cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Džordžs Koltanovskis
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt 14 gadu vecumā. Laika posmā no Pirmā pasaules kara beigām līdz Otrā pasaules kara sākumam bijis viens no labākajiem Beļģijas šahistiem. Četras reizes uzvarējis Beļģijas šaha čempionātos (1923, 1927, 1930, 1936). 1932. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Antverpenē, apsteidzot Salo Floru. 1934. gadā starptautiskajā šaha turnīrā Barselonā dalījis pirmo vietu ar Saveliju Tartakoveru un Andoru Lilientālu, bet gadu vēlāk turpat dalījis pirmo vietu ar Salo Floru.
Kļuvis pazīstams ar saviem "aklajiem" simultānspēles seansiem. 1930. gadā Antverpenē uzstādījis tā laika pasaules rekordu, kad spēlējis, neskatoties uz galdiņu, ar 30 dalībniekiem (+20, =10). 1937. gadā Edinburgā pārspējis šo savu rekordu, spēlējot, neskatoties uz galdiņu, ar 34 dalībniekiem (+24, =10).
Sākoties Otrajam pasaules karam, bijis spiests doties emigrācijā. Nonācis Sanfrancisko, kur apmeties uz dzīvi un kļuvis par laikraksta San Francisco Chronicle šaha nodaļas vadītāju. Savas šaha žurnālista karjeras 52 gados publicējis vairāk nekā 19 tūkstošus rakstu, kā arī daudzas grāmatas par šahu, no kurām populārākā ir bijusi šaha atklātnei veltītais pētījums — "Kolles sistēma" (en). Sastādījis arī vairākas šaha kompozīcijas, kurās izmantojis savu praktiskās spēles pieredzi.
Pārstāvējis Beļģijas un ASV komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par sasniegtajiem rezultātiem turnīros pirms Otrā pasaules kara FIDE 1950. gadā Koltanovskim kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1988. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu. 1960. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru. Bijis ASV šaha federācijas prezidents (1975—1978).
Oslo lidosta
Oslo lidosta (no) ir Norvēģijas starptautiska lidosta Gardermūenē, Vikenes filkē, 35 kilometrus uz ziemeļiem no valsts galvaspilsētas Oslo. Tā tika atklāta. Lidsabiedrību Flyr, Norse Atlantic Airways, Norwegian Air Shuttle, Scandinavian Airlines un Widerøe bāzes lidosta.
No Oslo lidostas pieejami 30 tiešie lidojumi Norvēģijā un apmēram 130 lidojumi visā pasaulē. 2020. gadā kopumā tika apkalpoti vairāk nekā 9 miljoni pasažieru (2019. gadā - 28,6 miljoni), pēc pasažieru skaita - otra lielākā lidosta Skandināvijā. Lidostu ar Oslo pilsētu savieno ātrgaitas dzelzceļš (pieejams Flytoget ekspresvilciens). Apmēram 70% pasažieru nokļūšanai lidostā un no pilsētas uz lidostu izmanto sabiedrisko transportu, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem pasaulē.
Asači
Asači ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 245 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Audriņu ciema iedzīvotāju piemiņas vieta _ valsts nozīmes vēstures piemineklis.
Tongas ezers
<mapframe text="Tongas ezers" width=290 height=290 zoom=12 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q109360686" }
A Storm in Heaven
A Storm in Heaven ir angļu alternatīvās rokgrupas The Verve debijas albums, kas izdots. Lielbritānijā topos tas ierindojās 27. vietā.
Tongas ezers
Kopš 1983. gada ezers ir Rāmsaras vieta. Ezera ekosistēmā uzturas liels daudzums gārņu, citu ūdensputnu un niedru liju.
Alojas luterāņu baznīca
Alojas evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskā baznīcas dievnams, kas atrodas Limbažu novada Alojas pilsētas centrā.
Draudze dibināta 1534. gadā. 1695. gadā tika uzcelta koka statņu būve, apmūrēta ar ķieģeļu režģiem un laukakmeņiem. Līdz 1706. gadam baznīcas zvans atradās zvanturī pie baznīcas. 1768. gada 24. maija vakarā baznīcā iespēra zibens un tā nodega. Vietā tika uzcelta pašreizējā baznīca, kas iesvētīta 1776. gada 21. februārī.
Baznīcas iekārtas (altāris, kancele) saglabājušās no 18. gadsimta beigām. Ērģeles darinātas 1856. gadā, 20. gadsimta sākumā tās pārbūvēja Mārtiņš Krēsliņš. Baznīcā novietota altārglezna "Kristus svētī". 1990. gadā pie baznīcas atklāja pieminekli komunistiskā terora upuriem.
Torpēda
Torpēda ir peldošs plūdlīnijas zemūdens šāviņš, kam ir pašpiedziņas dzinējs un kas ir paredzēts kuģu vai krasta būvju iznīcināšanai. Torpēdu veido cilindrisks korpuss ar propelleru pakaļgalā vai reaktīvo sprauslu astes galā (raķeštorpēdām). Torpēdā atrodas lādiņš, degviela dzinējam, dzinējs un vadības ierīces. Visbiežāk izmantotais torpēdas kalibrs ir 533 mmm (21 colla), bet pastāv arī torpēdas ar kalibru no 254 līdz 660 mm. Vidēji to garums ir 7 metri, un masa ap 2 tonnām, no kuras sprāgstvielu masa ir no 200 līdz 400 kg. Ar torpēdām aprīko zemūdenes, torpēdlaivas, citu veidu kuģus, lidmašīnas un helikopterus.
Teltova
Teltova (de) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Potsdamas-Mitelmarkas apriņķī Berlīnes dienvidrietumu pievārtē. Pilsēta atrodas pie Teltovkanāla, kas savieno Hāfeles un Dāmes upes. Vēsturiski pazīstāma kā Teltovas rāceņu (Teltower Rübchen) audzēšanas apvidus.
Trombons
Trombons (it — ‘liela taure’), arī bazūne, ir metāla pūšaminstruments. Tam ir U veida izbīdāma kulise, instrumenta izdotā skaņa ir samērā zema. Trombons sastāv no divkārši izliektas cilindriskas caurules, kas ir izbīdāma vidū. Tromboni tiek izmantoti pūtēju orķestrī, estrādes un džeza orķestrī, kameransamblī, tāpat tas var būt arī kā soloinstruments. Simfoniskajā orķestrī parasti ir trīs tromboni.
Teltova
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1265. gadā. Pēc Otrā pasaules kara pilsēta atradās VDR un no 1961. līdz 1990. gadam no Berlīnes bija atdalīta ar Berlīnes mūri.
Ekononika
Teltova ir augsto tehnoloģiju kompānijas SensoMotoric Instruments un biotehnoloģiju kompānijas BioAnalyt galveno mītņu vieta.
Trombons
Pastāv vairāku veidu tromboni, tai skaitā ventiļu un kulišu tromboni.
Fīrera bunkurs
Bunkurs atradās Reihskancelejas ziemeļaustrumos, piecus metrus zem zemes (četri metri dzelzsbetona un metrs zemes), tam bija trīsdesmit istabas (dažādas nozīmes telpas, no konferenču zāles līdz tualetei un ventilācijas kamerām), kas izvietotas divos līmeņos ar izejām galvenajā ēkā un avārijas izeju dārzā. Bunkura kopējā platība bija 250 m². Tas tika uzbūvēts divos etapos, 1936. un 1943. gadā.
Pēc Otrā pasaules kara beigām Reihskancelejas ēka tika nojaukta, bet ieejas bunkurā uzspridzinātas un aizbērtas ar zemi. Rezerves izejas vietā mūsdienās atrodas autostāvvieta.
