolā.
The Master Switch
Vu 2010. gadā iznākušajā grāmatā "Galvenais slēdzis: Informācijas impēriju pieaugums un kritums" (The Master Switch: The Rise and Fall of Information Empires) tiek aprakstīts ilgs "cikls", saskaņā ar kuru atvērtas informācijas sistēmas laika gaitā tiek konsolidētas un slēgtas, atsākot darbu tikai pēc graujošām inovācijām. Grāmata rāda, ka šis cikls attīstās līdz ar Bell AT & T telefonsakaru monopola attīstību, Holivudas izklaides industrijas, apraides un kabeļtelevīzijas industrijas dibināšanu un visbeidzot ar interneta industriju. Viņš aplūko piemēru “Apple Inc.”, kas sākās kā uzņēmums, kurš veltīts atklātībai un kas Stīva Džobsa vadībā pārtapa par slēgtāku sistēmu, parādot, ka interneta industrija sekos vēsturiskajam informācijas impēriju ciklam (lai gan Vu apsprieda Google kā svarīgu pretpunktu). Grāmata nosaukta par vienu no 2010. gada labākajām grāmatām žurnālā "The New Yorker", žurnālā "Fortune", Amazon.com, The Washington Post, "Publishers Weekly" un citur.
Ietekme
Tims Vu ir atzīts par tīkla neitralitātes jēdziena popularizēšanu savā 2003. gada rakstā “Tīkla neitralitāte, platjoslas diskriminācija”. Rakstā tika aplūkota tīkla neitralitāte attiecībā uz lietojumprogrammu neitralitāti, kā arī neitralitāte starp datiem un pakalpojumu ziņā jutīgas datplūsmas kvalitāti, un viņš ierosināja dažus tiesību aktus, lai varētu risināt šīs problēmas. 2006. gadā arī Federālā sakaru komisija aicināja Vu palīdzēt izstrādāt pirmos tīkla neitralitātes noteikumus, kas tika pievienoti “AT & T” un “BellSouth” apvienošanas lietā.
2011. gadā Vu pievienojās Federālajai tirdzniecības komisijai kā akadēmiķis un vecākais politikas padomnieks. Vu ir piedalījies televīzijas programmās The Colbert Report un Čārlijs Rouzs.
Vu ir rakstījis par uzmanības zādzības fenomenu, tostarp savā 2016. gada grāmatā "Uzmanības tirgotāji" (The Attention Merchants).
Vu minēts kā New Brandeis kustības vadošais dalībnieks. Viņa 2018. gada grāmatā The Curse of Bigness: Antitrust in the New Gold Age analizēta pretmonopola ieviešanas vēsture un principi Amerikas Savienotajās Valstīs un apgalvots, ka pieaugošā uzņēmumu konsolidācija rada draudus ne tikai ASV ekonomikai, bet arī Amerikas politiskajai sistēmai.
Ploskena
Ploskena (ltg) ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 10 km no pagasta centra Bērzkalnes, 16 km no novada centra Balviem un 236 km no Rīgas.
Ledus sirds 2
"Ledus sirds 2" (en) ir 2019. gada ASV datoranimācijas muzikālā fantāzijas filma, ko producēja Walt Disney Animation Studios. Šī ir 58. studijas producētā animācijas filma, kā arī turpinājums 2013. gada animācijas filmai "Ledus sirds". Tāpat kā filmas pirmajai daļai režisori ir Kriss Baks un Dženifere Lī, producents Pīters Del Veho, dziesmu autori Kristena Andersone Lopesa un Roberts Lopess, un komponists Kristofers Beks. Lī ir arī scenārija autore. Kristena Bella, Idina Menzela, Džošs Geds, Džonatans Grofs un Kiarans Hainds ieskaņojuši jau ierastos tēlus, savukārt pārējās lomas ieskaņojuši Sterlings Brauns, Evana Reičela Vuda, Alfreds Molina, Marta Plimptone, Džeisons Riters, Reičela Metjūsa un Džeremijs Sisto.
Fobija
Fobija ( — ‘bailes’) ir uzmācīga baiļu sajūta no ikdienišķām lietām vai sociālām situācijām. Šādas sajūtas veidojas dažādu psihožu rezultātā. Ļoti bieži šīs fobijas ir iracionālas. Fobijas mēdz iedalīt specifiskajās un sociālajās fobijās. Specifiskās fobijas ir bailes no konkrētiem priekšmetiem, dzīvniekiem vai parādībām, bet sociālās fobijas ir bailes no dažādām ikdienišķām situācijām, piemēram, no platu ielu šķērsošanas vai no cilvēku pūļiem.
Ledus sirds 2
Filmas darbība norisinās trīs gadus pēc pirmās daļas notikumiem, stāsts seko Elzas, Annas, Kristofa, Olafa un Svena gaitām, kuri dodas ceļojumā prom no Arendeles karalistes, lai atklātu Elzas burvju spēju izcelsmi un izglābtu karalisti pēc tam, kad noslēpumaina balss sauca Elzu.
"Ledus sirds 2" pasaules pirmizrāde norisinājās Dolby teātrī Holivudā, savukārt ASV kinoteātros filmu sāka demonstrēt tā paša gada 22. novembrī. Latvijā filmas pirmizrāde notika 12. decembrī. Filma saņēmusi pārsvarā labvēlīgu kritiku, pozitīvi ir novērtēta animācija, vizualizācija, scenārijs, mūzika un balss aktieru tēlojums. Filmas pasaules ienākumi ir vairāk kā viens miljards ASV dolāru un tā ir pirmajā vietā starp ienesīgākajām animācijas filmu pirmizrādēm, otrā visu laiku ienesīgākā animācijas filma un trešajā vietā starp ienesīgākajām 2019. gada filmām, kā arī 11. visu laiku ienesīgākā filma. 92. Kinoakadēmijas balvai filma tika nominēta kategorijā "Labākā dziesma" (Into the Unknown).
