cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hilzeni
Vēsture
Dzimtas priekšteči cēlušies no Vācu ordeņa bruņiniekiem no Ekelnas, sauktiem par Hilzeniem (von Eckeln genannt Hülsen). Pēc Livonijas konfederācijas sadalīšanas Hilzeni kalpoja Polijas-Lietuvas kopvalsts valdniekiem un kļuva par vienu no ietekmīgajām Latgales šļahtas dzimtām. Ježijs Konstantīns Hilzens (ap 1660-1737) bija Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta stārasts. Par Hilzenu dzimtmuižu šajā laikā kļuva Dagda. Savos īpašumos Dagdā un Kaunatā 1727. gadā Hilzeni dibināja jezuītu misiju (missio Hilzeniana), aicinādami jezuītus izplatīt kristīgo ticību un rūpēties par zemnieku izglītošanu. Viņa dēls Jans Augusts Hilzens (1702-1767), kļuva par Minskas vaivadu (1754) un Inflantijas vaivadijas kastelānu (1744), uzrakstīja vēsturisku apcerējumu par Latgali Inflanty w dawnych swych… (1750). Viņa vecākais brālis Ježijs Nikolajs Hilzens (1692-1775) bija Smoļenskas diecēzes bīskaps, ilgstoši dzīvoja Dagdā, tulkoja un rakstīja garīga satura grāmatas. Krietnu daļu no saviem līdzekļiem Hilzeni ziedoja jezuītu misijas darbam, Dagdas katoļu baznīcas (1743) un slimnīcas celšanai. Hilzenu dzimta sāka arī Viļakas, Bukmuižas, Stoļerovas, Pildas, Osvejas, Baltinavas katoļu baznīcu celtniecību.
Kapteiņa Arasenas sala
Kapteiņa Arasenas sala (es) ir neapdzīvota Čīlei piederoša sala Ugunszemes arhipelāgā Dienvidamerikas pašos dienvidos. Administratīvi ietilpst Magaljanesas reģiona Magaljanesas provinces Puntaarenasas komūnā.
Hilzeni
Vēsture
Savukārt viņa dēls Juzefs Hilzens (1736-1786) bija Inflantijas vaivadijas kastelāns (no 1760), Minskas vaivads (no 1767), Mstislavas vaivads (no 1770). Savā 1783. gadā sacerētajā testamentā piešķīra saviem dzimtļaudīm „mūžīgu brīvību”, bet divas trešdaļas mantojuma ar Hilzenu-Šadursku fonda palīdzību novēlēja zinātnes un mākslas veicināšanai, jaunu slimnīcu un nespējnieku māju celšanai.
Uz Prūsiju un Pomerāniju izceļojušie Hilzeni sadalījās Arnsdorfas un Vīzes (Wiese) atzaros, kas 1840. gadā ieguva mantojamu grāfu titulu.
Suņa sirds (filma)
Sižets
Filmas notikumi norisinās Maskavā neilgi pēc Oktobra revolūcijas. Profesors Filips Preobraženskis pēta organismu atjaunošanās iespējas un iecerējis veikt eksperimentu — pārstādīt sunim cilvēka hipofīzi un dzimumdziedzerus. Uz ielas profesors atrod klaiņojošu suni un to ar ēdienu ievilina savās mājās. Sunim dod vārdu Šariks, profesora darbinieki viņu labi aprūpē. Šariks pie sevis prāto, kāpēc gan viņu pieņēmuši tik labā vietā. Viņš nezina, ka ar viņu veiks eksperimentu. Pēc kāda laika profesors saņem ziņu, ka kautiņā miris kāds dzērājs un huligāns Kļims Čugunkins, kas kļūst par orgānu donoru profesora eksperimentam. Pēc orgānu pārstādīšanas sunim Šarikam notiek izmaiņas un drīz Šariks jau līdzinās cilvēkam. Ziņas par eksperimenta panākumiem izplatās. Profesors Šariku aizved uz zinātnisko sanāksmi parādīt saviem kolēģiem.
Par Šariku ieinteresējas arī mājas komitejas priekšsēdētājs Švonders. Viņš izsniedz Šarikam dokumentu uz Poligrāfa Šarikova vārda, iekārto darbā pie klaiņojošo dzīvnieku ķeršanas. Šarikovam īpaši padodas klejojošu kaķu ķeršana. Viņš saka, ka "sajūt tos ar sirdi". Būdams komunistiski noskaņots aktīvists, Švonders veicina Šarikova pašapziņu, propagandē strādnieku tiesības pretstatā visādiem inteliģentiem. Šarikovam arvien vairāk izpaužas no donora Kļima mantotās negatīvās rakstura īpašības. Šarikovs uzvedas rupji, raksta sūdzības par profesoru, demolē dzīvokli. Beigās profesoram nekas cits neatliek, kā atkal veikt operāciju Šarikovam, šoreiz pacientam pārstādot atpakaļ suņa hipofīzi, un drīz vien viņš atkal kļūst par suni Šariku.
Kapteiņa Arasenas sala
Ģeogrāfija
Sala uzvietojusies Ugunszemes arhipelāga rietumos. Magelāna šaurums ziemeļaustrumos to atdala no kontinenta Bransvikas pussalas, Magdalenas un Kokbērna šaurumi austrumos un dienvidos — no Lielās Ugunszemes, bet Akvalisnana šaurums rietumos — no Klerensa salas. Sala kalnaina, augstākais punkts 1158 m vjl. Krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu. Piekrastē daudz mazāku saliņu, lielākā no kurām ir Djego sala dienvidu piekrastē. Salā valda vēss piejūras klimats, biežs lietus un stiprs rietumu vējš. Virsotnēs saglabājušies nelieli ledāji. Sala ietilpst Alberto de Agostini nacionālā parka teritorijā.
Vēsture
Salas kalnainības un resursu trūkuma dēļ tā bijusi neapdzīvota, un tikai epizodiski to apmeklējuši kaveskari un jamani, kuri tur ieguva dzelzs pirītu — minerālu, kas nepieciešams uguns ieguvei. Pirmie no eiropiešiem salas krastus apsekoja britu ekspedīcija Filipa Pārkera Kinga vadībā ar kuģiem Hope un Beagle, kas atklāja jūrasšaurumus, kas atdala salu no pārējām Ugunszemes salām. Nodēvēta par godu čīliešu kara lidotājam Djego Arasenam.
Eliša Grejs
Eliša Grejs (dzimis, miris ) bija amerikāņu inženieris un izgudrotājs.
Viens no kompānijas Western Electric dibinātājiem. Tiek uzskatīts par sintezatora izgudrotāju. Neveiksmīgi apstrīdēja tiesā Aleksandra Bella tiesības uz telefona patentu, jo iesniedza telefona patenta pieteikumu gandrīz vienlaicīgi ar Bellu.
Daugavas hidroelektrostacijas
Daugavas hidroelektrostacijas ir Daugavas hidroelektrostaciju kaskāde Latvijas un Baltkrievijas teritorijā. Ideja par vairāku HES būvi uz Daugavas radusies jau 1910. gadā, bet nodomu izjauca Pirmais pasaules karš.
Abisālais līdzenums
Abisālais līdzenums ir dziļūdens līdzenums okeāna lielieplakās, pārejas zonā, kā arī malas jūru ieplakās. Abisālie līdzenumi aizņem apmēram 40% no okeānu gultnes un atrodas 2500—5500 metru dziļumā.