Astrīda Petaško
Astrīda Petaško ir Daugavpils Valsts ģimnāzijas pedagoģe, skolas muzeja dibinātāja, novadpētniece, Atmodas notikumu aktīva dalībniece, Triju Zvaigžņu ordeņa Goda zīmes laureāte un Goda daugavpiliete.
Dzīvesgājums
A. Petaško ir dzimusi 1927. gada 18. septembrī Daugavpilī skolotājas Annas Švirksts un sekretāra, valdes priekšsēdētāja, apriņķa vecākā un Daugavpils pilsētas valdes priekšsēdētāja Andreja Švirksta ģimenē. Absolvējusi Daugavpils Valsts ģimnāziju, kurā mācījusies no 1942. līdz 1948. gadam un pēc tam piecdesmit gadus strādājusi tur kā logopēde. Izglītības iestādē sapazinusies arī ar savu dzīvesbiedru Leonu Petaško. Daugavpils Valsts ģimnāzijā mācījušies arī abi Astrīdas dēli. Pēc Daugavpils 1. vidusskolas (Daugavpils pilsētas 1. ģimnāzijas) absolvēšanas, mācījusies arī Latvijas Valsts universitātes Vēstures fakultātē un Maskavas Pedagoģiskā institūta Defektoloģijas fakultātē. A. Petaško aktīvi interesējusies par Daugavpils un Daugavpils Valsts ģimnāzijas vēsturi, un izveidojusi skolas vēstures muzeju. Par iestādes vēsturi sarakstījusi arī divas grāmatas. Astrīdas Petaško nopelns nav tikai materiālu krāšana, bet arī tas, ka viņa pulcē bijušos skolas audzēkņus un skolotājus, kurus no Daugavpils un Latvijas šķīris karš. Viņa palīdzējusi nodibināt kontaktus starp bijušajiem skolasbiedriem.
Apbalvojumi
Mirusi 2013. gada 10. augustā.
Ozolam
"Ozolam" ir latviešu grupas "Līvi" dziesma, kas izdota 1988. gadā. Dziesmas mūzikas autors ir Ainars Virga, bet teksta autors Guntars Račs.
Sacerēta 1988. gada vasarā, atskaņota festivālā "Liepājas dzintars ’88", kur „Līvi” saņēma skatītāju simpātiju balvu un kļuva par 2. vietas laureātiem. 1988. gadā dziesma „Ozolam” sasniedza 13. vietu Mikrofona aptaujā. Iekļauta 1994. gadā izdotajā grupas „Līvi” albumā „Karogi”.
2018. gadā "Ozolam" ieguva 51. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Edmonds Lancels
Edmonds Emils Lancels (nl; — ) bija Beļģijas šahists.
Biogrāfija
Pēc izglītības bijis ķīmijas inženieris. Strādājis Beļģijas žurnālā La Nation belge par šaha žurnālistu. Pārstāvējis Beļģiju 1924. gada neoficiālajā šaha olimpiādē. 1925. gada februārī nodibinājis šaha žurnālu L’ Echiquier, kurā publicējušies Aleksandrs Aļehins, Savelijs Tartakovers un citi tā laika ievērojamākie šahisti. Žurnāls pastāvējis līdz 1930. gadu beigām.
Bijis pazīstams kā šaha turnīru organizētājs un tiesnesis. 1952. gadā kļuvis par FIDE starptautisko arbitru. Piedalījies arī korespondencšaha turnīros. Pārstāvējis Beļģiju 1. Pasaules korespondencšaha olimpiādē (1946—1949).
Nebraska (filma)
"Nebraska" (en) ir 2013. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisors ir Aleksandrs Peins.
"Nebraska" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, filma pretendēja uz Zelta palmas zara balvu. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.
Asāni
Asāni ir ciems Stoļerovas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 270 km attālumā no Rīgas.
Lubinas "Zagłębie"
No 2011. līdz 2014. gadam klubu ir pārstāvējis Latvijas futbolists Deniss Rakels.
2019. gada La Flèche Wallonne
2019. gada La Flèche Wallonne bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 24. aprīlī. Tā bija 83. reize, kad notika La Flèche Wallonne sacensības un tās bija 19. sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Francijas sportists Žiljēns Alafilips ('), apsteidzot Jakobu Fūglsangu (') un Djego Ulisi ().
Slapināšana
Slapināšana ir šķidruma spēja saglabāt kontaktu ar cietu virsmu, kā rezultātā rodas bezgalīga mijiedarbība, kad abas virsmas saskaras. Slapināšanas pakāpi nosaka, vadoties pēc spēku līdzsvara starp saķeres spēku un saistvielu spēkiem. Slapināšana pēta trīs materiālu fāzes: gāzes, šķidrumus un cietvielas. Tagad slapināšana ir uzmanības centrā nanotehnoloģiju un nanozinātnes studijām daudzo nanomateriālu attīstības dēļ pēdējo 20 gadu laikā (piemēram, oglekļa šķiedra un oglekļa nanocaurulītes).
Askoli Pičēno
Askoli Pičēno (it, la) ir pilsēta Itālijas centrālajā daļā, Markes reģiona, Askoli Pičēno provincē. Pilsēta atrodas starp trīs kalniem, 154 metru augstumā virs jūras līmeņa, Tronto upes krastā. Ziemeļrietumos un dienvidos, pilsēta robežojas ar diviem Itālijas nacionālajiem dabas parkiem. Pēc 2017. gada datiem Askoli Pičēno dzīvo 48 864 iedzīvotāji, bet kopā ar piepilsētām tajā dzīvo vairāk ne kā 100 000 iedzīvotāji. Tā ir Askoli Pičēno provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.
Slapināšana
Slapināšana ir svarīga divu materiālu salipšanai vai atgrūšanai. Slapināšanas un virsmas spēki, kas kontrolē slapināšanu, atbild arī par citiem saistītiem efektiem, ieskaitot kapilāro iedarbību. Neatkarīgi no slapināšanas daudzuma, piliena forma uz cietas virsmas ir aptuveni nošķelta sfēra. Var būt dažādas slapināšanas pakāpes.
Izskaidrojums
Saistīšanās (adhezīvais) spēks starp šķidrumu un cietvielu liek šķidrumam pievilkties un izplatīties pa virsmu. Saistspēks šķidrumā liek šķidrumam atgrūsties un izveidot lodīti, lai izvairītos no kontakta ar virsmu.
Kontakta leņķis (θ) ir leņķis, pie kura šķidruma saskaras ar cietvielu. Kontakta leņķis tiek noteikts ar rezultējošo spēku starp adhezīvo spēku un saistspēku. Kā tendence, ja pa cietas vielas virsmu izplatās piliens, kontakta leņķis samazinās. Tādējādi kontakta leņķis nodrošina apgrieztu proporcionalitāti slapināšanai. Kontakta leņķis, kas mazāks par 90°(zems kontakta leņķis), parasti norāda, ka virsma slapināšanai ir labvēlīga un šķidrums izplatīsies pa lielu virsmas laukumu. Kontakta leņķis, lielāks par 90° (augsts kontakta leņķis), galvenokārt nozīmē, ka virsma slapināšanai ir nelabvēlīga, tāpēc šķidrums samazina kontaktu ar virsmu un ieņem sfēriska piliena formu. Virsmas, ko slapina ūdens, var saukt par hidrofilām virsmām, bet neslapināmas virsmas var saukt par hidrofobām virsmām. Hidrofobās virsmas kontakta leņķis ir lielāks par 150°, parādot, ka gandrīz nav kontakta virsmai ar šķidrumu. Dažreiz tas tiek saukts par „Lotusa efektu”. Tabula parāda dažādus kontakta leņķus un atbilstošās cietviela/šķidrums un šķidrums/šķidrums mijiedarbības.
