cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanādas sfinkss
Veselība
Kanādas sfinkss tiek atzīts kā veselīga un spēcīga šķirne. Apmatojuma neesamība pirmajās nedēļās var radīt pastiprinātu uzņēmību pret elpceļu infekcijām. Sfinksa ilgstoša uzturēšanās saules staros var radīt saslimšanu ar ādas audzēju. Kaķiem ieteicams lietot barību, kas satur vismaz 80% olbaltumvielas. Pretējā gadījumā tas var izraisīt caureju. Sfinksi ir ļoti jutīgi pret dzīvesvietas maiņu, tas var radīt gremošanas traucējumus. Gluži kā citi kaķi, arī sfinksi var saslimt ar jebkuru kaķiem raksturīgo slimību, tāpēc tie jāvakcinē tāpat kā pārējie kaķi.
Aprūpe
Sfinksiem ir nepieciešama rūpīgāka kopšana atšķirībā no pārējiem kaķiem. Ķermeņa eļļas, kurām normāli vajadzētu absorbēties apmatojumā, sfinksiem uzkrājas uz ādas. Tādēļ sfinksiem reizi nedēļā nepieciešama mazgāšana. Aukstā laikā sfinksi nespēj saglabāt ķermeņa siltumu, tāpēc bieži vien to saimnieki sfinksu ieģērbj dzīvnieku mētelīšos. Lai pieradinātu sfinksu pie kaklasaitītēm, tiem jau piedzimstot ap kaklu jāapliek diedziņš. Sfinksiem ausīs ir ļoti maz apmatojuma vai tā nav vispār, tāpēc kaķiem ausis ir jātīra vismaz reizi nedēļā, ieteicams pirms mazgāšanas. Arī nagi un tiem apkārt esošā āda ir regulāri jātīra, jo zem nagiem sakrājas āda un blaugznas.
Daugavpils 12. vidusskola
'''Daugavpils 12. vidusskola''' ir vispārizglītojošā mācību iestāde Daugavpilī, kas atrodas divās ēkās Kauņas ielā 8 (pamatskola un vidusskola) un Jelgavas ielā 30a (sākumskola). Skolā mācības notiek vienīgi latviešu valodā.
Vēsture
Skola dibināta 1942. gadā, 1944. gadā to pārveidoja par Daugavpils 1. nepilno vidusskola, 1945. gadā pārdēvēja par Daugavpils 4. nepilno vidusskolu, 1948. gadā par Daugavpils 4. septiņgadīgo skolu, bet 1961. gadā par Daugavpils 4. astoņgadīgo skolu.
1970. gadā skolai piebūvēja jaunu korpusu un 1971. gadā izveidoja Daugavpils 12. vidusskolu kā divplūsmu skolu ar mācībām latviešu un krievu valodās. 1992. gadā to pārveidoja par vidusskolu ar latviešu mācībvalodu. 1998. gadā sākumskolas klases sāka mācīties Jelgavas ielā 30a. 2013. gadā notika skolas ēkas renovācija Kauņas ielā 8, bet 2018. gadā Jelgavas ielā 30a.
Dogmatisms
Dogmatisms (no — uzskats, mācība, lēmums) ir domāšanas veids un darbības princips, kam raksturīga sekošana nemainīgām dogmām (uzskatiem un tradīcijām), neņemot vērā jauno un progresīvo. Dogmatisma pamatā ir domāšana sastingušās, nemainīgās formulās, neievērojot konkrētos apstākļus, vietu un laiku. Cilvēkam, kam ir nosliece uz dogmatismu, parasti neatzīst visu, kas neatbilst viņa dzīvesveidam un priekšstatiem. Dogmatisms ģimenē, izglītības sistēmā un citās dzīves svērās sakņojas sabiedrisko attiecību konservatīvismā, pauž to sociālo grupu intereses, kuras baidās zaudēt savu priviliģēto stāvokli. Indivīda līmenī dogmatisms biežāk novērojams flegmatiķiem un melanholiķiem, tāpēc, regulējot savstarpējās attiecības, jāņem vērā ģimenes locekļu nosliece uz dogmatismu - atkarībā no vecuma, dzīves pieredzes, temperamenta tipa un citiem faktoriem. Tas dod iespēju izvairīties no konfliktiem darbā un sadzīvē, pārkārtot uzvedību un domāšanu atbilstoši mūsdienu prasībām.
Miegupīte (Kauguru pagasts)
Miegupīte ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, netālu no dzelzceļa līnijas Rīga—Lugaži un Bāles stacijas.
Plīvurpūču dzimta
Plīvurpūču dzimta (Tytonidae) ir viena no divām pūčveidīgo (Strigiformes) putnu dzimtām, otra ir pūču dzimta (Strigidae). Plīvurpūču dzimtā ir 20 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas iedalītas 2 ģintīs. Plīvurpūču dzimtas sugas pamatā ir nakts putni un nometnieki. Tās var dzīvot pa pāriem vai pa vienam.
Izplatība
Latvijā ir sastopama tikai viena plīvurpūču dzimtas suga - plīvurpūce (Tyto alba), kura reizēm ieklejo no dienvidrietumiem.
Izskats
Plīvurpūces ir vidēji lieli un lieli pūčveidīgie putni. Tiem ir lielas galvas un sejas diskam raksturīga sirds forma. Stingrās sejas diska spalvas kalpo par skaņas pastiprinātāju un palīdz noteikt skaņas avota atrašanās vietu. Šiem putniem ir garas, spēcīgas kājas ar iespaidīgiem nagiem. No pūču dzimtas putniem plīvurpūces atšķiras ar krūšu kaulu un pēdām. Spārni gari, un lidspalvas veidotas tā, lai lidojot spārni neradītu troksni. Plīvurpūces lidojums ir kluss un nedzirdams. Klusais lidojums palīdz sadzirdēt upura izraisītās skaņas, kā arī plēsēja uzbrukums upurim ir nedzirdams. Kopumā visām plīvurpūču sugām ir raksturīgi, ka muguras spalvas ir tumšākas nekā vēdera spalvas. Visbiežāk apspalvojums ir oranžīgi brūns, lai gan tas var būt arī, piemēram, pelēks. Brūno plīvurpūču ģints sugas ir mazākas augumā nekā plīvurpūces ģints sugas, kā arī tām ir ausu pušķi un izteikti sadalīts sejas disks.
Kamotu jūra
Kamotu jūra (en) ir Klusajam okeānam piederīga starpsalu jūra Filipīnu arhipelāgā. Izvietojusies starp Visaju salām: austrumos — Leite, dienvidos — Bohola, rietumos — Sebu. Šaurumi to savieno ar Visaju jūru ziemeļos un Boholas jūru dienvidos. Jūrā daudz salu, lielākās — Kamotu salas.
Niks Salenieks
Niks Salenieks (dzimis Rīgā) ir latviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubu Valmiera Glass VIA. Spēlē arī 3x3 basketbolu.