Abisālo līdzenumu kontakta veidi ar kontinentiem
Abisālie līdzenumi parasti atrodas kontinentālo nogāžu pakājē, turklāt eksistē trīs dažādi veidi, kā kontinenti robežojas ar abisālajiem līdzenumiem:
Panika pie Nokarenās klints
"Panika pie Nokarenās klints" (en) ir 1975. gada Austrālijas mistērijas filma, kuras režisors ir Pīters Vīrs. Filmā galvenās lomas atveido Reičela Robertsa, Dominiks Gvards, Helēna Morsa un Džeki Vīvere. Filma ir balstīta uz Džoanas Lindsijas 1967. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu.
Filma stāsta par četru skolnieču un viņu skolotājas pazušanu 1900. gada Valentīndienā pie Hanging Rock klints Austrālijā.
Filmas "Panika pie Nokarenās klints" pirmizrāde notika. Filma bija gan kritiski, gan komerciāli veiksmīga un radīja starptautisku uzmanību "Austrālijas jaunā viļņa" kustībai. Kritiķi īpaši slavēja filmas vizuālo stilu un mūziku. Vairāku kritiķu vērtējumā tā ir atzīta par vienu no visu laiku labākajām Austrālijas filmām. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 91% vērtējums.
Sižets
1900. gadā, Valentīna dienā Epljardas privātās meiteņu skolā tiek organizēts pikniks pie Hanging Rock klints. Skolniece Miranda kopā ar draudzenēm Merionu, Irmu un Edīti ar skolotājas atļauju dodas uz klinti, lai to izpētītu tuvāk. Netālu no virsotnes, šķietami kāda nezināma spēka ietekmē, visas četras meitenes aizmieg. Arī piknika vietā visi ir aizmiguši, izņemot matemātikas skolotāju, kura pēta ģeometrijas mācību grāmatu un klinti. Meitenes pamostas un visas, izņemot Edīti, būdamas transa stāvoklī, dodas tālāk. To piedzīvojot, Edīte kliedzot skrien atpakaļ uz piknika vietu. Atgriežoties atpakaļ skolā, tiek konstatēts, ka pazudusi ir arī matemātikas skolotāja Makkovas jaunkundze. Par meiteņu pazušanu ir īpaši satriekta skolniece Sāra, kurai ar Mirandu bija īpaša saikne.
Skolas direktore Epljardas kundze paziņo Sārai, ka viņas klātbūtne skolā ir apdraudēta, jo viņas aizbildnis nav ne veicis maksājumus, ne sazinājies. Šī iemsala un Mirandas zaudējuma dēļ Sāra kļūst aizvien nomāktāka, un viņa kalponei atklāj, ka pirms viņa ar aizbildņa palīdzību ieradās skolā, viņa kopā ar brāli dzīvoja bērnu namā, kur piedzīvoja vardarbību. Viņa arī vienai no skolotājām atklāj, ka Miranda zināja, ka viņa pazudīs uz visiem laikiem.
Epljardas kundze paziņo Sārai, ka viņa tiks atgriezta bērnu namā. Nākamajā dienā Alberts pastāsta Maiklam, ka viņš redzēja sapni ar savu pazudušo māsu, atklājot, ka tā ir Sāra, kas viņu apciemo. Tikmēr Epljardas kundze paziņo, ka Sāra ir devusies atpakaļ uz bērnu namu. Nākamajā rītā skolas dārznieks nelielā siltumnīcā atrod Sāras līķi, kas acīmredzami tur ir iekritis no skolas jumta. Viņš ieiet Epljardas kundzes kabinetā, lai viņu informētu, bet redz viņu sēru kleitā ar sapakotām mantām, nereaģējot skatoties uz priekšu.
Filmas beigās, rādot ainas no piknika, policijas seržanta balss paziņo, ka Epljardas līķis vēlāk tika atrasts pie klints, acīmredzot nokrītot no tās, un ka Mirandas, Merionas un Makkrovas meklēšana bez rezultātiem turpinājās vairākus gadus, viņu pazušanai paliekot par noslēpumu.
Afīfs el Bizrī
Afīfs el Bizrī (dzimis 1914. gadā Sidonā, miris 1994. gada 28. janvārī Damaskā) bija Sīrijas Republikas armijas virsnieks, ģenerālleitnants, ģenerālštāba vadītājs. Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas pastāvēšanas gados mācījies Damaskas Militārajā akadēmijā; 1940. gadā nosūtīts mācīties uz Franciju, kur iepazinies ar komunisma un marksisma ideoloģiju. 1941. gadā viņš iesaistījās Rašida Ali Kajlani militārajā dumpī Irākā pret britu varu. 1945. gadā el Bizrī tika arestēts par pretošanos franču pārvaldei Sīrijā un izsūtīts uz Libānu, taču jau pēc pāris nedēļām viņš izbēga no ieslodzījuma un atgriezās Sīrijas armijā.
Pēc demokrātijas atjaunošanas, 20. gadsimta 50. gadu vidū el Bizrī aizstāvēja sociālisma ieviešanu Sīrijā un kļuva par dedzīgu Ēģiptes prezidenta Nāsera atbalstītāju. 1957. gada augustā prezidents Šukri al-Kuvatli iecēla el Bizrī par Sīrijas armijas ģenerālštāba priekšnieku.
Šajā laikā Sīrija veidoja aizvien ciešākas attiecības ar Ēģipti un iegādājās ieročus no PSRS. el Bizrī izmantoja savu amatu, lai Sīrijas armijā palielinātu Nāsera atbalstītāju skaitu un veiktu savu pretinieku tīrīšanas. 1957. gadā el Bizrī izveidoja un vadīja armijas tribunālu kas tiesāja ne tikai virsniekus, bet arī vairākus parlamenta deputātus, kas tika apvainoti nelikumīgā līdzekļu saņemšanā no Jordānijas, Irākas un Libānas, lai gāztu Damaskas valdību. Bizrī pieaugošā ietekme armijā un valdībā izraisīja Sīrijas krīzi, kas gandrīz izraisīja reģionālu bruņoto konfliktu. 1957. gada beigās un 1958. gada sākumā aizvien aktīvāk notika Sīrijas politiķu sarunas ar Nāseru par Sīrijas un Ēģiptes apvienošanos. 1958. gada janvārī el Bizrī kopā ar vairākiem virsniekiem, neinformējot Sīrijas valdību, devās uz Kairu, lai lūgtu Nāseru īstenot abu valstu apvienošanos.
1958. gada 1. februārī prezidenti Nāsers un al-Kuvatli parakstīja vienošanos par Apvienotās Arābu Republikas izveidošanu. el Bizrī cerēja ieņemt augstus amatus jaunās valsts pārvaldē, taču Nāsers viņu atlaida no armijas. el Bizrī atkal bēga uz Libānu, no kurienes izplatīja aicinājumus virsniekiem gāzt esošo AAR un izveidot jaunu federāciju, kurā Sīrijai būtu līdzvērtīgas tiesības ar Ēģipti.
el Bizrī atbalstīja Abd al-Karima al-Nahlavi 1961. gada 28. septembrī īstenoto apvērsumu, kas atjaunoja Sīrijas neatkarību. Ņemot vērā el Bizrī iepriekšējo gadu uzvedību, viņš gan netika uzaicināts atgriezties valdībā vai armijā. Pēc 1963. gada 8. marta apvērsuma el Bizrī atkal bēga no Sīrijas un atgriezās 1965. gadā, atlikušo dzīvi neiesaistoties politikā.
Remko Pasvērs
Remko Pasvērs (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Pasvērs pārstāv Eredivisie komandu Ajax.
Iepriekš spēlējis Nīderlandes komandās Twente, Heracles Almelo, Go Ahead Eagles, PSV Eindhoven un SBV Vitesse.