Augstas enerģijas virsmas pret zemas enerģijas virsmām
Citu veidu cietvielām ir vāji molekulu kristāli (fluorogļūdeņraži, ogļūdeņraži), kur molekulas turas kopā galvenokārt ar fizisko spēku (Van der Vālsa un ūdeņraža saites). Tā kā šīs cietvielas satur vājas saites pietiek pievadīt maz enerģijas, lai pārrautu šīs saites, tāpēc tās tiek sauktas par zemas enerģijas cietvielām. Atkarībā no izvēlētā šķidruma tipa virsmas var tikt pilnīgi vai daļēji slapinātas.
Zemas enerģijas virsmu slapināšana
Zemas enerģijas virsmas galvenokārt mijiedarbojas ar šķidrumu, izmantojot dispersijas (Van der Vālsa) spēku. Viliama Zismana darbos ir pāris atslēgas atklājumi: kad šķidruma piliens samazinās. Tādējādi viņš varēja izveidot lineāru attiecību starp cos(θ) un virsmas spraigumu (γLV), dažādiem organiskiem šķidrumiem. virsmas spriegums ir svarīgs parametrs, jo tas raksturīgs tikai cietvielām. ar atšķirībām atomu izvietojumā. Piemēram, ja virsmā ir sazarotas ķēdes, tās ir vājākas nekā virsmas ar taisnā ķēdē izvietotiem atomiem.
Ideālas cietas virsmas
Ideāla cieta virsma ir tā, kas ir perfekti līdzena, stingra, plakana ķīmiski homogēna un kontakta leņķis ir nulle. Nulles histerēze (definīcija: Fizikālās sistēmas reakcija pret ārējo iedarbību atkarībā no tā, vai šī mijiedarbība parādās pirmo reizi vai ir bijusi arī agrāk.) nozīmē, ka piliena leņķi abās pusēs ir vienādi. Turklāt uz ideālas virsmas piliens atgriezīsies oriģinālajā formā, pēc fiziskās iedarbības noņemšanas. Turpmākie vienādojumi būs precīzi tikai ideālām virsmām un ir derīgi, ja virsmas un piliens nekustas un fāzes robežlīnijā pastāv līdzsvars.
Enerģijas samazināšanas, trīs fāzēs
Līdzsvarā summārais spēks darbojas gar robežlīniju un starp šiem trīs posmiem spēkam jābūt nullei. Summārā spēka virziens gar katru saskarnes komponenti ir dots:
Vienkāršošana uz plaknes ģeometriju, Junga attiecība
Ja β fāze ir aizvietota ar stingru cietu virsmu, tad β = π, un otrs summārais spēks novienkāršojas līdz Junga vienādojumam.
kas parāda virsmas spraigumu starp trijām fāzēm: cietvielu, šķidrumu un gāzi. Pēc tam var prognozēt kontaktu leņķi starp pilienu uz cietas virsmas no zināšanām par iesaistītajām trim virsmas enerģijām. Šis vienādojums ir pielietojams arī tad, ja gāzes fāze ir cits šķidrums, kas nesajaucas ar otru pilienu šķidrajā fāzē.
Gludas virsmas un Junga kontakta leņķis
Junga vienādojums der, kad piliens balstās uz pilnīgi līdzenu un cietu virsmu. Daudzos gadījumos virmas ir tālu no šīs ideālās situācijas, un divas ir aprakstītas šeit: gadījums ar raupju, nelīdzenu virsmu un gadījums ar gludu virsmu, kas tomēr ir reālas (gandrīz gludas). Pat uz perfekti līdzenas virsmas piliens pieņem dažādus kontakta leņķus, sākot ar tā sauktiem pietuvināšanās kontakta leņķiem,, līdz tā sauktajiem attālināšanās kontakta leņķiem,. Līdzsvara kontakta leņķis var tikt aprēķināts no  un  kā  Tadmors ir konstatējis,
Junga-Duprē vienādojums un izplatīšanās koeficients
Junga-Duprē vienādojums (Tomass Jungs 1805, Levis Duprē 1855) diktē, ka γSG un γSL nevar būt lielāki par abu pārējo virsmu enerģiju summu. No šī ierobežojuma izriet, ka var prognozēt pilnīgu slapināšanu, kad γSG > γSL + γLG un nulles slapināšana, kad γSL > γSG + γLG. Junga-Duprē vienādojuma problēma ir, ka nav līdzsvara gadījuma starp 0 un 180°
Noderīgs parametrs, lai novērtētu slapināšanu ir izplatīšanās parametrs S,
Kad S > 0, šķidrums pilnīgi slapina virsmu (pilnīga slapināšana). Kad S < 0, tad ir nepilnīga slapināšana.
Kam fizikāli risinājumi θ. Kad S<0
Neideālas rupjas virsmas
Atšķirībā no ideālām virsmā, reālā virsma nav perfekti līdzena, stingra, un ķīmisko viendabīga. Šādas novirzes no idealitātes noved pie parādības, kuru sauc par histerēzi. Kontaktu leņķu histerēzi ir definēta kā starpība starp pietuvināšanās leņķi (θa) un attālināšanās (θr) kontakta leņķi.
Kontaktu leņķu histerēze ir būtiska kontakta līnijas nobīde, pēc kā seko piliena pievilkšanās vai atgrūšanās. Pietuvināšanās leņķis ir maksimālais stabilais leņķis, kur attālināšanās kontakta leņķis ir minimālais stabilais leņķis. Kontaktu leņķu histerēze parādās, jo ir vairāki termodinamiski stabili kontakta leņķi uz reālas cietvielas. Šie mainīgie termodinamiski stabilie stāvokļu leņķi ir zināmi kā metastabilie stāvokļi.
Piemēram, kustības fāzes robežās, iesaistot pietuvināto un attālināto kontaktu leņķi, ir pazīstama kā dinamiskā slapināšana. Kad kontakta līnija pietuvinās, pārklājot lielāku virsmu ar šķidrumu, kontakta leņķis tiek palielināts un galvenokārt ir saistīts ar kontakta līnijas ātrumu. Ja kontakta līnijas ātrums tiek palielināts bez ierobežojumiem, kontakta leņķis palielinās, un, kad tas sasniedz 180° gāzes fāze atradīsies plānā kārtā starp šķidrumu un cietvielu. Kinētiskajai enerģijai nav līdzsvara, kā rezultātā kontaktlīnija pārvietojas ar tik lielu ātrumu, un slapināšana nav iespējama. Rupjas virsmas tekstūras var iedalīt divās kategorijās: Homogēnās un heterogēnās. Homogēns slapināšanas režīms ir tad, kad šķidrums aizpilda nelīdzenās virsmas krokas. Heterogēns režīms ir, kur virsmas ir kā saliktas no divu tipu gabaliem. Tādām virsmām ir dažāda veida ietekme uz šķidrumu slapināšanas kontakta leņķiem. Keisija-Bakstera un Venzela modeļi ir divi galvenie, kas mēģina aprakstīt nelīdzenas, saliktas virsmas slapināšanu. Kaut gan šos vienādojumus var pielietot vienīgi tad, kad piliena izmērs ir ievērojami lielāks salīdzinot ar virsmas negludumiem.
