cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Greisa Hopera
Darbs un nozīme programmēšanā
Pēc 2. pasaules kara Hopera atteicās no asociētās profesores darba Vesāra koledžā, lai strādātu Hārvardā par pētnieci inženierzinātņu un lietišķās fizikas jomā. Šajā periodā ar Jūras flotes atbalstu Greisa Hopera attīstīja Mark II un Mark III datorus. 1945. gadā Hopera ieviesa jēdzienu "debugging" datorzinātņu jomā. Neskatoties uz profesionāliem panākumiem, 1946. gadā Greisa Hopera pameta darbu Hārvardā.
1949. gadā Hopera sāka strādāt The Eckert—Mauchly Computer Corporation (EMCC) Filadelfijā; tā bija komanda, kura izveidoja UNIVAC I datoru. Tieši EMCC Hopere izveidoja vienu no pirmajiem COBOL kompilatoru, pirmo standartizēto biznesa datoru valodu. Greisas Hoperas vadībā izstrādātais kompilators pārveidoja angļu valodu datoram saprotamā mašīnas kodā. 1952. gadā Hopera bija pabeigusi izstrādāt kompilatoru, kas veidots A-0 sistēmā. Kompilators pārveidoja matemātikas kodu mašīnai nolasāmā binārajā kodā, kā arī bija iespējams veidot programmas vairākos datoros, nevis vienā. Viņa izveidoja vairākas akadēmiskas publikācijas par atklājumiem, kas publicēti Harvard Mark.
1954. gadā Greisa Hopera EMCC jau vadīja automātiskās programmēšanas nodaļu. Viņas vadībā tika ieviesta viena no pirmajām kompilēšanas valodām Flow-Matic. Flow-Matic uzskatāma par pirmo programmēšanas valodu, kas lieto angļu valodu komandām. Tādā veidā Hopera pierādīja, ka ir iespējams izveidot angļu valodā balstītu programmēšanas valodu. Hoperes nopelns ir COBOL (angļu: COmmon Business-Oriented Language) valodas ieviešana, kas balstās uz angļu valodu. 1966. gadā Greisa Hopera atvaļinājās no Jūras flotes rezervistu grupas, bet jau 1967. gadā Jūras flotes vadība viņu aicināja atgriezties darbā par direktoru un vēlāk — kapteini. Greisa Hopera devās pensijā 1986. gadā, bet turpināja strādāt par konsultanti DEC (Digital Equipment Corporation).
Greisa Hopera ir likusi pamatus mūsdienu programmēšanas nozarei. Jau savas dzīves laikā 40 pasaules augstskolas Hoperai piešķīra akadēmiskos goda nosaukumus. Jēlas Universitātes koledža 2017. gadā tika nosauktas Greisas Hoperas vārdā.
Uļi Kīnkamegs
Uļi Kīnkamegs (liv; dzimis, miris ), arī Uldriķis Kāpbergs, bija lībiešu dzejnieks un sabiedrisks darbinieks. Dēvēja sevi par "lībiešu ķēniņu", neatzina Latvijas valsts varu pār lībiešiem. Miris Ventspils cietumā, kur bija ieslodzīts par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Publicējies avīzē "Līvli".
Marathon Man
Marathon Man ir 1976. gada ASV trillera filma, kuras režisors ir Džons Šlesindžers. Filmā galvenās lomas atveido Dastins Hofmans, Lorenss Olivjē, Rojs Šeiders, Viljams Diveins un Marta Kellere. Filma balstīta uz Viljama Goldmena 1974. gada romāna ar tādu pašu nosaukumu. Goldmens ir arī filmas scenārija autors.
Filmas Marathon Man pirmizrāde notika un to izplatīja Paramount Pictures. Filma guva komerciālus panākumus un pozitīvu kritiķu novērtējumu. Olivjē par lomu filmā nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā", kā arī viņš saņēma Zelta globusa balvu. Amerikas Kinoinstitūts filmu iekļāva savā 100 labāko trilleru saraksta 50. vietā, savukārt Olivjē attēloto Šellu atzina par 34. labāko filmu ļaundari.
Lapu iela (Rīga)
Lapu iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Lapu iela sākas krustojumā ar Amālijas ielu un beidzas krustojumā ar Ernestīnes ielu. Kopējais ielas garums ir 380 metri, tā ir klāta ar asfalta un bruģa segumu. Lapu ielā ir pārsvarā īres namu apbūve.
Lapu iela pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās ir sastopama 1861. gadā ar nosaukumu Laubes iela. Precīzs gads, kurā pārsaukta par Lapu ielu nav zināms.
Alīreza Fīrūzdža
Alīreza Fīrūzdža (fa; dzimis Bābolā) ir Irānas un Francijas (kopš 2021. gada jūlija) starptautiskais lielmeistars šahā (2018).
Biogrāfija
Irānas šaha brīnumbērns. Divas reizes uzvarējis Irānas šaha čempionātos (2016, 2019). Irānas šaha izlases sastāvā piedalījies divās Pasaules šaha olimpiādēs (2016, 2018), Pasaules komandu šaha čempionātā (2019), Āzijas valstu komandu šaha čempionātā (2016, 2018, 2018. gadā kļuvis par šī turnīra uzvarētāju komandu vērtējumā ), Āzijas valstu komandu ātrā šaha un šaha ātrspēles čempionātā (2018, kļuvis par abo šo turnīru uzvarētāju komandu vērtējumā). 2019. gadā izcīnījis sudraba medaļu Pasaules ātrā šaha čempionātā. 2020. gada februārī uzvarējis Prāgas starptautiskajā šaha turnīrā Prague International Chess Festival — Masters.
2021. gada novembrī Rīgā uzvarējis 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā un iekļuvis 2022. gada FIDE Pretendentu turnīrā. 2021. gada decembrī Varšavā bijis trešais Pasaules šaha ātrspēles čempionātā. 2022. gada jūlijā Madridē ierindojies 6. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2023. gada maijā Bukarestē dalījis 2.-5. vietu starptautiskajā lielmeistaru šaha turnīrā GCT Superbet Chess Classic.
WataMote
WataMote, jeb No Matter How I Look at It, It’s You Guys' Fault I’m Not Popular! (ja) ir 2013. gada japāņu anime komēdijseriāls un manga sērija, kuru radījuši divu mākslinieku apvienība Niko Tanigava. Seriālu ir režisējis Šins Onuma. Tas stāsta par piecpadsmitgadīgu vidusskolnieci Tomoko Kuroki un viņas kuriozajiem centieniem kļūt populārai savu klasesbiedru vidū.
Sižets
Piecpadsmit gadus vecā Tomoko Kuroki uzskata, ka viņa vidusskolā varētu kļūt populāra savas pieredzes otome spēlēs dēļ. Pēc iestāšanās vidusskolā, viņa saprot, ka ir kļuvusi nesabiedriska un vientuļa, un ir spiesta kritiski novērtēt sevi pirmo reizi vairāku gadu laikā. Stāsts seko ne tikai Tomoko centieniem uzlabot savu sociālo statusu vidusskolas gaitās, bet arī viņas atpūtai vasaras brīvdienu laikā.
Manga
Niko Tanigava iesāka veidot mangu WataMote 2011. gada 4. augustā. Pirmais tankobon sējums tika izlaists 2012. gada 21. janvārī. Mangas otrais sējums, izlaists 2012. gada 22. maijā, ieņēma 10. vietu Oricon sarakstā izlaišanas nedēļā. Manga ieguva popularitāti ārpus Japānas pēc fanu veidota tulkojuma publicēšanas mājas lapā 4chan.