Fobija
Izplatītākās fobijas
Ir ļoti daudz un dažādu fobiju. Izplatītākās fobijas ir:
2018. gada Cadel Evans Great Ocean Road Race
2018. gada Cadel Evans Great Ocean Road Race bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kuras notika 28. janvārī. Tā bija ceturtā reize, kad notika Cadel Evans Great Ocean Road Race sacensības un tās bija otrās sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Austrālijas braucējs Džejs Makārtijs ('), kurš bija ātrākais no 24 braucēju grupas, pārspējot Itālijas sportistu Eliu Vivjāni no ' un Dienvidāfrikas braucēju, tābrīža UCI Pasaules tūres ranga līderi Derilu Impiju no .
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2017. gadā, visas UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas, bet tām nebija obligāti jāpiedalās. Sacensībās piedalījās divpadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām, kas bija par vienu mazāk kā iepriekšējā gadā. Tika uzaicinātas trīs UCI profesionālās kontinentālās komandas, arī par vienu mazāk kā iepriekšējā gadā, līdz ar Austrālijas nacionālo izlasi veidojot 16 komandu pelotonu.
Nosmakšana
Nosmakšana jeb asfiksija (grc — ‘bez’,, sphyxis — ‘pulss’, burtiski — ‘pulsa trūkums’) ir patoloģisks stāvoklis, kam raksturīgs skābekļa bads un ogļskābes pārmērīgums asinīs un audos, piemēram, elpceļiem ārpus ķermeņa esot nospiestiem, elpceļiem nosprostojoties tūskas dēļ, spiedienam krītoties mākslīgajā atmosfērā vai skābekļa apgādes sistēmā utt.
Asfiksiju tradicionāli iedala divās lielās grupās:
Mamikons Garibjans
Mamikons Garibjans (hy; dzimis ) ir Armēnijas FIDE meistars šahā (2017).
Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt sešu gadu vecumā. 2012. gadā uzvarējis Armēnijas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā, bet 2014. gadā bijis labākais U10 vecuma grupā. 2013. gadā izcīnījis uzvaru starptautiskajā jauniešu šaha turnīrā Nonas Gaprindašvili kauss.
Pārstāvējis Armēniju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātos: 2014. gadā Batumi U10 vecuma grupā un 2016. gadā Prāgā U12 vecuma grupā.
Auguste (Vaiņodes pagasts)
Auguste ir apdzīvotā vieta Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 6,3 km no pagasta centra Vaiņodes, 42,9 km no novada centra Grobiņas un 192,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P135 (Priekule—Vaiņode), Augustupes krastos. Veidojusies ap vēsturisko Augustes pusmuižu (Augustenhof).
2017. gada Tour de Suisse
2017. gada Tour de Suisse bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kuras notika no 10. līdz 18. jūnijam. Tā bija 81. reize, kad notika Tour de Suisse sacensības, tās bija 24. sacensības 2017. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Otro reizi triju gadu laikā sacensībās uzvarēja Slovēnijas braucējs Simons Špilaks (), sacensību vadību pārņemot septītajā posmā, kad izcīnīja uzvaru vienatnē. Viņš kopvērtējumā finišēja ar 48 sekunžu pārsvaru pār ' braucēju Damiāno Karūzo, bet pjedestālu noslēdza ' sportists Stevens Kreisveiks vēl 20 sekundes aiz Karūzo.
Sacensību punktu klasifikācijā sesto reizi septiņu gadu laikā uzvarēja Peters Sagans ('), uzlabojot sev piederošo rekordu posmu uzvarās par divām līdz piecpadsmit; ' braucējs Lase Normans Hansens uzvarēja kalnu braucēju klasifikācijā, vadībā esot jau no otrā posma, bet labākais Šveices pārstāvis bija Matiass Franks (), kurš finišēja septītais kopvērtējumā. Komandu klasifikācijā uzvarēja , kur Franka sniegumu papildināja Domeniko Pocovivo iegūtā ceturtā vieta.
Komandas
Tā kā Tour de Suisse bija UCI World Tour sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas četras UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 22 komandu pelotonu.
Maršruts
Sacensību maršruts tika daļēji izziņots 2016. gada 21. decembrī, bet gala variants apstiprināts 2017. gada 2. martā.
Pjetro Lokatelli
Biogrāfija
Vēl bērnībā viņam piemita labas vijoļspēlēšanas prasmes, tāpēc viņš tika aizsūtīts uz Romu, kur mācījās pie slavenā itāļu vijolnieka un komponista Arkandželo Korelli. Tur Lokatelli strādāja par kapelmeistaru, bet 1725. gadā ieņēma šo amatu Mantujā. Par viņa dzīvi un darbību pastāv ļoti maz liecību, toties ir zināms, ka pēc ilggadējām koncertēšanām pa Eiropas pilsētām (Venēcija, Mantuja, Berlīne, Minhene, Drēzdene, Kasele) 1729. gadā viņš apmetās uz dzīvi Amsterdamā, kur nodarbojās ar pedagoģiju. Viens no viņa skolēniem bija Žans-Mari Leklērs. Savā laikā Lokatelli tika uzskatīts par ekstraordināru. Viņš nekļuva par galma muzikantu, neskatoties uz to, ka viņa līmeņa muzikantiem bija tādas iespējas.
