cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Transporta un sakaru institūts
Transporta un sakaru institūts (TSI) ir augstākā mācību iestāde, kas akreditēta Latvijā uz neierobežotu laiku. Augstskolas satversmi ir apstiprinājis Latvijas Republikas Ministru Kabinets. Institūtu ir akreditējušas vairākas starptautiskas organizācijas. Absolventi saņem valsts apstiprināta parauga diplomus. TSI ir iekļauts Starptautiskās Civilās aviācijas organizācijas (SCAO) direktorijā.
Studiju programmas
TSI veic visu veidu un līmeņu speciālistu ar augstāko izglītību sagatavošanu: bakalaurs, maģistrs, doktors, 1. un 2. līmeņa profesionālā izglītība.
Tiek piedāvātas 18 programmas trīs fakultātēs.
Datorzinātņu un telekomunikāciju fakultāte gatavo speciālistus šādās specialitātēs: Transporta un loģistikas fakultāte gatavo speciālistus šādās specialitātēs: Vadībzinātņu un ekonomikas fakultāte gatavo speciālistus šādās specialitātēs:
TSI IT akadēmija
TSI IT akadēmijas uzdevums ir palīdzēt studentiem papildus augstākajai izglītībai apgūt zināšanas un prasmes, kas nepieciešamas IT tirgū, kā arī starptautisko IT profesionāļa sertifikātu. TSI IT akadēmija ir autorizēta Starptautiskās Izglītības programmas Microsoft IT Academy dalībniece. Pašlaik tajā darbojas vairāk nekā pusotra tūkstoša universitāšu, koledžu un skolu visā pasaulē. Tās mērķis ir nodrošināt studentiem iespēju apgūt aktuālākos Microsoft produktus un tehnoloģijas mācību iestādē, kā arī efektīvi sagatavoties testu nokārtošanai, lai iegūtu starptautisko Microsoft sertifikātu. TSI IT akadēmija ir autorizēts Starptautiskās Izglītības programmas Cisco Networking Academy dalībniece. Tīkla akadēmijas Cisco programma ir virzīta uz datortīklu projektēšanas un ekspluatācijas, izmantojot starptautiskus standartus, augsti kvalificētu speciālistu sagatavošanu. Nodarbības notiek speciālā laboratorijā, kas nodrošināta ar profesionālu Cisco aprīkojumu.
TSI ir vairāk nekā 500 modernu datoru, 16 datoru klases, bibliotēka ar modernām lasītavām un datoru zālēm. Visi datori ir pieslēgti lokālajam datortīklam un Internetam. Darbojas multimediju sistēmu un tālmācības laboratorija.
Vēsture
2005. gadā Eiropas Komisija piešķīra TSI tiesības izsniegt Diploma Supplement — dokumentu, kas apliecina augstākās mācību iestādes akadēmisko un profesionālo programmu atbilstību Eiropas kvalitātei.
2008. gadā TSI saņēma starptautisko sertifikātu ISO 9001:2000 par menedžmenta sistēmas atbilstību starptautiskajam kvalitātes ISO 9001 standartam.
Zinātniskais darbs
Studiju procesu nodrošina augsti kvalificēti docētāji, no kuriem vairāk nekā 70% ir zinātniskie grādi un nosaukumi. Institūtā notiek daudzpakāpju zinātniski pētnieciskais darbs, ko organizē augstskolas vadošie docētāji un kurā aktīvi tiek iesaistīti studenti.
Zinātnisko pētījumu finansējuma ziņā TSI ir trešajā vietā starp visām augstākajām mācību iestādēm Latvijā.
TSI izdod zinātniski pētniecisko žurnālus:
"Transport and Telecommunication" (ISSN 1407-6160, ISSN 1407-6179);
"Computer Modelling and New Technologies" (ISSN 1407-5806, ISSN 1407-5814);
"Research and Technology - Step into the Future". TSI zinātniski pētnieciskais žurnāls, ISSN 1691-2853, ISSN 1691-2861.
Kauja pie Puides (1218)
1218. gada kauja pie Puides bija Livonijas krusta karu kauja starp Novgorodas un Pleskavas krievu kņazu karaspēku un vācu krustnešiem. Krustnešu karagājiens sākotnēji bija plānots pret Ziemeļigaunijas iedzīvotājiem, bet Sakalas novadā viņi uzzināja, ka liels krievu karaspēks no Ugaunijas gatavojas doties uz Livoniju, tādēļ devās tiem pretī. Kauja notika 1218. gada vasaras beigās uz Sakalas un Ugaunijas zemju robežas austrumos netālu no Puides ciema (tagad - Valgas apriņķa Hummuli) pie nelielas upītes, kas plūst uz Vircezeru. Krustnešu, līvu un letu karaspēks sākotnēji devās karagājienā uz Ziemeļigauniju, bet pie Vilandes tika saņemta ziņa, ka liels Novgorodas krievu karaspēks ar 16 000 vīriem no Ugaunijas gatavojas iebrukt Līvzemē. Kaujas rezultātā abas puses atkāpās ar zaudējumiem.
Smilšvaboļu dzimta
Smilšvaboļu dzimta (la) — gaļēdāju vaboļu dzimta. Nosaukums norāda uz to, ka vaboles dzīvo smiltīs. Šīs vaboles ir ļoti ātri kukaiņi, kuru ātrums var sasniegt pat 8 km/h. Dažas smilšvaboles ir noderīgas, jo tās iznīcina lauksaimniecības kaitēkļus.
Izplatība
Smilšvaboles ir izplatītas visur, izņemot Tasmanijas salu, Antarktīdu un dažas salas Pasaules okeānos.
Apraksts
Šīs vaboles var viegli atpazīt pēc garām, slaidām kājām, lielām acīm un izliektiem apakšžokļiem. .
Ekoloģija
Imago un arī kāpuri ir plēsīgi.
Latvijā sastopamas sugas
Latvijā sastopamas sugas:
Interneta medija tips
Tipi vai apakštipi, kas sākas ar "x-", ir nestandarta — tie nav reģistrēti IANA. Apakštipi, kas sākas ar "vnd.", ir specifiski piegādātājam.
Ugāle
Ugāle ir apdzīvota vieta Ventspils novada Ugāles pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Engures upes kreisajā krastā pie Rīgas—Ventspils dzelzceļa un autoceļu A10 un P123 krustojumā 39 km no novada centra Ventspils un 150 km no Rīgas. Ar vairāk kā diviem tūkstošiem iedzīvotāju (2006) ir lielākā apdzīvotā vieta novadā.
Ugālē ir pagasta administrācija, Ugāles vidusskola, bērnudārzs, kultūras nams, pasts, luterāņu un katoļu baznīcas.
Vēsture
1561. gadā izveidota Ugāles muiža (Ugahlen) kā Kurzemes bīskapijas Zlēku muižas īpašums. 1562. gadā Ugāle nokļuva Bēru dzimtas īpašumā un Johans fon Bērs izveido patstāvīgu muižu.
Apdzīvota vieta sākusi veidoties pēc 1901. gadā izbūvētās Krustpils-Jelgavas-Ventspils dzelzceļa līnijas atklāšanas. Padomju laikā bija kolhoza „Uzvara“ centrs, darbojās vairāki uzņēmumi, tai skaitā MRS un 1984. gadā atklātā drenu cauruļu rūpnīca - "Usma" (slēgta 1996. gadā).
Eltons Džons
Eltons Džons (en; dzimis Redžinalds Kenets Dvaits (Reginald Kenneth Dwight) Londonā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu rokmūziķis, komponists, pianists un LGBT aktivists. Viņš ir atklāts gejs.