Venzela modelis
Venzela modelis (Robert N. Wenzel 1936) apraksta homogēnus slapināšanas režīmus un ir definēts nākamajā vienādojumā par kontakta leņķi uz nelīdzenas virsmas. kur \theta^* ir šķietamais kontakta leņķis, kurš atbilst stabilajam līdzsvara stāvoklim. Nelīdzenuma koeficients r, ir lielums, kā virsmas nelīdzenums ietekmē homogēnu virsmu. Nelīdzenuma koeficients ir definēts kā patiesā laukuma attiecība pret šķietamo laukumu.
Keisija-Bakstera modelis
Kad jātiek galā ar heterogēnām virsmām, Venzela modelis nav pilnīgs. Sarežģītāks modelis ir vajadzīgs, lai izmērītu kā šķietamais kontakta leņķis mainās, kad dažādi materiāli ir iesaistīti. Kas ir heterogēna virsma ir izskaidrota izmantojot Keisija-Bakstera vienādojumu (Keisija likums):
kur rf ir slapjās virsmas laukuma nelīdzenuma koeficients un f ir cietvielas daļa, kas tiek slapināta ar šķidrumu. Svarīgi ir saprast, kad f=1 un rf=r, Keisija-Bakstera vienādojums, kļūst par Venzela vienādojumu. Ja ir daudz dažādu virsmas nelīdzenuma frakciju, katra frakcija no kopējās virsmas tiek apzīmēta ar f_{i}. Visu fi summa ir vienāda ar 1 no kopējās virsmas. Keisija-Bakstera vienādojumu var pārveidot šādā vienādojumā: Šeit γ ir Keisija-Bakstera virsmas spraigums starp šķidrumu un tvaiku, γi,sv ir cietvielas un tvaika virsmas spraigums katrai komponentei un γi,sl ir cietvielu šķidruma virsmas spriegums katrai komponentei. Gadījums, ko ir vērts pieminēt, ir, kad šķidruma piliens ir novietots uz paliktņa un izveido mazas gaisa kabatiņas zem tā. Šīs divu komponentu sistēmas gadījums ir parādīts: Šeit galvenā atšķirība, ko vajadzētu ievērot, ir, ka šeit nav virsmas spraigums starp šķidrumu un tvaiku otrajai virsmas spraiguma komponentei. Šis ir pieņēmuma dēļ, ka gaisa virsma, kas ir pakļauta, atrodas zem piliena un ir vienīgi cits substrāts sistēmā. Pēc tam vienādojums ir izteikts kā (1-f). Tāpēc Keisija vienādojums var vienkārši tikt atvasināts no Keisija-Bakstera vienādojuma. Eksperimentālie rezultāti attiecībā uz Venzela virsmas īpašībām salīdzinot ar Keisija-Bakstera sistēmu uzrādīja ietekmi uz Junga kontakta leņķi no 180 ° līdz 90 °, šo reģionu klasificē ar Keisija-Bakstera modeli. Šķidruma-gaisa kompozītu sistēma lielā mērā ir hidrofoba. Pēc šī punkta notiek asa pāreja uz Venzela režīmu, kas tika atrasts, kur piliens slapina virsmu, bet ne nelīdzenumu bedrītes.
Prekursora plēve
Ar augstas izšķirtspēju attēlu parādīšanos, zinātnieki sāka iegūt eksperimentālos datus, kuri viņus noveda pie jautājuma par Keisija-Bakstera vienādojumu, kad tiek aprēķināts šķietamais kontakta leņķis. Šī grupiņa zinātnieku pieņēma, ka šķietamais kontakta leņķis ir lielā mērā atkarīgs no trīskāršās līnijas, kura ir kontaktā ar heterogēno (nelīdzeno) virsmu, kura nevar balstīties uz nelīdzeno virsmu kā rakstīts teorijā. Teorijā pilienam būtu jāseko virsmas nelīdzenumam. Šīs trīskāršās līnijas locīšanās ir nelabvēlīga un nav novērojama reālās dzīves situācijās. Teorija, kas saglabā Keisija-Bakstera vienādojumu, kamēr tajā pašā laikā izskaidro trīskāršās līnijas locīšanās minimizētās enerģijas klātbūtnes stāvokli ar prekursora plēves ideju. Šī submikrometra biezuma plēvīte izvirza priekšā piliena kustību trīskāršās līnijas tuvumā. Turklāt šī prekursora plēve atļauj trīskāršajai līnijai locīties un ieņemt dažādas formas, kas sākotnēji tika uzskatīts, ka tas nav vēlams. Prekursora šķidrums ir novērots izmantojot vides skenēšanas elektronu mikroskopu (ESEM) virsmās, kurās ir poras. Ar prekursora plēves koncepta ievadu, trīskāršā līnija var sekot enerģētiski mainīgai uzbūvei un tomēr pareizi izskaidrot Keisija-Bakstera modeli.
==== „Ziedlapas efekts pret „Lotosa efektu’’ ==== Raksturīgā virsmas hidrofobija var tikt uzlabota sadalot virsmas tekstūru dažādos garumos un nelīdzenuma mērogos. Sarkanā roze izmanto šo priekšrocību izmantojot mikro un nanomikrostruktūras hierarhiju uz katras ziedlapas nodrošinot pietiekošu raupjumu superhidrofobijai. Precīzāk katrai rozes ziedlapai ir vesels kopums mikrokārpiņu uz virsmas un katra kārpiņai savukārt ir daudz nanokrokas. Termins „Ziedlapas efekts” apraksta faktu, ka ūdens piliens uz rozes ziedlapas virsmas ieņem sfērisku formu un nevar novelties no ziedlapas pat, ja tā ir „kājām gaisā”. Ūdens piliens saglabā sfērisko formu, ziedlapas superhidrofobitātes dēļ (kontakta leņķis apmēram 152.4°), bet nenovelsies, jo ziedlapas virsmai ir liels saistīšanās spēks ar ūdeni.
Kad salīdzina „ziedlapas efektu” ar „lotosa efektu” ir svarīgi atzīmēt pāris pārsteidzošas atšķirības. Virsmas struktūra lotosa ziedlapai un rozes ziedlapai var tikt izmantots, lai izskaidrotu divus dažādus efektus. Lotosa ziedlapai ir viendabīgi raupja virsma un maza kontaktu leņķu histerēze, kura nozīmē, ka ūdens piliens nevar slapināt mikrostruktūras krokas. Tas ļauj gaisam palikt krokās, izraisot heterogēnu virsmu no šāda sastāva: gaisa un cietvielas. Kā rezultātā saistīšanās spēks starp ūdens un cietvielas virsmu ir ļoti mazs, ļaujot ūdenim novelties viegli (tā ir „pašattīrīšanās parādība”).
No otras puses rozes ziedlapas mikro- un nanostruktūra ir lielāka mērogā kā lotosa lapas, kas ļauj šķidruma plēvei piepildīt struktūru. Lai gan šķidrums var iekļūtu lielāka mēroga krokās, bet tas nevar iekļūt mazākās krokās. Šis ir zināms kā Keisija piesātinātās slapināšanas režīms. Kad šķidrums var slapināt lielāka mēroga krokas, saistīšanās spēks starp ūdeni un cietvielu ir ārkārtīgi liels. Tas izskaidro kāpēc ūdens piliens nenokritīs pat, ja ziedlapa ir sasvērta jebkādā leņķī vai apgriezta otrādi. Kaut gan šis efekts izgāžas pie nosacījuma, ja ūdens piliena tilpums ir lielāks par 10 µl, jo balanss starp svaru un virsmas spraigumu ir pārsniegts.