1728. gadā notika pēc koncerta karalis Frīdrihs Vilhelms nosūtīja viņam honorāru 20 dālderu apjomā, kuru mākslinieks uzdāvināja galminiekam, kurš atnesa naudu. Karalis bija izbrīnīts par šādu darbību, bet Saksijas kūrfirsts Frīdrihs Augusts, kas atveda vijolnieku, paskaidroja, ka Lokatelli nav pieradis tik maziem honorāriem. Pēc nākamās uzstāšanās Lokatelli saņēma zelta kausu pilnu ar dālderiem. "Jūs esat tik dāsns," karalis ironizēja. "ka šoreiz "dzeramnaudu" par manu dāvanu gribētu saņemt es." Uz to Lokatelli atbildēja: "Ak! Dāvana no karaļa rokām ir tik vērtīga, ka šoreiz es nevarētu no tās sķirties."
Pēc Lokatelli nāves ir saglabājušās viņa kolekcijas: daiļliteratūras, mūzikas skaņdarbu rokraksti un izdevumi, filozofijas, teoloģijas, ornitoloģijas, topogrāfijas un vēstures grāmatas.
Daiļrade
Visnozīmīgākais Lokatelli muzikālais sacerējums ir koncertu cikls "Vijoles māksla", kurš sastāv no 12 koncertiem, kuros ietilpst 24 garas kadences kaprīžu formā (koncertu sastāvs: solo vijole, 2 vijoles, alts, čells un basso continuo (izdots 1733. gadā). Lokatelli vārds ir saistīts ar sonātes formas attīstību. Tiek uzskatīts par pirmo programmātiskās vijoļmūzikas pārstāvi (vijoļkoncerts Nr.6 "Ariadnas raudas", "Sēru sonāta" u.c.).
Nana Mushuri
Joanna Mushuri (el,, dzimusi ), plašāk zināma kā Nana Mushuri , ir Grieķijas dziedātāja. Mūziķes karjeras laikā ir izdoti vairāk nekā 200 albumi un singli vismaz 12 valodās, tajā skaitā grieķu franču, vācu, angļu, nīderlandiešu, itāļu portugāļu, spāņu valodā un ivritā.
No 1994. līdz 1999. gada Mushuri bija Grieķijas pārstāve Eiropas Parlamentā.
Seidija Sinka
Seidija Elizabete Sinka (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Sākotnēji darbojās Brodvejā, tostarp atveidoja galveno lomu mūziklā Annie. Plašāku atpazīstamību ieguva pēc Maksas Meifīldas lomas Netflix zinātniskās fantastikas šausmu seriālā Stranger Things un Zigijas Bermanes lomas šausmu filmu triloģijā Fear Street. 2021. gadā atveidoja galveno lomu Teiloras Sviftas īsfilmā All Too Well: The Short Film un atveido vienu no lomām psiholoģiskajā drāmas filmā "Valis" (2022). Piedalījusies arī vienā seriāla "Dzimuši policisti" sērijā.
Alvis Jaunzems
Alvis Jaunzems (dzimis ) ir Latvijas futbolists, spēlē labās malas aizsarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases spēlētājs. Kopš 2017. gada pārstāv Latvijas futbola klubu Valmiera FC.
Karjera
Spēlējis Latvijas U-19 un U-21 izlasēs. Latvijas izlasē debitēja UEFA Nāciju līgas spēlē pret Andoras izlasi, nākot uz maiņu 81. minūtē.
Lašu dzīvības ceļš
"Lašu dzīvības ceļš" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1998. gadā. Filmas režisore ir Roze Stiebra.
Sižets
Animācijas filma veidota par godu lašu aizsardzībai un parāda lašu dzīvi no ikra līdz ceļojumam uz jūru, kam seko atgriešanās dzimtajās upēs.
1963.—1964. gada Eiropas kausa sezona
1963.—1964. gada Eiropas kausa sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 9. sezona. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Prātera stadionā (tagad — Ernsta Hapela stadions) Vīnē.
Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Itālijas klubs Internazionale, kas finālā uzvarēja Spānijas klubu Real Madrid ar rezultātu 3–1.
Šī bija pirmā reize, kad turnīrā piedalījās komanda no Kipras. Par turnīra rezultatīvākajiem spēlētājiem dalīti kļuva Vladica Kovačevičs no FK Partizan, Sandro Macola no Internazionale un Ferencs Puškāšs no Real Madrid.
Kristaps Veilands-Šulcs
Kristaps Veilands-Šulcs (ru; dzimis, miris ) bija latviešu profesionāls cīkstonis un treneris.
Biogrāfija
Kristaps Veilands dzimis Dobeles apriņķa Auru pagasta (tagad Krimūnu pagasts) "Grāveros", zemnieka ģimenē. 1889. gadā pēc skolas beigšanas sāka strādāt par kalēja mācekli, bet vēlāk bija dzelzceļa apgaitnieks.
1902. gadā pirmo reizi piedalījās apriņķa svarcelšanas sacensībās, kurās ieguva 1. vietu, sudraba medaļu un piecu rubļu prēmiju. 1904. gadā pārcēlās uz Rīgu un sāka strādāt "Brāļu Kleinu" mehāniskajās darbnīcās. Iestājās 2. Rīgas atlētu klubā un sāka trenēties. 1905. gadā par piedalīšanos streikā viņu atlaida no darba. Lai nodrošinātu iztiku, sācis cilāt smagumus cirkā.
1908. gadā Veilands sāka nodarboties ar profesionālo sportu. Piedalījās grieķu-romiešu cīņas sacensībās. 21 gada vecumā cīņas sporta sacensībās Rīgā ieguva pirmo medaļu.
1908. gadā 23 gadus vecais Veilands pirmo reizi piedalījās sacensībās Vācijā, kur uzvārda un vācu valodas prasmes dēļ tika uzskatīts par vietējo. Uzvarēja sacensībās Ķelnē un Minhenē, Hamburgā kļuvis par Vācijas čempionu grieķu-romiešu cīņā. Čempionāta norises laikā Minhenē tā organizators Georgs Lūrihs "piešķīra" Veilandam pseidonīmu "Šulcs", kas vēlāk kļuva par viņa uzvārda sastāvdaļu. Septiņas reizes uzvarējis starptautiskos turnīros, tai skaitā 1917. gadā uzvarēja "Brīvās Krievijas čempionātā".