Karjera
Jaunatnes vecumā trenējies un spēlējis LJBL Basketbola skolas "Rīga" Daugavas sporta nama (DSN) filiālē. Spēlējis Latvijas U-16 un U-18 jaunatnes izlasēs, taču nav bijis starp izlases līderiem, jo 2000. gada jauniešiem bija divi citi augsta līmeņa saspēles vadītāji Artūrs Žagars un Artūrs Kurucs.
2018. gadā uzsāka profesionālā basketbola karjeru un pievienojās BK Latvijas Universitāte, bet kopš 2020. gada pārstāv citu šīs līgas klubu Valmiera Glass VIA. 2022.—2023. gada sezonā kļuva par komandas starta piecinieka saspēles vadītāju.
Baškortostānas administratīvais iedalījums
Baškortostānas administratīvo iedalījumu regulē Baškortostānas Republikas Likums #178-z. Pati Baškortostānas Republika ir Krievijas Republikas administratīvais subjekts, kas tika pieņemts 2005. gada 20. aprīlī. Baškortostāna kā federāls subjekts tika izveidots 1917. gada 28. novembrī (j.s., pēc v.s. ).
Somņiteļnajas līcis
Somņiteļnajas līcis (ru, en) ir Čukču jūras līcis tās dienvidaustrumos, Vrangeļa salas dienvidu krastā. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iuļtinas rajonā.
Somņiteļnajas līcis ir ap 5 km gara Krasina līča daļa, ko no jūras atdala 100—900 m platā Somņiteļnajas strēle. Krasti zemi, līdzeni. Ziemeļos no līča atrodas Bāzes lagūna, līdzās kurai jūrā ietek Somņiteļnijas strauts.
Līča nosaukums cēlies no Mihaila Lomonosova 1763. gada polāro apgabalu kartē atzīmētās salas, kas bija uzlikta pēc jūrnieku ziņojumiem un nodēvēta par Šaubīgo salu (ru, en). Vēlāk šis nosaukums attiecināts uz līci salas piekrastē un tajā ietekošo upi.
Līča piekrastē 1923.—1924. gadā atradās Vilhjalmura Stefansona organizētā amerikāņu kolonistu apmetne. Pie Somņiteļnija strauta ietekas jūrā atrodas viena no Vrangeļa salas rezervāta galvenajām bāzēm, bet vēl viena atbalsta bāze izvietota uz Somņiteļnajas strēles.
2 cm FlaK 30
2,0 cm FlaK 30 (no de — ‘2 cm zenītartilērijas lielgabals 1930. gada parauga’) bija vācu 20 mm zenītartilērijas lielgabals, kuru Otrā pasaules kara laikā izmantoja Vērmahts un Luftwaffe.
Zenītartilērijas lielgabalu izstrādāja firma Rheinmetall un 1934. gadā tas nonāca Vācijas gaisa spēku bruņojumā.
Kad artilērijas lielgabalam tika izstrādāta pārvietojamā lafete, lielgabals tika pieņemts arī sauszemes spēku bruņojumā. Kad lielgabals tika pārvietots, tas tika ievietots divriteņu piekabē un nostiprināts ar diviem balsteņiem un savienojošo tapu. Tapas izņemšana, lielgabala atbrīvošana no piekabes un nolaišana zemē prasīja tikai dažas sekundes.
Flak 30 tika lietots līdz pat Otrā pasaules kara beigām, lai gan tajā laikā bija izstrādāti jau daudz pilnīgāki zenītartilērijas lielgabali.
Macejs Žuravskis
Savu karjeras veiksmīgāko posmu Žuravskis pavadīja Polijas komandā Wisła Kraków, kur viņš piecas reizes kļuva par Ekstraklasa čempionu un divas reizes kļuva par līgas labāko vārtu guvēju. 2005. gadā pievienojies Skotijas Premjerlīgas komandai Celtic, kur viņš trīs reizes kļuva par līgas čempionu.
Masiras aizsprosts
Masiras aizsprosts (ar) ir 1979. gadā uzbūvēta HES uz Rbijas upes Marokas centrālajā daļā apmēram 70 kilometrus uz dienvidiem no Setātas. Gravitārais aizsprosts ir 82 metrus augsts un 390 metrus garš. HES jauda ir 2 x 64 MW. Ūdenskrātuves ūdens tiek izmantots apmēram 100 000 ha zemju apūdeņošanai.
Macejs Žuravskis
Sasniegumi
Wisła Kraków
Masiras aizsprosts
Aizsprosta ūdenskrātuve 2005. gadā iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Šeit uzturas ievērojams daudzums ūdensputnu, to starpā marmora krīklis. Ūdenskrātuvē ligzdo apmēram 20 pāri lielo ķīru, un tā ir vienīgā šo putnu ligzdošanas vieta Afrikā.
Dragans Stojkovičs
Dragans Stojkovičs (sr, ; dzimis ), zināms ar iesauku Piksi, ir bijušais serbu futbolists un futbola treneris. Kopš 2021. gada Stojkovičs ir Serbijas futbola izlases galvenais treneris.
Futbolista karjeras laikā spēlējis Dienvidslāvijas, Francijas, Itālijas un Japānas klubos. 1984. gada vasaras olimpiskajās spēlēs ieguva trešo vietu Dienvidslāvijas futbola izlases sastāvā. Piedalījies arī 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, 1990. gada FIFA Pasaules kausā, 1998. gada FIFA Pasaules kausā, 1984. gada Eiropas čempionātā, 1992. gada Eiropas čempionātā un 2000. gada Eiropas čempionātā. 1990. gadā FIFA Pasaules kausa finālturnīrā Dragans Stojkovičs tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.
No 2001. līdz 2005. gadam bija Serbijas Futbola asociācijas prezidents.
Spēlētāja karjera
Red Star Belgrade
Marseille
Macejs Žuravskis
Sasniegumi
Celtic
Omonia
Ģula Bagi
Biogrāfija
Ģ. Bagi dzimis 1891. gada 13. janvārī Segedas pilsētā teātra mākslinieku ģimenē: viņa tēvs bijis aktieris, māte strādājusi teātrī par suflieri. Pēc skolas beigšanas Ģula gājis "vecāku pēdās" un strādājis par aktieri un režisoru. Ar esperanto iepazinies 1911. gadā.
20. gadsimta divdesmitos gados esperanto radītāja Ludviga Zāmenhofa dzimšanas dienu pēc Ģulas Bagi iniciatīvas sāka atzīmēt kā esperantistu kopējos svētkus — Zāmenhofa dienu.
Ģ. Bagi miris 1967. gada 18. martā, apglabāts Budapeštā.