Kalna Kaibēni
Kalna Kaibēni ir latviešu rakstnieku Reiņa un Matīsa Kaudzītes memoriālais muzejs, kas atrodas Vecpiebalgas pagastā.
Muzejs atrodas 8 kilometrus no Vecpiebalgas centra. Rakstnieki savu bērnību un jaunību pavadīja netālajos Mādaros, bet tālāka dzīve un darbs ir cieši saistīts ar Kalna Kaibēniem, kur no 1868. gada līdz 1882. gadam atradās viņu vadītā pagastskola — Matīss Kaudzīte bija tās skolotājs, Reinis — skolotāja palīgs. Brāļu Kaudzīšu vadībā Kalna Kaibēnu skola iemantoja labu slavu. Audzēkņu skaits strauji auga un radās nepieciešamība uzcelt jaunu, tieši izglītības mērķiem paredzētu skolas ēku. 1882. gadā skola no Kalna Kaibēniem tika pārcelta uz netālo jaunās Ogrēnskolas ēku. Brāļi Kaudzītes nopirka Kalna Kaibēnus un skolotāja darbu turpināja Ogrēnskolā. Šajās mājās abi rakstnieki ir uzrakstījuši savu ievērojamāko darbu "Mērnieku laiki". Pēc rakstnieku nāves, 1929. gadā, Kalna Kaibēnus savā īpašumā ieguva Izglītības ministrija, kas nolēma ēku saglabāt kā brāļu Kaudzīšu memoriālo muzeju, kas vienlaikus ir vecākais memoriālais muzejs Latvijā un 19. gadsimta 60.—70. gadu skolu vēstures piemineklis.
Muzejā ir apskatāms rakstnieku dzīves laika mājas iekārtojums, ceļojumu piemiņas lietas, sadzīves priekšmeti. Kalna Kaibēnu dārzā ir izvietoti romāna "Mērnieku laiki" tēli, leģendārais "atmiņu stūrītis" un skatu tornis.
Leopolds Mitrofanovs
Leopolds Mitrofanovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju un krievu šaha problēmists.
Alberts Krievs
Augusts Alberts Krievs (dzimis (pēc vecā stila — ), miris ) bija Latvijas cīkstonis, startējis grieķu-romiešu cīņā.
Leopolds Mitrofanovs
L. Mitrofanovs pēc profesijas bijis inženieris ķīmiķis.
Alberts Krievs
Dzimis Rīgā, virpotāja Jāņa Roberta Krieva un viņa sievas Paulīnes dzimušas Rudzītes ģimenē.
Leopolds Mitrofanovs
Sasniegumi šaha kompozīcija
Kopš 1950. gada publicējis vairāk nekā 250 šaha etīdes, no tām 30 apbalvotas ar pirmām godalgām. Septiņu PSRS individuālo čempionātu (1955—1985) finālists, 5. čempionātā (1959) ieguvis sudraba medaļu etīžu grupā.
Alberts Krievs
Pārstāvējis sporta klubu "Krauze". Piedalījies Parīzē. Startēja svara kategorijā līdz 58 kg, izstājās 2. kārtā (divi zaudējumi). Divas reizes izcīnījis uzvaru Latvijas čempionātā.
Leopolds Mitrofanovs
Sasniegumi šaha kompozīcija
Apbalvots (kopīgi ar līdzautoru V. Koroļkovu) ar zelta medaļām 1958., 1960. un 1962. gada FIDE konkursos. 1971. gadā FIDE viņam piešķīra starptautiskā tiesneša kategoriju un 1980. gadā starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā.
Alberts Krievs
Miris 1971. gadā Sidnejā, Austrālijā.
Leopolds Mitrofanovs
Sasniegumi šaha kompozīcija
L. Mitrofanovs ir ieguvis 38,89 FIDE albumu punktus.
Etīdes risinājums
'''1. b6+ Ka8! 2. Te1! Zxe1 3. g7 h1D (3... Zc4+ 4. Kb5 h1D 5. g8D+ Lb8 6. a7 Za3+ 7. Kc6 Dh2 8. axb8D+ Dxb8 9. b7+ Ka7 10. Dg1+ Ka6 11. Db6#) 4. g8D+ Lb8 5. a7 Zc6+! 6. dxc6 Dxh5+''' šķiet melnajiem izdevies izglābties, jo pozīcija ir atvērusies un balto karalis nespēs izvairīties no melno dāmas šahiem. Bet seko negaidīts dāmas upuris: '''7. Dg5!! Dxg5+''' un melnie nonāk mata tīklā. '''8. Ka6 Lxa7 9. c7! Da5+ 10. Kxa5 Kb7''' Pēc 10. ... Lxb6+ 11. Kxb6 panāk patu melniem liedz paša zirdziņš. '''11. bxa7 Kxa7 12. c8D''' un baltie uzvar.
Dviete
Dviete, arī Dvīts, ir ciems Augšdaugavas novada Dvietes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidos Dvietes upes un tās pietekas Rotupes krastā autoceļu V710 un V783 krustojumā 34 km no novada centra Daugavpils, 9,5 km no tuvākās pilsētas Ilūkstes un 208 km no Rīgas. Dvietē atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru punkts, pasts, veikals, katoļu baznīca. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Dvietes muižas centru; izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Mičurins» centrālais ciemats. Saglabājušās muižas ēkas un baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Pouriški
Pouriški ir ciems Skaistas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 288 km attālumā no Rīgas.
Kaviārs
Kaviārs (no de, kas savukārt no tr ) ir 3% vārāmā sāls šķīdumā iesālīti storveidīgo vai lašveidīgo zivju ikri. Atkarībā no kaviāra gatavošanā izmantotajiem zivju ikriem, izšķir melno kaviāru un sarkano kaviāru. Lētāku kaviāra aizstājēju mēdz arī gatavot no jūraszaķa ikriem.
Uzglabāšana un uzturvērtība
Kaviārs ļoti ātri bojājas, tādēļ tas jāglabā ledusskapī līdz ēšanai. Pasterizētu kaviāru var arī neglabāt ledusskapī pirms atvēršanas.
Dānielsons
Dānielsons var būt:
Grave
Grave var būt:
Kauliņas upe
Kauliņas upe (arī Kauliņa, Kauliņupe; augštecē - Postupe, Todaižu upīte, Todaižupīte; lejtecē - Sudmalupe, Sudmalupīte, Sudmaļupe, Ziedlejas upe) ir Užavas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Ernests Paukuls
Ernests Paukuls (1872-1941) bija latviešu veterinārārsts un patologs, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes profesors.
Kauliņas upe
Iztece - uz ziemeļrietumiem no Jāņkalna. Augštecē tek ziemeļu virzienā, pie Postmuižas kapiem pagriežas rietumu virzienā. Lielākās pietekas - Dižandrejupīte, Mazreģvalks, Reģvalks, Taurvalks. Alsungā caurtek Alsungas dzirnavezeram. Ietek Užavā lejpus Ziedlejām. Kauliņas upi šķērso valsts autoceļi (pa straumi lejup) - V1279 (Vecais suitu ceļš), V1282 (Ēdole–Krauļi), V1264 (Adze–Gudenieki–Ēdole), V1285 (Reģi–Oliņi), V1279, P119 (Kuldīga – Alsunga – Jūrkalne), tās krastos atrodas Todaiži, Almāle, Būcmaņciems, Alsunga, Ziedlejas.