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2022. gadā, 38 gadu vecumā kļūstot par vēsturē otru vecāku izlases debitantu.
Sasniegumi
PSV
Ajax
Kāans Ajdinčelebi
Biogrāfija
Pārstāvējis Turciju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2013. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 2012. gadā Stambulā pārstāvējis Turcijas 3. komandu Pasaules šaha olimpiādē. Bijis Eiropas skolēnu šaha čempionātu laureāts: 2012. gadā ieņēmis trešo vietu U9 vecuma grupā, bet 2014. gadā bijis otrais U11 vecuma grupā.
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — tāllēkšana vīriešiem
Tāllēkšana vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no sešām laukuma disciplīnām un viena no četrām lēkšanas disciplīnām.
Sacensības tika aizvadītas 7. aprīlī Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 9 sportisti no 7 valstīm.
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba un bronzas medaļas.
Rekordi
Par olimpisko rekordu tāllēkšanā kļuva ASV sportista Ellerija Klārkas rezultāts. Viņa rezultāts bija 6 metri un 35 centimetri. Šis rekords pastāvēja līdz nākamajām 1900. gada Parīzes vasaras olimpiskajām spēlēm.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Klāss Oldenburgs
Klāss Oldenburgs (sv, dzimis, miris ) bija zviedru izcelsmes amerikāņu skulptors, vislabāk pazīstams ar savām publiskajām mākslas instalācijām, kas parasti ir lielas ikdienas priekšmetu kopijas. Vēl viena viņa darba tēma ir ikdienas priekšmetu mīkstās skulptūru versijas. Daudzi viņa darbi tapuši sadarbībā ar sievu Kosji van Brūgenu, kas nomira 2009. gadā. Oldenburgs dzīvoja un strādāja Ņujorkā.
Dalītā tunelēšana
Dalītā tunelēšana jeb (en) ir datortīklu koncepts, kurš ļauj lietotājam vienlaikus piekļūt dažādiem domēniem kā piemēram publiskajam tīklam (internetam) un lokālajam tīklam (LAN) vai teritoriālajam tīklam (WAN) vienlaicīgi izmantojot to vienu un to pašu tīkla savienojumu. Šo savienojumu parasti nodrošina lokālā tīkla (LAN) tīkla karte, bezvadu tīkla (WiFi) karte un VPN klients.
Piemēram lietotājs izmanto virtuālā privātā tīkla (VPN) klientu kas izveido savienojumu uz korporatīvo tīklu atrodoties viesnīcā un izmantojot viesnīcas bezvadu tīklu. Lietotājs ar iespējotu dalīto tunelēšanu var piekļūt failu serveriem, datu bāzes serveriem, pasta serveriem un citiem resursiem korporatīvajā tīklā un vienlaicīgi piekļūt globālā tīmekļa resursiem. Kad lietotājs izveido savienojumu ar interneta resursiem (tīmekļa vietnēm, FTP vietnēm utt.), savienojuma pieprasījums iet cauri tieši viesnīcas piedāvātai tīkla vārtejai, neizmantojot izveidoto VPN tuneli.
Dalītā tunelēšana dažkārt tiek kategorizēta atkarībā no tā, kā tas viss ir konfigurēts. Dalīto tuneli kas konfigurēts tikai tā, lai tuneļa plūsma tiktu novirzīta specifisku galamērķu sasniegšanai sauc par dalīti iekļauto (split-include) tuneli. Bet ja konfigurēts tā, lai pieņemtu visu plūsmu izņemot to kura paredzēta specifisku galamērķu sasniegšanai, to sauc par dalīti izslēgto (split-exclude) tuneli.
Vu valoda
Vu valoda (吳語, ) ir viena no ķīniešu valodām (dialektu grupām), kas pamatā ir izplatīta Jandzi upes lejtecē, tas ir, Šanhajā, Džedzjanas provincē un Dzjansu provincē. Kopējais šīs valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 80 miljoniem. Tā ir otra lielākā ķīniešu valoda pēc runātāju skaita uzreiz aiz mandarīnu valodas. Salīdzinājumā ar citām ķīniešu valodām, vu valodu uzskata par mīkstāku un vieglāku. Šīs valodas izplatītākie dialekti ir šanhajiešu dialekts, kā arī veņdžou dialekts un sudžou dialekts.
Melu teorija
"Melu teorija" (en) ir amerikāņu seriāls, ko izveidoja Samuels Baums. To pārraidīja TV kanāls Fox laika posmā no līdz. Seriālam ir trīs sezonas, kopumā ir iznākušas 48 sērijas. Seriāla galvenais varonis doktors Laitmens un viņa kolēģi no "Laitmena grupas" palīdz dažādu noziegumu izmeklēšanā ar psiholoģijas un ķermeņa valodas palīdzību.
Oleksandrs Usiks
Oleksandrs Usiks (uk; dzimis 1987. gada 17. janvārī Simferopolē, Ukrainā) ir ukraiņu bokseris, bijušais pasaules čempions svara kategorijā līdz 90,7 kilogramiem WBO, WBC, WBA un IBF versijās, 2012. gada vasaras olimpisko spēļu čempions boksā (svara kategorijā līdz 91 kilogramam), 2011. gada pasaules čempions (līdz 91 kilogramam) un 2008. gada Eiropas čempions (līdz 81 kilogramam).
2017. gada 9. septembrī O. Usiks 2017.—2018. gada Pasaules boksa supersērijas ceturtdaļfinālā ar tehnisko nokautu uzvarēja Vācijas bokseri Marko Huku, bet 2018. gada 27. janvārī Arēnā Rīga supersērijas pusfinālā pēc tiesnešu vairākuma lēmuma bija pārāks par latviešu bokseri Mairi Briedi, saglabājot WBO čempiona titulu, iegūstot Briedim piederošo WBC čempiona titulu un kvalificējoties supersērijas finālam. 21. jūlijā Maskavā viņš supersērijas finālā pēc tiesnešu vienbalsīga lēmuma pārspēja Krievijas bokseri Muratu Gasijevu un kļuva par Supersērijas čempionu, iegūstot Muhameda Ali trofeju. ASV sporta žurnāls Sports Illustrated atzina Usiku par 2018. gada labāko bokseri.
2019. gada 27. martā Usiks paziņoja par atteikšanos no WBA čempiona jostas pirmajā smagajā svarā, jo ir pārgājis uz smagsvaru kategoriju. Viņa debijas cīņa smagsvaru kategorijā sākotnēji bija ieplānota 18. maijā pret Karlosu Takamu, taču Usika traumas dēļ tika atlikta.
2022. gada 26. februārī O. Usiks mudināja Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu atsaukt Krievijas iebrukumu Ukrainā, kas bija sācies 24. februārī. Dažas dienas vēlāk O. Usiks un bokseris Vasilijs Lomačenko devās uz Ukrainu, lai pievienotos valsts teritoriālās aizsardzības spēkiem, lai gan marta beigās O. Usiks pameta Ukrainu, lai trenētos revanša mačam ar Entoniju Džošua.
Mazgavieze
Mazgavieze ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Gaviezes pagastā. Izvietojusies pagasta dienviddaļā Otaņķes upes krastā pie autoceļa V1225 5 km no pagasta centra Gaviezes, 13,5 km no novada centra Grobiņas un 219 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies pie bijušās Gaviezes (Gavieznes) pusmuižas (Klein-Gawesen) centru.
Melisa Bonija
Melisa Bonija (dzimusi 1993. gada 23. janvārī) ir Šveices smagā metāla dziedātāja un dziesmu autore. Viņa ir simfoniskā metāla grupas Ad Infinitum dibinātāja un vokāliste, kā arī grupu Dark Side of the Moon, Evenmore un Rage of Light vokāliste.