Pāreja no Keisija-Bakstera uz Venzela modeli
Keisija-Bakstera modelī, piliens sēž saliktās virsmas augšā ar gaisu iesprostotu zem tā. Slapināšanas pārejas laikā no Keisija stāvokļa uz Venzela stāvokli, gaisa kabatas vairs nav termodinamiski stabilas un šķidrums sāk veidot kodolu no piliena vidus izveidojot "sēnes stāvokli". Iespiešanās nosacījums ir dots vienādojumā:
kur
Iespiešanās krokās izplatās ārpus piliena, lai mazinātu virsmas enerģiju līdz tā sasniedz piliena malas, tādējādi nonākot pie Venzela stāvokļa. Kontakta leņķis, pie kura izplatīšanās parādās atrodas starp 0 ≤ θ < π/2. Venzela modelis ir derīgs starp θC < θ < π/2. Ja kontakta leņķis ir mazāks kā θC, iespiešanās krokās izplatās ārpus piliena un šķidruma plēve izveidojās pa virsmu. Plēve izlīdzina virsmas nelīdzenumu un Venzela modelis vairs nav spēkā. Šajā stāvoklī, līdzsvara stāvoklis un Junga attiecība pagarinās:
Ar optimālu virsmas raupjumu ir iespējams iegūt pārvietojumu starp abiem superhidrofobiem reģioniem. Galvenokārt, jo raupjāka virsma, jo hidrofobāka tā ir.
Izplatīšanās dinamika
Pilnīgai slapināšanas situācijai, piliena rādiuss jebkurā izplatīšanās brīdī ir iegūstams pēc šādas funkcijas:
Virsmaktīvo vielu slapināšanas efekts
Daudzos tehnoloģiskajos procesos vajadzīga kontrolēta šķidruma izplatīšanās pa cietu virsmu. Kad piliens ir novietots uz virsmas, tas var slapināt pilnīgi, daļēji vai neslapināt virsmu. Samazinot virsmas spriegumu ar virsmaktīvajām vielām, neslapinošais materiāls var tikt izgatavots, lai kļūtu par daļēji slapinošu vai pilnīgi slapinošu materiālu. Piliena liekā brīvā enerģija (σ) uz ciets virsmas ir:
Balstīts uz šo vienādojumu, pārsniegtās brīvās enerģijas minimizēšana, kad γ samazinās, γSL samazinās, vai γSV palielinās. Virsmaktīvās vielas ir absorbētas uz šķidruma-tvaika, cietvielas-šķidruma un cietvielas-tvaika saskares, kas pārveido hidrofobo materiālu slapināšanas īpašības, lai samazinātu brīvo enerģiju. Kad virsmaktīvās vielas ir absorbētas uz hidrofobas virsmas, galvenās polārās grupas saskaras šķidrumā, ar asti norādot uz ārpusi. Citās hidrofobās virsmās, virsmaktīvās vielas var veidot divus slāņus uz cietvielas, izraisot, ka tā kļūst vēl hidrofobāka. Dinamiskais piliena rādiuss var būt raksturots kā piliens, kas sāk izplatīties. Tādā veidā kontakta leņķis mainās pamatā pēc šī vienādojuma:
Kad virsmaktīvā viela ir absorbēta, cietvielas-tvaika virsmas spraigums palielinās un piliena malas kļūst hidrofilas. Kā rezultātā, piliens izplūst pa virsmu.
Samīrs Nasrī
Samīrs Nasrī (Samir Nasri; dzimis Marseļā, Francijā) ir profesionāls franču futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Francijas futbola izlases dalībnieks.
Viņš parasti spēlē uzbrūkošā pussarga vai malējā pussarga pozīcijā, taču ir spēlējis arī centra pussarga pozīcijā. Spēles stila, prasmju dēļ dažreiz tiek salīdzināts ar franču futbola leģendu Zinedinu Zidānu.
Kajreru uzsācis jaunatnes klubos dzimtajā Marseļā. Deviņu gadu vecumā viņš pievienojās Olympique de Marseille kluba sistēmai un nākamos septiņus gadus pavadīja šī kluba jaunatnes akadēmijā. 2004. gada septembrī viņš debitēja kluba sastāvā pret Sochaux. 2005. gadā kluba sastāvā izcīnīja UEFA Intertoto kausu. 2006.—2007. gada sezonā S. Nasrī tika atzīts par labāko jauno spēlētāju. 2008. gada jūnijā spēlētājs pievienojās Anglijas Premjerlīgas klubam Arsenal, ko pārstāv vēl joprojām. 2011. gada augustā pievienojās Manchester City.
Francijas izlases sastāvā startējis 2008. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Marseille
Manchester City
Individuālie sasniegumi
Brieži (Rožkalnu pagasts)
Brieži (arī Brīži) ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1,6 km no pagasta centra Rimicāniem, 9,1 km no novada centra Vecvārkavas un 196,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V682 (Špoģi–Arendole–Vecvārkava–Sīļi).
1676. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1676. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš atradās Kurzemes hercogistē ar autonomijas tiesībām. Vidzemes novads ietilpa Zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province.
Ābeļu salas
Ābeļu salas ir salu grupa Daugavā augšpus Jēkabpils. Izvietojušās Daugavas ielejas paplašinājumā iepretī Ābeļiem un Lašiem upes kreisajā krastā un Daugaviešiem, Rudzīšiem un Rogāļiem labajā krastā, administratīvi pieder Jēkabpils novada Ābeļu pagastam. Salu grupu veido divas lielākās salas — Burkānu sala (47 ha) un Fogtu sala (24 ha) un 5—8 mazākas saliņas. No upes labā krasta salas atdala galvenā Daugavas gultne, no kreisā — Barana atteka, bet Burkānu salu no Fogtu salas atdala Kumiņa caurteka. Vidējais augstums ir 6—8 metri virs Daugavas mazūdens līmeņa, mazākajām salām — 1—5 metri. Salas klāj meži, krūmāji, Burkānu salā arī pļavas, lauki. Burkānu sala apdzīvota — 3 viensētas. Burkānu salas ziemeļu galā Kaupres pilskalns un senkapi.
Apollo 12
Apollo 12 jeb AS-507 bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) Apollo programmas kosmosa kuģa sestais pilotējamais lidojums, otrā nolaišanās uz Mēness virsmas. Tā startēja 1969. gada 14. novembrī, četrus mēnešus pēc Apollo 11. Kamēr komandmoduļa pilots Ričards Gordons palika Mēness orbītā, komandieris Čārlzs “Pīts” Konrāds un Mēness moduļa pilots Elans Bīns uz Mēness virsmas pavadīja vienu dienu un septiņas stundas. Viņi veica divas iziešanas uz Mēness, apmeklējot arī agrāk nolaidušos automātisko zondi Surveyor 3. Visi trīs astronauti 24. novembrī veiksmīgi atgriezās uz Zemes.
Apkalpe
Dublieru apkalpe:
Starts
Apollo 12 tika palaists 16:22:00 UTC ar nesējraķeti Saturn V (AS-507) no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-39A. Pacelšanās notika lietainā laikā, vējam sasniedzot 280,9 km/h, kas bija lielākais visu Apollo lidojumu laikā.
36,5 sekundes pēc pacelšanās Saturn V iespēra zibens, kas pa jonizēto izplūdes gāzu plūsmu izlādējās zemē. Servisa moduļa (SM) degvielas šūnu aizsargķēdes konstatēja pārslodzes un atvienoja visas trīs degvielas šūnas, kā arī lielāko daļu komandmoduļa (CSM) instrumentu. Otrs spēriens 52. sekundē atslēdza orientācijas lodes indikatoru, kas darbojās uz žiroskopa bāzes. Telemetrijas straume lidojuma vadības centrā pienāca izkropļota. Neraugoties uz to, Saturn V turpināja lidot normāli; zibens nebija ietekmējis raķetes vadības sistēmu, kas darbojās neatkarīgi no komandmoduļa.
