cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ķīnas—Indijas karš
Priekšvēsture
Ķīnas-Indijas konfliktā negribot iesaistījās arī PSRS. Lai arī Padomju Savienības un Ķīnas starpā kopš 1958. gada bija sākušās ideoloģiskas nesaskaņas, tās vēl nebija izvērsušās atklātā konfliktā. Mao Dzeduns sagaidīja, ka Ņikita Hruščovs atbalstīs Ķīnu. Tikmēr PSRS kopš 1955. gada bija veidojusi labas politiskās un ekonomiskās attiecības ar Indiju. 1959. gada 9. septembrī PSRS publiski paziņoja par savu neitralitāti, ko Mao uztvēra kā nodevību. Privāti Hruščovs kritizēja ķīniešu agresīvo uzvedību, kas traucēja viņa diplomātijai ar Indiju un ASV.
1959. gada septembrī Ķīnas premjerministrs Džou Eņlajs vēstulē Nehru formulēja Ķīnas nostāju:
Nehru atbilde definēja turpmāko Indijas nostāju. Pirms jebkādu sarunu sākšanas Ķīnai ir jāatvelk karaspēks no ieņemtajiem robežposteņiem, un Indija nav gatava atteikties no strīdus reģioniem. 21. oktobrī notika jauna sadursme, kurā indiešu robežsargi zaudēja 9 nogalinātos un 10 sagūstītos. Indijas saspīlētās attiecības ar Pakistānu, kuras sastāvā šajā laikā ietilpa arī vēlākā Bangladeša, nozīmēja, ka Indijai bija grūti izvietot lielus spēkus gar Ķīnas robežu, kuru, neizdevīgo kalnāju dēļ, Indijas komandieri uzskatīja par nenosargājamu. Nehru bija gatavs sākt sarunas par daļēju atteikšanos no Ladākhas teritorijas, kuru uzskatīja par bezvērtīgu, un kurā nekad īsti nebija pastāvējusi britu vai indiešu pārvalde.
Turpmākajos mēnešos abas puses apmainījās ar vēstulēm, kurās aizstāvēja savas pretenzijas, un izvirzīja priekšnoteikumus sarunām. Hruščovs vairākas reizes publiski nosodīja konfliktu kā bezjēdzīgu, un 1960. gada aprīlī padomju-ķīniešu ideoloģiskais konflikts izlauzās publiski. 1960. gada 28. janvārī Ķīna noslēdza robežlīgumu ar Birmu, kurā atteicās no dažām strīdus teritorijām, tā demonstrējot, ka ir gatava sarunām. 19. aprīlī Džou Eņlajs ieradās uz sarunām ar Nehru, kura pozīcija šajos mēnešos politiskā spiediena dēļ bija kļuvusi nepiekāpīga. Neierasti atklātās sarunās indiešu ministri nosodīja ķīniešu uzvedību un noraidīja viņu teritoriālās pretenzijas. Sarunas beidzās bez rezultātiem, pusēm vienojoties, ka eksperti turpinās robežu pētīšanu.
Vasarā ķīniešu patruļas turpināja pārkāpt robežu, ieejot Indijas teritorijā, taču centās izvairīties no jauniem konfliktiem, jo Ķīnai politiskās attiecības ar Indiju bija pārāk svarīgas. Tikmēr Indijas politiķos un sabiedrībā pieauga pret ķīniešiem vērsts noskaņojums. 1961. gada pavasarī Indija no PSRS sāka iepirkt Mi-4 helikopterus un MiG-21 lidmašīnas.
Karš
1962. gada sākumā Ķīna piedāvāja atteikties no savām pretenzijām, ja Indija atteiksies no ķīniešu jau ieņemtās Aksai Činas. Aprīlī indiešu patruļām uzdeva sākt iespiesties ķīniešu kontrolētajās teritorijās un veidot jaunus kontrolposteņus. Jūlijā ķīnieši sāka kustību, apejot un aplencot jaunos indiešu priekšposteņus. Par spīti ķīniešu brīdinājumiem, ka viņi necietīs tālāku indiešu posteņu iespiešanos, Nehru atļāva to turpināt. Indieši apzinājās savu spēku vājumu reģionā, taču bija gatavi riskēt, pārliecībā, ka Ķīna nesāks lielāku karu. Septembra beigās starp robežposteņiem sākās nelielas apšaudes. 10. oktobrī notika sadursme, kurā krita 33 ķīnieši. Ķīna pieņēma lēmumu, ka ir pienācis laiks sodīt Indiju, padzenot tās spēkus no strīdus teritorijām.
20. oktobrī Ķīnas armija sāka uzbrukumu Lādakhā un NEFA. Indijas spēki atkāpās vai tika aplenkti, ķīniešiem pirmajās četrās dienās sasniedzot lielāko daļu izvirzīto mērķu un kaujās uz trim nedēļām iestājās pārtraukums. Džou Eņlajs piedāvāja Nehru:
Sarakste turpinājās bez rezultātiem, un 14. novembrī indieši sāka pretuzbrukumu, kas neguva panākumus. Nehru vērsās pēc militārās palīdzības pie Lielbritānijas un ASV, kas sāka piegādāt vieglos ieročus un veikt izlūklidojumus virs kauju zonas. Lielākā daļa robežas atradās vairāk nekā 4 km augstumā virs jūras līmeņa. Indija šeit nebija izbūvējusi ceļus, un armijai bija jāpārvietojas ar kājām. Trūka artilērijas, ko nācās vilkt kareivjiem. 21. novembrī Ķīna pasludināja pamieru un 1. decembrī atvilka karaspēku uz sākotnējām līnijām.
Sekas
Militārās sadursmes tuvošanās oktobra vidū piespieda PSRS publiski nostāties Ķīnas komunistu pusē, tā ievērojami sabojājot attiecības ar Indiju, taču gūstot Āzijas komunistisko partiju atbalstu. Hruščovs uz laiku pārtrauca MiG-21 piegādes Indijai. PSRS Ķīnas atbalsts bija nepieciešams Kubas raķešu krīzes dēļ, kas sākās tajās pašās dienās. Mao neizrādīja interesi par attiecību uzlabošanu, un pēc Kubas krīzes beigām Ķīnas prese sāka vēl asāk kritizēt Hruščovu.
25. oktobrī "Pravda" publicēja rakstu, kurā vainoja Indiju par kara sākšanos. Raksts norādīja, ka Makmahona līnija ir britu imperiālisma rezultāts un nevar tikt atzīta par leģitīmu robežu. Kara dēļ Indijas komunistiskā partija, kas bija viena no lielākajām partijām, zaudēja popularitāti. Tai bija jāizvēlas — atbalstīt dzimteni vai komunistisko Ķīnu. Partija drīz ideoloģiski sašķēlās PSRS un Ķīnas atbalstītājos. Neveiksmīgais karš iedragāja Nehru politisko reputāciju, un viņš mira divus gadus vēlāk. Indija saglabāja pretenzijas uz Aksai Činas teritoriju, kamēr Ķīna saglabāja pretenzijas uz Arunāčalu Pradēšu.
Ārējās saites
Sino-Indian Relations
Coptosperma borbonicum
Coptosperma borbonicum ir rubiju dzimtas koks, kas endēms Maskarēnu salām. Tā ir viena no 19 Coptosperma ģints sugām, kuras sastopamas Āfrikas rietumos, Arābijas pussalā un vairākās Indijas okeāna rietumu daļā.
Apraksts
Jauno kociņu lapas ir krāsainas un rakstainas. To dzīsla sākumā sarkana, kas mazos kociņus pasargā no bruņurupučiem. Šie zālēdāji spēj atšķirt sarkano krāsu, kuru uzskata par indīgu.