Savā četru desmitgažu ilgās karjeras laikā E. Džons ir bijis viens no slavenākajiem un komerciāli veiksmīgākajiem populārās mūzikas izpildītājiem, viņa albumi ir pārdoti vairāk nekā 550 miljonos kopiju. E. Džona 1997. gadā Princeses Diānas piemiņai veltītā dziesma Candle in the Wind 1997 ir tikusi pārdota 33 miljonos kopiju, tas ir visu laiku vislabāk pārdotākais singls Billboard vēsturē. E. Džons ir Vislielāko popularitāti viņš iemantoja 1970. gados, viņa komerciāli veiksmīgākais albums ir 1973. gadā izdotais Goodbye Yellow Brick Road, kas ticis pārdots vairāk nekā 29 miljonos kopiju visā pasaulē. Tāpat viņam ir vairāk nekā 50 singli, kas iekļuvuši Top 40.
Trīs no Džona sarakstītajām dziesmām filmai "Karalis Lauva" (The Lion King, 1994) tika nominētas Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā dziesma", un par vienu no tām (par dziesmu Can You Feel the Love Tonight) Džons šo balvu ieguva (kopā ar teksta autoru Timu Raisu). Otro reizi šo balvu ieguva par dziesmu (I'm Gonna) Love Me Again filmā Rocketman (kopā ar teksta autoru Berniju Topinu). Par šīm dziesmām ieguva arī divas Zelta globusa balvas. Džons ieguvis arī sešas Grammy balvas un Tony balvu. 2004. gadā Rolling Stone ierindoja viņu 49. vietā 100 visu laiku izcilāko mākslinieku sarakstā. 1994. gadā E. Džons tika uzņemts rokenrola slavas zālē. 2019. gada nogalē Eltonam Džonam piešķīra Lielbritānijas augstāko apbalvojumu — Goda brālības ordeni.
E. Džons ir bijušias Anglijas futbola Premjerlīgas kluba Watford īpašnieks. E. Džons ir nominēts kā kluba mūža prezidents un viņa vārdā ir nosauktas tribīnes Vicarage Road stadionā.
Korfi
Korfi ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā 15. gadsimtā. Daudzi Korfi bija uzticami Krievijas Impērijas interešu aizstāvji 18. gadsimtā un dzimta vēlāk izplatījās arī Krievijā, Igaunijā un Prūsijā.
Vēsture
Dzimta cēlusies no Vestfālenes, kas ir daļa no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes Vācijā. Rakstos norādes par bruņinieku Henricus Corf atrodamas jau 1241. gadā, viņš 1254. gadā apprecējies ar Fuhtorfas (Füchtorf) bruņinieka meitu un pārcēlies tur uz dzīvi. Dzimtas īpašumā vēl arvien atrodas Harkotes pils (Schloss Harkotten) netālu no Minsteres. Dzimtas ģerbonis ar zelta lilijas ziedu cēlies no 13. gadsimta krusta kariem, kad vienam no Korfiem to esot piešķīris Francijas karalis Luijs IX (1214—1270) par varonību kaujā ar saracēņiem.
Korfu dzimtas Kurzemes zara aizsācējs bija bruņinieks Nikolajs Korfs (ap 1460—1524), kas iestājās Vācu ordenī un devās uz karot uz Livoniju. Par nopelniem Livonijas—Maskavijas kara kaujās Livonijas ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs viņam 1483. gadā izlēņoja Priekules muižu ordeņa zemju Kurzemes daļā. Te viņš apprecēja Annu fon Patkulu (von Pattkul) un iedibināja savu dzimtu. Viņa dēls Nikolajs II Korfs (ap 1500—1551) apprecējās ar Brigitu fon Renni (von Roenne) un 1532. gadā bija viens no Reformācijas izlīguma parakstītājiem starp Rīgas arhibīskapu Šēningu un Rīgas pilsētu.
Viņa brāļadēlam Polijas—Lietuvas armijas pulkvedim Nikolajam III Korfam karalis Stefans Batorijs 1585. gadā izlēņoja Krustpils pilsmuižu. Pēc laulībām ar Ģertrūdi fon Rozenu viņam piedzima trīs dēli, kuriem viņš atstāja mantojumā Priekules, Krustpils un Fēmes (Föhmen) muižu Lietuvā. Krustpils īpašnieks Nikolajs Korfs (dzim. 1585) bija Poļu—zviedru kara dalībnieks, Polijas—Lietuvas Seima senators, sūtnis Dānijā un Krievijā (1634), nominālais Cēsu vaivads (1643–1659). Viņa dēls Nikolajs Korfs (dzim. 1615) pēc laulībām ar Annu Magdalēnu fon Rapi (von Rappe) ieguva īpašumā arī Tāšu (Tels) un Rolavas (Rolof) muižas Dienvidkurzemes novadā Kurzemē. Viņa dēls Nikolajs Korfs (dzim. 1648) pēc laulībām ar savu māsīcu Annu Doroteju Korfu pievienoja saviem īpašumiem arī Priekules muižu, savukārt viņa dēls Nikolajs Korfs (dzim. 1682) pēc laulībām ar Konstantīnu Urzulu fon der Vālenu (von der Walen) ieguva arī Neretas un Zalves muižas.
Reņģes muižas īpašnieka Magnusa Ernesta fon Korfa dēls Johans Albrehts fon Korfs (1697—1766) bija viens no Kurzemes hercoga atraitnes Annas Joanovnas favorītiem un kopā ar Ernstu Johanu Bīronu pārcēlās uz Krieviju. Tur viņš spēja kļūt par veiksmīgu diplomātu, Apgaismības laikmeta sabiedrisku darbinieku un Pēterburgas Zinātņu Akadēmijas prezidentu.
Viens no Priekules Korfiem — Nikolajs Frīdrihs Korfs (1710—1766) iestājās Krievijas armijā un 1740. gadā apprecējās ar grāfieni Katrīnu Skavronsku — Katrīnas I un Elizabetes I tuvu radinieci. Tādēļ viņš spēja kļūt par Krievijas armijas ģenerālleitnantu, kuram bija uzticēta cietumā ieslodzītā Ivana VI uzraudzība, bet 1762. gadā par Krievijas policijas ģenerāldirektoru.
Nikolaja Korfa (dzim. 1682) dēls Frīdrihs Zigmunds Korfs (Федор Николаевич Корф, 1730—1797) bija liels zemes īpašnieks Zemgales (Bruknas un Skaistkalnes muižas) un Sēlijas pusē (Mēmeles, Neretas un Zalves muižas). Viņš bija noteikts Krievijas interešu aizstāvis laikā, kad izšķīrās jautājums par Kurzemes un Zemgales hercogistes tālāko likteni pēc Polijas-Lietuvas sadalīšanas. Tādēļ pēc Kurzemes inkorporācijas 1795. gadā viņš uzreiz tika iecelts par Krievijas galma slepenpadomnieku un Baltkrievijas guberņas maršalu. Otrs dēls Nikolajs Ernests Korfs (1734—1787) savukārt bija Polijas—Lietuvas galma kambarkungs un Krustpils muižas īpašnieks. Frīdriha Zigmunda Korfa mazdēls Modests Korfs (1800—1876) kopā ar Puškinu mācījās Carskoje Selo licejā, kļuva par Krievijas Impērijas valstsvīru un Ķeizariskās publiskās bibliotēkas vadītāju, kam 1872. gadā tika piešķirts grāfa tituls. Jau 1853. gadā visai Kurzemes Korfu dzimtai tika piešķirts baronu tituls.