1912. un 1913. gadā kļuva par "Misteru Eiropu" starptautiskos bodibildinga jeb atlētu konkursos.
Viņš ir cīnījies ar tādiem Krievijas čempioniem kā Ivans Poddubnijs, Ivans Zaikins, Ivans Ļebedevs, un tos pat pārspējis, lai gan svara ziņā vienmēr bija par 20—30 kg vieglāks.
No 1919. līdz 1922. gadam strādāja kā instruktors Viņņicas pilsētas Podoļskas speciālo uzdevumu pulkā. 1922. un 1923. gadā bija bezdarbnieks. 1923. gada 1. Vispasaules cīņas sporta čempionātā ieņēma pirmo vietu un saņēmis balvu — 3000 rubļus. Pēc tam sāka piedalīties cirka izrādēs. 30. gadu sākumā devā uz Urāliem, kur kļuva vispirms par Serovas pilsētas (tolaik Nadeždinska) cirka direktoru, vēlāk — par rūpnīcas "Uralmaš" kluba direktoru. No 1940. līdz 1945. gadam bija Sverdlovskas cirka direktors.
Otrā pasaules kara gados nodeva savas medaļas un citas balvas "PSRS Aizsardzības fondam", lai no pārdošanā iegūtajiem līdzekļiem uzbūvētu tanku «За Родину», par ko saņēma telegrammu ar personīgu pateicību no Staļina. Jekaterinburgas muzejā saglabājusies vēl otra Veilanda-Šulca čempiona josta, kura izrotāta ar dārgakmeņiem un zelta nozīmēm no citām uzvarām, kas gūtas pirms Pirmā pasaules kara.
Visus pēckara gadus kā treneris strādāja Sverdlovskas dzelzceļa sporta klubā "Lokomotīve". Nodzīvoja garu mūžu, sasniedzot 101 gadu vecumu. Miris Sverdlovskā. Apbedīts Širokorečenskas kapsētā.
Ieva Paldiņa
Ieva Paldiņa-Rūse ( — nav zināms) bija Latvijas politiķe (PSKP, LKP). Bijusi nedemokrātiski ievēlētās Tautas Saeimas priekšsēdētāja biedre, kā arī PSRS Augstākās Padomes un Tautību Padomes deputāte, un Latvijas PSR sociālās nodrošināšanas ministre.
Dzīvesgājums
Dzimusi Sabiles pilsētā, mežstrādnieka ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vidzemi. Rudenī kopā ar māsu devās strādāt uz Harkivas pilsētu Ukrainā. 1917. gadā piedalījās Februāra un Oktobra revolūcijās, kā arī iestājās Padomju Savienības Komunistiskajā partijā. Paldiņa bija Sarkanās armijas sanitāre.
Baltās armijas uzbrukuma laikā 1918. gada martā Paldiņa evakuējās uz Saratovu, kur strādāja kara slimnīcā un saslima ar tīfu. Pēc atveseļošanās atgriezās Harkivā strādāt rūpnīcā. Paralēli tam uzsāka aktīvu darbību lielinieku partijā, vairākkārt devusies politkursos, kā arī ieņēmusi dažādus kompartijas amatus PSRS reģionos. 1923. gada rudenī sāka studēt Rietumtautu universitātē Maskavā. 1925. gadā atgriezās Latvijā, kur piedalījās Latvijas Komunistiskā partijas pagrīdes darbā. 1930. gada septembrī arestēta, viņai piespriesti pieci gadi spaidu darbos. 1933. gada augustā vadīja badastreiku, kas ilga 13 dienas. Pēc soda izciešanas vairākus gadus netika atbrīvota. Atbrīvota 1939. gadā, nometināta lauku mājās, kur viņu uzraudzīja policija.
Sorgo
Sorgo (Sorghum) ir graudzāļu dzimtas ģints, kurā ir apvienotas aptuveni 30 prosaugu apakšdzimtas sugas. No tām visievērojamākā ir parastais sorgo (Sorghum bicolor), kas plaši tiek kultivēta. Arī citas sorgo sugas tiek kultivētas. Sorgo izcelsmes vieta, iespējams, ir Āfrika. Latvijā ļoti reti ir sastopama adventīvā (ievazātā) suga Halebas sorgo (Sorghum halepense).
Lanterne rouge
Lanterne rouge (no franču valodas — 'sarkanais lukturis') ir neformāls apzīmējums kopvērtējuma pēdējā vietā finišējušam dalībniekam Tour de France riteņbraukšanas sacensībās. Apzīmējuma izcelsme tiek saistīta ar sarkanu lukturi, ko pakarināja pie pasažieru vilciena pēdējā vagona vai preču vilciena bremžu vagona, lai palīdzētu dzelzceļa satiksmes organizēšanā.
Sorgo
Sorgo augi izaug no 0,6 līdz pat 4,5 metriem augsti.
Ieva Paldiņa
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara laikā Paldiņa devās bēgļu gaitās uz Krieviju, 1942. gadā viņu nosūtīja pāri frontes līnijai, lai Latvijā izvērstu pagrīdes darbību. Šajā laikā tika smagi ievainota.
Alejas dīķis
Alejas dīķis ir mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidrietumiem no Lielbātas. Savienots ar Sanatorijas dīķi.