Pēc visu trīs degvielas šūnu izslēgšanās komandmoduļa sistēmas darbojas tikai no akumulatoru baterijām, kas nespēja uzturēt normālu 75 ampēru palaišanas slodzi 28 voltu līdzstrāvas kopnē. Viens no maiņstrāvas invertoriem bija atslēdzies. Šo strāvas padeves problēmu dēļ vadības panelī iespīdējās gandrīz katra brīdinājuma lampiņa un izraisīja lielu daļu ierīču darbības traucējumu.
Elektrības, vides un patēriņa pārvaldnieks (Electrical, Environmental and Consumables Manage, EECOM) Džons Ārons atcerējās līdzīgu telemetrijas atteices gadījumu agrākā testā, kad bija sabojājies barošanas avots signālu sagatavošanas elektronikai (signal conditioning electronics) (SCE), kas neapstrādātos signālus no instrumentiem pārveidoja standarta spriegumos, lai tie būtu derīgi kosmosa kuģa instrumentu displejiem un telemetrijas kodētājiem. Ārons iesaucās: "Lidojums, EECOM. Izmēģiniet SCE uz Aux", ar to domājot, ka SCE jāpārslēdz uz rezerves barošanas avotu. Šis slēdzis visiem nebija labi zināms, un ne lidojumu direktors Džeralds Grifins, ne komunikators ar apkalpi Džeralds Karrs, ne misijas komandieris Pīts Konrāds to uzreiz nesaprata. Mēness moduļa pilots Elans Bīns, kas sēdēja labajā sēdeklī kā kosmosa kuģu sistēmu inženieris, atcerējās SCE slēdzi no mācību atgadījuma pirms gada, kad bija notikusi tāda pati kļūme. Ārona ātrā domāšana un Bīna atmiņa izglāba misiju no ārkārtas pārtraukšanas, un Ārons vēlāk izpelnījās “tērauda acu raķetes vīra” reputāciju. Bīns degvielas šūnas ieslēdza atpakaļ līnijā, un ar telemetrijas atjaunošanos lidojums veiksmīgi turpinājās.
Nokļuvusi Zemes pagaidu orbītā, apkalpe rūpīgi pārbaudīja savu kosmosa kuģi, pirms atkal iedarbināja S-IVB trešo pakāpi, lai veiktu ieiešanu trajektorijā uz Mēnesi. Zibens spēriens nebija nodarījis nekādus nopietnus pastāvīgus bojājumus.
Ceļš uz Mēnesi
Pēc moduļu pārkārtošanās manevra Apollo 12 tika atvirzīts drošā attālumā no pēdējās raķešpakāpes un sāka lidojumu uz Mēnesi. Raķešpakāpi S-IVB bija paredzēts ievadīt Saules orbītā. Tika iedarbināta S-IVB palīgdzinēju sistēma, un atlikusī degviela izplūda, mēģinot pakāpi palēnināt, lai aizlidotu garām Mēness aizmugurējai malai (Apollo kosmosa kuģi vienmēr tuvojās Mēness priekšējai malai). Pēc tam Mēness gravitācijai vajadzēja pakāpi "iemest" Saules orbītā. Neliela kļūda stāvokļa vektorā Saturn vadības sistēmā izraisīja S-IVB aizlidošanu garām Mēnesim pārāk lielā augstumā, nesasniedzot Zemes atstāšanas ātrumu. Tā palika pusstabilā Zemes orbītā pēc Mēness pārlidojuma 1969. gada 18. novembrī. 1971. gadā raķešpakāpe beidzot atstāja Zemes orbītu, bet pēc 31 gada tā uz īsu brīdi atkal nokļuva Zemes orbītā. To atklāja amatieru astronoms Bils Jeņs (Bill Yeung), kurš objektam piešķīra pagaidu apzīmējumu J002E3, pirms tas tika noteikts kā mākslīgs objekts.
18. novembrī 03:47:23 UTC Apollo 12 iegāja Mēness orbītā.
Aptuveni četras stundas pirms atvienošanās Konrads un Bīns pārgāja mēness modulī. 19. novembrī 04:16:02 UTC mēness modulis atvienojās no komandmoduļa.
Nolaišanās uz Mēness
Apollo 12 mēness modulis nosēdās 1969. gada 19. novembrī 06:54:35 UTC Vētru okeāna vietā, kurā agrāk bija nolaidušās vairākas automātiskās stacijas (Luna-5, Surveyor 3 un Ranger 7). Starptautiskā Astronomijas savienība, to atzīstot, nosauca šo reģionu par Mare Cognitum (Iepazītā jūra). Nosēšanās vietas Mēness koordinātas bija 3,01239° dienvidu platuma, 23,42157° rietumu garuma. Vēlāk šī nosēšanās vieta Mēness kartēs tika saukta par Statio Cognitum. Konrāds un Bīns oficiāli nedeva nosaukumu savai nolaišanās vietai, lai gan Konrāds bija iesaucis iecerēto nosēšanās laukumu par “Pīta stāvvietu” (Pete's Parking Lot).
Otrās nolaišanās uz Mēness viens no uzdevumiem bija vingrināties nosēsties pēc iespējas precīzāk mērķī, kas būtu nepieciešams turpmākajām Apollo misijām. Lielākā daļa nolaišanās tika vadīta automātiski, un manuālo vadību Konrāds pārņēma 30 metru augstumā no Mēness virsmas. Atšķirībā no Apollo 11, kad Neilam Ārmstrongam bija jāizmanto manuālā vadība, lai nolaižamo aparātu novirzītu no datora nospraustā mērķa, kas bija nosēts ar akmeņiem, Apollo 12 izdevās nolaisties paredzētajā mērķī — gājiena attālumā no Surveyor 3, kas bija nolaidies uz Mēness 1967. gada aprīlī.
Tā kā “Pīta stāvvieta” tuvumā izskatījās nelīdzenāka nekā paredzēts, Konrāds mēness moduli nosēdināja piemērotākā vietā. Lai novērstu iespēju, ka Mēness putekļi (nolaišanās laikā tos paceļ mēness moduļa dzinējs) varētu pārklāt Surveyor 3, Apollo 12 bija paredzēts nosēsties ne tuvāk par 360 m no automātiskas stacijas. Nosēšanās sanāca aptuveni 183 m no Surveyor 3, un raķešdzinēja izplūdes gāzes izraisīja liela ātruma smilšu strūklu. Vēlāk gan tika secināts, ka smilšu strūkla notrausa vairāk putekļu nekā piegādāja uz Surveyor; izrādījās, ka zonde kopš nosēšanās bija pārklāta ar plānu putekļu slāni, kas piešķīra tai dzeltenbrūnu nokrāsu, un katra virsmas daļa, kas bija pakļauta Apollo tiešajai smilšu strūklai, bija atguvusi sākotnējo balto krāsu.
Uz Mēness virsmas
Pēc nosēšanās astronauti dažas minūtes palika gatavībā veikt avārijas startu no Mēness. Tā kā avārijas situācijas nebija, viņi saņēma lidojuma vadības centra atļauju sākt gatavoties pirmajai iziešanai uz Mēness virsmas.