Aleksandrs Jagellons
Aleksandrs Jagellons (arī Aleksandrs Jagellončiks, Aleksandrs Jagelonietis, Aleksandrs Jagailietis), Lietuvas liekņazistē Aleksandrs I (, ; dzimis , miris ) bija Jagellonu dinastijas Lietuvas dižkungs no 1492. līdz 1506. gadam un Polijas karalis no 1501. līdz 1506. gadam. 1501. gadā viņš noslēdza aizsardzības un sadarbības līgumu uz 10 gadiem starp Livonijas konfederāciju un Lietuvas dižkunigaitiju.
Bundeslīga
Ar vārdu Bundeslīga Vācijā un Austrijā tiek apzīmēta augstākā līga kādā no sporta veidiem. Parasti Bundeslīgā ikgadu tiek noteikts Vācijas vai Austrijas čempions. Atsevišķos sporta veidos pastāv arī 2. Bundeslīga, kā arī reģionālās līgas.
Aleksandrs Jagellons
Dzīvesgājums
Miera sarunu laikā Aleksandrs piekrita atteikties no Lietuvas pretenzijām uz Novgorodu, bet apmaiņā pret to prasīja Maskavijas piekrišanu Lietuvas dominancei Livonijas konfederācijas zemēs. Savukārt Ivans III pieprasīja Lietuvas dižkunigaitijai atteikties no Smoļenskas un Brjanskas. 1494. gada 5. februārī Aleksandrs atteicās no visām prasībām uz Novgorodu, Pleskavu un Tveru un atdeva Ivanam III daļu no agrāk Lietuvai pakļautajām Okas augšteces kņazistēm.
Pēc miera līguma noslēgšanas Aleksandrs 1495. gadā salaulājās ar Maskavijas lielkņaza Ivana III meitu Helēnu. Tomēr jau 1500. gadā atsākās karš ar Ivanu III un tā sabiedrotajiem Krimas hanu Mengli I Gireju un Moldovas gospodaru Stefanu. 1500. gada 14. jūlijā Lietuvas armija cieta smagu sakāvi kaujā pie Vedrošas un 1501. gada janvārī Aleksandrs noslēdza militāru savienību ar Livonijas konfederāciju. Pēc vecākā brāļa nāves 1501. gada 12. decembrī Aleksandrs tika kronēts par Polijas karali ar noteikumu, ka noteicošā vara nokļuva Polijas Senāta rokās.
Neraugoties uz iepriekšēju vienošanos Aleksandrs nepiedalījās karagājienā pret krieviem 1502. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs izcīnīja uzvaru Kaujā pie Smoļinas. Pēc atkārtotām militārām neveiksmēm Aleksandrs bija spiests 1503. gada miera līgumā atteikties no plašām teritorijām par labu Maskavijai. 1505. gadā Senāta sēdē Radomā karaļa Aleksandra vara ar Nihil novi ("nekā jauna") likumu tika vēl vairāk ierobežota, liekot pamatus vēlākajai Polijas-Lietuvas muižnieku republikai, kurā galvenie lēmumi tika pieņemti Seima balsojumā.
Karalis Aleksandrs mira 45 gadu vecumā Viļņā un tika apglabāts Viļņas katedrālē, par pēcteci kļuva viņa jaunākais brālis Sigismunds I Vecais.
Amerikāņu pīrāgs piedāvā: Beta māja
"Amerikāņu pīrāgs piedāvā: Beta māja" (en) ir 2007. gada amerikāņu pusaudžu komēdija, kuras režisors ir Endrū Volers. Šī ir Amerikāņu pīrāga sēriju sestā daļa un trešā Amerikāņu pīrāgs piedāvā sērijā.
2011. gada NBA finālsērija
2011. gada NBA finālsērija bija 2010.—2011. gada NBA sezonas čempionu noskaidrošanas sērija un 2011. gada NBA izslēgšanas spēļu pēdējā stadija. Šajā kārtā tikās Austrumu konferences čempioni Maiami "Heat" un Rietumu konferences čempioni Dalasas "Mavericks".
Par čempioniem sešu spēļu sērijā (4—2) pirmo reizi kluba pastāvēšanas vēsturē kļuva Dalasas "Mavericks". Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju (MVP) atzina čempionu līderi Dirku Novicki (Vācija). D. Novickis kļuva par otro Eiropas spēlētāju, kurš tiek atzīts par finālsērijas MVP, pirmais to paveica Tonijs Pārkers 2007. gadā.
NBA finālsērija. NBA finālsērija sākās un noslēdzās, ta notika pēc 2—3—2 rotācijas. Tā kā Maiami "Heat" bija labāka regulārās sezonas uzvarēto—zaudēto spēļu attiecība nekā Dalasas "Mavericks", tad Austrumu konferences čempioniem pirmoreiz kopš Maikla Džordana ēras beigām 1998. gadā bija mājas spēļu priekšrocības finālsērijā.
Pirms finālsērijas "Heat" bija sērijas favorīti, pateicoties tās sastāvā esošajām zvaigznēm Lebronam Džeimsam, Krisam Bošam un Dveinam Veidam. Šis bija 2006. gada finālsērijas atkārtojums — tajā gadā "Heat" uzvarēja ar 4—2, neskatoties uz "Mavericks" iegūto pārsvaru 2—0 sērijas sākumā.
Dalasas klubs kļuva par pirmo klubu līgas vēsturē kopš ir ieviests 2—3—2 spēļu formāts, kam pēc pirmajām divām spēlēm ir neizšķirts 1—1 un zaudē trešo spēli, taču uzvar visā sērijā. Iepriekšējos 11 gadījumos komanda, kas uzvar trešajā spēlē un no neizšķirta izvirzās vadībā ar 2—1, uzvar visā sērijā.
Priekšvēsture
Šī bija otrā reize abu klubu vēsturē, kad tie tikās finālsērijā. Pirmajā reizē 2006. gadā "Heat" uzvarēja ar 4—2. Šis bija pirmais NBA finālsērijas atkārtojums kopš 1998. gada finālsērijas, kurā nepiedalījās Losandželosas "Lakers" un Bostonas "Celtics" (1998. gada finālā tikās Čikāgas "Bulls" un Jūtas "Jazz").
Šī bija pirmā reize kopš 2006. gada finālsērijas un tikai otrā reize kopš 1998. gada, kad finālā Rietumu konferenci nepārstāvēja Losandželosas "Lakers" vai Sanantonio "Spurs". Tāpat šī bija pirmā reize kopš 1998. gada, kad finālsērijā nespēlēja Kobe Braiants, Šakils O'Nīls vai Tims Dankans.
"Mavericks" iekļūšana finālā nozīmēja, ka triju no četru Ziemeļamerikas profesionālo sporta līgu fināliem tiek aizvadīti Dalasas-Fortvērtas metropoleksā pēdējo astoņu mēnešu laikā: vēl šajā reģionā notika 2010. gada Pasaules sērija un Superkauss XLV.
2011. gada čempionu noskaidrošanas sērija bija pirmā kopš 1998. gada, kad NBA finālsērija sākās agrāk nekā Stenlija kausa izcīņas finālsērija NHL. Stenlija kausa izcīņas finālsērija sāksās dienu vēlāk (1. jūnijā).
Brakšķi (stacija)
Brakšķi ir pieturas punkts Jelgavas novada Līvbērzes pagastā, dzelzceļa līnijā Tukums II—Jelgava.
Netālu no stacijas atrodas vietējas nozīmes kultūras piemineklis – Kārļa Ulmaņa brāļa Indriķa dzimtās mājas "Kuzmas Brakšķi", kur K. Ulmanis bieži viesojies.