Klinšu valabiji
Klinšu valabiji (Petrogale) ir viena no ķenguru dzimtas (Macropodidae) ģintīm, kas apvieno 16 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tie sastopami gan Austrālijas kontinenta piekrastes reģionos, gan iekšzemē, uzturoties klinšainās un akmeņainās vietās ar mainīgu reljefu, vietās, kurās ir daudz un dažādas slēptuvju: akmeņu krāvumi, alas, slēptuves zem pārkarenām dzegām. Lielākā sugu dažādība sastopama Kvīnslendas štatā. Tie mājo arī dažās jaunākajās salās, bet tie nedzīvo Basa šauruma salās un Tasmanijā. No kopējā ķenguru priekšteča šī grupa ir atdalījusies pirms apmēram 4 miljoniem gadu, un to tuvākie radinieki ir kokķenguri.
Ģints zinātniskais nosaukums Petrogale atvasināts no sengrieķu valodas un latviski nozīmē "klinšu zebiekste" (petro — "klintis", gale — "zebiekste"). Vairāku klinšu valabiju sugu izdzīvošana mūsdienās ir kritiski apdraudēta, līdz ar dzīves telpas sašaurināšanos un biežajiem meža ugunsgrēkiem, kā arī to populāciju negatīvi ietekmēja intensīvās medības vēl nesenā pagātnē.
Kopīgās īpašības
Klinšu valabiji ir maza auguma ķengurveidīgie somaiņi. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Lielākajai daļai sugu ķermeņa garums ir 45—50 cm, astes garums 50—60 cm, svars līdz 12 kg. Tiem visbiežāk ir koši brūni kažoki. Klinši valabijiem proporcionāli ir īsākas pēdas kā citiem ķenguriem, pēdu spilventiņu āda ir bieza, elastīga un grubuļota, tādējādi tiem veidojas ļoti laba saķere ar akmeņiem, un tie ir ļoti izveicīgi klinšainā reljefā. Arī garajai, cilindriskajai un lokanajai astei ir liela nozīme neticami akrobātiskajos lēcienos, valabijam spējot izmainīt virzienu pat lēciena brīdī, atrodoties gaisā. Tie pat spēj uzkāpt slīpi augošā kokā. Klinšu valabiji ir aktīvi krēslas stundās un nakts laikā, tādēļ pa dienu tie slēpjas kādā alā vai klinšu iedobē, zem kādas pārkares, bet naktī dodas baroties.
Klinšu valabiji veido kolonijas, kurās var būt līdz 100 īpatņiem. Katram ķenguram ir sava teritorija, apmēram līdz 15 ha. Vienas kolonijas indivīdu teritorijas mēdz savstarpēji pārklāties. Tēviņi dominē pār mātītēm, līdz ar to viena tēviņa teritorija parasti pārklājas vairāku mātīšu teritorijām.
Progress M-27M
Progress M-27M (Прогресс М-27M; SKS apzīmējums ISS-59P) bija Krievijas automātisks kravas kosmosa kuģis, kurš paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas palaists 2015. gada aprīlī, bet pēc starta ar to nav nodibināti sakari, un desmit dienu laikā nogāja no orbītas.
Krava
Kopējā kravas masa starta brīdī bija 2357 kg. Īpašajās tvertnēs ietilpa degviela 1375 kg, skābeklis (50 kg), ūdens (420 kg). Hermētiskajā kravas telpā (pavisam 1393 kg) atradās iekārtas stacijas apkalpošanai un zinātniskajiem pētījumiem, pārtikas preces, apģērbs, higiēnas, medicīnas preces.
Lidojuma gaita
Progress M-27M tika palaists 07:09:50  UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a no Baikonuras kosmodroma. Pēc ieiešanas orbītā ar kosmisko aparātu neizdevās nodibināt sakarus. No tā pienāca video signāls, pēc kura tika secināts, ka nav atvērušās trīs no piecām tuvošanās sistēmas Kurs antenām, bet pats kuģis nekontrolēti griežas.
Nākamajās dienās nekontrolētais kravas kuģis zaudēja orbītas augstumu. 8. maijā 02:04 UTC Progress M-27M iegāja atmosfēras blīvajos slāņos. Aptuveni 02:20 UTC tā nesadegušās daļas iekrita Klusajā okeānā.
1. jūnijā Roskosmos paziņoja, ka avārijas cēlonis ir nesējraķetes Sojuz-2.1a trešās pakāpes un Progress M-27M savienojuma konstruktīvas īpatnības.
Timofejs Pavlovskis
Biogrāfija
Timofejs Pavlovskis piedzima bagātā vecticībnieku Jefima Pavlovska un Jefrozinijas dzimušas Slotņikovs ģimenē Vārkavas pagastā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā.
1922. gadā kļuvis par Vārkavas pagasta domes priekšsēdētāju, šajā amatā bija ilgus gadus. 1931. gadā ievēlēts 4. Saeimā. Pārstāvējis Krievu zemnieku partiju. Bijis Saeimas sekretāra biedrs. Amatu zaudējis 1934. gadā līdz ar Ulmaņa apvērsumu.
Kazahstāna olimpiskajās spēlēs
Kazahstāna olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1994. gada ziemas olimpiskās spēlēs Lillehammerē. 1996. gadā Kazahstāna pirmo reizi piedalījās arī vasaras olimpiskajās spēlēs. Kopš tā laika Kazahstāna ir pārstāvēta visās olimpiskajās spēlēs, kas notikušas.
Vēsture
No 1952. līdz 1988. gadam Kazahstānas sportisti olimpiskajās spēlēs piedalījās Padomju Savienības sastāvā. Pēc neatkarības iegūšanas 1992. gada ziemas un vasaras olimpiskajās spēlēs tā startēja Apvienotās komandas sastāvā.
Kazahstānas sportisti olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši 79 olimpiskās medaļas, no tām lielāko daļu — 71 medaļu — vasaras olimpiskajās spēlēs un, 8 medaļas — ziemas olimpiskajās spēlēs. No sporta veidiem visvairāk medaļu ir iegūts boksā (22 medaļas) un cīņas sportā (15 medaļas). Medaļām bagātākais sportists ir distanču slēpotājs Vladimirs Smirnovs, kurš kopumā ir izcīnījis 7 olimpiskās medaļas, no tām 4, pārstāvot Kazahstānu un 3 medaļas, esot Padomju Savienības komandas sastāvā.
Kazahstānas sportistiem ir arī vairākas atņemtās olimpiskās medaļas, kopumā 9 medaļas.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Medaļnieku uzskaitījums
{{legend|#CDEBFF| Ziemas olimpiskās spēles}}
Kazahstānas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ieguvuši vismaz trīs olimpiskās medaļas.
Artūra iela (Jūrmala)
Artūra iela ir vienvirziena iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Artūra iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Dāvja ielu. Kopējais ielas garums ir 390 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Artūra ielā satiksmes kustība norit vienā joslā un ielai ir vienvirziena posms no Zemgales ielas līdz Dāvja ielai. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Artūra iela ir savienota ar šādām ielām:
Hanae Šibata
Hanae Šibata (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Mohameda V aizsprosts
Mohameda V aizsprosts (ar) ir 1967. gadā uzbūvēta HES uz Mulujas upes Marokas ziemeļrietumos apmēram 35 kilometrus uz dienvidiem no Zajo pilsētas. Arku - gravitārais aizsprosts ir 64 metrus augsts un 280 metrus garš. HES jauda ir 1 x 23 MW. Ūdenskrātuves ūdens tiek izmantots apmēram 70 000 ha zemju apūdeņošanai.