Lanterne rouge
1979. gada Tour de France Gerhards Šēnbahers un Filips Tesnjē bija pēdējās divās pozīcijās kopvērtējumā, mazāk nekā minūtes attālumā. Tesnjē jau bija finišējis pēdējais 1978. gada tūrē, tāpēc bija pazīstams ar lanterne rouge publicitāti. 21. posmā, kas bija individuālais brauciens, Tesnjē tāpēc brauca lēnām. Posma uzvarētājam, Bernāram Ino, 48,8 km prasīja 1 stundu, 8 minūtes un 53 sekundes. Šēnbahers distanci pieveica 1 stundā, 21 minūtē un 52 sekundēs, bet Tesnjē — 1 stunda, 23 minūtes un 32 sekundes; abiem lēnāk nekā visiem citiem braucējiem. Tesnjē laiks bija vairāk par 20% lēnāks nekā Ino, kas nozīmēja, ka viņš bija finišējis ārpus laika limita un tika atskaitīts no sacensībām.
Tūres organizatoriem nepatika lanterne rouge pievērstā uzmanība un 1980. gada tūrē tika ieviests noteikums, kas padarīja grūtāku finišēšanu pēdējam: no 14. līdz 20. posmam kopvērtējuma pēdējais dalībnieks tika izslēgts no sacensībām. Tomēr Šēnbaheram joprojām izdevās finišēt pēdējam. Pirms tūres viņa sponsors bija apsolījis prēmiju, ja Šēnbahers finišētu pēdējais. Pēc pēdējā sacensību posma viņa komandas līderis Patriks Lefevrs pateica, ka Šēnbahers prēmiju nedabūs un pēc asas diskusijas Šēnbahers tika atlaists.
Sorgo
2009. gadā vislielākā sorgo raža tika ievākta Amerikas Savienotajās Valstīs (9728 tūkstoši tonnas), Indijā (7250 tūkstoši), Nigērijā (5270 tūkstoši), Sudānā (4192 tūkstoši) un Etiopijā (2971 tūkstoši).
Sugas
Sorgo ģintī ir akceptētas šādas sugas un dabiski sastopamie hibrīdi:
Neuzvaramais
Sižets
Otrās klases kosmosa kreiseris "Neuzvaramais" nosēžas uz tuksnešainas, neapdzīvotas planētas Regis III. Uz šīs planētas pazudis tāds pats Zemes kosmosa kuģis "Kondors", pirms tam nosūtot tikai divus hiperraidītāja ziņojumus. Pirmajā ziņots par sekmīgu nosēšanos, otrais ir gluži nesakarīgs. "Neuzvaramā" uzdevums ir atrast pazudušo "Kondora" ekspedīciju un noskaidrot tās bojāejas cēloni.
Tiek uzsākti planētas pētījumi un konstatēts, ka sauszeme ir pilnīgi neapdzīvota, taču okeāna dzelmē mīt dažādas zivīm līdzīgas būtnes, kuru vienīgā īpatnība — speciāls orgāns magnētiskā lauka uztveršanai. Uz sauszemes pētnieki atklāj dīvainu metālisku konstrukciju paliekas. Izrakumu gaitā izrādās, ka agrāk uz planētas notikusi normāla bioloģiskā evolūcija, bet pirms dažiem miljoniem gadu sauszemes biosfēra sākusi izmirt. Tiek izvirzīta hipotēze, ka uz planētas notikusi savdabīga mehānismu evolūcija — šos robotus šeit nogādājusi izmirusī līriešu civilizācija, glābdamās no pārnovas eksplozijas.
Kad tiek atrasts "Kondors", izrādās, ka kosmosa kuģa ārējais apvalks ir stipri cietis, bet tā komanda gājusi bojā, turklāt viss liecina, ka cilvēki pirms tam pilnīgi sajukuši prātā. Ieraksti kuģa žurnālā apraujas pusvārdā ar ziņojumu par kaut kādu "mušiņu" atklāšanu. Kuģa saldētavā tiek uziets labi saglabājies līķis, un ar speciālu aparātu izdodas nolasīt tā smadzeņu redzes atmiņu pirms nāves — izrādās, ka cilvēks redzējis "melnus punktiņus" iebrūkam kuģī, bet visa pārējā viņa atmiņa ir izdzēsta. Turpinot pētīt sauszemes metāliskās konstrukcijas, arī vairāki "Neuzvaramā" komandas locekļi pazaudē visu atmiņu. Šāda amnēzija iespējama tikai ļoti spēcīga augstfrekvences magnētiskā lauka iedarbībā.
Izrādās, ka mehānismu evolūcijas jeb "nekroevolūcijas" gaitā izdzīvojuši visvairāk pielāgoties spējīgie roboti — nelielas, vienkāršas, nespecializētas ierīces, kas katra atsevišķi ir pilnīgi nevarīga, bet spēj sadarboties savā starpā. Milzīgs skaits šo metālisko "mušiņu" spēj ģenerēt stipru magnētisko lauku un izdzēst jebkuras saprātīgas būtnes vai cita robota atmiņu. Pietiekami lielā skaitā tās spēj stāties pretī jebkuriem cilvēka radītiem ieročiem. Iespējams, "mušiņu" mākonim pat piemīt svešs, gluži neizprotams saprāts.
Par spīti savām tehniskajām iespējām, zemieši izrādās bezspēcīgi pret nedzīvo "mušiņu" mākoni. Pat visstiprākais "Neuzvaramā" robots "Ciklops", bruņots ar spēka laukiem un antivielas izstarotājiem, cieš sakāvi, kļūst nevadāms, uzbrūk saviem īpašniekiem un tiek iznīcināts ar "Neuzvaramā" ieročiem. Daļa ar "mušiņām" saskārušos "Neuzvaramā" komandas locekļu iet bojā, daļa pazaudē atmiņu. Atlikusī komanda spiesta atkāpties nedzīvā ienaidnieka priekšā. Ļaudis secina, ka evolucionējušie roboti uzskatāmi drīzāk par dabas spēkiem un nav vērts mēģināt atriebties dabai par stihisku nelaimi.