Pirmā iziešana
Pirmais uz virsmas (115 stundas 22 minūtes pēc starta) izkāpa Konrāds. Viņa pirmie vārdi bija: "O-ho-ho! Vecīt, Nīlam tas varēja būt mazs, bet man tas ir garš." Tā Konrāds jokoja par faktu, ka viņš bija mazliet īsāks par Nīlu Ārmstrongu. Kā vēlāk uz Zemes Konrāds atzinās, viņš bija noslēdzis 500 dolāru derības ar reportieri Orianu Fallaci (Oriana Fallaci), ka viņš teiks šos vārdus, lai pierādītu, ka NASA nebija instruējusi Nīlu Ārmstrongu, ko teikt, kad viņš uzkāpa uz Mēness. Viņš nemaz neplānoja saņemt derību naudu.
Konrāds savāca pirmos Mēness grunts paraugus. Viņa kājas dziļi iegrima putekļos, un ejot, tās vajadzēja celt augstu. Putekļi nosēdās uz skafandra un visiem priekšmetiem, ko izmantoja astronauti. Pēc viņu vērtējuma, putekļu slāņa dziļums bija ievērojami lielāks nekā Apollo 11 nolaišanās vietā.
Bīns izkāpa uz Mēness apmēram pusstundu pēc Konrāda. Lai uzlabotu televīzijas attēlu kvalitāti no Mēness, ar Apollo 12 tika nogādāta krāsu kamera (atšķirībā no Apollo 11 melnbaltās kameras). Apmēram pēc pusstundas kamera sabojājās. Visi mēģinājumi salabot kameru neizdevās. Viens no astronautiem pat viegli iesita ar āmuru, kas izraisīja krāsainas joslas, bet tad attēls atkal pazuda. Speciālisti uz Zemes secināja, ka ir cietis gaismas jutīgais Secondary Electron Conduction (SEC) elektronu lampas slānis. Acīmredzot Bīns uz 10 — 15 sekundēm kameru netīšām bija pavērsis tieši pret sauli vai pret mēness moduļa korpusu, kas atstaroja saules starus. Mēģinājumi salabot kameru turpinājās arī otrajā iziešanas laikā uz Mēness virsmas, bet tie nevainagojās panākumiem. Kamera tika atgriezta uz Zemi, lai analizētu bojājumu iemeslus (tā dēļ vēlāk nācās atstāt uz Mēness aptuveni sešus kilogramus grunts paraugu, kas tika savākti pirmās iziešanas laikā).
Astronauti uzstādīja iekārtas, kas veica Mēness seismoloģijas, saules vēja plūsmas un magnētiskā lauka mērījumus un nosūtīja mērījumus uz Zemi. Instrumenti tika pieslēgti automātiskajai stacijai Apollo Lunar Surface Experiments Package (ALSEP), kas enerģiju ieguva no radioizotopu termoelektriskā ģeneratora un varēja darboties ļoti ilgu laiku. Apollo 11 rīcībā esošie instrumenti nebija tik daudzveidīgi un nebija izstrādāti, lai darbotos ilgtermiņā. Viņi arī savāca Mēness iežu komplektu. Konrāda un Bīna pirmā iziešana uz Mēness virsmas ilga aptuveni četras stundas. Turklāt skafandra autonomās dzīvības nodrošināšanas sistēmas krājumi netika izlietoti pilnībā.
Atgriezušies mēness modulī, astronauti skafandru sistēmas uzpildīja ar ūdeni un skābekli. Pēc tam viņi paēda un likās gulēt (Konrāds gulēja skafandrā, baidīdamies, ka, ja viņš to novilks, mēness putekļi izplatīsies pa visu kabīni). Pēc miega perioda viņi paēda un sāka gatavoties otrajai iziešanai.
Otrā iziešana
Mēness kabīnes lūka bija atvērta 131. stundā 32. minūtē kopš starta. Konrāds nokāpa uz Mēness virsmas apmēram pēc astoņām minūtēm, Bīns — pēc piecpadsmit minūtēm. Viņi sakārtoja vienu no zinātniskajiem instrumentiem (bija nokritis jonizācijas manometrs) un sāka vākt grunts paraugus, vienlaikus mutiski raksturojot apkārtni. Konrāds krāteros divreiz iemeta nelielus akmeņus, ko reģistrēja iepriekšējā dienā uzstādītais seismometrs.
Astronauti konstatēja, ka paraugus vieglāk ir savākt ar rokām nevis ar instrumentiem. Kad viens no viņiem noliecās, lai paņemtu paraugu, otrs turēja viņu aiz siksnas. Vienreiz Konrāds nokrita, bet, kā viņš norādīja, uz Mēness kritiens notiek tik lēni, ka nav iespējams sabojāt skafandru uz akmeņiem.
Viņi pietuvojās krāterim, kur atradās Surveyor 3, un sāka kāpt lejā. Grunts nogāzes bija cietas un nebirstošas, tāpēc drošināšana ar virves palīdzību nebija nepieciešama. Piegājuši pie aparāta, astronauti ziņoja, ka tas nav baltā krāsā kā starta laikā, bet gan brūnā, turpretī grunts ap to bija pelēka. Viņi nofotografēja un apskatīja zondi, kā arī demontēja dažas tās detaļas, tai skaitā kameru.
Florensio Kampomaness
Florensio Kampomaness (es;, Manila - , Bagio) bija Filipīnu starptautiskais meistars šahā (1958) un starptautiskās šaha federācijas (FIDE) prezidents no 1982. līdz 1995. gadam.
Izglītība
1948. gadā beidzis Filipīnu Universitāti Manilā ar bakalaura grādu politoloģijā. Pēc tam turpinājis izglītību ASV. 1951. gadā ieguvis maģistra grādu Brauna Universitātē Providensā. 1954. gadā aizstāvējis doktora grādu Džordžtaunas Universitātē Vašingtonā.
Apollo 12
Otrā iziešana
Gordons pa to laiku orbītā no komanmoduļa uzņēma Mēness virsmas multispektrālās fotogrāfijas.
Florensio Kampomaness
Šahista karjera
Kampomaness ir bijis divkārtējais Filipīnu čempions šahā (1956, 1960). Piecas reizes (1956, 1958, 1960, 1962, 1966) pārstāvējis savu valsti Pasaules šaha olimpiādēs. Interesanti, ka 1960. gada olimpiādē Leipcigā Kampomaness zaudējis Mihailam Tālam, kuram tā ir bijusi pirmā oficiālā partija pēc Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīnīšanas. 1958. gadā FIDE piešķīra Kampomanesam starptautiskā meistara nosaukumu (IM).
Apollo 12
Atgriešanās
Starts no Mēness notika 20. novembrī 14:25:47 UTC, 142 stundas 03 minūtes 47 sekundes pēc lidojuma laika. Uzturēšanās laiks uz Mēness virsmas bija 31 stunda 31 minūte 4 sekundes.
Mēness moduļa pacelšanās pakāpes un komandmoduļa saslēgšanās notika 17:58:20 UTC. Tuvošanos no komandmoduļa filmēja Ričards Gordons, un tā tika pārraidīta televīzijā. Pēc saslēgšanās Konrāds un Bīns ar putekļu sūcēju notīrīja skafandrus un priekšmetus, kas bija jāpārnes uz komandmoduli. Divas stundas pēc saslēgšanās viņi pārgāja uz šo komandmoduli.
Florensio Kampomaness
Avārija un nāve
2007. gadā februārī Turcijā Kampomaness guva savainojumus autoavārijā un ārstējās intensīvajā terapijā. Tomēr cienījamais vecums neļāva pilnībā atveseļoties, un 2010. gada pavasarī viņš nomira.
Apollo 12
Atgriešanās
20:21:31 UTC mēness moduļa pacelšanās pakāpe tika atvienota, un komandmodulis ar palīgdzinēju palīdzību tika novirzīts drošā attālumā. Pēc tam pēc komandas no Zemes tika iedarbināts pacelšanās pakāpes dzinējs, un tā nokrita uz Mēness punktā ar koodrdinātēm 3,94° D 21,20° R. Seismometri, ko astronauti bija atstājuši uz Mēness virsmas, uzrādīja vibrācijas vairāk nekā stundu.