Aizsprosta ūdenskrātuve 2005. gadā iekļauta Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Šeit uzturas ievērojams daudzums putnu. Vasarās šeit ligzdo lauči un rudās dižpīles. Ziemā šeit uzturas apmēram 40 sugu putni, kuru kopskaits sasniedz 25 000. Ūdenskrātuvē dzīvo zivs Carasobarbus moulouyensis, kas sastopama tikai Marokā.
Sapas (ciems)
Sapas ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P20, Miegupes upes krastā.
Krasimirs Gandevs
Krasimirs Gandevs (bg; dzimis ) ir bulgāru šaha problēmists.
Dzīves gājums
Gandevs dzimis 1946. gada 21. martā Stara Zagora. Viņa vecāki pārcēlās tur dzīvot pēc Sofijas bombardēšanas 1944. gada 10. janvārī. Pēc divpadsmit gadiem viņi atgriezās galvaspilsētā. 1965.gadā Gandevs absolvēja elitāru tehnisko skolu Sofijā ​​un 1974.gadā pabeidza ekonomikas augstskolu. Daudzus gadus viņš strādāja par finanšu inspektoru, ekspertu, vecāko ekspertu, vecāko finanšu inspektoru, nodaļas vadītāju un revidentu Bulgārijas Nacionālajā bankā.
Šaha kompozīcija
Šaha kompozīcijā Gandevs pirmos soļus spēra 1966. gadā, kad Sofijā viņš satikās ar bulgāru problēmistu Petko Petkovu, un šī aktīva sadarbība un kontakti, kurus viņš uzturēja ar citiem slavenajiem bulgāru problēmistiem un arī ārzemju žurnālu redaktoriem, sekmēja viņa ātro izaugsmi šajā mākslā. Viņa sastādītiem uzdevumiem bija panākumi, tos labprāt publicēja Rietumvācijas žurnāli, piemēram, "Schach Echo", "Feenschach" un "Die Schwalbe".
Viņa problēmista stilam raksturīga ir ideju oriģinalitāti un perfektu forma. Viņam patīk, izmantot pasaku šaha variantu "Circe" un viņa mīļākā tēma ir "Allumwandlung".
1988. gadā viņam tika piešķīrts starptautiskā meistara tituls. FIDE albumos publicēti daudzi viņa uzdevumi un albumos iegūto punktu skaits tuvojas lielmeistara normai — 59,33.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Ričards Kromvels
Ričards Kromvels (en, dzimis, miris ) bija Olivera Kromvela trešais dēls. Kļuva par Anglijas Lordu Protektoru pēc tēva nāves. Vadīja valsti 264 dienas, kad tika gāzts no amata armijas spiediena rezultātā. 1660. gadā devās trimdā uz Eiropu. 1680. vai 1680. gadā atgriezās Anglijā un dzīvoja klusu dzīvi līdz nāvei 1712. gadā.
Ceriņu iela (Rīga)
Ceriņu iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Imantā. Ceriņu iela sākas krustojumā ar Kurzemes prospektu un beidzas krustojumā ar Lazdu ielu. Kopējais ielas garums ir 590 metri, un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielā pārsvarā savrupmāju apbūve, arī mazdārziņi un neapbūvēti gruntsgabali.
Ielu savienojumi
Ceriņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Berengars I (Itālija)
Berengars I (dzimis ap 845. gadu, miris 924. gada 7. aprīlī), bija Itālijas karalis no 887. gada, Svētās Romas impērijas imperators no 915. gada. Sākotnēji ietekmīgs augstmanis Karolingu imperatora Kārļa III vienotajā franku impērijā. Pēc Kārļa III gāšanas no troņa 887. gada novembrī ievēlēts par Itālijas karali. Pēc Berengara I nāves imperatora kronis netika piešķirts nevienam no nestabilajiem reģiona valdniekiem, līdz 962. gadā pāvests Jānis XII Romā kronēja Otonu I.
Cēlies no ietekmīgas franku augstmaņu ģimenes, kas pēc franku iekarojumiem Itālijā valdīja Friuli markā. Viņa māte bija imperatora Luija Dievbijīgā meita un tādējādi piederēja Karolingu dinastijas augstākajam slānim. Berengars apprecēja ietekmīgā Spoleto hercoga meitu Bertilu, kas vēlāk kļuva viņa līdzvaldniece. Pēc vecākā brāļa nāves 874. gadā kļuva par Friuli markas valdnieku, aizsargājot šo robežu no slāviem. Līdz 887. gadam iesaistījās franku augstmaņu savstarpējās cīņās par varu un ietekmi. Pēc 887. gada kļuva par vienu no Itālijas troņa pretendentiem. Berengars kļuva par Austrumfranku valsts karaļa Karintijas Arnulfa vasali, taču nespēja iegūt varu Itālijā, uz kuru pretendēja arī spēcīgais Spoleto hercogs Gvido III. 893. gadā Arnulfs palīgā Berengaram nosūtīja savu ārlaulības dēlu Cventiboldu, un nākamajos gados personīgi vadīja karu Itālijā. Berengara un Arnulfa starpā drīz izcēlās konflikts, Arnulfam varu Itālijā uzticot savam dēlam Ratoldam, kurš gan drīz Itāliju pameta. Berengars beidzot panāca vienošanos ar Gvido III mantinieku Lambertu par Itālijas sadalīšanu. Karš drīz atsākās, taču pēc Lamberta nāves 898. gada beigās, Berengars beidzot nostiprināja savu varu. 899. gadā Itālijā pirmo reizi iebruka maģāri un sakāva Berengara armiju. Redzot Berengara vājumu, Itālijā iebruka Provansas karalis Luijs III, kuru izdevās sakaut 905. gadā. Berengars pavēlēja Luijam III izdurt acis un nosūtīja atpakaļ uz Provansu, kur tas valdīja vēl vairāk nekā 20 gadus.
Beidzot būdams drošs par savu varu, Berengars par savu galvaspilsētu izvēlējās Veronu. Romas pāvests Jānis X 915. gada janvārī aicināja Berengaru aizstāvēt Itālijas dienvidus no regulārajiem musulmaņu iebrukumiem. Pēc uzvaras pār musulmaņiem pāvests decembrī kronēja Berengaru par Romas imperatoru. 921. gadā pret Berengaru sacēlās itāļu augstmaņi, tai skaitā viņa mazdēls. Ar Burgundijas karaļa Rūdolfa II palīdzību 923. gada aprīlī Berengaru sakāva, gāza no troņa un drīz nogalināja. Par Itālijas karali uz dažiem gadiem kļuva Rūdolfs II.