Tēns Kopmeinerss
Tēns Kopmeinerss (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Kopmeinerss pārstāv Itālijas A sērijas komandu Atalanta.
Iepriekš spēlējis Eredivisie komandā AZ Alkmaar.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2020. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Bo Makelebs
Lesters "Bo" Makelebs (en, mk; dzimis ) ir amerikāņu basketbolists, kas pārstāv Ziemeļmaķedoniju. Spēlē saspēles vadītāja pozīcijā, Ziemeļmaķedonijas basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) pārstāv Turcijas klubu Stambulas "Fenerbahçe Ülker".
Profesionāļa karjeru uzsāka Turcijā, Mersin kluba sastāvā. Pēc sezonas viņš pārgāja uz Serbijas klubu Belgradas "Partizan". Kluba sastāvā viņš guva uzvaru Serbijas čempionātā, Serbijas kausa izcīņā, Adrijas līgā, kā arī palīdzēja klubam sasniegt Eirolīgas Final-Four turnīru. 2010. gada jūlijā B. Makelebs parakstīja līgumu ar Itālijas A sērijas klubu Sjēnas "Montepaschi". Pirmajā sezonā Itālijā viņš kluba sastāvā uzvarēja Itālijas čempionātā, Itālijas kausa izcīņā un Itālijas Superkausa izcīņā, kā arī palīdzēja klubam sasniegt Eirolīgas Final-Four turnīru. 2012. gadā pārgāja uz Turcijas klubu Stambulas "Fenerbahçe Ülker".
Ziemeļmaķedonijas izlases sastāvā izcīnīja 4. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā.
Avotu dīķis
Avotu dīķis ir mākslīga ūdenstilpe Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta rietumu daļā, starp Cirkšu dīķi ziemeļrietumos un Kauliņa dīķi dienvidos.
Struma
Struma ir vairogdziedzera tilpuma palielināšanās neatbilstoši pacienta vecumam. Tā nav slimība, bet gan simptoms, kas liecina par dažādiem traucējumiem pašā vairogdziedzerī vai arī par vairogdziedzera atbildes reakciju uz traucējumiem citos orgānos. Palielināšanos var izraisīt ne tikai ilgstošs joda deficīts, bet arī jebkurš patoloģisks process vairogdziedzerī vai vairogdziedzera hormonālās regulācijas sistēmā, piemēram, Greivsa slimība, audzēji, hipotireoze, akromegālija, labdabīgi mezgli utt.
Progress MS-01
Progress MS-01 (Прогресс МС-01; SKS apzīmējums ISS-62P) bija Krievijas automātisks kravas kosmosa kuģis, pirmais no modificētās sērijas Progress-MS. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2015. gada decembrī. Darbību beidza 2016. gada jūlijā.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela, skābeklis , gaiss , ūdens. Hermētiskajā kravas telpā (pavisam ) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.
Lidojuma gaita
Progress MS-01 tika palaists 08:44:39 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma. Autonomajā lidojumā orbītā pirmoreiz Progress kuģu ekspluatācijas vēsturē sakariem izmantots retranslācijas pavadonis (Luč-5B).
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 23. decembrī 10:27 UTC pie Pirs moduļa.
Lai izmēģinātu manuālās tālvadības modernizēto sistēmu TORU, 1. jūlijā 05:36 UTC veikta Progress MS-01 atvienošana no stacijas. Sistēmu vadīja kosmonauts Aleksejs Ovčiņins. Testēšanas laikā kravas kuģis attālināts no SKS 200 m attālumā. Saslēdzoties atpakaļ pie stacijas radās problēmas. Kad kravas kuģis bija pieskāries SKS saslēgšanās mezglam, Progress pietauvošanās un orientācijas dzinēji turpināja darboties, iešūpojot kuģi; tiem kuģi stacijas portā vajadzēja tikai nedaudz "pastumt", līdz aizvērtos noturēšanas mehānisms. Lidojumu vadības centrs deva komandu pāriet no manuālās un automātisko vadību, un Progress saslēgšanās operācija veiksmīgi tika pabeigta 06:04 UTC. Kosmosa kuģa cieša saslēgšana nebija paredzēta, jo lūkas uz to vairs netiktu atvērtas, un 3. jūlijā Progress MS-01 tiktu atvienots.
Atkārtoti Progress MS-01 tika atvienots 3. jūlijā 03:48 UTC. Pulksten 07:00 UTC tika ieslēgti kosmosa kuģa dzinēji bremzēšanas manevram, tas nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā. Nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā aptuveni 07:50 UTC.
Staraja Rusa
Staraja Rusa (ru) ir pilsēta Krievijā, Novgorodas apgabala centrālajā daļā, Staraja Rusas rajona centrs pie Porusjas upes ietekas Polistas upē. Rīgā bija iela, kas nosaukta Staraja Rusas vārdā.
Vēsture
Staraja Rusa ir viena no vecākajām Krievijas pilsētām. Pirmoreiz rakstos tā minēta 1167. gadā, bet tā eksistēja vismaz jau no 11. gadsimta vidus. Līdz 16. gadsimtam tās nosaukums bija Rusa (Руса). Iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās bija sāls ieguve. 1456. gadā pie pilsētas notika Rusas kauja, kurā maskavieši sakāva Novgorodas karaspēku. Līdz 1478. gadam, kad Novgoroda pilnībā iekļāvās Krievijas caristē, tā ietilpa Novgorodas republikas sastāvā.