Ernests Paukuls
Dzīves gājums
Dzimis 1872. gada 13. decembrī Smiltenē tirgotāja ģimenē. Mācījās Harnaka privātskolā Cēsīs un Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja veterinārmedicīnu Tērbatas veterinārinstitūtā (1894-1899). No 1901. gada bija prozektora palīgs, no 1902. gada vispārīgās patoloģijas privātdocents. No 1903. gada strādāja Bernes universitātes fizioloģijas institūtā, pēc dr. vet. med. grāda aizstāvēšanas strādāja par asistentu Patoloģiskās anatomijas institūtā. No 1906. gada Tērbatas veterinārinstitūtā lasīja vispārīgās patoloģijas kursu. Papildinājās Freiburgas un Vircburgas universitātēs (1909-1910). Ievēlēts par Tērbatas veterinārinstitūta ārkārtas profesoru (1916), profesoru (1917), pēc tā pievienošanas Tērbatas Universitātei, bija tās vispārīgās patoloģijas un farmakoloģijas profesors (1919).
1920. gadā E. Paukulu iecēla par Latvijas Universitātes vispārīgās patoloģijas profesoru, LU Organizācijas padomes locekli un LU Veterinārmedicīnas fakultātes pagaidu dekānu (1920-1922). Bija Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes sekretārs (1923-1929, 1937-1939). Piedalījās Latviešu Konversācijas vārdnīcas veterinārmedicīnisko rakstu veidošanā. Miris 1941. gada 7. februārī Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos.
Uliss
"Uliss" ir īru rakstnieka Džeimsa Džoisa romāns.
"Uliss" uzrakstīts izteikti modernistiskā stilā, Džoisam intensīvi lietojot apziņas plūsmas tehniku. Romāna darbība — uz 20. gadsimta sākumu pārnests Homēra "Odisejas" sižets — risinās vienā dienā (1904. gada 16. jūnijs); Leopolds Blūms pārstāv Odiseju, viņa sieva Mollija Blūma — Pēnelopi, Stīvens Dedals — Odiseja dēlu Tēlemahu.
Romāns sastāv no 18 nodaļām (katra aptver aptuveni vienu dienas stundu, sākot no aptuveni 8 līdz 2 no rīta nākamajā rītā), un katra nodaļa uzrakstīta citā stilā. Katra nodaļa attiecas uz noteiktu epizodi Homēra "Odisejā".
2020. gada 16. jūnijā Rīgā notikusi konference "Bloomsday Latvia 2020" ar centrālo tēmu - diskusiju par jauna tulkojuma nepieciešamību.
Kerbers (pavadonis)
Kerbers ir neliels pundurplanētas Plutona dabiskais pavadonis. Tas ir ceturtais atklātais Plutona pavadonis, un to atklāja 2011. gada 28. jūnijā. Kerbers ir otrs tālākais un otrs mazākais Plutona pavadonis.
Atklāšana
Kerberu atklāja astronomu grupa Marka R. Šovaltera vadībā, izpētot attēlus, kuri bija iegūti ar Habla kosmisko teleskopu. Astronomi pētīja Plutona apkārtni, pārbaudot, vai ap to neatrodas gredzeni. Tas tika darīts, lai nodrošinātu sekmīgu kosmiskā aparāta New Horizons lidojumu gar Plutonu 2015. gadā. Par pavadoņa atklājumu tika paziņots 2011. gada 20. jūlijā pēc papildu pārbaudes, izpētot attēlus, kas uzņemti 2011. gada 3.–18. jūlijā. Pavadonis netika atklāts agrāk tāpēc, ka iepriekšējiem attēliem tika izmantots īsāks ekspozīcijas laiks, lai gan pastāv iespēja, ka Kerbers kā neliels smērējums bija redzams jau 2006. gadā uzņemtajos Plutona sistēmas attēlos, bet palicis neievērots.
Orbīta un fizikālie parametri
Kerbera orbīta ir riņķveida un atrodas vienā plaknē ar pārējiem Plutona pavadoņiem. Tas riņķo apmēram 58 000 km attālumā no Plutona – Harona sistēmas masas centra. Pavadoņa orbīta atrodas starp Nikti un Hidru. Kerbers apriņķo Plutonu reizi 32,1 dienā. Starp to un Haronu pastāv gandrīz pilnīga orbitālā rezonanse 1:5 (atšķirība tikai 0,6%).
Kerbera gravitācijas ietekme uz citiem Plutona mēnešiem, izpētot Habla teleskopa attēlus, bija neparasti liela, ņemot vērā to, cik blāvs pavadonis izskatījās šajos attēlos. Šī iemesla dēļ tika pieņemts, ka Kerbers ir salīdzinoši liels un masīvs, bet attēlos izskatās blāvs tāpēc, ka tā virsma ir klāta ar kādu tumšu vielu. Sākotnējais Kerbera diametrs tika aprēķināts robežās no 13 līdz 34 km.
Šo teoriju apgāza zondes New Horizons 2015. gadā iegūtie dati. Tie apliecināja, ka Kerbers sastāv no divām daļām; lielākās daļas diametrs ir aptuveni 8 km, bet mazākās — 5 km. Iespējams, ka pavadonis izveidojies no diviem mazākiem objektiem, tiem pēc savstarpējas sadursmes saplūstot kopā. Kerbera virsma atstaro maz gaismas un visdrīzāk ir pārklāta at relatīvi tīru ledu, līdzīgi kā citiem mazajiem Plutona pavadoņiem.
Nosaukums
Jaunatklātais pavadonis ieguva pagaidu nosaukumu S/2001 (134340) 1, tāda veidā apzīmējot pirmo 2011. gadā atklāto mazās planētas 134340 (Plutona) pavadoni, un neoficiālo nosaukumu P4 — ceturtais atklātais Plutona pavadonis.
Pēc tradīcijas Plutona pavadoņi tiek izvēlēti no sengrieķu vai romiešu mitoloģijas tēliem, kas saistīti ar pazemes dievu Plutonu. 2013. gada sākumā tika izsludināta aptauja, kuras mērķis bija izvēlēties nosaukumus diviem pēdējiem atklātajiem Plutona pavadoņiem. Aptaujā varēja balsot gan par kādu no piedāvātajiem ar dievu Plutonu saistītajiem vārdiem, gan pievienot jaunu variantu. Aptaujā visvairāk balsu izpelnījās nosaukumi Vulkāns, Kerbers un Stiksa. Gala rezultātu pieņēma Starptautiskā Astronomijas savienība, nodēvējot pavadoni par Kerberu 2013. gada 2. jūlijā.
Pavadoņa nosaukums ir atvasināts no Cerbera, kas grieķu mitoloģijā ir trīsgalvains suns, Aīda pazemes valstības sargs.
Pozdņakova
Pozdņakova ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 250 km attālumā no Rīgas.
Kargova
Kargova, vēsturiski arī Unrūštate ir pilsēta Polijas rietumos, Lubušas vojevodistas austrumos. Līdz 1945. gadam atradās Vācijā, bet, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferenču lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet vācu iedzīvotāji padzīti.