Svētā Jēkaba ceļš Latvijā
Svētā Jēkaba ceļš Latvijā ir Svētā Jēkaba ceļa gabals Latvijā, kas sadalīts 24 posmos ar kopējo garumu 562 km.
Vēsture
2019. gada nodibināja Latvijas Sv. Jēkaba ceļa asociāciju, kas līdz 2020. gadam veica ceļa marķēšanu no Rīgas līdz Žagarei, 2021. gadā marķēšanu posmos Rīga – Skaistkalne, 2022. gadā tā turpināja marķēšanu ceļa Vidzemes posmos.
Gaita
Svētā Jēkaba ceļš Latvijā sākas pie Latvijas—Igaunijas robežas Valkas pilsētā un 12 posmos ved līdz Rīgai (280 km):
Aiz Rīgas ceļš sadalās divos atzaros — pirmais atzars līdz Žagarei aiz Latvijas-Lietuvas robežas (133 km, 6 posmi):
Otrais atzars līdz Skaistkalnei pie Latvijas-Lietuvas robežas (149 km, 6 posmi):
No Rožu ielas
Valsts jauniešu drāmas teātris "No Rožu ielas" nosaukts Jurija Harmelina vārdā (mo) ir teātris Kišiņevā, Moldovas galvaspilsētā. Atrodas Botanica mikrorajonā Kuza-Vode ielā, 19/3.
Jurija Harmelina pilsētas jauniešu drāmas teātris "No Rožu ielas" ir režisora Jurija Harmelina, projekts kura unikalitāte slēpjas faktā, ka mākslinieki savu radošo karjeru sāk no bērnības Pilsētas teātra licejā, studējot specializētos priekšmetus, pēc tam saņemot profesionālo specialitāti Slāvu universitātes aktieru nodaļā. Licejs-universitāte-teātris — šī kombinācija ir vienīgā Eiropā.
Valsts mākslas teātrī “No Rožu ielas” iestudētas vairāk nekā divi simti klasiskā un modernā izrāžu. Teātris aktīvi ceļo NVS valstīs, Eiropas Savienības valstīs (tajā skaitā Latvijā) un Izraēlā.
2020.—2021. gada KHL sezona
2020.—2021. gada KHL sezona ir trīspadsmitā Kontinentālās hokeja līgas sezona, kas sākās. Regulārajā sezonā piedalījās 23 komandas, kas iedalītas 4 divīzjās. Tāpat kā iepriekšējās sezonās starp komandām, kas piedalījās turnīrā, bija arī Rīgas "Dinamo".
Komandas
Komandas sadalītas 2 konferencēs: Rietumu konference un Austrumu konference. Rietumu konference sadalīta Harlamova divīzijā un Černišova divīzijā. Austrumu konference sadalīta Bobrova divīzijā un Tarasova divīzijā.
Attiecīgi šajā sezonā komandas sadalītas šādi:
Jānis Dobelis
Jānis Dobelis (dzimis, miris ) bija Latvijas futbolists, treneris un tiesnesis. Dobelis aizvadīja 426 reģistrētas futbola spēles.
No 1934. gada līdz 1936. gadam Dobelis spēlēja Liepājas FK Olimpija, 1936. gadā kļūstot par Latvijas futbola čempionu. 1937. gadā Dobelis pārgāja uz RFK, kura sastāvā 1937. gadā izcīnīja pirmo Latvijas kausu. Jānis Dobelis ir spēlējis Latvijas valstsvienības sastāvā. No 1945. līdz 1949. gadam Dobelis trenēja Rīgas "Dinamo" futbola un hokeja klubus. 1949. gadā Jānis Dobelis, viens no pirmajiem trijiem Latvijas futbolistiem, kļuva par PSRS sporta meistaru. Dobelis bija Latvijas PSR republikas kategorijas futbola tiesnesis.
Ģimene
J. Dobelis bija precējies ar Antoniju Dobeli (dz. Barkāni) un viņu ģimenē uzauguši divi dēli — Juris Dobelis un Andrejs Dobelis.
SpaceX CRS-24
SpaceX CRS-24 bija ASV uzņēmuma SpaceX bezpilota kravas kosmosa kuģa Cargo Dragon lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju NASA Commercial Resupply Services 2 (CRS-2) programmā. Cargo Dragon orbītā tika palaists 2021. gada 21. decembrī; nolaižamais aparāts uz Zemes atgriezās 2022. gada 25. janvārī.
CRS-24 lidojumam tika izmantota Cargo Dragon kapsula C209, kas jau pabijusi kosmosā 2021. gada jūlijā (SpaceX CRS-22). Nesējraķetei tika izmantota jauna pirmā pakāpe (sērijas numurs B1069).
Derīgā krava
Cargo Dragon kopējā kravas masa augšupceļā bija 2989 kg. Hermētiskais nodalījums bija piepildīts ar 2081 kg kravas (kopā ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā bija: zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (1119 kg), mantas un pārtika apkalpei (386 kg), stacijas rezerves daļas un aprīkojums amerikāņu segmentam (328 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (182 kg), datoru materiāli (33 kg).
Kravā bija nanopavadoņi (DAILI, GASPACS, PATCOOL, TARGIT), ko paredzēts palaist brīvā lidojumā no Nanoracks palaišanas iekārtas NRCSD, un nanopavadoņi (GT-1, Light-1 un vēl viens neidentificēts), ko paredzēts palaist no Mitsui Bussan Aerospace iekārtas J-SSOD.
Nehermētiskajā kravas sekcijā bija ASV Kosmisko Spēku programmas Space Test Program 908 kg krava: STP-H7 un STP-H8.
No stacijas atpakaļ uz zemi tika nogādātas aptuveni 2,2 tonnas kravas. Tajā bija zinātnisko pētījumu paraugi, kā arī bojātas vai atkārtoti izmantojamas iekārtas, to skaitā skafandrs.
Timotijs Pīks
Timotijs Naidžels Pīks (Timothy Nigel Peake, dzimis ) ir Apvienotās Karalistes Armijas gaisa spēku virsnieks rezervē, lidotājs, Eiropas Kosmosa aģentūras kosmonauts.
SpaceX CRS-24
Lidojuma gaita
Cargo Dragon tika palaists 10:07:08 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Block 5 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-39A. Pēc derīgās kravas atdalīšanas raķetes pirmā pakāpe nosēdās uz peldošās platformas Just Read the Instructions (JRTI) Atlantijas okeānā.
Timotijs Pīks
Pīka pirmais kosmiskais lidojums sākās 2015. gada decembrī, dodoties uz SKS ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-19M. Bija SKS-46 un SKS-47 lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2016. gada jūnijā.
SpaceX CRS-24
Lidojuma gaita
22. decembrī 08:41 UTC kravas kuģis automātiskā režīmā saslēdzās ar SKS pie Harmony moduļa augšējai pieslēgvietai pievienotā adaptera PMA-3 saslēgšanās mezgla IDA-3.
Thjendionas ala
Thjendionas ala (, izrunā:, burtiskā tulkojumā — "Paradīzes ala") ir ala Fonņas-Kebana nacionālajā parkā Vjetnamā. Alas kopējais garums ir aptuveni 31 km. To 2005. gadā atklāja vietējie iedzīvotāji un pirmos piecus kilometrus no alas izpētīja Britu alu izpētes asociācija (BCRA; British Cave Research Association) zinātnieki. Tā ir garāka ala Fonņas-Kebana nacionālajā parkā, kas ir bagāts ar daudzām garām alām. Alas eju augstums brīžam sasniedz pat 100 m un platums pat 150 m.