1581. gadā, Livonijas kara laikā, pilsēta tika spēcīgi nopostīta. 1608. gadā to ieņēma Viltusdmitrija II karaspēks, bet 1609. gadā to padzina krievu-zviedru karaspēks. 1617. gadā pēc Stolbovas miera līguma to atguva Krievija. 1763. gadā pilsēta gandrīz pilnīgi nodega ugunsgrēkā. 1776. gadā Staraja Rusai tika piešķirts ģerbonis. 1828. gadā pie pilsētas tika nodibināts kūrorts. 1831. gadā Staraja Rusā izcēlās holēras dumpis. 1878. gadā Staraja Rusu sasniedza dzelzceļš.
1915. gadā no Ķemeriem uz Staraja Rusu tika evakuēta tramvaja līnija, kas darbojās līdz 1941. gadam. 1917. gada 3.-5. novembrī (pēc vecā stila) pilsētā nodibinājās padomju vara. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 9. augusta līdz 1944. gada 18. februārim Staraja Rusa atradās vācu okupācijā. Fronte tomēr bija netālu no pilsētas un Sarkanā armija vairākkārt nesekmīgi centās ieņemt pilsētu. Staraja Rusas pievārtē Sarkanās armijas sastāvā cīnījās arī 201. latviešu strēlnieku divīzija. 1942. gada naktī uz 20. novembri no Staraja Rusas apkaimes uz Latviju devās partizānu pulks "Par Padomju Latviju".
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (SPRK) ir institucionāli un funkcionāli neatkarīga valsts iestāde, kas Latvijā uzrauga sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbību sešās sabiedrisko pakalpojumu nozarēs:
Depozīta iepakojuma apsaimniekošanas sistēma ir jauna SPRK atbildības joma, ko Saeima uzticēja SPRK uzraudzīt no 2020.gada 1.jūlija.
Vēsture
Pieņemot likumu 2000.gada 19.oktobrī, tika uzsākta divu līmeņu sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas sistēmas izveide. Tolaik pirmā līmeņa regulators – SPRK regulēja sabiedrisko pakalpojumu nozares valsts līmenī, savukārt, otrā līmeņa regulatori – pašvaldību regulatori regulēja lokālos pakalpojumu sniedzējus (komersantus) attiecīgo pašvaldību teritorijās.
Pirms reformas īstenošanas regulēšanas funkcijas veica dažādas institūcijas: Satiksmes ministrija, ministriju pakļautībā esošās Energoapgādes regulēšanas padome, Telekomunikāciju tarifu padome un Dzelzceļa administrācija, kā arī pašvaldības.
Pārņemot minēto regulēšanas institūciju funkcijas, izņemot pašvaldību regulatoru funkcijas, 2001.gadā savu darbību sāka vienotais daudznozaru regulators (SPRK), kas valsts mērogā tolaik regulēja enerģētikas (izņemot siltumapgādi, kur ražošanas procesā netiek izstrādāta elektroenerģija), telekomunikāciju (tagad – elektronisko sakaru), pasta un dzelzceļa transporta nozares. Savukārt, pašvaldību uzdevums bija izveidot pašvaldību regulatorus, kas regulēja sadzīves atkritumu apsaimniekošanas nozari (izņemot sadzīves atkritumu pārstrādi), ūdensapgādes, kanalizācijas un siltumapgādes (izņemot koģenerāciju) nozares.
Regulēšanas sistēmas reformas galvenais iemesls bija nodrošināt neatkarīgu regulēšanas institūciju izveidi un neatkarīga lēmumu pieņemšanu. Ar regulēšanu saistītie lēmumi tieši ietekmē ne tikai regulējamos sabiedrisko pakalpojumu sniedzējus (komersantus), bet arī sabiedrību un ekonomikas attīstību kopumā, tāpēc sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju un lietotāju interešu izvērtēšana un sabalansēšana bija nododama neatkarīgu institūciju ziņā, tādējādi novēršot politisku un ekonomiski nepamatotu lēmumu pieņemšanas risku. Jaunizveidotie regulatori – SPRK un pašvaldību regulatori – bija neatkarīgi savu lēmumu pieņemšanā un nebija pakļauti valdības, pašvaldības un citu valsts institūciju lēmumiem. SPRK pieņemtos lēmumus par prettiesiskiem varēja atzīt un atcelt tikai tiesa. SPRK neuzraudzīja pašvaldību regulatorus un nebija tiesīga ietekmēt to darbību.
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas sistēmas reforma tika īstenota 2009.gada laikā. No 2001.gada 1.jūnija līdz 2009.gada 1.novembrim Latvijā darbojās 16 pašvaldību regulatori un SPRK, kura atrašanās vieta bija Rīga, bet sākot ar 2009.gada 1.novembri SPRK pārņēma no pašvaldību regulatoriem vai pašvaldību domēm (padomēm) regulēšanas funkcijas siltumapgādē, sadzīves atkritumu apsaimniekošanas un ūdenssaimniecības nozarēs. Tādējādi kopš 2009.gada novembra tiek nodrošināta centralizēta un vienveidīga likumā deleģēto regulēšanas funkciju izpilde, t.i., tiek nodrošināta vienota pieeja visiem sabiedrisko pakalpojumu sniedzējiem.
Darbības neatkarība
Līdz 2011.gada 11.augustam, kad stājās spēkā grozījumi likumā “Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem”, SPRK bija Latvijas Republikas ekonomikas ministra pārraudzībā esoša institūcija, bet ar minētajiem grozījumiem tika nostiprināts SPRK neatkarības statuss – saskaņā ar likumu, kopš šī brīža SPRK vairs nav pārraudzības iestāde, bet ir institucionāli un funkcionāli neatkarīgs, pilntiesīgs, autonoms publisko tiesību subjekts un patstāvīgs sava likumā apstiprinātā budžeta izpildē.