Alberts Kusnetss
Alberts Eduards Kusnetss (et; dzimis, miris 1942. gadā) bija igauņu grieķu-romiešu stila cīkstonis, olimpisko spēļu un Eiropas čempionātu medaļnieks, septiņkārtējs Igaunijas čempions.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Alberts Kusnetss sāka nodarboties 1920. gadā sporta biedrībā "Kalev", vēlāk pārgāja uz "Tallinna Sport". 1921. gadā viņš ieguva savu pirmo čempiona titulu, uzvarot Igaunijas grieķu-romiešu cīņas čempionātā spalvas svarā. Viņa pirmās starptautiskās sacensības bija 1921. gada pasaules čempionāts Helsinkos. 1924. gadā vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē, startējot vieglajā svarā, Kusnetss guva piecas uzvaras, bet zaudēja cīņā par bronzas medaļu somam Kallem Vesterlundam un nācās samierināties ar ceturto vietu. Kusnetss ieguva pirmo čempionāta medaļu 1927. gada Eiropas čempionātā, kur vidējā svarā viņš uzvarēja četrus mačus, bet zaudēja ungāram Lāslo Papam, aiz viņa iegūstot 2. vietu. 1928. gada ziemā Kusnetss salauza kāju, un, lai gan pirms olimpiskajām spēlēm viņš nebija piedalījies nevienās sacensībās, viņš tika iekļauts 1928. gada Igaunijas olimpiskajā komandā. Amsterdamā, Kusnetss uzvarēja piecas cīņas un atkal zaudēja L. Papam, bet šoreiz ieguva bronzas medaļu. 1931. gada Eiropas čempionātā Kusnetss izcīnīja otro sudraba medaļu, kurai 1933. gada Eiropas čempionātā viņš pievienoja bronzu.
Igaunijas čempionātos Kusnetss uzvarēja septiņas reizes — 1921. gadā spalvas, 1924. gadā vieglajā, 1926. un 1927. gadā vidējā un 1930., 1932. un 1933. gadā pussmagā svarā.
Pēc sporta karjeras beigām Kusnetss strādāja kā cīņas sporta treneris, viens no viņa skolēniem bija arī Kristjans Palusalu.
1941. gada vasarā padomju vara izsūtīja Albertu Kusnetsu uz darba nometni Verhņaja Toimā, kur viņš 1942. gada ziemā nomira.
Arvīds Egle
Arvīds Egle (dzimis Sesavas pagastā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, viens no spilgtākajiem mazpilsētas ainavu un sadzīves žanra gleznotājiem 20. gadsimta 30. gados un viens no iezīmīgākajiem sociālistiskā reālisma metodes īstenotājiem latviešu glezniecībā. Rēzeknes mākslinieku kopas organizētājs un biedrs.
Betila Džemre Jildiza
Betila Džemre Jildiza (tr; dzimusi Adapazari) ir Turcijas starptautiskā lielmeistare šahā (2012).
Arvīds Egle
Biogrāfija
Arvīds Egle dzimis 1905. gada 3. aprīlī Sesavas pagasta Lielsesavā strādnieku ģimenē. Māksliniecisko izglītību ieguva Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1932. gadā beidzis Dabasskatu glezniecības meistardarbnīcu Vilhelma Purvīša vadībā ar diplomdarbu "Latgales mazpilsēta". Bijis zīmēšanas skolotājs Rēzeknes 1. un 2. pamatskolā (1923-1941), Mākslas vēstures un zīmēšanas pedagogs Rēzeknes skolotāju institūtā (1941-1944), bijis ilgstošs Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzējs — Glezniecības katedras pedagogs (1945-1950), Zīmēšanas katedras vadītāja vietnieks (1950-1952), vadītājs (1952-1966), docents (1952), profesors no 1966. gada. 1945. gadā kļuvis Mākslinieku savienības biedrs. Veicis daudzus sabiedrisku pienākumus — bijis gleznotāju sekcijas biroja loceklis, Mākslinieku savienības valdes loceklis (1958-1960). Bijis viens no Rēzeknes mākslinieku kopas organizētājiem un dalībniekiem (1934-1944). Ieguvis Romas fonda stipendijas (1935), Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1965). Miris 1977. gada 20. novembrī Rīgā, apbedīts Slokas kapos.
Betila Džemre Jildiza
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt deviņu gadu vecumā. Vairākkārt pārstāvējusi Turciju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kuros izcīnījusi divas bronzas medaļas - 2007. gada Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā un 2009. gada Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Daudzkārtējā Turcijas sieviešu šaha čempionātu laureāte, kuros izcīnījusi 8 zelta (2001-2006, 2010, 2011, 2013), 2 sudraba (2008, 2012) un bronzas (2007) medaļas.
1213. gads
1213. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Arvīds Egle
Mākslinieciskā darbība
Apdāvināts kolorists, kura darbiem ir raksturīgs dzidri pelēcīgs vai dūmakains tonāls gleznojums. Darbojies monumentālajā glezniecībā, stājglezniecībā, akvareļa glezniecībā, plakātu mākslā, grāmatu grafikā. Bijis viens no spilgtākajiem mazpilsētas ainavu un sadzīves žanra gleznotājiem 1930. gados un viens no iezīmīgākajiem sociālistiskā reālisma metodes īstenotājiem latviešu glezniecībā 1940.-1950. gados. Gleznojis ainavas, klusās dabas, portretus, sadzīves žanra darbus.
Betila Džemre Jildiza
Biogrāfija
Pārstāvējusi Turcijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Arvīds Egle
Izstādes
Izstādēs sācis piedalīties 1933. gadā. Personālizstādes un piemiņas izstādes noritējušas: Rēzeknē (1932, 1976, 1977), Daugavpilī (1978), Rīgā (1980, 1985).
Betila Džemre Jildiza
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Jildizai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2012. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Tālmācībā ir apguvusi tiesību zinātni Izmiras universitātē un ekonomiku Eskišehiras universitātē. Strādā par advokāti.
Josips Brekalo
Josips Brekalo (hr, dzimis ) ir Horvātijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. No 2016. gada līdz 2023. gadam Brekalo pārstāvēja Vācijas Bundeslīgas komandu VfL Wolfsburg.
Kopš (2023) Josips Brekalo pārstāv Itālijas A sērijas klubu Fiorentina.
Sasniegumi
Fiorentina
KOMPSAT-5
KOMPSAT-5 jeb Arirang-5 ir Korejas Aerokosmisko pētījumu institūta (KARI) Zemes tālizpētes pavadonis, pirmais Korejas sintezētās apertūras radara pavadonis. Tas palaists 2013. gada augustā solārsinhronā orbītā.
Kosmiskajā aparātā uzstādīts sintezētās apertūras radars, kurš izveidots sadarbībā ar uzņēmumu Thales Alenia Space. Tas uzņem Zemes virsmu X diapazonā jebkuros laikapstākļos. Standarta režīmā izšķirtspēja ir 3 metri, bet augstās izšķirtspējās režīmā — 1 metrs.
Otra derīgā krava ir ierīce AOPOD, kas veic atmosfēras pētījumus un radiosignāla aizklāšanas pētījumus. Tā sastāv no divu frekvenču GPS uztvērēja un lāzera reflektora masīva LRRA (izgatavots Vācijas uzņēmumā GeoForschungsZentrum).
KOMPSAT-5 tika palaists 14:39:13 UTC ar nesējraķeti Dnepr no Jasnijas raķešu palaišanas bāzes Orenburgas apgabalā Krievijā.
Kolins Millers
Kolins Millers (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Millers pārstāv NHL komandu Bufalo "Sabres". Iepriekš spēlejis arī Amerikas hokeja līgas komandās Mančestras "Monarchs" un Providensas "Bruins", kā arī NHL komandās Bostonas "Bruins" un Vegasas "Golden Knights".
Aigars Kudis
Aigars Kudis (dzimis ) ir bijušais Latvijas peldētājs.