Vēsture
Pieturas punkts atklāts 1931. gadā, taču jau 1917. gada kartē apmēram 3 km uz Jelgavas pusi no tagadējās pieturas, pie tagadējām "Leju" mājām atzīmēta Brandenburgas stacija. Brakšķu stacijas ēku projektēja arhitekts Voldemārs Ozoliņš. Ēkai raksturīgi nacionālā romantisma ornamenti un īpaši elementi, tostarp sējēja bareljefs, kas šobrīd ir nodauzīts un uz fasādes palicis vien tā nospiedums. Šobrīd stacijas ēka ir privatizēta pa dzīvokļiem.
Latvijas Republikas Kultūras ministrija
Latvijas Republikas Kultūras ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde kultūras nozarē. Kultūras ministriju politiskā līmenī vada kultūras ministrs.
Vēsture
1918. gadā izveidoja Latvijas Republikas Izglītības ministriju. Kārļa Ulmaņa valdības laikā 1937. gadā izveidoja arī Sabiedrisko lietu ministriju, ko likvidēja līdz ar Latvijas okupāciju un inkorporāciju PSRS 1940. gadā.
1953. gada 15. maijā nodibināja Latvijas PSR Kultūras ministriju, kuru vadīja Jānis Ostrovs, tad Voldemārs Kalpiņš un Vladimirs Kaupužs. Veicot reformas valsts pārvaldē, 1993. gada augustā Latvijas Republikas Kultūras ministriju likvidēja un Raimonds Pauls atkāpās no piedāvātā valsts ministra amata. Par valsts ministru kultūrā kļuva Jānis Dripe, bet 1994. gada novembrī Kultūras ministriju atjaunoja kā atsevišķu ministriju.
Darbības mērķi
Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.
Čarna Voda
Čarna Voda - pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Čerskas.
Rokenrols
Rokenrols ir mūzikas žanrs, kam parasti raksturīgs vokāls, elektriskās ģitāras un spēcīgs fona ritms. Bieži vien tiek izmantoti arī citi instrumenti, piemēram, saksofons. Raugoties uz to kā uz kultūras fenomenu, roka iespaids uz sabiedrību nav salīdzināms ne ar viena cita mūzikas žanra ietekmi. Tam tiek piedēvēti nopelni gan karu izbeigšanā un miera un iecietības izplatīšanā, gan arī nevainības izkropļošanā un morālā pagrimuma veicināšanā. Rokmūzika aizsākās ASV, no kurienes tā izplatījās pa visu pasauli un attīstījās neskaitāmos apakšžanros.
Terminu rokenrols lieto ļoti plašā nozīmē un tā robežas nav skaidri noteiktas. Ar šo terminu mēdz apzīmēt pilnīgi atšķirīgus mūzikas žanrus, piemēram, soulmūziku, smago metālu.
Vēsture
Rokenrols ir šīs mūzikas pirmais vēsturiskais veids, kas radās ASV 50. gadu 1. pusē. Tieši pateicoties divu amerikāņu mūzikas veidu — melnā ritmblūza un balto kantrimūzikas mijiedarbībai, radās mūzika, kas kļuva pazīstama un slavena ar nosaukumu — rokenrols.
Ritmblūzam un kantrimūzikai ir daudz kopēja. Abi šie mūzikas veidi pastāvēja savrup no izplatītākās populāras mūzikas un abi izveidojās ASV dienvidos. Ritmblūzam un kantrimūzikai piemita deju raksturs. Svarīga loma bija ģitārai. Ritmblūza un kantrimūzikas dziesmu saturs vēstīja par ikdienišķām cilvēku rūpēm, vienkāršām jūtām, tādējādi atšķiroties no mūzikas ar nosacīti romantiskiem tēliem, kuri dominēji tā laika salkanajās dziesmās.
50. gadu 1. pusē ASV parādījās pavisam jauna mūzikas klausītāju un patērētāju grupa. Tā bija beibībūmeru paaudze — 2. pasaules kara laikā dzimušie. Šo jauniešu bija ļoti daudz - kara laikā Amerikā tika novērota paaugstināta bērnu dzimstība, tad arī šo parādību nosauca par mazuļu sprādzienu (baby boom). Beibībūmeru paaudze bija gados jauna un atšķirīga pēc savas uzvedības un orientācijas. Šiem jauniešiem nebija ne mazākās intereses par vecāko paaudžu iemīļoto sentimentālo populāro mūziku. Svarīgi arī izrādījās tas, ka šiem jauniešiem bija pietiekami daudz naudas, lai varētu apmierināt savus mūzikas untumus, pērkot skaņuplates, un šādā veidā pirmo reizi mūzikas vēsturē pusaudži un jaunieši sāka ietekmēt populārās mūzikas industriju un tās attīstību.
Šajā laikā ritmblūza mūziku balto raidstacijas raidīja reti, jo to īpašnieki bija pārliecināti, ka šāda mūzika var atbaidīt viņu klausītājus. Pēkšņi atklājās, ka baltie jaunieši kuplā skaistā ir sākuši klausīties melno raidstaciju programmas tieši šīs mūzikas dēļ. Kad balto jauniešu vairākums sāka klausīties ritmblūza radio programmas, tiem, protams, radās vēlēšanās iegādāties skaņuplates ar šo dziesmu ierakstiem. Bet tajā laikā vēl bija spēkā rasu segregācija — tāda kārtība, kurā melnajiem ASV iedzīvotājiem bija atļauts uzturēties speciāli viņiem atvēlētās vietās gan parkos, gan transportā, gan pilsētas rajonos. Viņiem bija savas baznīcas, veikali, izklaides vietas. Tāpat bija arī ar mūziku: pastāvēja mūzika melnajiem, ko atskaņoja un arī iespēlēja skaņuplatēs melnie mūziķi. Šīs plates apzīmēja ar speciālu nosaukumu — race records (burtiski — rasu ieraksti, bet faktiski tas nozīmēja — skaņu plates melnajiem).
Uzņēmīgie baltie producenti, saprazdami, ka, pārdot šo jauno deju mūziku, varēs labi nopelnīt, sāka aicināt baltos mūziķus ierakstīt skaņu platēs ritmblūza dziesmas. Vienīgais, ko viņi gribēja mainīt — uz skaņu plates vāka melno seju vietā bija jābūt baltām. Šos ritmblūza dziesmu variantus tā arī nosauca par cover version (burtiski — vāka versija). Izpildot ritmblūzus, slavens kļuva baltais dziedātājs Pols Anka (1941).
Šai mūzikai, kas kļuva tik populāra balto vidū, radās izteikta vajadzība pēc jauna nosaukuma, jo balto auditorija pret nosaukumu ritmblūzs izturējās ar aizspriedumiem. Tiek uzskatīts, dīdžejs Alans Frīds pirmais sāka izmantot vārdu rokenrols, lai apzīmētu šo mūzikas stilu.
Vēl viens bijušais kantori dziesmu dziedātājs Elviss Preslijs ar rokenrolu iekaroja visu pasauli. Vēl līdz mūsdienām viņš nav pārspēts popularitātes ziņā. Miljoni klausītāju padarīja viņu par savu elku, it sevišķi tas attiecas uz jaunietēm, kuras viņu dievināju. Agrīnie Preslija ieraksti tā saucamajā country rock stilā bija populārāki melno vidū. Elviss Preslijs nekad nav mācījies mūziku, bet slavu un popularitāti kā dziedonis ieguva, pateicoties savam talantam, neatlaidībai un veiksmei.
Agrīnā roka dziesmu vairākums formas un harmonijas ziņā balstās un blūza principiem. Solistu dziedātāju pavada viena vai vairākas elektriski pastiprinātas ģitāras, saksofons, dažreiz arī trompete. Dziedātājs pēc vajadzības var ne tikai dziedāt, bet arī kliegt, brēkt, rūkt. Drīzumā arī melnie mūziķi uzsāka radīt savus rokenrola paveidus. Pats slavenākais bija Čaks Berijs, kura priekšnesumi sasniedza vēl augstāku meistarību, nekā piemita Bilam Heilijam un Elvisam Preslijam. Tieši Čaka Berija mūzika nopietni ietekmēja divu slavenāko britu agrīnā roka gupu — The Beatles un Rolling Stones — daiļradi.