Būdami svaigi, pieaugušu koku baltie ziedi izplata patīkamu smaržu. Taču pēc novīšanas to smaka kļūst smirdīga, tāpēc šī auga vietējais nosaukums ir bois de rat ("žurkas koks").
Izplatība
Endēms Maurīcijai un Reinjonai. Augu izmanto dārzniecībā un ainavu veidošanā.
Apaļlapu ozols
Apaļlapu ozols ir daudzgadīga dižskābaržu dzimtas suga.
Tibo Monē
Tibo Monē (dzimis 1982. gada 2. februārī) ir šveiciešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Šveices hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) Monē spēlē Šveices līgas kluba HC Sierre rindās.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Monē sāka 1997.—98. gada sezonā NLB līgas kluba HC Martigny sastāvā. NLB hokejists spēlēja līdz 1999.—2000. gada sezonai, pēc kuras pievienojās Šveices hokeja līgas klubam La Chaux-de-Fonds. Turpmākajās sezonās Monē spēlēja HC Fribourg-Gottéron, Langnau "Tigers", kā arī HK Bernes rindās, līdz 2007. gada vasarā pievienojās Cīrihes "Lions" vienībai.
Jau pirmajā sezonā ar "Lions" Monē izcīnīja Šveices čempiona titulu. 2012. gadā Monē kļuva jau par divkārtēju Šveices čempionu. Cīrihes "Lions" rindās uzbrucējs spēlēja līdz 2012.—13. gada sezonas noslēgumam.
Jau 2012.—13. gada sezonas ievadā, vēl spēlējot "Lions" sastāvā, Monē noslēdza trīs gadu līgumu ar HC Fribourg-Gottéron, pievienojoties komandai pēc 2012.—13. gada sezonas beigām. No 2015. līdz 2018. gadam paŗstāvētā HC Ambrì-Piotta.
Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Spēlējis 2010. gada Olimpisko spēļu turnīrā, kā arī vēl sešos Pasaules čempionātos.
Tigrans Petrosjans (1984)
Tigrans Petrosjans (hy; dzimis Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2004).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Armēniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. Lielāko panākumu guvis 2004. gadā Kočinā, kad uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2003. gadā dalījis otro vietu Batumi starptautiskajā šaha turnīrā. 2004. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Beirutā un Isfahānā. 2005. gadā dalījis pirmās vietas starptautiskajos šaha turnīros Teherānā un Lozannā. 2006. gadā uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Lionā un Dubaijā. 2007. gadā Erevānā izcīnījis Armēnijas šaha čempionāta bronzas medaļu un uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Kolkatā. 2008. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Ilinoisā. 2011. gadā uzvarējis Taškentas starptautiskajā šaha turnīrā. 2014. gadā uzvarējis Migela Naidorfa memoriālā Varšavā un dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Abū Dabī.
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Petrosjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kur pazudis Elvis?
"Kur pazudis Elvis?" ir 2008. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisore ir Una Celma.
Sižets
Pieci bērni meklē savu pazudušo klasesbiedru Elvi. Meklēšanas laikā bērni satiekas ar dažādiem cilvēkiem, saskaras ar nestandarta situācijām un iekļūst dažādos piedzīvojumos.
Telangāna
Telangāna (te, ur) ir viens no Indijas štatiem. Štats tika dibināts 2014. gada 2. jūnijā, kad 10 apgabali atdalījās no Āndhras Pradēšas štata. Štata administratīvais centrs ir Haidarābādu. Telangānas platība ir 114 840 km2, un štatā dzīvo aptuveni 35,2 miljoni iedzīvotāju.
Burtiskā tulkojumā vārds "Telangāna" nozīmē ‘telugu zeme’.
Vēsture
3. gadsimtā p.m.ē. telugu zemi pakļāva Maurju imperators Ašoka. Pēc viņa nāves Āndhras ķēniņš Šatavahana izveidoja savu valsti, Plīnijs Andarae lielvalsts aprakstā minējis, ka tajā ir 30 nocietinātas pilsētas, 100 tūkstoši kājnieku, 30 tūkstoši jātnieku un tūkstotis kara ziloņu. 3. gadsimtā Šatavahana dibinātā lielvalsts saira sīkākās valstīs.
2009. gadā Indijas valdība nolēma pakāpeniski atdalīt Telanganas reģionu pastāvīgā štatā, šis process noslēdzās 2014. gadā.
Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem lielākās Telangānas pilsētas pēc iedzīvotāju skaita bija:
Reliģijas
Izplatītākās reliģijas ir hinduisms (85,1%), islāms (12,7%) un kristietība (1,3%).
Brets Emertons
Brets Maikls Emertons (en, dzimis ) ir bijušais Austrālijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Austrālijas futbola izlases dalībnieks.
Austrālijas futbola izlasi pārstāvējis no 1998. līdz 2012. gadam. Piedalījies 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Feyenoord
Austrālija
Ūdze
Ūdze var būt:
Ežupe (Baložu kanāla pieteka)
Ežupe (arī Ežupīte, augštecē - Stīpnieku grāvis) ir Baložu kanāla kreisā krasta pieteka Olaines un Jelgavas novados.
Iztece - uz dienvidiem no Dzērumiem. Tek rietumu virzienā. Ietek Baložu kanālā uz austrumiem no Lāču purva. Upi šķērso valsts autoceļi V7 (Baloži – Plakanciems – Iecava) un V12 (Jāņupe – Mežsētas – Zīles). Tās krastos atrodas vasarnīcu ciemi Stīpnieki, Dāvi, Vaivadi, Jāņupe, Rājumi.
Eduards Livšics
Eduards Livšics (ru; dzimis ) ir ebreju izcelsmes Ukrainas, pirms tam padomju, šaha problēmists.
Dzīves gājums
Dzimis Gomeļas apgabala Rahačovas rajona Gorodecas ciemā pēc citiem datiem Dņepropetrovska. Vēlāk dzīvojis Harkivā. 1990. gadu sākumā emigrējis uz Vāciju. Beidzis Harkivas Tautsaimniecības institūtu. Pēc profesijas inženieris metalurgs, tehnisko zinātņu doktors.
Šaha kompozīcija
Kopš 1955. gada publicējis apmēram 150 šaha kompozīcijas, galvenokārt divvilčus. Piecu PSRS individuālo čempionātu (1959—1969) finālists un daudzu sastādīšanas konkursu dalībnieks, kuros ieguvis vairāk nekā 50 godalgas, tai skaitā 20 pirmās.
No 1971. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
Iluzoriskā spēle: Maldinājums: Uzdevuma risinājums:
Bogdoni
Bogdoni ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Kuļs, Ildza ezers.
Aizkraukles novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Aizkraukles novada pašvaldības vadītāji. Aizkraukles novads tika izveidots 2001. gada 11. decembrī, apvienojot Aizkraukles pilsētu un Aizkraukles pagastu. 2021. gada 1. jūlijā Aizkraukles novadu apvienoja ar Jaunjelgavas, Kokneses, Pļaviņu, Neretas un Skrīveru novadiem.
Uzskaitījums
{{legend| #C00C13| Latvijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EF9D48| Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #4B0082| Vidzemes partija/Latvijas Reģionu apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| orange| Vidzemes partija/Latvijas attīstībai |border=1px solid #AAAAAA}}
Kareivja ceļš
"Kareivja ceļš" (en) ir 2010. gadā izdota Jaunzēlandes-Dienvidkorejas asa sižeta fantāzijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Sngmo Lī. Galvenās lomas filmā atveido Jang Dong-gun, Keita Bosvorta, Džefrijs Rašs. Filmas pirmizrāde notika 2010. gada 3. decembrī.