Ištvāns Abonji
Ištvāns Abonji (hu;, Budapešta — , Budapešta) bija Ungārijas šahists.
Biogrāfija
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. 1912. gadā pielietojis praksē retu gambītu, kas nosaukts viņa vārdā - 1. Zf3 d5 2. e4. 1922. gadā kopā ar Ģulu Brejeru publicējis pirmo nopietno Budapeštas gambīta analīzi.
Bijis viens no piecpadsmit delegātiem, kuri 1924. gada 20. jūlijā Parīzē nodibinājuši Starptautisko šaha federāciju (FIDE).
1928. gadā Budapeštā sniedzis simultānspēles seansu pret 105 galdiņiem, kurā sasniedzis labu rezultātu: +79, -6, =20.
Aleksandra Briede
Aleksandra Briede, līdz 1945. gadam Aleksandra Kalniņa (1901—1992), bija latviešu tēlniece, darbojusies stājtēlniecības jomā.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1901. gada 25. jūlijā Liepājā. Mācījās Liepājas reālģimnāzijā, pēc tam Latvijas Kultūras veicināšanas biedrības Mākslas skolā Rīgā. 1923. gadā sāka studijas Latvijas Mākslas akadēmijas tēlniecības nodaļā, kuras beidza 1931. gadā ar diplomdarbu - divfigūru kompozīciju "Elēģija" profesora K. Rončevska vadībā. No 1929. gada piedalījās izstādēs.
1944. gadā A. Kalniņu uzņēma Latvijas PSR Mākslinieku Savienībā. 1945. gadā viņa apprecējās ar tēlnieku Jāni Briedi (1902—1953), kopā ar viņu veidoja Staļina un Ļeņina krūšutēlus (1951), neuzstādīto Staļina pieminekli tālaika Rīgas Komunāru parkā (1952), vēlāk veidojusi arī 30 cm augstu dāvināmu Ļeņina figūru (1955). Viņas veidotie Ļeņina krūšutēli 1960. gados bija uzstādīti vairākās Latvijas PSR vietās (pie TEC-1, pie Saulaines sovhoztehnikuma, Jūrmalā, Ilūkstē un Saulkrastos).
Lejasžagaru senkapi
Lejasžagaru senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Aizkraukles novada Aizkraukles pagastā lejpus Aizkraukles luterāņu baznīcas un augšpus Aizkraukles pilskalna, pie Ašķeres ietekas Daugavā.
Kapulauku izskaloja plūdi 1838. gadā, mūsdienās tie daļēji ir zem Daugavas ūdens. Kopā ar Aizkraukles senkapiem izpētīti apmēram 100 kapi, secināts, ka 10.—12. gadsimta apbedījumos guldīti lībieši un latgaļi. Senkapu vidū atrodas senas baznīcas vieta, kas esot pirmā baznīca novadā un darbojusies no 13. gadsimta līdz 17. gadsimta beigām, kad Daugavas plūdi izskalojuši baznīcas pamatus. Pēdējās baznīcas atliekas nojauktas 20. gadsimta piecdesmitajos gados.
Roberts Krastiņš
Roberts Krastiņš (dzimis Liepājā) ir latviešu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Reģionālās basketbola līgas (LBL3) klubu BK Nīca un ir beidzis profesionālā basketbola karjeru. Iepriekš spēlējis vairākos LBL klubos, taču visvairāk sezonu aizvadījis dzimtās Liepājas klubā BK Liepāja, bijis arī tā kapteinis.
Liepājas basketbola audzēknis. 2011.—2012. gada LBL sezonā R. Krastiņš pārstāvēja no jauniešiem veidoto komandu "LMT Basketbola akadēmija". Pēc tam septiņas sezonas spēlējis BK Liepāja, līdz izmēģinājis veiksmi citās Latvijas komandās. Profesionāļa karjeras noslēgumā atgriezies Liepājā, bet pēc tās beigām spēlē Reģionālās līgas komandā BK Nīca, būdams viens no Reģionālās līgas vērtīgākajiem spēlētājiem.
R. Krastiņš ir spēlējis Latvijas U-16, U-18 un U-20 izlasē.
Mersjē
Mersjē var būt:
Lapzeme (nozīmju atdalīšana)
Lapzeme var būt:
Lūzeri
"Lūzeri" (en) ir 2010. gada ASV komēdija, kuras režisors ir Silveins Vaits. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tāda paša nosaukuma komiksiem.
Filmā galvenās lomas attēlo Džefrijs Dīns Morgans, Kriss Evanss, Kolumbuss Šorts, Zoja Saldana un Idriss Elba. Filmas pirmizrāde notika.
Kādu CIP specvienību nodod viņu priekšnieki, tā rezultātā liekot viņiem cīnīties pret CIP.
Emīls Mersjē
Emīls Mersjē (fr) bija franču loka šāvējs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vienā loka šaušanas disciplīnā — Au Chapelet, 50 metri. Šajā disciplīnā viņš ieguva bronzas medaļu.
Jānis Briedis
Jānis Briedis var būt:
Purpurkrāsa
Purpurkrāsa, arī purpursarkanā krāsa, ir divu spektra krāsu — sarkanās un zilās — savienojums. Pati purpurkrāsa nav spektra krāsa, tātad tai nav noteikts viļņa garums. Līdzīga violetai krāsai, tomēr purpurkrāsa ir tuvāka sarkanai krāsai.
Kultūrā
Saskaņā ar Eiropā un ASV veiktajām aptaujām purpurkrāsa visbiežāk tiek saistīta ar karalisko, maģiju, noslēpumiem un dievbijību. Senajos laikos tā kļuva par Bizantijas un Svētās Romas impērijas karalisko krāsu.
Andešs Sēdergrēns
Hanss Andešs Sēdergrēns (sv; dzimis Sēderhamnā, Jēvleborjas lēnē, Zviedrijā) ir bijušais zviedru distanču slēpotājs, 2010. gada olimpiskais čempions stafetē, vairākkārtējs pasaules čempionāta medaļnieks.
Karjera
Pasaules kausā debitēja 1999. gada martā. Karjeras laikā izcīnījis trīs individuālās uzvaras PK posmos. Divreiz uzvarējis Holmenkollenes slēpošanas festivālā 50 km distancē brīvajā stilā — 2006. un 2008. gadā. Trešo uzvaru guva 2009. gada februārī Valdidentro, Itālijā, 15 km distancē klasiskajā stilā. Augstāko vietu kopvērtējumā sasniedza 2007.—2008. gada sezonā, ierindojoties 7. vietā. 2005.—2006. gada sezonā izcīnīja 3. vietu distanču kausa (neskaitot sprintus) kopvērtējumā.
Piedalījies trīs ziemas olimpiskajās spēlēs. 2006. gadā Turīnā izcīnīja bronzas medaļu stafetē. 2010. gadā Vankūverā kopā ar Dānielu Rikardsonu, Jūhanu Ulsonu un Markusu Helneru kļuva par olimpisko čempionu stafetē. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos bija Zviedrijas delegācijas karognesējs atklāšanas ceremonijā.