Trenējies pie Alberta Pisareva. Piedalījies Monreālā, kur 200 m brasa distancē ieņēmis 9. vietu. 1976. gadā kļuvis par PSRS čempionu 200 m brasa distancē. Piecas reizes uzvarējis Latvijas PSR čempionātā.
Longīns Ausējs
Longīns Ausējs arī Longins Ausējs (1885—1942) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, skolotājs un tautsaimnieks. Cēsu pilsētas galva (1918), Latvijas Republikas izglītības ministrs (1921). Ekonomikas zinātņu doktors, Latvijas Universitātes vecākais docents. 1941. gadā deportēts uz PSRS, kur nošauts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 30. oktobrī latviešu Lauru kolonijā (tagad Lauru ciems Pleskavas apgabalā vai arī Pededzes pagasts Latvijā. ) Mācījās Alūksnes draudzes skolā, Pleskavas reālskolā (1899-1900) un Pleskavas klasiskajā ģimnāzijā (1900-1906). Studēja Pēterburgas universitātes matemātikas fakultātē (1906-1910).
No 1910. gada strādāja par skolotāju un direktoru Cēsu reālskolā. 1917. gada viņu ievēlēja Vidzemes pagaidu zemes padomē, 1918. gadā viņš bija Cēsu pilsētas galva. No 1919. gada strādāja par Izglītības Ministrijas Skolu departamenta direktoru. 1921. gadā iestājās Arveda Berga vadītajā Bezpartijiskajā nacionālajā centrā un no 1921. gada 27. aprīļa līdz 18. jūnijam bija Izglītības ministrs.
1925. gadā Ausēju ievēlēja Rīgas Domē, kur viņš bija Rīgas Skolu valdes loceklis. No 1927. gada Ausējs bija 2. Saeimas deputāts Nacionālajā centra frakcijā. Kā eksterns beidza arī Latvijas Universitātes tautsaimniecības nodaļu. Strādāja par Latvijas Universitātes vecāko docentu. Bija latviešu studentu korporācijas Beveronija biedrs.
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Ausēju deportēja uz Usoļjes labošanas darbu nometni (Usoļlagu) PSRS, kur 1942. gada 2. maijā viņu apsūdzēja par piedalīšanos kontrrevolucionārā organizācijā un nošāva 1942. gada 9. jūnijā. Usoļlagā ieslodzītais Longīna Ausēja dēls Orests tika nošauts 1942. gada 17. jūnijā.
Melnbaltais rumpucis
Taksonomija
Pie pirmās atrašanas sākotnēji Latvijā tika nosaukts pēc latīņu nosaukuma parauga par baltkāta vai baltkātiņa rumpuci, tomēr jau pēc mēneša nostabilizējās no vācu valodas tulkotais nosaukums "Melnbaltais rumpucis".
Index Fungorum un MycoBank par pareizo nosaukumu uzskata Dissingia leucomelaena.
Augšanas apstākļi
Saprotrofs, iespējams, ka veido mikorizu. Aug retinātos baros sausos priežu mežos, smilšainās blīvās augsnēs pavasaros un vasarās. Reti atrasts arī ganībās un lapu koku mežos, kaļķainā augsnē var būt arī sūnās. Atrasta Eiropā un abās Amerikās, kā arī Austrālijā un Japānā.
Barības vērtība
Šādas maza izmēra sēnes parasti tiek uzskatītas par neēdamām, turklāt daudzas rumpuču ģints sēnes tiek turētas aizdomās par bisīšu indes — giromitrīna klātbūtni. Tomēr daži avoti tās uzskata par ēdamām, bet lietojamām ar uzmanību. Dažās valstīs, ieskaitot Čehiju, atrodas apdraudēto sugu sarakstā.
Līdzīgās sugas
Kelē rumpucis ir līdzīgs pēc krāsas, taču atšķirībā no zemē iegremdētā un īsā melnbaltā rumpuča kātiņa, Kelē rumpucim ir redzams krasi dzīslots kātiņš. Kausa rumpucis un Latvijā neatrastais Helvella costifera atšķiras ar to, ka to kātiņa dzīslas lielā garumā turpinās un zarojas uz cepurītes apakšdaļas, kamēr Kelē un melnkāta rumpucim tās turpinās tikai dažus milimetrus.
Jans Kučborskis
Jans Kučborskis (, ap 1572—1624) bija poļu teologs, Kulmas bīskaps, karaļa Sigismunda III Vāsas sekretārs, kroņa kancelejas notārs. 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes satversmes autors.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1572. gadu, viņa dzimta bija cēlusies no Kučborkas (Kucbork) netālu no Mlavas Mazovijā. Izglītojās Braņevo jezuītu skolā un Viļņas akadēmijā, tad Padujas un Romas universitātēs, kur viņš ieguva doktora grādu teoloģijā un, iespējams, arī tieslietās. Pēc atgriešanās Polijā viņš pildīja dažādus amatus, no 1610. gada bija Krakovas prāvests, 1614 gadā viņu iecēla par Kulmas bīskapu.
Karalis Sigismunds III Vāsa Varšavas seimā 1616. gada jūlijā atstādināja Kurzemes un Zemgales hercogus no varas un nozīmēja Kulmas bīskapu Kučborski par izmeklēšanas komisijas vadītāju. 1617. gada 6. februārī komisija sāka darbu Jelgavas rātsnamā un jau 18. martā pabeidza rakstīt Kurzemes hercogistes satversmi (Formula regiminis un Kurzemes statūtus).
1624. gadā viņu iecēla par Plockas bīskapu, bet drīz pēc tam viņš nomira. Apglabāts Toruņas Sv. Jāņa baznīcā.
Maīsa salas
<mapframe text="Maīsa salas" width=290 height=290 zoom=8 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q21111" }
Maīsa salas (es) jeb Korna salas (es) ir Nikaragvai piederošs arhipelāgs Karību jūrā apmēram 70 kilometrus no Nikaragvas austrumu piekrastes.
To veido divas salas - Lielā Maīsa sala apmēram 10 km2 platībā un Mazā Maīsa sala 2,9 km2 platībā. Salas, tāpat kā mūsdienu Nikaragvas austrumi no 1655. līdz 1860. gadam ietilpa Lielbritānijas protektorāta Moskītu Krasts teritorijā. No 1912. līdz 1933. gadam Nikaragva atradās ASV okupācijā. 1913. gadā ASV noslēdza līgumu ar Nikaragvu par Maīsa salu iznomāšanu ASV uz 99 gadiem. Līgums tika atcelts 1970. gadā. Salu ekonomikas pamats 20. gadsimtā bija kokosriekstu audzēšana un zvejniecība. Mūsdienās salu ekonomikā aizvien lielāku nozīmi spēlē tūrisms, jo šeit ir labi apstākļi zemūdens niršanai un snorkelēšanai.
Garasimi
Garasimi ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 6 km no pagasta centra Kolberģa, 7 km no novada centra Alūksnes un 208 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P41 (Alūksne—Liepna), Ievednes upes krastā.
Elijs Makoists
Elisters Mērdoks Makoists (en, dzimis ) ir bijušais Skotijas futbolists un futbola treneris, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Skotijas futbola izlases dalībnieks.