Asturika Augusta
Asturika Augusta (la) bija romiešu pilsēta (mūsdienu Astorga), kas tika dibināta ap 14. gadu pr.Kr. kā 10. Dvīņu ("Gemina") leģiona nometne, bet 1. gadsimta sākumā pārtapa civilā pilsētā un kļuva par Tarrakonas Spānijas provinces juridiskā konventa galvaspilsētu.
Atrodoties uz paugura, kurš izceļas plašā teritorijā no Leonas kalniem līdz Paramo līdzenumiem, 1. un 2. gadsimta laikā pilsēta ieguva lielu nozīmi, jo kontrolēja zelta ieguvi pussalas ziemeļrietumos, kā arī bija svarīgs komunikāciju mezgls, kurš ar daudziem ceļiem savienoja pilsētu ar vairākiem svarīgiem Romas Spānijas centriem.
Romiešu pilsētas drupas apslēptas zem mūsdienu Astorgas apbūves, starp tām izceļas t.s. romiešu ergastula, divi termālie kompleksi un kanalizācijas sistēma, kā arī nams ar lāča un putnu mozaīkām.
Vēsture
Pilsētas vēsture stiepjas vēl pirmsromiešu laikos, jo vēl grieķu-ēģiptiešu geogrāfs Ptolemejs sauca Asturiku par astūriešu pilsētu un amakosu galvaspilsētu. Tas dažiem pētniekiem, kā Manuelam Gomesam Moreno vai Hosē Marijam Luengo, lika uzskatīt šo pilsētu par pamatiedzīvotāju dibinātu. Taču pilsētā veiktie arheoloģiskie izrakumi neuzrādīja nekādus materiālus, kas varētu apstiprināt šādu pilsētas izcelsmi. Šī iemesla dēļ nevar zinātniski apstiprināt, ka eksistēja pirmsromiešu apmetne, neskatoties uz vairākiem dzelzs laikmeta pauguriem Astorgas apkārtnē (piemēram, La Mesa).
Pilsētas dibināšana pēc arheoloģijas datiem ir saistāma ar 10. Dvīņu leģiona klātbūtni Kantabrijas karu rezultātā. Par to liecina atrastās divas tranšejas kā aizsardzības sistēmas elementi, kā arī vairākas tranšejas iespējamiem koka būvju pamatiem. Kad Augusta militārās kampaņas pret astūriešiem un kantabriem beidzās starp 29. un 19. gadu pr.Kr., tika izveidota nometne, kura pēc iedzīvotāju nomierināšanās kļuva par civilo apmetni Tarrakonas Spānijas provinces ietvaros. Tas varēja notikt 1. gadsimta sākumā, jo 27. gada vienošanās par viesmīlību ar zelasiem norāda, ka Romas attiecības ar pamattautībām jau bija stabilizējušās.
Apmēram pārejas periodā starp Klaudija un Vespasiāna valdīšanām pilsēta kļuva par Astūrijas juridiskā konventa galvaspilsētu, kā arī par galveno zelta savākšanas centru no tādām zelta raktuvēm, kā Las Medulas. Šis bums lika Plīnijam Vecākajam, kas tajā laikā bija Tuvās Spānijas prokurators, savā darbā "Naturalis Historia" atzīmēt šo pilsētu kā vrbs magnifica (brīnišķīgā pilsēta). Ar teritorijas reorganizāciju, kas notika 3. gadsimtā, pilsēta kļuva par Galēcijas provinces daļu ar galvaspilsētu Brakaru Augustu (Bragu). Kad Diokletiāna laikā kalnrūpniecības darbi beidzās, sākās pilsētas pagrimums.
3. gadsimta vidū pilsētā tika iedibināta bīskapa rezidence, bet tās pirmais bīskaps ap 249. gadu bija Vasilids. Taču kristietības nostiprināšanos traucēja barbaru iebrukumi, bet no reliģiskā viedokļa, priscilliānisma un maniheisma doktrīnu ekspansija, pret ko cīnījās Idacijs un svētais Toribijs.
Pēc barbaru iebrukuma ap 410. gadu Galēcijas teritorijā apmetās svēvi, un pilsēta kļuva par viņu karalistes daļu. Konfrontācija starp svēviem un vestgotiem noveda pie tā, ka vestgoti izlaupīja Asturiku, vispirms Teodoriks II 459. gadā, bet pēc tam Leovigildo 569. gadā. Tādēļ Asturika zaudēja savu juridiskā konventa galvaspilsētas statusu. Ar romiešu politiskās un administratīvās sistēmas sagrūšanu vadošā loma reģionā pārgāja pie Leonas.
Ebenkoku dzimta
Ebenkoku dzimta jeb melnkoku dzimta (Ebenaceae) ir viršu rindas dzimta, kurā ietilpst trīs ģintis:
Ebenkoku dzimtas augu izplatība ir tropu un subtropu joslās — Dienvidaustrumāzija, Austrālijas ziemeļi, Āfrika uz dienvidiem no Sāhilas zonas, Amazones lietus mežs, Centrālamerika un Karību jūras salas.
Pēc sugu daudzveidības vislielākā ģints ir ebenkoki. Ģintī ir apvienotas no 450 līdz 500 sugām. Tajā ietilpst vērtīgas koksnes sugas (melnkoki) un augļu koki (hurmas). Šo sugu koksne ir cieta, smaga un krāsaina, lai gan pēc nosaukuma varētu domāt ka tā ir melna.
Tiger Woods PGA Tour 13
Tiger Woods PGA Tour 13 ir Tiger Woods PGA Tour sporta spēļu sērijas datorspēle, ko izstrādājis EA Tiburon un izdevis EA Sports, Xbox 360 un PlayStation 3 konsolēm. Šī ir pirmā spēle sērijās kopš 2006. gada, kad tā netiek izdota Wii konsolei. Tiger Woods PGA Tour 13 tika izdots 2012. gada martā.
Nevienmērīgas maksājumu plūsmas
Nevienmērīgas maksājumu plūsmas (en) ir atšķirīgu summu periodiski maksājumi ar fiksētiem starplaikiem noteiktā laika posmā.
No definīcijas izriet, ka nevienmērīgas maksājumu plūsmas atšķiras no vienmērīgām tikai ar to, ka noteiktajā laika posmā maksājumi var nebūt vienādi. Atbilstoši līgumam šādus maksājumus var izmantot gan ieguldīšanas procesā, gan darījumos, kaut gan finanšu instrumentu tirgū biežāk izmanto vienmērīgus, periodiskus maksājumus.
Pēc maksājuma brīža laika posma ietvaros izšķir ordināros un avansa maksājumus.
Ordināro un avansa maksājumu izmantošana ieguldīšanas procesā u.c. gadījumos notiek pēc pušu vienošanās.
Varēns Bargijs
Argos–Shimano (2013–2017)
Nākamajā gadā viņš kā stažieris startēja  komandā. Tā bija veiksmīga sezona un viņa izdevās uzvarēt Tour de l'Avenir kopvērtējumā un izcīnīt otro vietu Tour des Pays de Savoie. 2013. gadā Bargijs pievienojās pastāvīgi komandai. Tobrīd 21. gadu vecais braucējs uzvarēja Vuelta a España 13. un 16. posmā. Bargijs bez šīm uzvarām izcīnīja arī ceturto vietu Rund um Köln un 8. vietu Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise sacensībās. Savās pirmajā Tour de France sacensībās viņš finišēja kopvērtējuma 14. vietā.