Sākumā rokenrolu atskaņoja mūziķi, kuri pārstāvēja dažādus mūzikas stilus un rokenrolā ieviesa šo stilu elementus. Svarīgākie bija ritmblūzs, kantori mūzika un estrādes dziesmas. Melnās mūzikas elementu pārsvars radīja pamatu turpmākiem melno populārās mūzikas stiliem, tādiem, kā souls, fanks un reps. Kad estrādes mūzikai raksturīgie paņēmieni sāka aizvietot rokenrola ekspresiju un enerģiju, parādījās virziens, ko tagad saucam par popmūziku visos tās bezgalīgi daudzajos paveidos.
50. gadu beigas kļuva par rokenrola norieta laiku. Tirgu pārpludināja neiedomājams daudzums pakaļdarinājumu, dažādu sakritību dēļ vairums labāko rokenrola izpildītāju atstāja skatuvi. Šādos apstākļos popmūzika iekaroja aizvien vairāk ievērības, vienlaikus kļūstot mākslinieciski vājāka.
Heterocikliskie savienojumi
Heterocikliskie savienojumi ( - cits, kyklos - riņķis) ir organiski savienojumi, kas atvasināti no arēniem vai cikloalkāniem, aizvietojot oglekļa atomu ciklā vienu vai vairākus atomus ar cita elementa atomiem. Šādus atomus dēvē par heteroatomiem - parastākie heteroatomi ir slāpeklis, skābeklis un sērs. Heterocikliskie savienojumi ir plaši izplatīti dzīvajā dabā un to īpašības ir ļoti daudzveidīgas.
Iedalījums
Heterocikliskos savienojumus sistematizē atkarībā no atomu skaita ciklā un heteroatomu tipa un skaita tajā. Daudziem heterocikliem pieņemti triviālie nosaukumi.
Atkarībā no heteroatoma veida heterocikla nosaukumam pievieno speciālus priedēkļus: Ja heterociklā ir vairāki dažādi heteroatomi, tos nosauc dotajā secībā (piemēram, oksazols). Heterosavienojuma nosaukumu var veidot arī ar attiecīgu sakni (oks, ti, az utt.). Ja ir vairāki vienādi heteroatomi, to skaitu, kā parasti, norāda ar priedēkļiem di-, tri-, tetra- utt.
Atkarībā no atomu skaita ciklā, lieto dažādas nosaukuma izskaņas:
Heterosavienojumu molekulās var būt viens vai vairāki kondensēti benzola gredzeni. Šādus savienojumus sauc par benzologiem un to nosaukumam pievieno vārdus benz vai dibenz (ja nepieciešams precīzi norādīt benzola cikla atrašanās vietu attiecībā pret heteroatomu, heterocikla saites apzīmē ar burtiem a, b, c utt., sākot no saites heteroatoms-ogleklis un lieto vārdus benzo, dibenzo).
Amerikāņu pīrāgs piedāvā: Mīlas grāmata
"Amerikāņu pīrāgs piedāvā: Mīlas grāmata" (en) ir 2009. gada amerikāņu pusaudžu komēdija, kuras režisors ir Džons Pučs. Šī ir filmu sērijas "Amerikāņu pīrāgs" septītā, pašlaik pēdējā, daļa un ceturtā daļa "Amerikāņu pīrāgs" sērijā.
Heterocikliskie savienojumi
Iedalījums
Heterociklu nosaukumi atkarīgi arī no tā, vai to molekulās ir maksimāli iespējamais dubultsaišu skaits (nepiesātinātie heterocikli), vai arī visas vai daļa no tām ir piesātinātas ar ūdeņradi. Parasti pamatnosaukums attiecas uz nepiesātinātajiem cikliem, bet piesātinātajiem pievieno izskaņu -idīns vai -āns. Precīzāk pilnīgi vai nepilnīgi hidrogenētos heterociklus nosauc, lietojot priedēkļus dihidro-, tetrahidro- un norādot attiecīgos cikla atomus ar numuriem.
Iespējami arī heterocikliskie savienojumi ar kondensētiem cikliem un heteroatomiem vairākos ciklos - tos sauc par heterocikliskām kondensētām sistēmām. Šādi savienojumi dabā ir ļoti svarīgi (to struktūras ietilpst nukleotīdu sastāvā, sk. purīns). To nosaukumu pamatā liek lielākā heterocikla nosaukumu, bet kondensēto papildus ciklu vai ciklus norāda ar apzīmējumu furo-, pirolo-, pirido- u.c.
Švarcvasere
Švarcvasere (Schwarzwasser) var būt:
Vēsturiskie vācu nosaukumi Polijas pilsētām:
451 grāds pēc Fārenheita
"451 grāds pēc Fārenheita" (en) ir 1953. gadā izdots Reja Bredberija zinātniskās fantastikas romāns par iztēlotu nākotni, kurā likums aizliedz glabāt un lasīt grāmatas. Ir izveidota dedzinātāju komanda, kas līdzīgi ugunsdzēsējiem, pēc izsaukuma dodas uz cilvēku mājām, taču, nevis, lai tās glābtu, bet tieši otrādi - lai iznīcinātu. Antiutopiskais darbs parāda vienu no ceļiem, pa kādu cilvēce varētu iet, ja tehniskā attīstība ikdienu padarītu pietiekoši vienkāršu un izklaidējošu, lai cilvēka smadzenes atradinātos no domāšanas. Grāmata atspoguļo Bredberija mīlestību pret grāmatām un bibliotēkām.
Latviski izdots 1975. gadā izdevniecībā "Zinātne" Ineses Veides tulkojumā, sērijā "Fantastikas pasaulē". 2022. gadā izdots atkārtoti izdevniecībā "Zvaigzne ABC".
Metropole
Metropole (el, mētēr — ‘māte’,, pólis — ‘pilsēta’) ir liela pilsēta, iedzīvotāju skaits tajā (nevis administratīvajās robežās, bet nepārtrauktajā pilsētas apbūves zonā) parasti pārsniedz miljonu. Metropole parasti ir nozīmīgs lielas valsts vai reģiona ekonomiskais, politiskais un kultūras centrs, tā ir nozīmīgs starptautisko sakaru mezgla punkts.
Angļu valodā termins "pilsēta" sadalās divos terminos — lielas pilsētas angliski ir city, mazākas pilsētas — town. Līdzīgu sadalījumu latviešu valodā panāk, attiecīgi lietojot terminus "lielpilsēta" un "mazpilsēta". Savukārt ar terminu "metropole" tiek apzīmētas tikai lielākās un/vai nozīmīgākās lielpilsētas.
Senatne
Termins tā sākotnējā, Senajā Grieķijā lietotajā nozīmē, apzīmē lielpilsētas, kas atrodas valstī, kas pārvalda kolonijas — šāds termins tika lietots tieši kolonijās. Senajā pasaulē šādām pilsētām bija pat vēl lielāka nozīme, kā mūsdienu metropolēm. Nozīmīgas senatnes metropoles ir Aleksandrija, Atēnas, Babilona, Damaska, Harapa, Kartāga, Konstantinopole, Mohendžodaro, Roma, Tenočtitlana, Ūra un citas.
Daļa no šīm senajām metropolēm pastāv arī mūsdienās un nereti pieder pie pasaulē senākajām pastāvīgi apdzīvotajām pilsētām.