Tūristiem ala ir atvērta kopš, un tikai 1 km no tās ir pieejama apskatīt gribētājiem.
Guberņas muiža
Guberņas muiža jeb Gubernementes muiža bija kroņa muiža tagadējās Bolderājas un Spilves apkaimēs Hapaka grāvja kreisajā krastā. Muižiņa nav saglabājusies, uz tās zemes mūsdienās atrodas Guberņciems.
Vēsture
Muižas nosaukums radies 17. gadsimtā, kad Zviedru Vidzemes laikos tā piederēja Hansam fon Ferzenam (Fersen), kas bijis Rīgas gubernators no 1675. gada un Narvas gubernators no 1682. gada. Tā atradās Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā. 1690. gadā muižu reducēja, tā kļuva par kroņa muižu. 19. gadsimta beigās šeit atradās brāļu Bērziņu kokzāģētava.
Līdzstrāvas ģenerators
Līdzstrāvas ģenerators ir līdzstrāvas elektriskā mašīna, kas darbojas ģeneratora režīmā. Tā pārveido mehānisko enerģiju līdzstrāvas elektriskajā enerģijā.
Uzbūve
Par līdzstrāvas ģeneratora uzbūvi skatīt: Līdzstrāvas mašīna.
Darbība
Līdzstrāvas ģeneratoram tiek pievadīta mehāniskā enerģija, ar nemainīgu ātrumu griežot ģeneratora rotoru. Statorā novietotais ierosmes tinums pieslēgts nelielas jaudas līdzsprieguma (nemainīga sprieguma) avotam, un tajā plūst ierosmes strāva, radīdama nekustīgu un nemainīgu magnētisko lauku. Rotoru griežot, enkura tinuma vadi šķērso magnētiskā lauka spēka līnijas, un katrā no tiem inducējas elektrodzinējspēks (EDS).
,
kur E ir enkurā inducētais EDS, B ir statora magnētiskā lauka indukcija, v ir enkura vada kustības ātruma komponente, kas vērsta perpendikulāri magnētiskā lauka spēka līnijām.
N pola zonā un S pola zonā EDS virzieni ir pretēji. Tā kā katrs enkura vads pārmaiņus nonāk abu polu zonās, katrā enkura vadā inducējas laikā mainīgs EDS. Kolektora uzdevums ir ne tikai pieslēgt kustīgam rotoram ārējo ķēdi, bet arī iegūt uz ģeneratora spailēm līdzspriegumu.
Neatkarīgas ierosmes jeb svešierosmes ģenerators
U=E-R_eI_e,  kur U ir līdzstrāvas ģeneratora enkura ķēdes spriegums, E ir enkurā inducētais EDS, R_e ir enkura pretestība, I_e — strāva.
I=I_e; ierosmes strāva I_{ie} nav atkarīga no enkura strāvas I_e, savukārt, enkura ķēdē un ārējā ķēdē plūst viena un tā pati strāva.Ģenerators darbojas normāli, ja tā rotors tiek griezts ar pastāvīgu ātrumu (n=const) un magnētiskā plūsma nemainās (\Phi =const, līdz ar to ). Tad enkurā inducējas nemainīgs EDS. Šajos apstākļos iegūst ģeneratora ārējo raksturlīkni U=f(I), mainot slodzes strāvu no tukšgaitas (I=0) līdz nominālajai vērtībai (I_N). No tās redzams, ka, slodzes strāvu palielinot, spriegums uz ģeneratora spailēm samazinās. Parasti sprieguma relatīvā izmaiņa no tukšgaitas (U=E) līdz nominālajam režīmam (U_N) nepārsniedz 5 % (2,5 . . . 5 %). Ja paturpināt ārējo raksturlīkni, līdz tā sasniedz abscisu asi, tiek iegūta īsslēguma strāva. Mainot slodzes pretestību (strāvu), darba punkts pārvietojas pa mehānisko raksturlīkni n=f(M), mainās spriegums uz ģeneratora spailēm. Par ģeneratora sprieguma regulēšanu sauc iespēju mainīt U, ja nemaina slodzes pretestību (strāvu). To regulējot, tiek mainīta ārējā raksturlīkne, kas iespējams, tikai mainot EDS: mainīt rotora griešanas ātrumu vai mainīt magnētisko plūsmu ar ierosmes strāvas palīdzību. Otrais paņēmiens ir vienkāršāks, jo to īsteno ar regulēšanas reostatu ierosmes ķēdē. Samazinot ierosmes strāvu, samazinās magnētiskā plūsma un samazinās EDS — iegūst ārējo raksturlīkni ar samazinātu spriegumu.
Tukšgaitas raksturlīkne E=f(Iie) rāda, kā jāmaina ierosmes strāva, lai iegūtu vajadzīgo EDS. EDS var izmērīt tikai tukšgaitas režīmā, kad tas vienāds ar spriegumu. Ierosmes strāvu palielinot, magnētiskā plūsma un EDS kopumā pieaug, taču tukšgaitas raksturlīknei ir sarežģītāka forma. Pirmkārt, EDS inducējas rotējošā enkurā arī tad, ja ierosmes strāvas nav, jo statora polos saglabājas magnētisms. Otrkārt, kad EDS jau sasniedzis zināmu vērtību, mašīnas magnētiskās ķēdes piesātinājuma dēļ magnētisko lauku palielināt kļūst arvien grūtāk. Treškārt, uzņemot tukšgaitas raksturlīkni, novērojama histerēze — EDS vērtības pie vienas un tās pašas ierosmes strāvas ir atšķirīgas atkarībā no tā, vai Iie palielina vai samazina.
Šai elektriskajai mašīnai jaudu bilance atšķiras no citu mašīnu bilances, jo tai mehāniskā jauda (jauda uz vārpstas) ir tikai daļa no pievadītās jaudas. Daļu pievadītās jaudas veido ierosmes ķēdei pievadītā elektriskā jauda.
Neatkarīgās ierosmes ģeneratora trūkums ir tāds, ka ierosmes ķēdes barošanai vajadzīgs atsevišķs līdzstrāvas avots.
Pašierosmes ģenerators
Pašierosmes līdzstrāvas ģeneratoram ierosmes strāvu nodrošina paša ģeneratora EDS.
Paralēlās ierosmes ģenerators
Paralēlās ierosmes līdzstrāvas ģeneratora ierosmes ķēde ar paralēlās ierosmes tinumu un regulēšanas reostatu pieslēgta paralēli enkuram. Enkurā neliels EDS ir arī tad, ja ierosmes strāvas nav. No šī EDS ierosmes ķēdē rodas neliela strāva, kas palielina magnētisko plūsmu, kas, savukārt, palielina EDS. Šis process turpinās, kamēr ierosmes strāvas turpmāko pieaugšanu neierobežo ierosmes ķēdes pretestība (to regulē ar reostatu).
EDS, momenta un enkura ķēdes sprieguma vienādojumi ir tādi paši kā svešierosmes ģeneratoram. Strāvu vienādojums:
,
no tā redzams, ka enkura strāva sadalās divās nevienādās daļās: slodzes strāvā un ierosmes strāvā.