2016
2016. gada 23. janvārī Bargijs kopā ar pieciem citiem Team Giant–Alpecin komandas biedriem cieta satiksmes negadījumā, kad viņus Spānijas treniņnometnes laikā notrieca auto, kas iebrauca pretējā braukšanas joslā. Visi braucēji bija stabilā kondīcijā.
Bargijs finišēja 6. vietā Ljēža—Bastoņa—Ljēža un 8. vietā Giro di Lombardia viendienas sacensībās.
2017
Bargijs Tour de France sacensību 9. posmā pārņēma vadību kalnu klasifikācijā, šajā posmā fotofinišā Šamberī zaudējot Rigoverto Uranam. Viņš uzvarēja 13. posmā, četru sportistu sprinta finišā Fuā pārspējot Nairo Kintanu, Alverto Kontadoru un Mikelu Landu; tā bija viņa pirmā uzvara Tour de France posmā un viņš kļuva arī par pirmo francūzi, kurš uzvarējis Tour de France posmā Bastīlijas dienā kopš Davida Monkutjē 12. posma uzvaras 2005. gadā. Bargijs uzvarēja arī 18. posmā, kas finišēja hors catégorie kāpumā Col d'Izoard kalnu pārejā. Pēc šī posma Bargijs kalnu klasifikācijā bija ieguvis nesadeldējamu 89 punktu pārsvaru pār otrajā vietā esošo Primožu Rogliču.
Bargiju izmeta no komandas pirms Vuelta a España astotā posma. Pēc septītā posma Bargijs bija kopvērtējuma 13. vietā, 1:43 aiz līdera Krisa Frūma. Komandas vadība to pamatoja ar domstarpībām par komandas mērķiem un taktiku; viņš vēlējās sev brīvu lomu kalnainajos posmos un tas radīja vairākas domstarpības komandā, toskait viņa atteikšanās klausīt komandas rīkojumiem un nepagaidīt komandas līderi Vilko Keldermanu pēc sadurtas riepas septītajā posmā, tā rezultātā zaudējot laiku.
Fortuneo–Samsic (2018–šobrīd)
Pirms 2018. gada sezonas Bargijs pievienojās UCI Professional Continental komandai , parakstot triju gadu līgumu. 2019. gada jūnijā uzvarēja Francijas čempionātā grupas braucienā.
Andrejs Krisons
Andrejs Krisons (dzimis, miris ) bija latviešu basketbolists, Latvijas basketbola izlases dalībnieks.
Studējot Latvijas Universitātē, iestājās studentu korporācijā Tervetia, spēlēja sporta biedrības "Universitātes sports" basketbola komandā.
Latvijas basketbola izlases sastāvā aizvadījis 4 spēles. Bija iekļauts Latvijas izlases sastāvā startam 1935. gada Eiropas čempionātā, kur Latvijas izlase kļuva par čempioniem, taču uz laukuma neizgāja un saskaņā ar noteikumiem par Eiropas čempioniem kļuva tikai tie spēlētāji, kas piedalījušies vismaz vienā spēlē. Piedalījās 1937. gada Eiropas čempionātā, kas norisinājās Rīgā un kurā Latvijas izlase izcīnīja 6. vietu.
Divas reizes Latvijas studentu basketbola izlases sastāvā piedalījās vispasaules studentu spēlēs, 1935. gadā Budapeštā un 1937. gadā Parīzē izcīnīja pirmo vietu.
Spēlējis arī futbolu, 1931. gadā Latvijas izlasē aizvadījis vienu spēli.
Otrā pasaules kara laikā bija iesaukts Latviešu leģiona 15. divīzijā, kritis gūstā un miris kara hospitālī Austrumprūsijā.
Džanni Versače
Džovanni Marija Versače (it,, dzimis , miris ) bija Itālijas modes dizaineris un modes uzņēmuma Versace dibinātājs. Viņš ir radījis arī tērpus dažādām teātra izrādēm un kinofilmām.
Džanni Versačes māte bija šuvēja, tāpēc viņš izauga redzot kā māte šuj. Pēc vidusskolas beigšanas Versače īsu laiku strādāja mātes veikalā, bet 1972. gadā pārcēlās uz Milānu, kur sāka strādāt dažādos itāļu ateljē. 1978. gadā dibināja savu uzņēmumu Versace. Viņa brālis Santo strādāja šajā uzņēmumā par izpilddirektoru, bet māsa Donatella bija dizainere un viceprezidente.
Savu modes impēriju izveidoja 1980-tajos un 1990-tajos gados. Viņš veidoja tērpus tādām slavenībām kā Eltonam Džonam, Madonnai, bet tos prezentēja slavenākās modeles pasaulē Sindija Krauforda, Linda Evadželista, Kristija Tērlingtona un Naomi Kempbela.
Džanni Versače sava uzņēmuma darbību uzsāka arī Amerikas Savienotajās Valstīs, kur radīja tērpus Sanfrancisko operas vajadzībām, kinofilmām, dažādām teātra izrādēm. 1993. gadā Versačem tika konstatēts rets vēža slimības veids — iekšējās auss vēzis. Viņš veiksmīgi ar to cīnījās.
, atgriežoties savā rezidencē Maiamibīčā, Džanni Versači pie viņa mājas kāpnēm nošāva Endrū Kunenens (Andrew Cunanan), sērijveida slepkava. Pēc Versačes nāves uzņēmumu Versace pārņēma Džanni māsa Donatella.
Anna Hāna
Anna Hāna (en; dzimusi Rīgā) ir Latvijā dzimusi ASV šahiste, starptautiskā meistare.
Mācījusies Šimona Dubnova Rīgas ebreju vidusskolā. Anna Hāna bija labākā no Latvijas šahistēm 1992. gada Latvijas sieviešu atklātajā šaha čempionātā, tādējādi kļūstot par Latvijas čempioni šahā. Tajā pat gadā viņa pārstāvēja Latviju sieviešu šaha olimpiādē Manilā, izcīnot augsto 4. vietu pie rezerves galdiņa. Pēc pārcelšanās uz patstāvīgu dzīvi ASV 1993. gadā viņa ieguva 2. vietu Pasaules jauniešu čempionātā, bet 1995. gadā saņēma starptautiskās meistares titulu. 2000. gadā ASV izlases sastāvā piedalījās sieviešu šaha olimpiādē Stambulā. Pēdējais lielais Annas Hānas panākums bija uzvara 2003. gada ASV sieviešu šaha čempionātā Sietlā.
1998. gadā Anna Hāna pabeidza Pensilvānijas universitāti finanšu un datorzinātņu jomā. Vēlākajos gados ir strādājusi dažādās tirdzniecības kompānijās Ņujorkā.
Kolupe
Kolupe (arī Kalupe, Koluika, Kolupka, Kolups, Lazdānu strauts, Lazdānu upeite, augštecē — Odze, Uda, Ūda, Ūdze, lejtecē — Dubenca, Gadzānu upeite) ir Dubnas kreisā krasta pieteka Augšdaugavas un Preiļu novados.
Iztece (kā Ūda) — no Gerlaka ezera Gerlaka purvā Maļinovas pagastā (pēc citiem datiem no Teiras sūnas purva). Tek ziemeļu virzienā, pie Kalupes veidojot lokus. Caurtek Mazo un Lielo Kolupa ezeru. Ietek Dubnā iepretim Vecvārkavai. Lielākās pietekas — Rīša, Viedzeleite. Kalupi trīs reizes šķērso valsts autoceļš P64 (Višķi—Nīcgale). Upes krastos atrodas (no augšteces) — Sleiži, Ūda, Pramanišķi, Miglāni, Lāčukrogs, Bisteri, Baltači, Kalupe, Baltmuiža, Andrijova, Andiņi, Lazdāni, Ploņi, Peršaki, Dubenca.