Globālās jeb pasaules pilsētas
Globālā pilsēta ir pilsēta, kurai ir tieša un būtiska ietekme uz pasaules procesiem ar sociālekonomiskiem, kultūras un/vai politiskiem līdzekļiem. Šis termins kļūst aizvien populārāks pateicoties globalizācijas procesam. Šo terminu jo īpaši popularizē Globalizācijas un pasaules pilsētu pētniecības grupa (GaWC), kas bāzējas Apvienotajā Karalistē. Pētījums ranžēja pilsētas pēc to spējas sniegt "attīstītus pakalpojumus", piemēram grāmatvedības, reklāmas, finanšu un juridiskos pakalpojumus. Pētījuma rezultātā pasaules pilsētas iedalītas trīs līmeņos un vairākos apakšlīmeņos.
Metropole ne vienmēr ir pasaules pilsēta.
Žemaiši
Žemaiši (la, senkrievu: Жмудь; viduslaiku vācu valodā: Sameiten; pl) ir Lietuvas rietumos kompakti dzīvojoša lietuviešu maztauta, kura runā žemaišu dialektā. Domājams, ka žemaiši bijuši ļoti radniecīgi zemgaļiem, jo arheologiem sagādā grūtības atšķirt vidējā dzelzs laikmeta (5.—8.gs.) zemgaļu un žemaišu apbedījumus. Novads, kurā kopš seniem laikiem dzīvo žemaiši, saglabājies kā nacionāls, etnisks novads. Tas vēl tiek dēvēts par Žemaitiju.
Izcelsme
Vulfstans no Hedebijas ap 880. gadu savā stāstā par ceļojumu uz Truso pieminējis, ka viena no šajā apgabalā mītošajām tautām ir sarmanti, kas, visticamāk, ir sarmatu cilšu savienībai piederošas cilts apzīmējums. No arheoloģiskiem izrakumiem zināms, ka pēc Lielās tautu staigāšanas izraisītās migrācijas līdz 9. gadsimtam tagadējās Žemaitijas teritorijā dzīvoja zemgaļi (ziemeļaustrumos), kurši (ziemeļrietumos) un karšuvieši (dienvidrietumos). Pēc tam no dienvidaustrumiem ieceļoja kareivīgas žemaišu ciltis, kas izraisīja kuršu migrāciju uz ziemeļiem uz tagadējās Kurzemes teritoriju. Lietuviešu filologs Zigms Zinkevičs savā plašajā pētījumā par lietuviešu valodas vēsturi rakstīja, ka žemaišu valoda radusies aukštaišu valodai sajaucoties ar kuršu valodu. 11. gadsimtā tapusī Nestora hronika no baltu ciltīm piemin vienīgi lietuviešus (литва), zemgaļus (зимѣгола/зимигола), kuršus (корсь) un letgaļus (лѣтьгола). Pēc 1250. gada sacerētajā ģeogrāfiskajā traktātā Descriptiones terrarum žemaišu zeme tiek pieminēta kā nepakļauta „pagānu zeme, kas saukta par Samoitu” (terra paganorum que Samoita appellatur) uz ziemeļiem no Sembas un rietumiem no Kursas.
Latviešu valodnieks un etnogrāfs Pēteris Šmits, runājot par žemaišu izcelsmi, 1927. gada rakstā „Par zemgaliešu un sēļu tautību” atsaucās uz Atskaņu hronikas autoru: .
Krusta karu laikā
Hronikās un katoļu baznīcas rakstos žemaiši dēvēti dažādos vārdos kā Samaiten, Samaitae, Zamaytae, Samattae, Samethi. Livonijas krusta karus aprakstošajās hronikās viņi reizēm tiek saukti par lietuviešiem, bet biežāk par atsevišķu tautu. Žemaišu vārds Indriķa hronikā netiek pieminēts, bet Atskaņu hronikā un Vartbergas Hermaņa Livonijas hronikā lietuvieši un žemaiši tiek pieminēti kā atsevišķas tautas. Žemaišu vārda nekonsekventa lietošana hronikās ir izskaidrojama, jo viņi epizodiski gan pakļāvās topošās Lietuvas centrālajai varai, gan brīžiem pretojās tai. Žemaišu kunigaiši spēlēja ievērojamu lomu Lietuvas valsts izveidē. 13. gadsimta 40.—50. gados liela ietekme žemaišu zemēs bijusi kunigaitim Vikintam. Mūsdienu lietuviešu vēsturnieki domā, ka Vikints vadījis žemaišus Saules kaujā 1236. gadā. Žemaišiem ar kuršu palīdzību Tranaiša vadībā izdevās sakaut krustnešus arī Durbes kaujā 1260. gadā.
Karš ar Vācu ordeni
14. gadsimtā visa Žemaitija pārvērtās par kaujas lauku starp krustnešiem un lietuviešiem. Brīžiem Vācu ordenim izdevās pakļaut žemaišu zemes, uzvarot lietuviešus 1348. gada Strevas kaujā un 1370. gadā pie Rudavas. 1398. gadā Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais uz laiku atdeva žemaišu zemes Vācu ordenim, kas to pārvaldei iecēla īpašu Žemaitijas fogtu. Žemaišu sacelšanās 1410. gadā izraisīja jaunu konfliktu starp Polijas un Lietuvas valstīm no vienas puses un Vācu ordeni no otras puses, kas beidzās ar ordeņa sagrāvi Grīnvaldes (Žalgires) kaujā. Tikai 1422. gada miera līgumā Vācu ordenis oficiāli atteicās no pretenzijām uz žemaišu zemēm.
Teritorija
Žemaišu apdzīvotā teritorija 13. gadsimtā ietvēra mūsdienu Šauļu apriņķa dienviddaļu un Kauņas apriņķa ziemeļdaļu. Vēlāk žemaišu subetnosā ieplūda arī daļas no karšuviešu, zemgaļu un kuršu maztautām.
Kad karalis Mindaugs saņēma Lietuvu kā savu feodālo lēni, viņš 1253. gada jūlijā dāvināja Vācu ordenim Livonijā par solīto palīdzību cīņā pret žemaišu kunigaiti Vikintu viņa pārvaldīto Žemaitijas daļu — pusi Raseiņu, Laukavas (lietuviski Laukuva), Betigolas (lietuviski Betygala), Eragolas (lietuviski Ariogala) un jātvingu apdzīvotās Dainavas, kā arī visu Kuleni (lietuviski Kolainiai), Kārsavu (lietuviski Karšuva), Kroši (lietuviski Kražiai), Nederavu, Vizaini un Vangu (lietuviski Ivangėnai) abos Nemunas lejteces krastos. 1253. gada 21. augustā pāvests Inocents IV apstiprināja Vācu ordenim zemes Lietuvā, ko sakarā ar savu kronēšanu viņam dāvinājis karalis Mindaugs: visu Kārsavu un Vangu, kā arī pusi Dainavas un Raseiņu. Pāvests Inocents IV uzdeva Livonijas un Prūsijas arhibīskapam Albertam II iesvētīt un nozvērināt Vācu ordeņa brāli Kristiānu par Lietavas bīskapu, saskaņā ar karaļa Mindauga vēlēšanos. 1254. gada 12. martā ar savu dēlu piekrišanu Mindaugs piešķīra bīskapam Kristiānam kā baznīcas devu pusi Raseiņu, Betigolas un Laukavas (Veršovijas bīskapiju).
Macuo Basjo
Macuo Basjo (ja, Matsuo Bashō; dzimis, miris ) bija Edo perioda dzejnieks no Japānas. Savas dzīves laikā viņš bija slavens ar saviem darbiem, kas uzrakstīti dzejas žanrā, ko sauc par haiku. Mūsdienās Macuo Basjo ir atzīts par haiku meistaru. Bieži vien viņš tiek saukts vienkārši par Basjo.