Makoists savu karjeru iesāka St Johnstone komandā. 1981. gadā pievienojies Anglijas komandai Sunderland. Pēc diviem gadiem Makoists atgriezās Skotijā un pievienojās Rangers komandai. Makoista karjera Rangers komandā bija ļoti veiksmīga. Viņš kļuva par kluba visu laiku labāko vārtu guvēju, visos turnīros kopumā gūstot 355 vārtus. Izcīnījis arī deviņus līgas čempionu titulus pēc kārtas, no 1988–89. līdz 1996–97. gada sezonai. Savu karjeru noslēdzis Kilmarnock.
Skotijas futbola izlases sastāvā no 1986. gada līdz 1998. gadam aizvadījis 61 maču un guvis 19 vārtus. Piedalījies 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1992. un 1996. gada Eiropas čempionātā.
Poznane
Poznane ir ciems Lendžu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Sedzeris.
Elijs Makoists
2007. gadā kļuvis par Rangers komandas trenera asistentu, bet 2011. gadā viņš tika apstiprināts jau par galveno treneri. 2015. gadā Makoists un Rangers lauza līgumu.
Spēlētāja karjera
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Rangers
Rīgas Visu Svēto baznīca
Rīgas Visu Svēto pareizticīgo baznīca (ru) ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Rīgā, Latvijā. Atrodas Katoļu ielā 10a.
Ap baznīcu atrodas Klusais dārzs, kur agrāk bijusi kapsēta. No 1774. gadā Rīgas paplašināšanas dēļ nojauktās Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas pareizticīgo baznīcas un Svētā Nikolaja baznīcas būvmateriāliem tika uzbūvēta Visu svēto kapela, kas vēlāk pārbūvēta par baznīcu, jo palielinājās pareizticīgo skaits. Tiek uzskatīts, ka baznīcas būvdarbi esot sākti neilgi pirms 1812. gada. 1815. gadā baznīca tika iesvētīta. Šī bija bizantiešu stila koka garenbūve ar piebūvētu zvana torni.
Līdz 19. gadsimta vidum Visu Svēto baznīca bija Vissvētās Dievmātes Pasludināšanas baznīcas, kas tika nodedzināta 1812. gadā, filiālbaznīca. 1851. gadā no koka celtā baznīca kļuva par patstāvīgu baznīcu. 1854. gadā tika nolemts koka baznīcas vietā celt jaunu mūra baznīcu, kuras pamatakmes tika likts. 1882. gadā bijusī koka baznīca tika pārvesta uz Ivana kapiem. baznīca tika iesvētīta. Baznīca tika celta neoromānikas stilā. Tās mūra zvanu torņa projektu izstrādāja Jānis Frīdrihs Baumanis. No 1892. līdz 1894. gadam tika uzcelta draudzes skolas ēka.
Pirms Pirmā pasaules kara šis bija Maskavas priekšpilsētas garīgais centrs. Pie baznīcas 1936. gadā ticis uzstādīts piemineklis Pirmajā pasaules karā kritušajiem. 1995. gadā kādreizējās draudzes skolas telpās tika atklāts Rīgas Garīgais seminārs.
Šī ir viena no retajām baznīcām Rīgā, kurā ir ticis saglabāts celtnes sākotnējais, oriģinālais interjers.
Džons Šlesindžers
Džons Ričards Šlesindžers (en, dzimis, miris ) bija angļu kinorežisors.
Šlesindžera pirmās filmas A Kind of Loving (1962) un Billy Liar (1963) saņēma kritiķu atzinību. A Kind of Loving saņēma arī Zelta lāča balvu Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā. Vēlāk režisējis drāmas Darling (1965) un Far from the Madding Crowd (1967), abās galveno lomu atveidoja Džūlija Kristija.
Ievērojamus panākumus guvis ar filmu "Pusnakts kovbojs" (1969), kas bija viņa pirmā uzņemtā filma Holivudā. Tā saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas kategorijās "Labākais režisors" un "Labākā filma". 1970. gados veidojis pazīstamas filmas kā Sunday Bloody Sunday (1971), The Day of the Locust (1975), Marathon Man (1976) un Yanks (1979). Vēlāk veidojis kritiski neveiksmīgu filmu Honky Tonk Freeway (1981), kā arī filmas The Falcon and the Snowman (1985) un Pacific Heights (1990). Lielbritānijā viņam klājās labāk, režisējot filmas, kā Madame Sousatzka (1988) un Cold Comfort Farm (1995). Viņa pēdējā režisētā filma "Nākamā labākā lieta" (The Next Best Thing) iznāca 2000. gadā.
Gustavs Rūdolfs Vinklers
Gustavs Rūdolfs Vinklers (de) bija vācu arhitekts, kas strādāja Rīgā un Jūrmalā eklektisma stilā.
Novohrodivka
Novohrodivka ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā uz rietumiem no Doneckas.
Jānis Nords
Jānis Nords (dzimis 1983. gada 14. februārī) ir latviešu kinorežisors.
Novohrodivka
Apdzīvotā vieta dibināta 1939. gadā kā Hrodivkas ciemats sakarā ar šahtas Novohrodivska-1 izbūvi. Pilsētas tiesības un tagadējais nosaukums piešķirti 1958. gadā. Kopš 1992. gada apgabala pakļautības pilsēta (līdz tam Selidoves pilsētas padomes pakļautībā).
Jānis Nords
Biogrāfija
Viņš studējis Lielbritānijā, Nacionālās Filmu un televīzijas skolas maģistrantūrā, kur veidojis mācību darbus - 15 minūšu garo Freedom Day (2010) un 30 minūšu garo Au Revoir Monkeys (2011).
Norda otrā pilnmetrāžas filma "Mammu, es tevi mīlu" (2013) vēsta par trīspadsmitgadīgu zēnu Raimondu (Kristofers Konovalovs), viņa attiecībām ar draugiem un māti (Vita Vārpiņa), kuras gandrīz aizved viņu līdz noziedzībai. Filma ir pasaulē vislielāko atzinību guvusī latviešu spēlfilma: tā 2013. gadā saņēma Generation K plus skates starptautiskās žūrijas balvu Berlīnes kinofestivālā un žūrijas balvu par labāko spēlfilmu Losandželosas filmu festivālā ASV.
2016. gada februārī uzsākta Norda spēlfilmas "Ar putām uz lūpām" uzņemšana. Galvenās lomas filmā atveido Vilis Daudziņš un Ieva Puķe. Filmas pirmizrāde notika 2017. gadā. Filma ir Latvijas, Lietuvas un Polijas kopražojums, tā balstīta uz amerikāņu scenārista Meta Goseta scenāriju. 2018. gadā filma Maskavas starptautiskajā kinofestivālā iegūst Krievijas kinokritiķu žūrijas balvu ar formulējumu "Par mākslinieciskā risinājuma atbilstību aktuālām mūsdienu problēmām."
Iljiniči
Iļjiņiču dzimta ir sena Lietuvas dižkunigaitijas muižnieku dzimta 15. — 16. gadsimtā. Dzimtas pirmsākumi meklējami pareizticīgo bajāru vidū. Par pirmo zināmo dzimtas pārstāvi tiek uzskatīts Janeks Iļjiņičs.
Jurijam Iļjiņičam — jaunākajam tika piešķirts Svētās Romas impērijas grāfa tituls. Ar Jurija Iļjiņiča nāvi 1569. gadā, dzimta izzuda, visi valdījumi, tajā skaitā arī Miras pils, pārgāja Radvilu dzimtas īpašumā.
Pastāv vēl viena Iļjiņiču dzimta, kuras pirmsākumi ir atrasti 17. gadsimtā. Šo abu dzimtu starpā kopīga saistība nav atrasta.