Norma (opera)
Norma ir itāliešu komponista Vinčenco Bellīni divu cēlienu opera, kas pirmoreiz uzvesta 1831. gada 26. decembrī Milānas operteātrī La Scala. Operas libreta autors ir Feliče Romani. Operas darbība notiek Gallijā.
Rīgas iestudējums
Rihards Vāgners 1837. gadā Normu iestudēja Rīgas 1. pilsētas teātrī. Viņš to papildināja ar āriju basam un korim, kas nav saglabājusies vēlākajos operas uzvedumos.
SMP Bank
Atklāta akciju sabiedrība Bank «Severnyj morskoj put'» jeb SMP Bank (СМП Банк) ir Krievijas banka. Viena no 50 lielākajām Krievijas bankām. To kontrolē brāļi Arkādijs un Boriss Rotenbergi. Dibināta 2001. gadā. Centrālais birojs atrodas Maskavā. Ir filiāles vairāk nekā 40 Krievijas pilsētās. Latvijā tai pieder bankas Meridian Trade Bank 49 % kapitāldaļu.
Vēsture
SMP Bank dibināta 2001. gadā.
2008. gadā SMP Bank iegādājās Latvijas bankas AS Multibanka akciju kontrolpaketi; banku pārdēvēja par AS SMP Bank (2014. gada 7. maijā tai mainīts nosaukums uz Meridian Trade Bank). 2009. gadā iegādāta MBTS-Bank (ОАО «МБТС-Банк», Международный Банк Торгового Сотрудничества — "Starptautiskā tirdzniecības sadarbības banka").
Pēc Krimas aneksijas 2014. martā ASV un Eiropas Savienība ieviesa sankcijas pret Krieviju. Tās skāra arī bankas galvenos akcionārus brāļus Rotenbergus. 21. martā tika bloķētas SMP Bank VISA un MasterCard maksājumu kartes. 23. martā tika atbloķētas kartes, paziņojot, ka notikusi kļūme. 28. aprīlī ASV ieviesa jaunas sankcijas pret Krievijas augstām amatpersonām un uzņēmumiem, turpinoties separātiskajām tendencēm Ukrainas austrumdaļā, kurās, kā uzskata ASV, iesaistīta Krievija. Sankcijas skāra arī SMP Bank. Paziņots, ka MasterCard un Visa pārtrauks SMP Bank izsniegto maksājumu karšu apkalpošanu.
Bandari
Bandari ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Spruktu ūdenskrātuve.
Luiss Palavs
Biogrāfija
20. gadsimta pirmajā pusē bijis viens no vadošajiem Argentīnas šahistiem. Lielāko panākumu guvis Dienvidamerikas šaha čempionātā 1925. gadā Montevideo, kad izcīnījis čempiona titulu. Pēc trim gadiem, 1928. gadā Mara del Platā kļuvis par Dienvidamerikas šaha vicečempionu. Daudzkārtējais Argentīnas šaha čempionātu dalībnieks, lielāko panākumu guvis 1928. gadā, kad ieņēmis 2. vietu.
Pārstāvējis Argentīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Pazīstams arī kā daudzu šaha grāmatu autors un šaha žurnālists. No 1934. gada bijis viens no Argentīnas šaha žurnāla El Ajedrez Americano redaktoriem, vēlāk vadījis šaha nodaļu Buenosairesas laikrakstā La Prensa, bet no 1953. gada līdz sava mūža beigām bijis šaha žurnāla Ajedrez Revista Mensual direktors.
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā viņam piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Hāna
Hāna (vīriešu dzimtē Hāns) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jānis Roberts Jansons
Jānis Roberts Jansons (dzimis Rīgā) ir tēlnieks, mākslinieks un pedagogs. Kopā ar sievu Birutu Jansoni nodibinājis divas mākslas skolas — Valmieras Bērnu Mākslas skolu (pašlaik Valmieras Mākslas vidusskola) un Skaņkalnes Mākslas skolu (pašlaik Mazsalacas Mākslas un Mūzikas skola). 1970. gadā bija pirmā personālizstāde. Ar savu mērķtiecīgo un enerģisko darbību iemantojis atzinību Latvijas mākslas pasaulē. J.Jansons izstādes ievadā par saviem darbiem stāsta -"Koks, metāls, papīrs vai māls. Tie visi ir materiāli no kuriem var radīt darbus mīlestībā. Šīs ekspozīcijas galvenokārt sastāv no maniem darbiem māla mīlestībā. Tie radīti gan "Baltajā mājā" Rundālē, gan Bruknas muižā, kā arī manā mājā "Akmeņkalnos" Salacas krastā".
Biogrāfija
Jānis Roberts Jansons dzimis Jāņa un Emīlijas Jansones ģimenē. Viņam ir vecāks brālis Juris Jansons. Sieva Biruta Jansone, trīs bērni, 11 mazbērni un divi mazmazbērni. No 1951. — 1952. gadam mācījās Rīgas 52. pamatskolā. 1952. gadā sāka mācīties Rīgas 45.vidusskolā, kuru beidza 1959. gadā. No 1959. — 1964. gadam mācījās Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, kur ieguva mākslinieka meistara kvalifikāciju. Mākslinieka grafiķa pedagoga kvalifikāciju ieguva Valsts mākslas akadēmijā, kur viņš mācījās no 1968. — 1974. gadam. 2003. gadā mācījās Latvijas mākslas akadēmijā, kur ieguva humanitāro zinātņu maģistra grādu mākslā.
No 1964. gada novembra līdz 1977. gada novembrim bija dienestā Padomju armijā. No 1967. gada decembra līdz 1968. gada jūnijam ir ZA Polimēru mehānikas institūts vecākais inženieris. No 1974. gada marta līdz 1974. gada jūlijam bija dekoratīvās noformēšanas ceha mākslinieks kombinātā Māksla. No 1974. gada jūlija līdz 1975. gada augustam bija izdevniecības Zvaigzne mākslas redaktors.
No 1975. gada oktobra līdz 1978. gada martam bija Valmieras rajona kultūras nodaļas centrālās bibliotēkas mākslinieks. No 1978. gada marta līdz 1980. gada janvārim bija Valmieras bērnu mākslas skolas skolotājs. No 1980. gada janvāra līdz 1981. gada janvārim bija L.Paegles valsts Valmieras drāmas teātris galvenais mākslinieks. No 1981. gada februāra līdz 1981. gada aprīlim bija Valkas kultūras nams mākslas pulciņa vadītājs. No 1981. gada septembra līdz 1990. gada decembrim bija Valmieras bērnu mākslas skolas skolotājs. No 1992. gada janvāra līdz 1992. gada augustam bija Skaņkalnes pagasta padomes skolotājs. Kopš 1992. gada augusta ir Mazsalacas mūzikas un mākslas skolas skolotājs.
Izstādes
Pārskats par piedalīšanos izstādēs
Nozīmīgāko darbu saraksts
Sienu gleznojumi
Mūrmuižas bērnu dārzs, Sēļu sākumskola, bistro "Ēdene" Valmierā, Ķoņu dzirnavu viesu nams, restorāns "Valdaiši" Tukuma rajonā, bistro "lielā pietura" Grobiņā, kolumbārijs - privātīpašumā Tukumā, baseina un atpūtas telpas privātīpašumā Klapkalnciemā, Jāņa Rozes grāmatu apgāda biroja vestibilā.