Biogrāfija
Macuo Basjo ir dzimis 1644. gadā netālu no Ueno, Igas provincē. Viņa vārds bija Macuo Kinsaku (松尾金作), vēlāk bija zināms kā Macuo Čuemons Munefusa (松尾 忠右衛門 宗房), un tikai tad, kad sāka rakstīt haiku, viņš pieņēma pseidonīmu Basjo. Viņš bija trešais bērns zema ranga samuraja Macuo Edzaemona ģimenē. Tēvs un vecākais brālis viņam iemācīja kaligrāfiju. Jaunībā aizrāvās ar ķīniešu dzejnieku darbiem, piemēram, ar Du Fu darbiem. Macuo Basjo pirmā uzrakstītā haiku ir datēta ar 1662. gadu. No 1664. gada viņš Kioto studēja dzeju. Līdz 1672. gadā viņš dienēja armijā Edo, bet pēc tam kļuva par dzejas skolotāju. 1677. gadā izveidoja haiku dzejas skolu. 1684. gadā sāka ceļot pa Japānu, un ceļojumu laikā guva vēl lielāku iedvesmu haiku rakstīšanai. Šajā laikā viņš uzrakstīja vienu no saviem ievērojamākajiem darbu Oku no Hosomichi, kuru pilnībā pabeidza tikai tad, kad jau trīs gadus bija nodzīvojis mājās. Mājās no ceļojuma pa Japānu atgriezās 1691. gadā. Viņš nomira 1694. gada 28. novembrī no vēdera slimības.
Ievērojamākie darbi
Macuo Basjo ir sarakstījis ļoti daudz haiku. Starp viņa ievērojamākajiem darbiem ir Oku no Hosomichi (1694), "Ziemas dienas" (Fuyu no Hi, 1684), "Pavasaras dienas" (Haru no Hi, 1686), "Ogļu maiss" (Sumidawara, 1694) un citi.
Konrāds Ketelhods
Konrāds Ketelhods (Konrad Ketelhoed, Kesselhat) bija Livonijas ordeņa mestra vietas izpildītājs 1322.-1324. gadā.
Viņa vadībā 1323. gadā Livonijas ordeņa karaspēks iebruka tajā Lotigolas daļā, kas atradās Novgorodas pakļautībā, pēc tam 18 dienas notika Pleskavas aplenkums (1323). 1324. gadā Novgorodas karaspēks iebruka ordeņa pārvaldītajā Latgales daļā un aizveda gūstā daudz iedzīvotāju.
Sirkedži, Eminēnī
Sirkedži (turku: Sirkeci) ir mikrorajons (turku: semt, kvartāls) Eminēnī rajonā, Stambulā, Turcijā. Tā nosaukums cēlies no Austrumu ekspreša Sirkedži dzelzceļa stacijas, kas bija šī maršruta gala pietura Eiropā.
Mikrorajonā pārsvarā darbojas biznesa un tūrisma uzņēmumi. Blakus dažādiem seniem Stambulas vēstures pieminekļiem te darbojas vairāki mazi veikaliņi, hānes (turku: hane, lielākas darbnīcas un prakses vietas), viesnīcas, nacionālie turku restorāni, grāmatnīcas, tūrisma biroji u.c.
Ievērojamākie kultūras pieminekļi Sirkedži mikrorajonā ir Ajasofjas muzejs, Sultāna Ahmeda mošeja, romiešu pazemes cisterna un Topkapi pils.
Transports
Populārā Austrumu ekspreša galastacija Sirkedži arī mūsdienās ir viens no galvenajiem Stambulas transporta mezgliem, kurā savstarpēji tiek savienoti: vieglais metro (turku: Hafif metrosu), tramvajs, prāmji un jūras autobusi (piepilsētas prāmji). Sirkedži dzelzceļa stacija ir galapunkts Turcijas Valsts dzelzceļa vilcienu maršrutiem pilsētas Eiropas daļā. Galvenie dzelzceļa maršruti ir no Tesalonikiem (Grieķija) un Bukarestes (Rumānija). Pašlaik notiek Marmarajas projekta celtniecības darbi un zem Bosfora šauruma ar tuneli Sirkedži stacija tiks savienota ar pilsētas Āzijas daļu.
Sermulis
Sermulis (Mustela erminea) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs. Tā izplatība ir saistīta ar ziemeļu puslodes arktisko un mēreno joslu, un sermulis ir sastopams visos ziemeļu kontinentos – Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā.
Izskats un raksturojums
Sermulis ir neliels plēsējs ar tievu, garu, lokanu ķermeni – tā masa ir ap 200 g, bet garums (bez astes) 18,7—32,5 cm. Tēviņi ir lielāki par mātītēm, kājas īsas, aste gara, apmatota, bet ne kupla. Ķermeņa apmatojums biezs un īss. Ziemā ķermeņa apmatojums ir balts, vasarā divkrāsains: galva, mugura, sāni un ekstremitātes ir sarkanbrūnas vai tumši brūnas, pakakle, krūtis un vēders — balti. Astes gals gan ziemā, gan vasarā melns vai brūns. Ziemas kažoks ir daudz biezāks par vasaras kažoku.
Ne visās ģeogrāfiskās vietās sermuļa kažoks ziemā kļūst balts. Reģionos, kas ir vairāk uz dienvidiem, sermulis visu gadu paliek brūns, bet reģionos, kas ziemas laikā ir bagātīgi ar sniegu, sermulis iegūst savu izcilo, balto kažociņu. Sermulis gan izskatā, gan augumā ir līdzīgs abos Amerikas kontinentos dzīvojošajai garastes zebiekstei (Mustela frenata), kura arī ziemeļu reģionos kļūst balta, un tās astes gals paliek tumšs. Abas sugas vienu no otras ir diezgan grūti atšķirt. Galvenā uzkrītošā pazīme ir astes garums; sermulim tā ir daudz īsāka nekā garastes zebiekstei. Ziemeļamerikā sermuli tādēļ bieži sauc par īsastes zebieksti.
Lai arī sermulis ir gandrīz divreiz lielāks par zebieksti, ziemas laikā Latvijā sermuli var viegli sajaukt ar zebieksti, jo abiem ir balts kažoks. Novērojot dabā, ir grūti salīdzināt augumus, bet galvenā atšķirības pazīme ir astes gals, kas sermulim ir melns, kamēr zebiekste ir viscaur balta.
Izplatība
Sermulis izplatīts Ziemeļu puslodes ziemeļu daļā — tā izplatības apgabals aptver lielāko daļu Eiropas un Āzijas ziemeļus, kā arī Kanādu un ASV ziemeļrietumus. Latvijā sermulis ir reti sastopams un mīt visā valsts teritorijā, nedaudz vairāk sastopams ziemeļaustrumu rajonos. Lai gan 19. gadsimta un 20. gadsimta sākumā sermulis bija reti sastopams, iespējams, ka mūsdienās sermuļu skaits Latvijā samazinās, taču nav izpētīti skaita samazināšanās apmēri un iemesli. Viens no iespējamajiem iemesliem ir grauzēju populācijas, kas ir viens no sermuļa pārtikas avotiem, samazināšanās, lauksaimniecības attīstības dēļ. Sermulis, lai regulētu trušu populāciju, ir ieviests Austrālijā un Jaunzēlandē.