Pasaules čempionātos ieguvis piecas medaļas — trīs sudraba un divas bronzas. 2003. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudrabu 50 km brīvajā stilā. 2009. gadā ieguva sudrabu 30 (15+15) km skiatlonā. Pārējie panākumi gūti stafetēs.
2015. gadā noslēdza distanču slēpotāja karjeru.
Maju Sasaki
Maju Sasaki (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Žakijs Ikss
Žaks Bernārs Ikss (fr; dzimis ), pazīstams kā Žakijs Ikss (fr), ir Beļģijas bijušais sacīkšu pilots. Viņš ir sešas reizes uzvarējis Lemānas 24 stundu sacīkstēs, uzvarējis astoņos Formula 1 pasaules čempionāta posmos, kā arī 1983. gada Dakaras rallijā. 1969. un 1970. gadā Ikss Formula 1 pasaules čempionātā pabeidza sezonu 2. vietā.
Karjeras sākums
Žakijs Ikss piedzima Briselē. Viņu ar motoru sportu iepazīstināja viņa tēvs Žaks Ikss, kurš bija sporta žurnālists. Pēc tam, kad tēvs viņam nopirka 50 kubikcentimetru motora motociklu, Žakijs Ikss sāka piedalīties mototriāla sacensībās. Viņš Beļģijas čempionātā pārspēja Rodžeru De Kosteru, vēlāko pasaules čempionu motokrosā. Ikss kļuva par trīskārtēju Eiropas čempionu mototriālā 50 kubikcentimetru kategorijā. Vēlāk Ikss sāka nodarboties ar autosportu, un 1965. gadā kļuva par Beļģijas salonauto čempionu.
Formula 1
Pirmās Grand Prix sacensības, kurās Ikss piedalījās, bija Nirburgringā rīkotā izcīņa 1966. gadā. Viņš brauca ar Formula 2 noteikumiem atbilstošu Matra-Cosworth mašīnu, ko sacensībām pieteica Tyrrell Racing komanda. Viņš izstājās no sacensībām pēc sadursmes pirmajā aplī. Džons Teilors, kas cieta šajā negadījumā, četras nedēļas vēlāk nomira no gūtajiem apdegumiem. 1967. gadā Ikss atgriezās Nirburgringā, un kaut arī viņš atkal piedalījās ar Formula 2 mašīnu, viņš sacensībām kvalificējās ar trešo ātrāko laiku no visiem dalībniekiem. Vēlāk tā paša gada viņš pirmoreiz piedalījās sacensībās ar Formula 1 mašīnu.
1968. gadā viņš pievienojās Ferrari komandai. Kaut arī viņš izstājās pirmajos divos sezonas posmos, mājas sacensībās Spā-Frankošampas trasē Ikss finišēja 3. vietā, un izcīnīja savu pirmo uzvaru. Viņš salauza kāju treniņbraucienos, tāpēc izlaida šo un nākamo posmu. Ikss 1968. gada sezonas kopvērtējumā ierindojās 4. vietā. 1969. gadā viņš pievienojās Brabham. Viņa pirmie rezultāti bija vāji, taču pēc tam, kad viņa komandas biedrs un komandas īpašnieks Džeks Brebems salauza pēdu, Iksa rezultāti uzlabojās. Pēc žurnālista Alana Henrija domām, pārmaiņu pamatā bija tas, ka visa komanda varēja koncentrēties uz Iksu. Viņš uzvarēja divos posmos, un sezonu noslēdza 2. vietā, atpaliekot vienīgi no Džekija Stjuarta.
1970. gadā Ikss atgriezās Ferrari. Pirmajos četros sezonas posmos viņam neizdevās izcīnīt punktus. Pēc sadursmes Iksa mašīna aizdegās, un viņam vajadzēja vismaz 20 sekundes, lai to pamestu. Viņš tika nogādāts slimnīcā ar apdegumiem. Par spīti tam, viņš neizlaida nevienas sacensības, un sezonas otrajā pusē vairākkārt uzvarēja. treniņbraucienos gāja bojā čempionāta līderis Johens Rints, un Ikss bija vienīgais braucējs, kas atlikušajos četros sezonas posmos varēja viņu apsteigt. Sezonas priekšpēdējās sacensībās Ikss finišēja 4. vietā, un viņš tādējādi zaudēja izredzes kļūt par čempionu.
1971. gadā Ikss un Ferrari bija vieni no favorītiem, taču viņš sezonu noslēdza 4. vietā. Par čempionu otro reizi kļuva Džekijs Stjuarts. Ikss un Stjuarts bija konkurenti ne tikai trasē, bet arī ārpus tās — Stjuarts cīnījās par drošības uzlabošanu autosportā, un bija pret sacensību aizvadīšanu Nirburgringā, bet Ikss uzskatīja, ka jo drošākas ir sacensības, jo mazāks izaicinājums. 1972. gadā Ikss atkal bija 4. vietā kopvērtējumā, un pēdējo reizi karjerā uzvarēja Formula 1 posmā. 1973. gadā Ferrari vairs nebija tik konkurētspējīgi kā agrāk, un Ikss pirmajā sezonas pusē ne reizi sacensības nepabeidza augstāk par 4. vietu. Ferrari tobrīd veltīja vairāk resursu izturības sacensībām, un tādēļ izlaida Formula 1 sacensības Nirburgringā. Šī iemesla dēļ Ikss pameta Ferrari, un atlikušajā sezonas daļā aizvadīja pa vienam posmam McLaren un Williams.
1974. gadā viņš pievienojās Lotus. Komandai tobrīd bija sarežģīts periods, jo tā centās aizvietot panākumiem bagāto, bet četrus gadus veco Lotus 72 ar jauno Lotus 76. Savā pirmajā sezonā viņš divas reizes finišēja 3. vietā, un izstājās visos piecos posmos, kuros viņš brauca ar Lotus 76. 1975. gada sezona bija vēl neveiksmīgāka, un Ikss pameta Lotus sezonas vidū. Viņš 1976. gadā atgriezās Williams, taču vairākos posmos nespēja kvalificēties sacensībām. Sezonas vidū viņš nomainīja Krisu Eimonu Ensign komandā, taču visā sezonā ne reizi neguva punktus. Ikss 1977. un 1978. gadā aizvadīja vēl dažas sacensības Ensign komandas sastāvā, un 1979. gada otrajā pusē astoņās sacensībās aizvietoja savainoto Patriku Depajē Ligier komandā.
Izturības sacensības
Ikss kopā ar Hūbertu Hāni 1966. gadā uzvarēja Spa 24 stundu sacīkstēs dzimtajā Beļģijā. Tā bija viņa pirmā uzvara izturības sacensībās. Nākamajos gados viņš uzvarēja arī Spa 1000 kilometru sacensībās, kā arī Brendshečas 6 stundu sacensībās.