Logo - 3x3 nometnēm Mazsalacā,Rucavā un Ķoņu dzirnavām.
Šanas virsaitis - koka skūlptūra - Valmieras vecpuišu biedrības namā.
Anniņmuiža
Vēsture
Par Anniņmuižu pirmās rakstītās ziņas ir no Zviedru Vidzemes laikiem 17. gadsimta pirmajā pusē. 17. un 18. gadsimta mijā esošajā kartogrāfiskajā materiālā muižiņa sastopama ar nosaukumu — Meinertshof, Meijershof, Meinershof.
Muižiņas tagadējais nosaukums radies 18. gadsimtā. 1768. gadā Gothards fon Fēgezaks muižiņu iznomājis slepenpadomniekam Oto Hermanim fon Fītinghofam, kas vēlāk savā īpašumā ieguvis gan Anniņmuižu, gan Zolitūdes muižu. 18. gadsimtā arī Meinershofa tika pārveidota par greznu atpūtas mītni, kur muižas īpašnieks organizēja dažādus izklaides pasākumus — balles un teātra izrādes, līdz ar to apkārtējie Pārdaugavas iedzīvotāji muižu dēvējuši par "lustīgo muižu". Kad O. H. fon Fītinghofs salaulājās ar Annu Ulriku fon Minihu, muižiņu nosauca viņas vārdā. Līdz 1817. gadam muižiņa piederējusi Zolitūdes muižai, no kuras tā atdalīta un pārdota namniekam Georgam Losbergam, kura īpašumā tā bijusi līdz 1841. gadam. No 1872. gada muižas īpašnieks bija Eduards Jensens.
1905. gadā Anniņmuiža tika izpostīta, taču vēlāk tā tika atjaunota. Pēc 1920. gada agrārās reformas Anniņmuižas neatsavināmajā daļā saimniekoja Jensenu dzimta, kas 1939. gadā repatriējās uz Vāciju. Pēc Latvijas okupācijas ēku pārņēma Rīgas dzīvokļu un nekustamo īpašumu pārvalde.
Elastīgais rumpucis
Elastīgais rumpucis (Helvella elastica) ir Latvijā ne visai bieži sastopama rumpuču ģints sēne, kuras augļķermeņi pēc apstrādes ir ēdami.
Taksonomija
Sugas nosaukumam ir 6 atzīti novecojuši sinonīmi, starp kuriem ir Helvella fuliginosa, Helvella albida, Leptopodia elastica, Tubipeda elastica. Pirmais sugu aprakstījis franču botāniķis Žans Baptists Fransuā Biljārs (Bulliard) 1785. gadā, uzreiz dodot tai pašreizējo nosaukumu.
Daļa avotu, ieskaitot Index Fungorum, uzskata, ka šī suga ir identiska ar sīko rumpuci Helvella pulla. Mycobank un Latvijas Mikologu biedrība tās uzskata par dažādām sugām.
Augšanas apstākļi
Saprofīts uz augsnes, iespējams, ka veido mikorizu. Latvijā aug no jūlija līdz oktobrim dažādos mežos, parkos un krūmājos, Latvijā izvēlas mitrākas vietas un kaļķainas augsnes. Lielbritānijas avots norāda uz skujkoku, skābu augšņu un ceļmalu izvēli, Spānijas — uz sūnotiem dažādiem mežiem. Sibīrijā atzīmēts zāļainās vietās. Atrasts visos ziemeļu puslodes kontinentos un arī Dienvidāfrikā.
Barības vērtība
Ēdams pēc novārīšanas un ūdens noliešanas, bet mazvērtīgs. Nenovārīts tiek uzskatīts par indīgu. Daļa autoru nosauc par neēdamu, taču reizēm citur precizē, ka "ir pārāk sīks un plāns, lai to uzskatītu par vērā ņemamu ēdamo sēni". Ir ziņas, ka suga satur tai radniecīgajām bisītēm raksturīgo indi giromitrīnu, lai gan tā daudzums ir neliels.
Līdzīgās sugas
Latvijā pagaidām neatrastais Helvella ephippium ir ļoti līdzīgs, bet ar stipri pūkainu cepurītes apakšdaļu. Amerikā sastopamais Helvella latispora atšķiras ar augšup uzritinātu cepurītes maliņu.
Zilganais ozols
Zilganais ozols ir daudzgadīga dižskābaržu dzimtas suga.
Gustavs Neimanis
Gustavs Neimanis (de; Gleivice -  Prūsija) bija Vācijas šahists.
Biogrāfija
Piedzimis Silēzijā. 1860. gados bijis viens no spēcīgākajiem šahistiem pasaulē. 1864. gadā Berlīnes šaha turnīrā uzvarējis visas 34 partijas. Tajā pat gadā uzvarējis mačā Ādolfu Andersenu ar 8:6. 1867. gadā uzvarējis Dandī šaha turnīrā. 1867. gadā Parīzē mačā pieveicis Šimonu Vinaveru ar 3:0. 1867. gadā bijis trešais Parīzes šaha turnīrā, 1870. gadā dalījis 3.-4. vietu Bādenbādenes šaha turnīrā, un 1872. gadā ieņēmis 2. vietu Altonas (Vācija) turnīrā. Kopā ar Ādolfu Andersenu bijis viens no vācu šaha žurnāla "Neue Berliner Schachzeitung" dibinātājiem un redaktoriem. Pēc 1872. gada sirdzis ar dažādām psihiskām kaitēm, kuru dēļ pārtraucis piedalīties šaha sacensībās.
Marks Brešāno
Marks Brešāno (en, dzimis ) ir bijušais Austrālijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Austrālijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis Austrālijā, bet karjeras lielāko daļu, 12 gadus, pavadījis Itālijā, kur spēlējis Empoli, Parma, Palermo un Lazio. Vēlāk spēlējis arī AAE un Katarā.
Austrālijas futbola izlasi pārstāvējis no 2001. līdz 2015. gadam. Piedalījies 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kā arī 2006., 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Rinats Džumabajevs
Rinats Džumabajevs (kk; dzimis Šimkentā) ir Kazahstānas starptautiskais lielmeistars šahā (2009).
Biogrāfija
Kazahstānas šaha čempionātos izcīnījis zelta (2014), divas sudraba (2010, 2011) un divas bronzas (2007, 2013) medaļas.
2005. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Meždurečenskā. 2009. gadā Taškentā izcīnījis 3. vietu Pasaules čempiona nosaukuma šahā izcīņas cikla Āzijas zonas turnīrā. 2010. gadā dalījis pirmo vietu Taškentas starptautiskajā šaha turnīrā. 2011. gadā Mešhedā ieņēmis 4. vietu Āzijas individuālajā šaha čempionātā. 2012. gadā dalījis 3. vietu Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā. 2013. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Pavlodarā. 2015. gadā Rīgā starptautiskajā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open 2015 izcīnījis 3. vietu "A" turnīrā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 99. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Pārstāvējis Kazahstānas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Džumabajevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2009. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Tigrans Petrosjans
Tigrans Petrosjans var būt:
Joanna Majdana-Gajevska
Joanna Majdana-Gajevska (pl; dzimusi kā Majdana Košalinā) ir Polijas starptautiskā lielmeistare šahā (2009).
Biogrāfija
Daudzkārtēja Polijas junioru šaha čempionātu laureāte, tajā skaitā uzvarējusi 2002. gadā U14 vecuma grupā, 2004. gadā U16 un U20 vecuma grupās, 2006. un 2008. gadā U20 vecuma grupā. Pārstāvējusi savu valsti Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros 2002. gadā izcīnījusi bronzas medaļu U14 vecuma grupā, 2004. gadā izcīnījusi sudraba medaļu U16 vecuma grupā un 2005. gadā izcīnījusi bronzas medaļu U18 vecuma grupā.