Dzīvesvieta
Sermulis mājo visdažādākajās vietās — mežmalās, izcirtumos, laukmalās un grāvmalās, ūdenstilpju piekrastēs un citur. Dažkārt ziemā sastopams arī apdzīvotās vietās un to tuvumā. Sermulis mājo alās, lai gan pats tās nerok, bet aizņem grauzēju, piemēram, ūdensžurku veidotās alas. Dažkārt midzeni ierīko arī akmeņu kaudzēs, iedobumos zem koku saknēm, zem kritušiem kokiem, zemos koku dobumos, blīvā niedru sagāzumā un tamlīdzīgās vietās. Midzeni izklāj ar sausu zāli, lapām vai sūnām un zīdītājdzīvnieku apmatojumu. Sermuļa individuālā teritorija ir vidēji 0,2—0,3 km2.
Uzturs
Sermuļa galvenā barība ir sīkie un vidēja lieluma zīdītājdzīvnieki (peles, kurmji, truši un ūdensžurkas), arī putni, to olas, abinieki, zivis un kukaiņi. Sliktos barības apstākļos ēd kritušus dzīvniekus un ogas. Kad barības netrūkst, veido krājumus.
Sermulis spēj nogalināt upuri, kas ir daudz lielāks par pašu mednieku. Ļoti bieži sermulis nokož upuri, pārlaužot tā kakla skriemeļus pie galvas pamatnes, nesavainojot pārējo ķermeni. Zinātnieki uzskata, ka tādā veidā medījums ilgāk uzglabājas svaigs sermuļa noliktavās. Lai arī pastāv mīts, ka sermulis trusi spēj nohipnotizēt un pienākt tam pavisam klāt, lai nokostu, video novērojumos sermulis trušus dzenā tik ilgi, līdz tie ir pārguruši. Paņēmiens, ko lieto sermulis un pārējie sermuļu dzimtas dzīvnieki, nokožot upurus pie galvaskausa pamatnes, ir ļoti efektīvs tādēļ, ka plēsējs sasniedz smadzeņu centrus, kas atbild par elpošanu.
Vairošanās
Sermulis ir ļoti teritoriāls un savā teritorijā necieš citus sava dzimuma sermuļus. Vairojas reizi gadā. Pārošanās notiek pavasarī un vasaras sākumā. Mātīte sapārojas ar vairākiem tēviņiem. Tā kā mātītei ir embrioniskā diapauze, grūsnība ilgst 9—10 mēnešus. Mazuļi piedzimst nākamā gada pavasarī, metienā 3—18, vidēji 4—8 mazuļi. Mazuļus aprūpē abi vecāki, kuri līdz rudenim dzīvo kopā, bet vēlāk, mazuļiem kļūstot patstāvīgiem, atgriežas katrs savā teritorijā.
Interesanti fakti
Viduslaikos valdīja uzskats, ka sermulis tik ļoti uztraucas par sava kažociņa tīrību, ka nomirst, ja to nosmērē – līdz ar to tas bija "aristokrātiskās tīrības" simbols un ar sermuļādu izoderētas mantijas kalpoja kā monarhu regālija.
Kriņica Morska
Kriņica Morska - pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē Vislas pussalas vidusdaļā. Kūrostpilsēta. Sezonāla prāmju kustība ar Fromborku.
Reimārs Hāne
Reimārs Hāne (Reymar Hane) bija Hānu dzimtai piederošs Livonijas ordeņa mestrs 1324.6.VII-1328.25.V, kas atteicies no amata.
Latvijas Republikas Labklājības ministrija
Latvijas Republikas Labklājības ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde darba, sociālās aizsardzības, bērnu tiesību aizsardzības, bērnu un ģimenes tiesību, kā arī personu ar invaliditāti vienlīdzīgu iespēju un dzimumu līdztiesības jomā. Labklājības ministriju politiskā līmenī vada labklājības ministrs.
Atis Kramiņš
Atis Kramiņš ( — ) bija latviešu sabiedrisks darbinieks un politiķis, LR Augstākās Padomes deputāts, vēlāk — Centrālās vēlēšanu komisijas priekšsēdētājs. Partijas "Latvijas Ceļš" biedrs.
Latvijas Republikas Labklājības ministrija
Labklājības ministrija tika izveidota 1920. gadā kā Darba ministrija, kas savukārt tika izveidota uz Sociālā departamenta bāzes. ministrija tika pārdēvēta par Tautas labklājības ministriju, 1991. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu.
Atis Kramiņš
Biogrāfija
Dzimis Rīgā kā otrais bērns strādnieka un grāmatvedes ģimenē. Izglītību ieguva Rīgas 45. vidusskolā. Skolasbiedri viņu vērtējuši kā apzinīgu skolēnu ar labām sekmēm, autoritāti savā vidū. Vēlāk studējis Rīgas Politehniskā institūta vakara nodaļā, kur pabeidzis divus kursus.
No 1965. līdz 1990. gadam strādājis VEF par darbgalda operatoru. Bijis LKP biedrs, vēlāk iesaistījies Latvijas Tautas frontes darbībā. Kā tās pārstāvis 1990. gadā ievēlēts un darbojies LR Augstākajā Padomē. Bijis Rūpniecības komisijas loceklis. Iestājies partijā "Latvijas Ceļš". Kā tās biedrs 1993. gadā ievēlēts par Centrālās vēlēšanu komisijas biedru. CVK sēdē ievēlēts par priekšsēdētāju. Amatā darbojies līdz savai nāvei.
Atis Kramiņš izdarīja pašnāvību nošaujoties. Kā viens no iespējamajiem pašnāvības iemesliem tika minēts strīds ar sievu.
Latvijas Republikas Labklājības ministrija
Darbības mērķi
Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.
Līvbērze (stacija)
Līvbērze ir dzelzceļa stacija Jelgavas novada Līvbērzes pagastā, dzelzceļa līnijā Tukums II—Jelgava. Pie ieejas stacijā no Jelgavas puses atrodas autoceļa P98 Jelgava—Tukums pārbrauktuve. Stacijā saglabājusies sākotnējā koka stacijas ēka, kā arī dzelzceļnieku dzīvojamās ēkas.
Vēsture
Stacija atklāta 1904. gadā kā dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava stacija pie baronam P. Firksam piederošās Līvbērzes muižas.
2000. gada 11. martā šeit notika viena no lielākajām dzelzceļa katastrofām Latvijas vēsturē. Uz pārbrauktuves saduroties kravas vilcienam ar vieglo automašīnu, gāja bojā četri cilvēki, kas atradās automašīnā, no sliedēm nogāja un tika sadragāta dīzeļlokomotīve un 10 cisternas ar dīzeļdegvielu. Degvielas noplūdes rezultātā izcēlās ugunsgrēks un tika piesārņota augsne stacijas tuvumā.
Davidenko
Davidenko (uk, arī Давиде́нко) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
BK Skonto
BK "Skonto" bija Latvijas basketbola klubs, kas pastāvēja laika posmā no 2001. līdz 2004. gadam. Visās 3 savas pastāvēšanas sezonās "Skonto" LBL čempionātā izcīnīja 2. vietu aiz BK Ventspils. 2001. gadā, kad beidza darboties BK LMT, tā vietu Latvijas Basketbola līgā ieņēma "Skonto", savukārt pēc "Skonto" izjukšanas 2004. gadā tā vietu LBL ieguva BK Rīga.
Sinepes un Medus
Sinepes un Medus - populārās un rokmūzikas festivāls, kas norisinājās Madonā no 1991. līdz 2005. gadam. Festivāls ietvēra gan jauno grupu konkursu, gan arī viesu koncertu. Galvenās godalgas festivālā bija "Lielā sinepju balva" un "Lielā medus balva", kas pirmo reizi tika pasniegtas 1995. gadā. Festivāla galvenais organizators visus 15 gadus bija Imants Pulkstenis.