1969. gadā Ikss pirmoreiz uzvarēja Lemānas 24 stundu sacīkstēs. Tas bija pēdējais gads ar tradicionālo Lemānas startu, kurā braucēji skrien uz savām mašīnām. Ikss, protestējot pret šīs tradīcijas bīstamību, nesteidzīgā solī aizgāja uz savu mašīnu, un uzmanīgi piesprādzējās, un tādēļ bija pēdējais no braucējiem, kas uzsāka kustību. Sacensību pirmajā aplī Džons Vulfs, kurš laika taupīšanas nolūkos nepiesprādzējās, piedzīvoja avāriju un gāja bojā. Iksa un Džekija Olivera Ford GT40 sacensību pēdējās stundās cīnījās ar Hansa Hermaņa un Žerāra Larusa Porsche 908, un Ikss uzvarēja ar aptuveni 100 m pārsvaru — viena no mazākajām atstarpēm šo sacensību vēsturē.
Ikss 1975. gadā otro reizi uzvarēja Lemānas sacensībās, un 1976. gadā kļuva par Porsche rūpnīcas komandas braucēju. Kā Porsche pārstāvis viņš uzvarēja 1976., 1977., 1981. un 1982. gadā, un ar sešām uzvarām tobrīd bija uzvarām bagātākais Lemānas sacensību dalībnieks. Šo rekordu 2005. gadā pārspēja Toms Kristensens, kurš savu karjeru noslēdza ar deviņām uzvarām.
1985. gadā Ikss piedalījās sacensībās Spa trasē. Ikss bija vadībā, un viņu Eau Rouge līkumā centās apdzīt Štefans Belofs. Notika sadursme, kuras rezultātā Belofs ietriecās barjerās un gāja bojā.
Citas sacensības
1969. gadā Ikss bija pieteikts Daytona 500 NASCAR sacensībām. Viņš treniņbraucienos piedzīvoja avāriju, un bojājumi bija pārāk lieli, lai mašīnu salabotu līdz sacensībām. 1977. gadā Ikss, būdams debitants, kopā ar Alanu Mofetu uzvarēja Bathurst 1000 sacensībās Austrālijā. 1979. gadā viņš uzvarēja Can-Am čempionātā. 1983. gadā Ikss uzvarēja Parīzes—Alžīras—Dakaras rallijā.
Privātā dzīve
Iksa tēvs Žaks (1910–1978) un vecākais brālis Paskāls (dzimis 1937. gadā) arī ir nodarbojušies ar autosportu. Viņa meita Vanīna (no Iksa pirmās laulības ar Katrīnu Blatonu) arī ir autobraucēja.
Žakijs Ikss kopš 1980. gadu sākuma dzīvo Monako. Viņš kopš 2006. gada ir precējies ar Burundi dziedātāju Hadžu Ninu (rn).
Lukašs Fabjaņskis
Lukašs Mareks Fabjaņskis (pl; dzimis ) ir Polijas futbolists, vārtsargs, Polijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē West Ham United F.C. sastāvā.
Sasniegumi
Legia Warsaw
Arsenal
West Ham United
Individuālie sasniegumi
Sapas (vasarnīcu ciems)
Sapas ir ciems Valmieras novada Kauguru pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Bēla Kuns
Bēla Kuns (hu, ru; dzimis, miris ) bija komunistisks Ungārijas un PSRS valsts darbinieks.
Riteņbraukšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — punktu brauciens vīriešiem
Punktu brauciens vīriešiem bija viena no trim olimpiskajām riteņbraukšanas disciplīnām 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības tika aizvadītas Vensēnas velodromā 1900. gada 15. septembrī. Tajās startēja 13 sportisti no 3 valstīm. Šī bija pirmā reize, kad šāda veida disciplīna bija iekļauta olimpisko spēļu programmā. Nākamā reize, kad tika aizvadīts punktu brauciens bija vien 1984. gada Losandželosas olimpiskās spēles.
Riteņbraucējiem bija jāveic 5 kilometru garš aplis. Punkti tika piešķirti pirmajiem trim finišētājiem: 1. vietai — 3 punkti, 2. vietai — 2 punkti un 3 vietai — 1 punkts. Pēdējā, 10. aplī, punktu skaits trīskāršojās, par 1. vietu piešķīra 9 punktus, par 2. vietu — 6 punktus, bet par 3. vietu — 3 punktus.
Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Itālijas riteņbraucējs Enriko Brusoni. Kopsummā no 10 braucieniem viņš uzvarēja 5 braucienos un savāca 21 punktu. Šī bija pirmā zelta medaļa Itālijai olimpiskajās riteņbraukšanas sacensībās. Sudraba medaļu izcīnīja Vācijas sportists Kārlis Duils. Savukārt bronzas medaļu ieguva Francijas sportists Luijs Truseljē.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Riteņbraukšanas punktu brauciena sacensībās startēja 13 sportisti no 3 valstīm. Visas valstis pirmo reizi bija pārstāvētas šajā disciplīnā.
Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.
Ģeometriskais primitīvs
Jēdziens ģeometriskais primitīvs datorgrafikā un datorizētājā projektēšanā (CAD) tiek izmantots dažādos veidos, taču kopējā nozīme tam ir: vienkāršākie ģeometriski objekti, kurus sistēma var apstrādāt (zīmēt, glabāt). Dažreiz subrutīnas, kas ir atbildīgas par attiecīgā objekta uzzīmēšanu tiek sauktas par ģeometriskajiem primitīviem. Visvairāk "primitīvie" ģeometriskie primitīvi ir punkts un taisnas līnijas segments, kas bija viss, ko agrākās vektoru grafikas sistēmas sevī iekļāva.
Konstruktīvi cietajā ģeometrijā (angļu: constructive solid geometry) primitīvi ir vienkāršas ģeometriskas figūras, kā piemēram, kubs, cilindrs, sfēra, konuss, piramīda.
Modernas 2D datorgrafikas sistēmas var strādāt ar primitīviem, kas ir līnijas (taisnu līniju segmenti, apļi un sarežģītākas līknes), kā arī ar figūrām - kvadrātiem, daudzstūriem, apļiem u.c.
Vispārpieņemti divdimensiju primitīvi ir līnijas, punkti un daudzstūri. Taču pastāv arī uzskats, ka arī trijstūri ir primitīvi, jo katrs daudzstūris var tikt izveidots no vairākiem trijstūriem. Visi pārējie grafiskie elementi tiek izveidoti balstoties uz šiem primitīviem. 3D vidē trijstūri vai daudzstūri var tikt izmantoti kā primitīvi, lai modelētu sarežģītākus 3D objektus. Dažos gadījumos līknes (apļi u.c.) var tikt uzskatītas par primitīviem, taču ir gadījumi, kad līknes ir sarežģītākas formas, kas izveidotas no vairākām primitīvām figūrām.