Polijas sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi 2 sudraba (2008, 2012) un bronzas (2009) medaļas. 2013. gadā Vroclavā dalījusi pirmo vietu Kristīnas Radzikovskas memoriālā. 2020. gada augustā izcīnījusi bronzas medaļu Polijas sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada maijā Bidgoščā ierindojusies 4. vietā Polijas sieviešu šaha čempionātā.
Pārstāvējusi Polijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2005. gadā Majdanai-Gajevskai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Ebenkoki
Ebenkoki (Diospyros, agrāk Ebenus) ir ebenkoku dzimtas ģints, kurā ir apvienotas no 450 līdz 500 sugām. Pie ebenkokiem pieder melnkoki, kuri ir vērtīgi koksnes augi, un hurmas, kuru augļi tiek lietoti uzturā. Melnkoku koksne ir cieta, smaga un krāsaina, lai gan pēc nosaukuma varētu domāt ka tā ir melna.
Ebenkoku izplatības areāls ir Indija, Rietumāfrika un Dienvidaustrumāzija. Tos kultivē arī citur, galvenokārt tropu un subtropu joslās.
No melnkokiem plaši izmanto īsto melnkoku (D. melanoxylon) un Ceilonas melnkoku (D. ebenum). Ēdami augļi tiek iegūti no Kaukāza hurmas (D. lotus), Virdžīnijas hurmas (D. virginiana), Japānas hurmas (D. kaki) un sviesta hurmas (D. dicolor).
Senželīdifeska
Senželīdifeska ir ciems Francijā, Ēro departamentā, Langdokas-Rusijonas reģionā. Tas atrodas 11 km no Monpeljē, Pezujē (Pezouillet) upes krastos, kas ir viena no Mosonas (Mosson) pietekām. Ciema teritorija iekļauj arī Kulondres brīvdabas parku Le parc de Coulondres Philippe Eldridge.
Pirmās rakstiskās liecības par Senželīdifeskas kā apdzīvotas vietas veidošanos attiecas uz 13. gadsimtu, kaut gan cilvēki šķiet regulāri tur uzturējās kopš paleolīta, ko pierāda atradumi Rouergas, Vautes un Colline de l’homme mort arheoloģiskajos izrakumos. Par Senželī (Saint-Gély ) savulaik sauca Maglones (Maguelone) diecēzes klostera kompleksu un tam piederošu kunga tiesai pakļauto teritoriju. Tam blakus atradās arī citi ciemi, kas izvietojās ap Monferānas pili (château de Montferrand). Pēc revolūcijas tos apvienoja ar Senželī.
Latvijas karogu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā uzskaitīti vēsturiskie un pašreizējie Latvijas karogi.
Pihe-Heki nacionālais parks
<mapframe text="Pihe-Heki nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q287883" } Pihe-Heki nacionālais parks (fi) ir 1956. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā.
Nacionālais parks izveidots priežu un egļu mežu aizsardzībai un tas ir viens no retajiem neskarto mežu masīviem Centrālsomijā. Daļu no teritorijas klāj purvi.
Arkādija (Grieķija)
Arkādija (grc) ir Grieķijas vēsturiskais apgabals, kas atrodas Peloponēsas pussalas centrālajā daļā. Arkādija ir vienīgais vēsturiskais apgabals Peloponēsā, kuram nebija izejas pie jūras. Attiecīgi tam bija robeža ar visiem pārējiem Peloponēsas vēsturiskajiem apgabaliem. Rietumos Arkādija robežojās ar Elīdu, ziemeļos ar Ahaju, ziemeļaustrumos ar Korintiju, austrumos ar Argolīdu, dienvidaustrumos ar Kinuriju, dienvidos ar Lakoniju un Mesēniju. Mūsdienās Arkādija ir iekļauta Peloponēsas perifērijā, Arkādijas nomē ar galvaspilsētu Tripoli.
Ģeogrāfija
Ģeogrāfiski senā Arkādija aizņēma centrālās Peloponēsas augstkalni. Ziemeļos uz robežas ar Ahaju augstiene stiepjas no Erimanta kalna ziemeļrietumos līdz Kilēnes kalnam ziemeļaustrumos. Aroānijas kalnu lielāka daļa atrodas Arkādijas teritorijā. Austrumos uz robežas ar Korintiju un Argolīdu ir kalnu grēda, kas iet no Kilēnes līdz Oligirtam, un tālāk uz dienvidiem līdz Partēnijam. Dienvidos robeža ar Lakoniju un Mesēniju iet pāri Taigeta un Parnona kalnu nogāzēm, tā kā Arkādijā atrodas Alfeja upes augštece, bet ne Eirotas upe. Dienvidrietumos robeža ar Mesēniju iet pa Nomijas un Eleuma kalniem, bet no turienes robeža ar Elīdu iet pa Erimantas un Diagonas upju ielejām. Arkādijas teritorijas lielākā daļa ir kalnaina. Izņēmums ir līdzenums pie Tegejas un Megalopoles pilsētām, kā arī Alfeja un Ladona ielejas.
Vēsture
Arkādija pakāpeniski tika apvienota brīvā konfederācijā, kura iekļāva sevī visas Arkādijas pilsētas, un tika nosaukta par Arkādiešu līgu. 7. gadsimtā pr.Kr. tā veiksmīgi spēja atvairīt Spartas draudus, un arkādiešiem izdevās saglabāt savu neatkarību. Tie kopā ar citiem grieķiem piedalījās Grieķu—persiešu karos, sūtot savu karaspēku uz Termopilām un Platējām. Peloponēsas karu laikā Arkādija apvienojās ar Spartu un Korintu. Nākamajā laikā Tēbu hegemonijas periodā Epaminonds nostiprināja Arkādiešu līgu, lai izveidotu konkurējošu varas centru kaimiņos esošajai Spartai. Pēc tam viņš dibināja Megalopoli, kas kļuva par Arkādijas jauno galvaspilsētu. Taču nākamajā laikā Arkādija novājinājās. Vispirms to iekaroja maķedonieši, bet pēc tam arkādieši pievienojās Ahajas līgai.
Filipo Pocato
Filipo Pocato (it; dzimis ) ir bijušais profesionālais Itālijas šosejas riteņbraucējs.
Arkādija (Grieķija)
Iedzīvotāji
Arkādieši bija sengrieķu ciltis, kas apdzīvoja Peloponēsas kalnieni. Tie bija viena no senākajām pirmsgrieķu ciltīm, kas apmetās Grieķijā, un, domājams, attiecas uz tautu, kurus antīkie autori sauca par pelazgiem. Kaut arī Herodots izteica domu, ka arkādieši nebija kaut kādi izdomāti grieķi, bet skaitījās reģiona pamatiedzīvotāji.
Filipo Pocato
Pocato bijia ziemeļu klasiku speciālists, finišējis 13. (2006), 14. (2007), 6. (2008) un 2. vietā (2012) Flandrijas tūrē. Labākais rezultāts Parīze—Rubē bijis otrā vieta 2009. gadā. Gente—Vevelgema finišējis 13. (2008) un 4. (2006). Omloop Het Volk finišējis (2003) un uzvarējis (2007. gadā). Pocato uzvarējis arī 2006. gada Milāna—Sanremo, kā arī Giro d'Italia un divos Tour de France posmos.