The Walking Dead (spēle)
The Walking Dead (pazīstama arī ar nosaukumu The Walking Dead: The Game vēlāk — The Walking Dead: Season One ) ir epizodiska datorspēle, kas balstīta uz Roberta Kirkmena tāda paša nosaukuma komiksu sērijas, un izdota PC, PlayStation 3, Xbox 360, Mac OS X un IOS. Spēli izstrādāja un izdeva Telltale Games. Spēles izdošana bija paredzēta 2011. gada pēdējos mēnešos, bet izstrādes procesa problēmu dēļ spēles izdošanu atlika uz 2012. gada sākumu. Sākotnēji ieplānots, ka spēle sastāvēs no piecām epizodēm, tomēr vēlāk pieņemts lēmums izdot arī sesto papildepizodi. Pirmā epizode izdota 2012. gada 25. aprīlī visām platformām izņemot iOS versiju, savukārt pēdējo epizodi izdeva 2013. gada 3. jūlijā.
Kirkmens teica, ka atšķirībā no tipiskas zombiju spēles, kā, piemēram, Left 4 Dead, tā vairāk ir fokusēta uz varoņu rakstura īpašībām, viņu emocijām un mijiedarbību, nevis pašu spēles darbību.
Pateicoties labiem kritiķu vērtējumiem un lielam pārdošanu skaitam Telltale Games izdeva vairākus spēles turpinājumus: The Walking Dead: Season Two (2013—2014), The Walking Dead: A New Frontier (2016—2017) un The Walking Dead: The Final Season (2018—2019).
Spēles process
Spēle tiek stāstīta no jauna galvenā varoņa Lī Everta saktu punkta, kurš pirmajā sezonā ir vienīgais vadāmais tēls spēlē. Pirms apokalipses Lī bija vēstures pasniedzējs agustskolā, kurš strīda laikā nogalināja sievas mīlnieku, par ko tika notiesāts uz mūža ieslodzījumu. Vedot Lī uz cietumu policijas mašīna ietriecās mironī un policists gaja bojā, pēc kā kļuva par zombiju. Nogalinot inficētu policistu Lī nokļuva brīvībā. Meklējot palīdzību tuvakajā savupmāja viņš atrada astoņgadīgu meiteni Klementīnu, kura slēpās no miroņiem koka namiņā. Kopā ar Klementīni Lī devās meklēt viņas vecākus, pa ceļam satiekot citus izdzīvojušus, ar kuriem Lī var kontaktēties un viņa darbības ietekmē spēles sižetu dažādos veidos, piemēram, brīdī, kad jāizvēlas kuru no diviem cilvēkiem izglābt no miroņiem, tēlu, kuru neizvēlēsies aizies bojā, līdz ko to daļa no spēles sižeta mainīsies, pielāgojoties spēlētāja izvēlei. Papildus spēlē parādās arī vairāki personāži no oriģinālā komiksa, tie ir Glens, Šons un Hēršels. Spēlētājam ir iespēja tos satikt pirms komiksos aprakstītiem notikumiem.
Akmeņkuitalu dzimta
Akmeņkuitalu dzimta jeb lielaču dzimta (Burhinidae) ir viena no tārtiņveidīgo putnu (Charadriiformes) dzimtām, kas apvieno 10 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas iedalītas divās ģintīs. Tās sastopamas tropu un mērenajā joslā gandrīz visos kontinentos, iznemot Antarktīdu. Lai arī akmeņkuitalu dzimtas sugas pieder pie bridējputnu grupas, tomēr lielākā daļa sugu piemērojušās dzīvei sausos biotopos.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē akmeņkuitalu dzimtā bija 9 sugas, bet līdz ar DNS pētījumiem viena no akmeņkuitalas (Burhinus oedicnemus) pasugām mūsdienās tiek klasificēta kā suga — Indijas akmeņkuitala (Burhinus indicus).
Izskats un īpašības
Akmeņkuitalu dzimtas sugas ir vidēji lieli vai lieli putni ar spēcīgiem, taisniem knābjiem, kas ir dzeltenā vai melnā krāsā, un garām kājām, kurām ir liela, pamanāma locītava. To acis ir lielas un apaļas, tādēļ latviešu valodā šos putnus sauc arī par lielačiem. Visām sugām apspalvojums ir brūns ar gaišu pavēderi, turklāt lielākajai daļai apspalvojums ir raibumots.
Lielākais dzimtā ir pludmales lielacis (Esacus magnirostris), kura ķermeņa garums ir 53—57 cm, spārnu izplētums 1,1 m, svars 870—1130 g. Mazākais dzimtā ir Senegālas lielacis (Burhinus senegalensis), kura ķermeņa garums ir 32—38 cm, svars 306—362 g.
Uzvedība
Akmeņkuitalu dzimtas putni ir aktīvi galvenokārt naktī. Dienas karstumā tie slēpjas ēnā, zem krūmiem. Akmeņkuitalu atrašanās vietu naktī var noteikt pēc to aktīvās dziedāšanas, kas atgādina kuitalu dziesmas. Tie barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem. Lielākās sugas medī arī ķirzakas un nelielus zīdītājus. Lielākā daļa sugu ir nometnieki, bet Eirāzijā dzīvojošā akmeņkuitala ir gājputns un ziemo Āfrikā.
Sistemātika
Akmeņkuitalu dzimta (Burhinidae)
Olga Babija
Olga Babija (uk; dzimusi kā Kaļiņina (uk) Ternopiļā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (2013).
Biogrāfija
2009. gadā uzvarējusi Ukrainas junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. Tajā pašā gadā Eipatorijā izcīnījusi bronzas medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 2011. gadā Šeņdžeņā Vasaras Universiādē Ukrainas studentu izlases sastāvā bijusi otrā šaha komandu turnīrā. 2015. gadā Ļvivā izcīnījusi sudraba medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 2020. gada decembrī Hersonā izcīnījusi sudraba medaļu Ukrainas sieviešu šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2008. gadā Babijai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2013. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Pietralata
"Pietralata" ir 2008. gada itāļu drāma, kuras režisors ir Gianni Leacche.
Filmas nosaukums nāk no rajona Romā, uz austrumiem no pilsētas.
Progress MS-09
Progress MS-09 (Прогресс МС-09; SKS apzīmējums ISS-70P) bija Krievijas automātisks Progress-MS sērijas kravas kosmosa kuģis. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2018. gada jūlijā. Dabību beidza 2019. gada janvārī.
Pirmoreiz Progress MS-09 tika izmēģināta superātrā tuvošanās un saslēgšanās shēma: mazāk par 4 stundām (divos planētas apriņķojumos). Pirms tam Progress kuģi stacijā nokļuva vai nu divu diennakšu vai sešu stundu laikā.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela, skābeklis un gaiss , ūdens. Hermētiskajā kravas telpā atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces, kā arī skafandrs Orlan-MKS. Tur bija arī nanopavadoņi SiriusSat-1 un SiriusSat-2, ko brīvā lidojumā palaida augustā iziešanas kosmosā laikā.
Lidojuma gaita
Progress MS-07 tika palaists 21:51:33 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 10. jūlijā 01:31 UTC (3 stundas 40 minūtes pēc starta) pie Pirs moduļa.
2019. gada 25. janvārī 12:55 UTC Progress MS-09 atvienojās no SKS. 16:08 UTC kravas kuģis nogāja no orbītas. Tas iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas 16:50 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Buhāras Tautas Padomju Republika
Buhāras Tautas Padomju Republika (BTPR; uz, tg) bija valstisks veidojums, ko pēc Buhāras emirāta likvidēšanas 1920. gadā tā teritorijā radīja Sarkanā armija.