No paralēlās ierosmes ģeneratora ārējā raksturlīknes redzms, ka spriegums samazinās, palielinoties slodzes vai enkura strāvai. Šādam ģeneratoram raksturlīknes kvalitāte ir sliktāka nekā svešierosmes ģeneratoram, proti, sprieguma izmaiņa atkarībā no slodzes ir lielāka. EDS nav nemainīgs, jo ierosmes ķēde pieslēgta paša ģeneratora spriegumam. Sprieguma izmaiņa no tukšgaitas līdz nominālajam režīmam ir 8. . . 15 %. Samazinot slodzes pretestību, kura līknes sākumā (tukšgaitā) R_r=\infin, slodzes strāva palielinās un spriegums samazinās maz, taču, strāvai sasniedzot kritisko vērtību I_{kr} (2 . . . 2,5 I_N), spriegums sāk samazināties tikpat ātri kā slodzes pretestība un strāva vairs nepalielinās. Turpinot samazināt slodzes pretestību, spriegums samazinās vēl straujāk un strāva sāk samazināties līdz pat I_{is} (īsslēgums).
Strūklaka (filma)
"Strūklaka" (en) ir 2006. gada ASV filma, kuras režisors ir Darens Aronovskis. Tā ir episka drāma, kas apvieno fantāzijas, vēstures un zinātniskās fantastikas elementus. Galvenās lomas filmā tēlo Hjū Džekmens un Reičela Vaisa. Filmai ir trīs sižeta līnijas, kurās Džekmens un Vaisa spēlē dažādus tēlus — mūsdienu zinātnieku un viņa ar vēzi slimo sievu, konkistadoru un viņa karalieni, un kosmosa ceļotāju tālā nākotnē. Filmas galvenā tēma ir mīlestība un cilvēka mirstīgums.
Sākotnēji Aronovskis bija iecerējis "Strūklaku" uzņemt, iekļaujoties 70 miljonu dolāru budžeta robežās, galvenās lomas uzticot Bredam Pitam un Keitai Blanšetai, bet Pita atteikšanās no sadarbības un uzņemšanas izmaksu pārsniegšana noveda pie tā, ka kompānija Warner Bros nolēma pārtraukt filmas veidošanu. Režisors pārrakstīja scenāriju un rada iespēju iekļauties 35 miljonu dolāru budžetā, uzaicinot galvenajām lomām Hjū Džekmenu un Reičelu Vaisu. Filmēšana galvenokārt norisinājās Monreālā, Kvebekā. Lai samazinātu filmas izmaksas, galveno vizuālo efektu izveidei režisors izmantoja makrouzņemšanas tehnoloģiju.
Filmas pirmizrāde notika 2006. gada 2. septembrī Venēcijas Starptautiskajā kinofestivālā. ASV un Kanādā filmu uzsāka demonstrēt 2006. gada 22. novembrī. Kritiķu atsauksmes par šo filmu nebija vienprātīgas, taču kopš izlaišanas tā ir ieguvusi ievērojamu statusu kā kulta filma.
Sižets
Darens Aronovskis ir uzsvēris, ka notikumi, kas risinās filmā attēlotajos laika periodos, kurus vienu no otra šķir piecsimt gadu, ir brīvi interpretējami.
Gados jaunai sievietei Īzijai Kreo (Reičela Vaisa) ir progresējošs smadzeņu audzējs. Īzijas vīrs, onkologs Toms Kreo, izmisīgi cenšas atrast līdzekli, kas varētu viņa sievu glābt, tam ziedodams pat iespēju pabūt kopā ar Īziju tai īsajā laika sprīdī, ko viņai vēl atlicis dzīvot. Toms meklē zāles, iespējams, tās varētu pagatavot no Centrālamerikā augoša koka iegūta ekstrakta.
Īzija lūdz Tomu pabeigt viņas grāmatu "Avots", šī grāmata simboliski stāsta par viņas slimību kā inkvizīciju, kas paverdzina viduslaiku Spāniju.
Viena no grāmatas sižeta līnijām ir konkistadora Tomasa Verdes veiktie mitoloģiskā dzīvības koka meklējumi Centrālamerikas mūžamežā. Toms lasa manuskriptu slimnīcā pēdējā naktī pirms Īzijas nāves.
Toms laiku pa laikam redz sapni: caurspīdīgā lodveida kapsulā, kurā atrodas dzīvības koks, viņš krīt uz mirstošu zvaigzni. Sapnis saplūst ar realitāti: savā laboratorijā Toms raudzījās uz dzeltenu lampu, kad viņam ienāca prātā, ka zāles varētu iegūt no kāda īpaša Gvatemalā augoša koka. Sapnī šī dzeltenā lampa pārvērtusies par zvaigzni, bet zāļu meklējumi — par krišanu uz to. Sapnī ir elementi, kas iespiedušies Toma atmiņā spēcīgā emocionāla saviļņojuma periodā. Kapsula krīt uz zvaigzni Šibalba (Xibalba), kuru sieva neilgi pirms nāves viņam rādīja, stāstot par maiju ticējumiem. Toreiz abi kopā lūkojās zvaigznēs un Īzija iztēlojās, kā viņu dvēseles sastapsies, kad zvaigzne ies bojā. Toms runā ar Koku, kuru Īzija pieminēja, Koks viņam asociējas ar dzīvību un viņa sievu (matiņi uz Koka mizas ir dzīvi, tāpat kā matiņi uz sievas kakla). Sapnī viņš izrotā savu ķermeni ar gredzenveida tetovējumiem, sākot ar kreisās rokas zeltnesi, reālajā dzīvē viņš bija uzsācis ar sievas dāvināto tintes spalvu apzīmēt vietu uz pirksta, kur vajadzētu atrasties pazaudētajam laulības gredzenam. Vairākkārt sapnī atkārtojas brīdis, kad Īzija aicina Tomu iziet pastaigāties, bet viņš pastrupi atbild, ka ir aizņemts. Toms izjūt spēcīgu vainas apziņu par šo īstenībā notikušo incidentu, un pēdējā sapņa epizodē (jau pēc Īzijas nāves) viņš tomēr izvēlas pastaigu.
Sapnī Toms lūdz Koku pagaidīt, jo viņš jau ir gandrīz sasniedzis mērķi. Taču, tāpat kā reālajā dzīvē, Toms nepagūst, un Koks sāk nokalst (Īzija mirst). Toms ir solījis Īzijai, ka pabeigs grāmatu, taču nezina, kā to izdarīt, un tas viņu sadusmo. Toms lūdz, lai Īzija atstāj viņu mierā, bet redz viņu kā Spānijas karalieni, kas jautā, vai viņš atbrīvos Spāniju no verdzības. Toms saprot, ka viņa patiesā verdzība ir bailes no nāves, kas uzvarēja Īziju, un atbrīvojas no tām.
Sapnī Toms apzinās, ka ilgas pēc mūžīgās dzīves ir bezjēdzīgas, un saprot, kā pabeigt grāmatu, kuras pēdējā, vēl Īzijas uzrakstītajā lappusē maiju priesteris nogalina konkistadoru. Grāmatas nobeigumā konkistadors Tomass Verde mirst, padzēries dzīvības koka sulu, un caur viņa ķermeni izaug ziedi (maiju mitoloģijā no varonīgu karotāju ķermeņiem rodas ziedi un tauriņi, par šo mītu Īzija Tomam bija stāstījusi). Paralēli sapnī eksplodē zvaigzne Šibalba, dodot dzīvību jaunām zvaigznēm. Pamodies Toms dodas uz Īzijas kapu un stāda tur koka sēklas. Viņš ir pabeidzis Īzijas grāmatu.