Arkādija (Grieķija)
Iedzīvotāji
Par to liecina arī senie mīti, tādi kā mīts par Arkādu, mīts par Likaonu u.c. Arkādija ir arī viens no reģioniem, kas ir aprakstīti "Iliādā", "Kuģu katalogā". Agamemnons pats piešķīra arkādiešiem kuģus Trojas karam, jo Arkādijai nebija savas flotes.
Filipo Pocato
Karjeru noslēdza  komandā.
Arkādija (Grieķija)
Valoda
Sava izolētā kalnainā stāvokļa dēļ Arkādija, domājams, kļuva par kultūras patvertni. Kad "tumšo laiku" periodā (ap 1200. līdz 800. gadu pr.Kr.) Peloponēsā ienāca doriskie dialekti, Arkādijā, domājams, saglabājās senākā valoda, kas vēlāk kļuva par grieķu dialektu arkādijas-kipras grupas daļu. Šis dialekts nekad nekļuva par literāro valodu, taču tas ir pazīstams no dažādiem uzrakstiem. Sans — tas ir grieķu alfabēta burts, kas sastopams tikai Arkādijā, un kas pēc formas atgādina kiriļicas И burtu. No burta "sans" vēlāk cēlies cits arhaiskais grieķu alfabēta burts ͳ.
Filipo Pocato
Dopings
2012. gadā Pocato saņēma trīs mēnešu diskvalifikāciju no Itālijas olimpiskās komitejas (CONI) pēc tam, kad tika atklāts, ka viņš no 2005. līdz 2008. gadam sadarbojies ar bēdīgi slaveno ārstu Mikēli Ferrāri. CONI vēlējās diskvalificēt viņu uz gadu, bet tehnisku iemeslu dēļ to nācās samazināt līdz trīs mēnešiem.
Arkādija (Grieķija)
Pilsētas
Arkādieši bija dibinājuši daudzas pilsētas. No tām spēcīgākās bija pilsētas, kas kontrolēja vairākas auglīgās ielejas: Mantineja, Tegeja un Orhomena. Pārējās pilsētas bija kalnainākas un tām piederēja mazāk līdzenumu. Dažas no tām bija Aseja, Ipsunta, Teutisa, Hēreja, Tirajona, Nestana, Aleja, Likosura, Trikolonona, Tropeja, Kapija, Palantija, Fenosa u.c. No 370. gada pr.Kr. par Arkādijas galvaspilsētu kļuva Megalopole.
Filipo Pocato
Personīgā dzīve
2021. gada novembrī, nebūdams vakcinēts, kad vakcīnas jau bija plaši pieejamas, smagi saslima ar COVID-19.
Arkādija (Grieķija)
Arkādija mūsdienu kultūrā
Arkādieši dzīvoja samērā izolēti no pārējiem, nodarbojoties ar lopkopību un zemkopību, maz interesējās par kultūru (izņemot mūziku), zinātni un filozofiju, baudot pārējo grieķu cieņu par tautas viesmīlību un tikumību. Tādēļ jauno laiku dzejnieki, īpaši idilles atainotāji, kā piemēram itālis Jakopo Sannadzaro un viņa atdarinātāji attēloja Arkādiju kā nevainības, patriarhālās vienkāršības un mierīgas laimes zemi, pārvēršot to par savu poētisko fantāziju skatuvi. Teiksmainā Arkādija asociējās ar idillisku ainavu, mierīgu, omulīgu atpūtu un pieticīgiem, laimīgiem cilvēkiem. 18.—19. gadsimta romantiskajā dzejā, gleznās par Arkādiju sāka dēvēt ikvienu gleznainu un idillisku zemes stūrīti. Šī reģiona vārdā nosaukts arī Arkādijas dārzs Pārdaugavā.
Galma padomnieks
Galma padomnieks bija Krievijas Impērijas VII kategorijas civildienesta pakāpe no 1724. līdz 1917. gadam, kas atbilda apakšpulkveža pakāpei armijā un deva tiesības uz uzrunu "Jūsu augstlabdzimtība" (Ваше высокоблагородие).
Žoržs Brasēns
Žoržs Brasēns (fr, dzimis, miris ) bija franču dziesmu autors un dziedātājs. Viņš izpildīja ģitāras pavadībā savas dziesmas, kā arī Viktora Igo, Fransuā Vijona, Pola Verlēna, Pola Forta un Luija Aragona poēmas. Brasēns saņēma Franču akadēmijas Lielo dzejas balvu 1967. gadā. Atbraucis no provinces Brasēns pavadīja 40 gadus Parīzē, kur viņa vārdā šodien ir nosaukti bibliotēka, parks un licejs.
Biogrāfija
Brasēns piedzima Sētes (Sète, pirms 1928. gada Cette) pilsētā, Ēro departamentā Francijas dienvidos. Viņa tēvs Žans Pjērs Brasēns vadīja celtniecības uzņēmumu, pauda antiklerikālus uzskatus un aizrāvās ar mūziku. Mājās bieži skanēja Tino Rosi, Mireijas Hartūšas, Reja Ventūras dziesmas. Žorža māte bija itāļu izcelsmes katoliete. No pirmās laulības viņai bija meita, Žorža pusmāsa Simone Konte (Simone Comte, 1912-1994). Simones tēvs Alfons Konte krita Pirmā pasaules kara sākumā.
Žoržs Brasēns sāka rakstīt pirmos dzejoļus 12 gadu vecumā. Viņa franču valodas pasniedzējs Alfons Bonafē (Alphonse Bonnafé) atbalstīja šo zēna aizraušanos un paskaidroja viņam pantmēra principus. Tajā pašā laikā Brasēns atklāja sev džezu un Šarla Trenē (Charles Trenet) daiļradi.
1939. gadā Brasēns pārcēlās uz Parīzi, kur apmetās pie savas tantes Antuanetes Dagrozas (Antoinette Dagrosa) pilsētas 14. apgabalā 173, rue d’Alésia un iekārtojās darbā Renault rūpnīcā. Tantes mājās viņš iemācījās spēlēt klavieres, kaut arī nepārzināja solfedžo. Parīzes vāciešu okupācija pielika punktu šai dzīvei, un Brasēns bija spiests atgriezties dzimtajā ciemā 1940. gada jūnijā, bet tā paša gada rudenī no jauna ieradās galvaspilsētā. Palicis bez darba, viņš pavadīja daudz laika bibliotēkā, lasot franču klasiķus, kuru iespaidā sacerēja savus pirmos dzejas krājumus "Blāvas krāsas" (Les Couleurs vagues) un "Zobena cirtieni ūdenī" (Des coups d'épée dans l'eau). 1942. gadā tika publicēts viņa 13 poēmu krājums À la venvole, kur ir skaidri saskatāmi autora anarhiskie uzskati.
1943. gada 8. martā Brasēnu deportēja uz Basdorfas strādnieku nometni, no kurienes viņš gadu vēlāk izbēga. Viņš atrada patversmi Parīzē  9, impasse Florimont pie savas tantes Žannas Planšas un viņas vīra, kas dzīvoja pilnīgi askētiskos apstākļos — bez elektrības, gāzes un karstā ūdens. Brasēns pierada pie šīs dzīves un pēc kara beigām tā arī palika dzīvot pie saviem radiniekiem. Ar draugiem, vairums no kuriem bija atgriezušies no Basdorfas nometnes, viņš mēģināja izdot anarhistu laikrakstu Le Cri des gueux, bet līdzekļu trūkuma dēļ tika spiests atteikties no projekta. Viņš sadarbojās ar laikrakstiem Fédération anarchiste, Le Libertaire (šodien Le Monde libertaire). Tante Antuanete nomira 1946. gadā un atstāja viņam savas klavieres.