Apkalpe pavadīja papildu dienu Mēness orbītā, fotografējot.
173. lidojuma stundā, 46. apriņķojumā ap Mēnesi laikā tika ieslēgts galvenais dzinējs, un kosmosa kuģis tika ievadīts trajektorijā lidojumam uz Zemi. Atceļā uz Zemi Apollo 12 apkalpe piedzīvoja (un nofotografēja) Saules aptumsumu, Zemei aptumšojot Sauli.
Komandmoduļa atvienošana no servisa nodalījuma notika 245. lidojuma stundā.
Nolaišanās uz Zemes
Apollo 12 komandmodulis nolaidās 1969. gada 24. novembrī 20:58:24 UTC Klusajā okeānā, aptuveni 800 km uz austrumiem no Amerikas Samoa, 4,5 km no aviācijas bāzes kuģa USS Hornet.
Ūdenī nolaižamais aparāts sākotnēji bija nostājies nepareizā stāvoklī (ar dibenu uz augšu), bet pēc dažām minūtēm ar piepūšamiem balonu pludiņiem tika pagriezts paredzētajā stāvoklī. Apgriešanās laikā 16 mm kamera izkrita no kronšteina un iesita Bīnam pa pieri, viņš uz brīdi bija bezsamaņā. Vēlāk astronautam tika uzliktas sešas šuves.
Stundu pēc nolaišanās helikopters astronautus nogādāja uz kuģa. Pēc tam viņus nogādāja uz Pago Pago starptautisko lidostu Tāfunā, no kurienes C-141 kravas lidmašīnā viņi aizlidoja uz Honolulu.
Jups Heinkess
Josefs "Jups" Heinkess (de, dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists un futbola treneris, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Rietumvācijas futbola izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Lielāko daļu savas spēlētāja karjeras pavadījis Borussia Mönchengladbach komandā. Četras reizes kļuvis par Vācijas Bundeslīgas čempionu, bet 1974–75. gada sezonā ieguvis UEFA kausu. Divas sezonas bijis Bundeslīgas labākais vārtu guvējs, bet 1975–76. gada sezonā Eiropas kausa labākais vārtu guvējs. Ar 220 vārtiem, viņš ir ceturtais visu laiku labākais Bundeslīgas vārtu guvējs.
Ar Rietumvācijas futbola izlasi uzvarējis 1972. gada Eiropas čempionātā un 1974. gada FIFA Pasaules kausā.
Trenera karjera
1979. gadā, 34 gadu vecumā kļuvis par Borussia Mönchengladbach galveno treneri. Šajā amatā viņš nostrādāja 8 gadus. 1987. gadā Heinkess kļuva par Bayern Munich treneri. Ar Bayern Munich komandu Heinkess divas reizes ieguva Vācijas Bundeslīgas titulu. Vēlāk bijis Spānijas komandu Athletic Bilbao un Tenerife, kā arī Vācijas kluba Eintracht Frankfurt galvenais treneris. 1997–98. gada sezonu pavadījis Real Madrid komandā. Lai gan komanda La Liga turnīrā finišēja tikai ceturtajā vietā, viņš palīdzēja Real Madrid komandai iegūt pirmo UEFA Čempionu līgas titulu kopš 1966. gada. Vēlāk vadījis Benfica, Athletic Bilbao, FC Schalke 04, Borussia Mönchengladbach un Bayer Leverkusen. 2011. gadā kļuvis atkal par Bayern Munich treneri. Ar Bayern komandu izcīnīja Bundeslīgas titulu, UEFA Čempionu līgas trofeju un Vācijas kausu. 2013. gadā atzīts par FIFA gada treneri. 2013. gada jūnijā Heinkess paziņoja, ka pametīs Bayern komandu. 2017. gada oktobrī Heinkess tika apstiprināts par Bayern Munich galveno treneri līdz 2017–18. gada sezonas beigām, aizvietojot Karlo Ančeloti. Pēc vēlviena Bundeslīgas titula, Heinkess noslēdza savu trenera karjeru.
Spēlētāja karjera
Borussia Mönchengladbach
Rietumvācija
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Bayern Munich
Real Madrid
Schalke 04
Individuālie sasniegumi
Rīgas aplenkums (1700)
Rīgas aplenkums Lielā Ziemeļu kara sākumā ilga septiņus mēnešus no 1700. gada 21. februāra līdz 19. septembrim. Saksijas kūrfirstistes karaspēks Polijas karaļa Augusta II vadībā nespēja ieņemt Rīgas cietoksni. Vidzemes landtāgs noraidīja Livonijas hercogistes izveidošanu Polijas-Lietuvas vasaļatkarībā.
Lihtenšteina olimpiskajās spēlēs
Lihtenšteina olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1936. gada, kad tā pirmoreiz startēja gan vasaras olimpiskajās spēlēs, gan arī ziemas olimpiskajās spēlēs. Līdz šim Lihtenšteina nav piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs — 1956. gada vasaras, 1980. gada vasaras (saistībā ar boikotu) un 1956. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Rīgas aplenkums (1700)
Priekšvēsture
1698. gada augustā Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Augusts II un Krievijas cars Pēteris I tikās Ravas-Ruskas pilsētiņā tagadējā Rietumukrainā un nolēma, ka Zviedrijai jāatņem Baltijas provinces, pie kam Vidzeme un Igaunija pienāksies Polijai-Lietuvai, bet Ingrija un Karēlija Krievijai. Vēlāk aliansei pievienojās Dānijas-Norvēģijas kopvalsts. Livonijas muižnieki pilnvaroja fon Patkulu 1699. gada augustā Varšavā parakstīt Vidzemes un Igaunijas bruņniecības padošanās aktu Augustam II un viņa pēcnācējiem (t.i. Saksijas kūrfirstiem). Koalīcijas vienošanās galīgajā formā tika noslēgta 1699. gada 21. novembrī Preobraženskā (tagad — Maskavas daļa), par uzbrukuma plānošanu bija atbildīgs ģenerālmajors Johans Reinholds fon Patkuls. Gatavojoties karam, Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators Ēriks Dālbergs nostiprināja Rīgas un citu Vidzemes cietokšņu nocietinājumu sistēmas.
Lihtenšteina olimpiskajās spēlēs
Lai gan pēc platības un iedzīvotāju skaita Lihtenšteina ir maza valsts, tā olimpiskajās spēlēs līdz šim ir izcīnījusi 10 olimpiskās medaļas. Visas šīs medaļas ir izcīnītas ziemas olimpiskajās spēlēs, kalnu slēpošanas sacensībās. Lihtenšteina ir vienīgā valsts, kas ir ieguvusi medaļas ziemas olimpiskajās spēlēs un vienlaikus tai nav nevienas medaļas vasaras olimpiskajās spēlēs. Tai ir visvairāk medaļu uz vienu valsts iedzīvotāju — 1 medaļa uz 3600 valsts iedzīvotājiem.
Rīgas aplenkums (1700)
Aplenkuma norise
Pēc Patkula plāna Saksijas karaspēka uzbrukumam Rīgai bija jānotiek 1699. gada Ziemassvētkos. Zemgales pierobežā Jānišķos ģenerāļa Paikula vadībā ieradās četri daragūnu un trīs kājnieku pulki (apmēram 7000 sakšu karavīru). Tomēr, uzzinot par cietokšņa aizsardzības mobilizāciju, atlika uzbrukumu līdz 1700. gada februārim.