1920. gada 13. septembrī ar Krievijas PFSR tika parakstīts līgums, saskaņā ar kuru Krievija atzina Buhāras neatkarību. Tikai pēc tam, 14. septembrī, tika izveidota Revolucionārā komiteja un Nacīru (komisāru) padome, 1920. gada 6. oktobrī tika pasludināta Buhāras Tautas Padomju Republika.
Priekšvēsture
Krievijas revolūcijas laikā saasinājās politiskā situācija arī Buhāras emirātā, kurš līdz tam atradās zem Krievijas Impērijas protektorāta. Krievijas Pagaidu valdība atzina emirāta neatkarību. Tikmēr tajā emīrs Saids Aļimhans un viņa valdības konservatori strīdējās ar reliģiskajiem progresoriem jaunbuhāriešiem, kurus iedvesmoja viņu idejisko līdzinieku jaunturku uzvara Osmaņu impērijā 1908. gadā un pārmaiņas Krievijā. Pie emirāta robežām Taškentā 1917. gadā bija uzvarējuši lielinieki. Jaunbuhārieši 1917. gada decembrī vērsās pie Taškentas pēc atbalsta, stipri pārspīlējot tautas gatavību sacelties pret feodāļu varu. Puses plānoja sagaidīt padomju spēkus Jaunajā Buhārā (Kaganā) 12 km no vecās Buhāras, kura pēc līguma ar emīru bija faktiski eksteritoriāla un lielā mērā Krievijas pilsoņu apdzīvota, izziņot sacelšanos un doties uz galvaspilsētu. Nopietna pretestība no emīra puses netika gaidīta. Dumpinieki spēja savākt 200 kaujinieku, padomju spēki spēja atlicināt ap 1000 slikti sagatavotu karavīru. 1918. gada martā operācija sākās, taču emīrs piekrāpa dumpiniekus, izlikdamies padevīgs, un izšķirošajā brīdī sacēla pret viņiem tautu. Viņiem un padomju spēkiem kopā ar Kaganas civiliedzīvotājiem ar grūtībām izdevās izlauzties uz padomju Turkestānu, un emīrs veica vairākus sirojumus tās teritorijā, cenzdamies iznīcināt visus patrāpījušos eiropiešus. 1918. gada 25. martā tika parakstīts miers, un Aļimhans piekrita izmaksāt kontribūciju un samazināt armiju. Toties viņš sarīkoja smagas represijas pret jaunbuhāriešiem. Ap 1500 tika nogalināti, ap 8000 bēga no valsts. Daudzi no viņiem pēc tam satuvinājās ar lieliniekiem un iestājās to partijā.
1920. gada pavasarī padomju valdība jutās kļuvusi pietiekami nostiprinājusies reģionā, lai atjaunotu uzbrukumu Buhārai, un Padomju Krievijas Turkestānas spēku komandieris Mihails Frunze uzstādīja ultimātu emīram atļaut izvietot emirātā Krievijas spēkus un ieviest padomju naudu. Emīrs atteicās. Attiecīgi tika nolemts sagatavot militāru operāciju. Pirmā tika likvidēta kaimiņu Hivas haniste, pēc kā pienāca kārta Buhārai.
Buhāras operācija
1920. gada 25. augustā Čardžujā, kuras apkaime tika uzskatīta par opozicionāru emīram etnisku iemeslu dēļ, jaunbuhārieši sāka sacelšanos un lūdza Sarkanās armijas palīdzību. 29. augustā tā, būdama saņēmusi pavēles jau iepriekš, iebruka emirātā no vairākām pusēm, un 2. septembrī Buhāra tika ieņemta. Formāli emīram dzīvā spēka bija vairāk, viņš, apzinādamies perspektīvu, bija pieaicinājis armijas vadībai cara virsniekus, bet kara jeb, kā to nosauca uzvarētāji, tautas revolūcijas iznākumu izšķīra labāka iepriekšēja organizācija un nospiedošs tehnisks pārsvars (230 ložmetēji pret 20, aeroplāni, bruņuvilcieni un bruņumašīnas tikai vienā pusē, Buhāras ieņemšanas laikā Krievijas puse pielietoja ķīmiskos ieročus ). Pilsēta bija pakļauta un četras dienas turpinājās neierobežotas laupīšanas, kuras virsnieki nevarēja un nevēlējās pārtraukt. Tikai 6. septembrī tika izdota pavēle par marodieru turpmāku sodīšanu, kura gan netraucēja arī pašam Frunzem paņemt no emīra pils zelta suvenīrus. Pašam emīram izdevās aizbēgt no vajātājiem uz Afganistānu tikai tādēļ, ka viņu pārtvērušie zaldāti metās laupīt viņa vezumu, atmetuši ar roku viņam pašam.
Jaunas valdības izveide
Jauno padomju valdību vadīja 24 gadus vecais uzbeku jaunbuhārietis Faizulla Hodža-ogli (Faizulla Hodžajevs). Par CIK priekšsēdētāju kļuva Usmans Hadža Pulathodžajevs (Usmans Hodžajevs).
BTPR iestādēm bija diezgan ierobežotas pilnvaras. Daudzus lēmumus diktēja KPFSR pārstāvji, kuri paļāvās uz Sarkano armiju, kura tikmēr ekstremālos apstākļos kalnos cīnījās pret emīra armijas atliekām, kas pievienojās valsts iekšdaļā dominējošajiem partizāniem — basmačiem. Valdības iekšienē bija lielas nesaskaņas par attiecībām ar Maskavu un ar basmaču kustību — sākot no prasībām par Sarkanās armijas izvešanu no neatkarīgās Buhāras Republikas teritorijas līdz nepieciešamībai iestāties KPFSR kā autonomai republikai.
1921. gada 4. martā starp BTPR un KPFSR tika noslēgts draudzības un savstarpējās palīdzības līgums. 1921. gada septembrī tika apstiprināta BTPR konstitūcija.
Cīņa pret basmačiem
Sarkanā armija pamazām nodibināja padomju varu lielākajās tadžiku pilsētās Hisorā (Gissarā), Dušanbē, Kuļabā un Garmā. Emīrs zem Sarkanās armijas spiediena aizbēga caur Kuļabu uz Afganistānu. 1921. gadā tika nolemts veikt zemes reformu un radikālas revolucionāras pārvērtības. 1921.-1924. gadā feodāļu zemes tika atsavinātas.
1922. gada pavasarī Envera pašā armija sagrāba ievērojamu daļu Buhāras TPR austrumu teritorijas un aplenca pašu Buhāru. Padomju pārstāvji piedāvāja viņam netraucētu varu pār BTPR kalnaino un grūti ieņemamo austrumdaļu, ja viņš liks mierā līdzeno un auglīgo rietumdaļu. Envers atteicās. Tomēr uzbrukums nebija veiksmīgs, bet padomju spēki atspieda viņu uz Austrumu Buhāru, kur viņš krita kaujā. Karš ar basmačiem turpinājās visu BTPR pastāvēšanas laiku.
Iekļaušana PSRS sastāvā
1923. gada martā ar Turkestānas 1. ekonomiskās konferences lēmumu notika Turkestānas, Buhāras un Horezmas republiku ekonomiskā apvienošanās un izveidojās vienots ekonomikas centrs — Vidusāzijas Ekonomikas padome (VĀEP).