Filmas tapšana
2001. gada aprīlī viņš iesaistījās sarunās ar kompānijām Warner Bros un Village Roadshow par filmas (tobrīd vēl bez nosaukuma) uzņemšanu ar aktieri Bredu Pitu galvenajā lomā. 2001. gada jūnijā Aronovska projektā aicināja piedalīties aktrisi Keitu Blanšetu. Aronovskis vēlējās, lai filmas faktiskais nosaukums paliktu noslēpums, un deva projektam darba nosaukumu "Pēdējais cilvēks" (The Last Man). Filmas veidošanu atlika, lai uzlabotu scenāriju un sagaidītu, kad 2001. gada decembrī piedzims Blanšetas bērns (projektam pievienojoties, viņai jau bija iestājusies grūtniecība). Filmēšanu plānoja uzsākt 2002. gada vasarā.
2002. gada jūnijā Warner Bros pārstāvji tikās ar Aronovski, paužot bažas par pieaugošajām uzņemšanas izmaksām un draudot pārtraukt projektu, ja vien neatradīs līdzfinansētāju. Projektam piesaistīja neatkarīgo kompāniju Regency Enterprises. Filmu ar oficiālo nosaukumu "Strūklaka" apstiprināja ražošanai ar budžetu 70 miljoni dolāru, to līdzfinansējot kompānijām Warner Bros un Regency Enterprises. Pēkšņi Breds Pits, kurš uzskatīja, ka viņa pieprasītās izmaiņas scenārijā nav veiktas, septiņas nedēļas pirms filmēšanas sākuma pameta projektu. Aronovskis nosūtīja filmas scenāriju aktierim Raselam Krovam kā potenciālam Pita aizstājējam. Tomēr Krovs, kurš bija noguris no nesenās dalības divās citās filmās, atteicās. Šo iemeslu dēļ gandrīz pārtrauca filmas veidošanu.
2004. gada februārī Warner Bros atjaunoja Aronovska projektu ar aktieri Hjū Džekmenu galvenajā lomā. Filmu otrreiz apstiprināja ražošanai, šoreiz ar budžetu 35 miljoni dolāru, daļēji tāpēc, ka režisors izlēma svītrot no scenārija dažas epizodes, kas būtu prasījušas lielas izmaksas. 2004. gada augustā Blanšetas vietā filmai pievienojās aktrise Reičela Vaisa. Filmēšana ilga 60 dienas, tā notika 2005. gada sākumā, galvenokārt Monreālā.
Aktieri
Hjū Džekmenu, kas filmā atveido vairākus personāžus, izvēlējās dalībai filmā pēc tam, kad no tās aizgāja Breds Pits.
Džekmens bija redzējis, kā tiek veikta operācija sievietei ar smadzeņu audzēju, un bija šokēts, ievērojis, ka šai sievietei ir tādi paši blondi mati kā viņa sievai. "Viss, ko es varēju domāt, bija — uz šī galda ir mana sieva. Lasījis scenāriju un būdams draugos ar filozofiju, es zināju, ka šajā brīdī it nemaz neesmu gatavs nāvei." Katram no varoņiem, kurus viņš atveidoja, aktieris radīja savādāku tēlu. Kā konkistadors viņš bija stalts, straujš un neapturams, kā zinātnieks nedaudz sagumis, uzsverot sava personāža darba specifiku un uz viņa pleciem gulstošos atbildības nastu. Kā kosmosa ceļotājs Džekmens praktizēja dzenbudismu un arī izrādīja lielu neatlaidību panākt iecerēto.
Filmā "Strūklaka" tēloja arī daži aktieri, kas bija piedalījušies Aronovska filmā "Rekviēms sapnim" — Elena Bērstina, Marks Mārgoliss. Rakstot scenāriju, lomas bija paredzētas tieši šiem aktieriem. Mazāk svarīgas lomas filmā atveidoja Klifs Kērtiss (Cliff Curtis), Šons Patriks Tomass (Sean Patrick Thomas), Donna Mērfija (Donna Murphy) un citi aktieri.
Vizuālie efekti
Datorgrafikas efektus Aronovskis filmā centās izmantot minimāli. Filmas specefektu radīšanai izmantoja ķīmisko reakciju makrofilmēšana. Galvenais iemesls šādai netradicionālai un lielā mērā unikālai pieejai bija filmas izmaksu samazināšana. Aronovskis izteicās, ka ar datoru radītie efekti pēc dažiem gadiem jau būs novecojuši, bet viņš vēlas, lai filma spētu izturēt laika pārbaudi.
Kad 2005. gadā atsāka darbu pie filmas, nācās nopietni domāt par filmēšanas izmaksu ierobežošanu, jo budžets bija stipri samazināts. Sākotnējā budžetā daudz līdzekļu bija paredzēts tieši vizuālo efektu veidošanai. Filmas operators Metjū Lībetīks (Matthew Libatique) atzina: "Sākotnējā budžeta koncepcijā specefektiem bija paredzēts daudz līdzekļu. Lai līdzsvarotu budžetu un piesaistītu mērķauditoriju, tur bija šie popkorna momenti... Galu galā, es domāju, ka filmas racionalizēšana ļāva mums filmas stāstu parādīt daudz efektīvāk. To padarīja konkrētāku, kodolīgāku, lai atklātu to, par ko tas īstenībā ir — nemirstības meklējumus pretstatā dzīves īstenībai — cilvēka mirstīgumam. Es domāju, filmas ideju tādējādi būs vieglāk uztvert". Lai izveidotu konkistadora Tomasa Verdes nāves ainu, Aronovskis izmantoja sižetu no maiju mitoloģijas par ziediem un tauriņiem, kas izlaužas no varonīgu karotāju ķermeņiem, kad viņi mirst. Lai samazinātu ar datoru veidotu efektu daudzumu, tauriņus Aronovskis šajā epizodē neiekļāva, atstājot tikai ziedus.
Džeremijs Dausons (Jeremy Dawson) un Dans Šrekers (Dan Schrecker), kas bija veidojuši abu iepriekšējo Aronovska filmu vizuālos efektus, piedalījās arī filmas "Strūklaka" vizuālo efektu radīšanā. Uzdevums, ko šai speciālistu komandai izvirzīja — ar datoru veidotus efektus izmantot tik maz, cik vien iespējams — bija ļoti grūts, ņemot vērā to, ka trešdaļa filmas darbības norisinās kosmosā. Dausons izteicās: "Izmantot datorgrafiku nav nekas sarežģīts, jo tā ir ļoti izplatīta un pieejamo instrumentu klāsts ir plašs. Tas tiešām liek mums meklēt radošus paņēmienus, lai atrisinātu lielāko daļu mūsu problēmu".
Makrofotografēšanas speciālists Pīters Pārks (Peter Parks) izdomāja radošu risinājumu, izmantojot dziļūdens mikroorganismus un veicot to trīsdimensionālu filmēšanu. Šķidrumam, kurā atradās baktērijas, Pārks pievienoja ķimikālijas, izraisot reakcijas, kuras Džeremijs Dausons un Dans Šrekers filmēja, astoņās nedēļās ierakstot filmu 20 000 pēdu garumā. Efektus veidojot, Pārks izmantoja šķidruma dinamiku, kas ietekmēja filmējamo vielu izskata izmaiņas. Pārks: "Kad šie attēli tiek projicēti uz lielā ekrāna, jums šķiet, ka lūkojaties bezgalībā. Tas ir tādēļ, ka to, kas notiek kosmosā, ietekmē tie paši spēki, kas darbojas ūdenī — gravitācija, saplūsme, refrakcija". Speciālista talants pārliecināja filmas veidotājus atteikties no attēliem, kas veidoti ar datoru un sekot Pārka ieteikumiem. Tā vietā, lai iztērētu miljoniem dolāru par vienu specefektu, Pārks radīja visus filmai nepieciešamos kadrus tikai par 140 tūkstošiem dolāru. Vizuālo efektu veidošanas kompānija Look Effects 87 filmas fragmentos veica attēlu digitālo apstrādi un kvalitātes uzlabošanu, sejas nomaiņu un attēlu defektu novēršanu, kā arī galveno filmas sižeta elementu animēšanu. Henriks Fets (Henrik Fett), kompānijas Look Efects vizuālo efektu grupas vadītājs, izteicās: "Darenam bija diezgan skaidrs, ko viņš vēlas, un viņa izvirzītais mērķis ievērojami samazināt datorgrafikas izmantošanu... [un] es domāju, ka rezultāti ir izcili".