Turpinot institucionālo neatkarības stiprināšanu, 2015.gadā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (OECD) sāka SPRK darbības vērtēšanu (peer review) par līdzšinējo SPRK funkciju un procesu darbību. 2016.gada septembrī OECD pabeidza darbu pie ziņojuma izstrādes „Latvijas Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisijas darbības rezultātu uzlabošana”, sniedzot rekomendācijas turpmākajām SPRK darbībām. Vienlaikus OECD ziņojumā ietvertas rekomendācijas SPRK finanšu neatkarības un stabilitātes stiprināšanai un iespējām pilnveidot esošo nozaru regulējumu. OECD rekomendācijas ir nostiprinātas likumā "Par sabiedrisko pakalpojumu regulatoriem".
2021. gada jūnijā sekmīgi noslēdzās OECD darbs pie SPRK darbības vērtējuma, atspoguļojot progresu darbības attīstībā pēc 2016.gada. OECD vērtējums pieejams OECD mājaslapā.
Darbības finansējums
SPRK darbību finansē no ieņēmumiem, kas gūti, iekasējot valsts nodevu par sabiedrisko pakalpojumu regulēšanu un iekasējot maksājumus par SPRK sniegtajiem pakalpojumiem, kuri noteikti normatīvajos aktos. Valsts nodevu maksā visi regulējamo nozaru sabiedrisko pakalpojumu sniedzēji. Valsts nodevu iemaksā SPRK kontā Valsts kasē. Iemaksātā valsts nodeva izmantojama vienīgi SPRK darbības nodrošināšanai.
SPRK sastāvs
SPRK sastāvā ir padome, kurā ietilpst priekšsēdētājs un četri padomes locekļi, un izpildinstitūcija, kas ir pakļauta padomei un pilda tās sekretariāta un ekspertu funkcijas. Padome lēmumus pieņem balsojot. Padomes lēmums ir pieņemts, ja par to nobalso vismaz trīs padomes locekļi. Priekšsēdētāja un padomes locekļa amata pretendentus Ministru kabinets izraugās atklātā konkursā. Priekšsēdētāju un padomes locekļus pēc Ministru kabineta priekšlikuma amatā ieceļ Saeima.
Priekšsēdētāju vai padomes locekli ieceļ amatā uz pilnvaru termiņu, kas nav īsāks par pieciem gadiem, bet nav garāks par septiņiem gadiem, nodrošinot atbilstīgu rotāciju. Padomes locekli, tai skaitā priekšsēdētāju, atkārtoti iecelt amatā var ne vairāk kā vienu reizi.
Dago
Dago var būt:
Tartārija
Tartārija (la, fr, en, de, ru) jeb Lielā Tartārija (la) ir no viduslaikiem līdz 20. gadsimtam lietots apzīmējums teritorijai no Kaspijas jūras līdz Klusajam okeānam. Teritoriju pēc mongoļu, vēlāk tjurku iekarojumiem apdzīvoja indoeiropiešu un klejotājtautas. Mūsdienās tā ir Krievijas, Kazahstānas, Vidusāzijas, Mongolijas, daļēji Ķīnas teritorijas. Teritorija pieminēta un īsi aprakstīta Encyclopædia Britannica pirmā laidiena 1771. gada izdevuma 3. sējumā.
Kā izriet no 1771. gada Britu enciklopēdijas, pastāvēja milzīga valsts Tartārija, kuras provincēm bija dažādi apmēri. Šīs impērijas pašu lielāko provinci sauca par Lielo Tartāriju, kas aptvēra Rietumsibīrijas, Austrumsibīrijas un Tālo Austrumu zemes. Dienvidaustrumos tai piekļāvās Ķīnas Tartārija (Chinese Tartary), nesajaukt ar Ķīnu (China). Dienvidos no Lielās Tartārijas bija tā sauktā Neatkarīgā Tartārija (Independent Tartary) [Vidusāzija]. Tibetas Tartārija (Tibet) atradās ziemeļrietumos no Ķīnas un uz dienvidrietumiem no Ķīnas Tartārijas. Indijas ziemeļos atradās Mongolijas Tartārija (Mogul Empire) [mūsdienu Pakistāna]. Uzbekijas Tartārija (Bukaria) bija iespiesta starp Neatkarīgo Tartāriju ziemeļos, Ķīnas Tartāriju ziemeļaustrumos, Tibetas Tartāriju dienvidaustrumos, Mongoļu Tartāriju dienvidos un Persiju (Persia) dienvidrietumos. Arī Austrumeiropā bija vairākas Tartārijas: Maskavija vai Maskavas Tartārija (Muscovite Tartary), Kubaņas Tartārija (Kuban Tartars) un Mazā Tartārija (Little Tartary).
Quiet Days in Hollywood
Quiet Days in Hollywood (zināma arī kā The Way We Are) ir 1997. gada drāma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Džozefs Rusnaks. Galvenās lomas filmā atveido Hilarija Svonka, Čeds Lovs un Nataša Gregsone Vāgnere. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas sižets notiek Losandželosā trīs dienu laikā. Galvenie varoņi ir prostitūta, viesmīle, advokāts un homoseksuāls aktieris, kuru ceļi šajās dienās kādā veidā krustojas.
Kā bērniņš nāk pasaulē
"Kā bērniņš nāk pasaulē" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1991. gadā. Filmas režisore ir Roze Stiebra.
Sižets
Animācijas filma veidota populārzinātniskā stilā par bērnu nākšanu pasaulē.
Konvencija par Baltijas reģiona jūras vides aizsardzību
Konvencija par Baltijas reģiona jūras vides aizsardzību (Helsinku konvencija) ir starptautisks līgums ar kuru dalībvalstis apņemas cīnīties pret Baltijas jūras piesārņošanu no sauszemes, kuģiem, ieskaitot atpūtas kuģus, ar kaitīgām ķīmiskām vielām. Dalībvalstis apņemas sadarboties jūras vides monitoringa veikšanai, piesārņojuma novēršanai un avāriju seku likvidēšanai.