Mūziku filmai rakstīja komponists Klints Mansels. Mansels bija komponējis mūziku abām iepriekšējām Aronovska filmām — "Pi" (Pi) un "Rekviēms sapnim" (Requiem fora a Dream). Šī sadarbība, kas bija uzsākta jau 1996. gadā, vēlāk turpinājās. Klints Mansels ir sarakstījis mūziku visām Aronovska filmām.
Abdulla Gedimbejli
Biogrāfija
Pārstāvējis Azerbaidžānu Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielākos panākumus guvis 2009. un 2010. gadā, kad divus gadus pēc kārtas uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. 2010. gadā bijis arī pirmais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U8 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu.
2016. gadā Baku pārstāvējis Azerbaidžānas 3. komandu Pasaules šaha olimpiādē. Tajā pašā gadā Azerbaidžānas jauniešu komandas sastāvā piedalījies pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā.
Juriens Timbers
Juriens Davids Normans Timbers (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Pārsvarā spēlē centra aizsarga pozīcijā, bet var spēlēt arī labajā malā. Kopš 2023. gada Timbers pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Arsenal.
Abdulla Gedimbejli
Biogrāfija
2018. gadā uzvarējis Azerbaidžānas vīriešu šaha čempionātā.
Juriens Timbers
Nīderlandes futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Abdulla Gedimbejli
Biogrāfija
2022. gada oktobrī uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā, izpildot lielmeistara normu.
Juriens Timbers
Sasniegumi
Ajax
Arsenal
Abdulla Gedimbejli
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Gedimbejli piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Andelska Hora
Andelska Hora (cz) ir pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabala Bruntālas apriņķī.
Bolderājas muiža
Bolderājas muiža bija muiža tagadējā Bolderājas apkaimē Buļļupes dienvidu krastā. Muižiņa nav saglabājusies, uz tās zemes mūsdienās atrodas Bolderāja. Muižai piederējis Ostas kapteiņa nams pie Buļļupes, tagadējā Lielupes ielā 22.
Vēsture
18. gadsimtā muiža piederēja Hermanim un Frīdriham Dālam (Dahl), bet 19. gadsimtā Šrēderu dzimtai (Schroeder). Vēlāk muižiņa piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam. 1889. gadā to sāka apsaimniekot muižas nomnieks Johans Unifers (Univer). 19. gadsimtā uz muižas zemju teritorijas sāka veidoties Bolderājas ciems. Pēc 1920. gada zemes reformas muižas ēkā ierīkoja skolu. 21. gadsimta sākumā ēka nodegusi.
Zaļaļģes
Zaļaļģes (Chlorophyta) pieder Chlorophyta nodalījumam, ko veido no 9000 līdz 12 000 sugas. Tā ir parafilētiska grupa. Tipiskajām zaļaļģēm, kas var būt kustīgas vai nekustīgas, ir centrālā vakuola, pigmenti, kas atrodas dažādu sugu plastidās, un divu slāņu — celulozes un pektīna šūnapvalki. Tāpat kā augi, arī zaļaļģes satur divas hlorofila formas — hlorofilu a un b, ko izmanto, lai iegūtu gaismas enerģiju cukuru ražošanai, bet atšķirībā no augiem tās galvenokārt ir ūdens organismi. Fotosintētiskie pigmenti (hlorofili a un b, karotīns un ksantofils) ir tādās pašās proporcijās kā augstākajos augos. Barības vielas uzkrāj cietes veidā pirenoīdos. Visām zaļaļģēm ir mitohondriji ar plakanām kristām. Zaļaļģes, kuru lielums un forma ir mainīga, ir vienšūnas (Chlamydomonas), koloniālas (Hydrodictyon, Volvox), pavedienveida (Spirogyra, Cladophora) un tubulāras (Actebularia, Caulerpa) formas. Taksonomiskos rangus nosaka Starptautiskais aļģu, sēņu un augu nomenklatūras kodekss. Zaļaļģu klasei pieder planktonā un bentosā, kā arī augsnē augošas un aerofītiskas aļģes tipiski zaļā krāsā ar ļoti daudzveidīgu morfoloģisko uzbūvi: monadālo, palmellas, kokoidālo, trihālo un sifonālo. Gan mikroskopiskas, sīkas vienšūnas aļģes līdz pat makroskopiskām, bieži vien ar pavedienveida zarotiem vai plātņveida lapoņiem. Vairums zaļaļģu ir izplatītas visā pasaulē un aug galvenokārt saldūdeņos, bet ir arī sauszemes un jūras sugas. Brīvi peldošās mikroskopiskās sugas kalpo kā pārtikas un skābekļa avoti ūdens organismiem. Savairojoties masveidā izraisa “ziedēšanu”. Zaļaļģes ir svarīgas arī augu evolūcijas pētījumos; vienšūnas zaļaļģes Chlamydomonas tiek uzskatītas par līdzīgām senču formai, kas, iespējams, ir pirmsākumi sauszemes augiem.
Izcelsme
Plastīdu izcelšanos no zilaļģēm līdzīgiem prokariotiem, kas dzīvojuši eikariotiskās šūnās apraksta endosimbiozes teorija. Šīs teorijas izveidotāji uzskata, ka mitohondriji un hloroplasti ir cēlušies no kādreiz brīvi dzīvojošās baktērijām, kuras endosimbiozes ceļā nonākušas citās — lielākās šūnās. Jēdzinu endosimbionts attiecina uz šūnām, kuras dzīvo citās šūnās. Morfoloģiskie, bioķīmiskie un molekulārie pētījumi pierāda, ka plastīdas ir endosimbiontu priekšteči. Hloroplastiem un mitohondrijiem piemīt vairākas pazīmes,kas liecina par labu endosimbiozes teorijai: Primārajā endosimbiozē brīvi dzīvojoša fotosintezējoša zilaļģe, nonākot vienšūnu heteretorfā protistā, kļūst par tā sastāvdaļu. Tādējādi veidojas divām membrānām klātas plastīdas, tādas kā zaļaļģēs, augos un sārtaļģēs. Primārā endosimbioze radīja trīs autotrofiskus kladus ar primārajām plastīdām: zaļaļģes, sārtaļģes un glaukofītus.
Vairošanās
Zaļaļģes ir eikariotiski organismi, kam novērojams vairošanās cikls ar paaudžu maiņu. Seksuālā reprodukcija (dzimumvairošanās) ir bieži sastopama, vairojas ar gametām (dzimumšūnām). Labvēlīgos apstākļos tās vairojas bezdzimumiski — zaudē vicas un dalās — aseksuāla reprodukcija (bezdzimumvairošanās) ir šūnu dalīšanās (Protococcus), vairošanās ar zoosporām (saldūdens sugām 2 vicas, jūras sugām — 4) (Ulothrix, Oedogonium) un fragmentācija.
Fizioloģija
Zaļaļģes ir kalpojušas par eksperimentāliem organismiem, lai saprastu mehānismus membrānu jonu un ūdens caurlaidībā, osmoregulāciju, turgoru regulāciju, sāls toleranci, citoplazmas straumēšanu u.c.