Biežāk lietotie primitīvi
3D aplikācijās, pamata ģeometriskās figūras un formas tiek uzskatītas par primitīviem. Šīs figūras un formas ir sekojošas:
Šīs figūras un formas tiek uzskatītas par primitīviem 3D modelēšanā, jo tās kalpo kā pamats daudzām citām figūrām un formām. Dažādas 3D pakotnes var iekļaut sevī dažādus citus "paplašinātus" primitīvus, kas ir sarežģītākas formas. Piemēram 3D modelēšanas programmā 3D Studio Max pie primitīviem tiek pieskaitīta tējkanna.
Ģeometriskie primitīvi 3D modelēšanā
Datorizētās projektēšanas (CAD) vai 3D modelēšanas programmās lietotāja interfeiss var dot iespēju lietotājam izveidot primitīvus, kas vēlāk var tikt modificēti, tos labojot. Piemēram, cietvirsmu modelēšanā lietotājs savu modeli sāk veidot ar kubu, tad izmanto ekstrūziju (angļu: extrusion) un citas manipulācijas, lai iegūtu sev vēlamu rezultātu. Šajā gadījumā primitīvu izmantošana ir ērts veids 3d modeļa izveidošanas uzsākšanai.
Sapals
Sapals (Squalius cephalus) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropā un Rietumāzijā. Nesenā pagātnē sapals tika klasificēts Eirāzijas sapalu ģintī (Leuciscus). Iecienīts makšķernieku loms.
Izplatība
Sapals mājo Ziemeļu, Baltijas, Baltās, Barenca, Melnās (izņemot dienvidkrastu) un Kaspijas jūras upju baseinos, arī Atlantijas okeāna Eiropas krasta upju baseinos Francijā un Lielbritānijā līdz 56° ziemeļu paralēlei, un Vidusjūras baseina upēs Francijas krastā (nav sastopams Itālijā un Adrijas jūras baseinā). Izplatības areāla dienvidrobeža sasniedz Turcijas, Turkmenistānas un Irānas upes Kaspijas jūras dienvidos, bet austrumrobeža Kazahstānu.
Uzvedība un barība
Sapals vislabprātāk mājo nelielās, ātri plūstošās upēs vai lielos strautos ar dzidru, tīru ūdeni, vietās ar padziļinājumiem, bedrītēm un krācēm, bet tas ir sastopams arī pavisam nelielos kalnu strautos, dzidrākos purva ezeros vai lielos caurtekošos ezeros, no kuriem narstot dodas ietekošajās upēs. Pieauguši sapali uzturas pa vienam vai nelielos bariņos, toties mazuļi lielos baros uzturas ūdenstilpju seklajos krastos. Lielākas koncentrācijas sapali veido vēlu rudenī, izvietojoties ziemošanas bedrēs. Ziemā tas ir mazaktīvs. Lielāki bari saglabājas arī pavasarī līdz nārstam. Tālas migrācijas neveic. Sapals barojas ar bentosu, ūdenī iekritušiem kukaiņiem, vardēm, upesvēžiem un nelielām zivīm. Lieli īpatņi barojas gandrīz tikai ar zivīm.
Vairošanās
Dzimumgatavība sapalam iestājas 2—12 gadu vecumā, sasniedzot 12—35 cm garumu. Tēviņiem pirmais nārsts parasti ir apmēram 2—4 gadu vecumā, mātītēm 4—6 gados. Mātītes dzīvo ilgāk, nekā tēviņi. Nārsto no marta līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 8—18°C. Nārsts notiek straujās upēs ar grants pamatni un nedaudz augiem, 30—50 cm dziļumā. Sapalam raksturīgs porciju nārsts 2—4 piegājienos ar 10—15 dienu starplaiku, kas ilgst apmēram mēnesi. Mātīte nārsto ar vairākiem tēviņiem, kuri pulcējas narstošanas vietās un, sagaidījuši mātīti, tai visur seko. Auglība 1,5—215 tūkst. ikru. Ikri, kas ir gaiši dzeltenā krāsā, ir lipīgi un pielīp pie akmeņiem, siekstām un cita substrāta, to attīstība ilgst 3—14 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Ja ūdens temperatūra ir 18°C, ikri attīstās 4 dienās. Pēc izšķilšanās kāpuri, kas ir apmēram 5,4 mm gari, vairākas dienas slēpjas zem akmeņiem, bet pēc tam sāk baroties ar zooplanktonu. Veido hibrīdus ar plaudi, plici, raudu, vīķi, pavīķi, ausleju un vimbu. Sapals var sasniegt 22 gadu vecumu, Latvijā dzīvo līdz 14 gadiem. Mātītes dzīvo ilgāk, nekā tēviņi.
2 cm KwK 30
2 cm KwK 30 L/55 (2 cm Kampfwagenkanone 30 L/55) — vācu 20 mm tanku lielgabals, kuru Otrā pasaules kara laikā izmantoja vieglo tanku, galvenokārt PzKpfw II, bruņojumam. Ar šo lielgabalu bruņoti tanki piedalījās Spānijas pilsoņu karā un Otrajā pasaules karā.
KwK 30 lielgabals kalpoja par paraugu vēlāk izstrādātajam eksperimentālajam aviācijas lielgabalam 20 mm C/30, kurš izmēģinājumu laikā tika uzstādīts uz iznīcinātājiem Heinkel He 112. Spānijas pilsoņu karā aviācijas lielgabals kalpoja par lielisku ieroci zemes mērķu apšaudei no gaisa. Taču, sakarā ar to, ka Luftwaffe neuzskatīja zemes mērķus par tās prioritāti, šis lielgabals netika uzstādīts uz vēlāk ražotajām lidmašīnām.
Sākot ar tanka PzKpfw II variantu Ausf. J. tā bruņojumā tika lietots uzlabots lielgabala modelis — 2 cm KwK 38 L/55 (2 cm Kampfwagenkanone 38 L/55).
Džana Dzjiliņa
Džana Dzjiliņa (zh, ; dzimusi Harbinā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2007), kas kopš 2017. gada pārstāv Austrāliju.
Biogrāfija
1996. gadā pārstāvējusi Ķīnu Pasaules jauniešu šaha čempionātā meiteņu vecuma grupā U10, bet no 2004. līdz 2006. gadam piedalījusies Pasaules junioru šaha čempionātā U20 meiteņu vecuma grupā. 2008. gadā Novokuzņeckā izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules studenšu šaha čempionātā. Piedalījusies 2008. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Naļčikā, kurā 1. kārtā zaudējusi Innai Gapoņenko. 2009. gadā izcīnījusi piekto vietu Āzijas šaha čempionātā sievietēm.
Pārstāvējusi Austrālijas komandu Pasaules šaha olimpiādē (2018).
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2010. gadā kļuvusi par FIDE starptautisko arbitru (IA).
Ripidistijas
Ripidistijas (Rhipidistia) ir viena no daivspurzivju virsklases (Sarcopterygii) klasēm (citi tās uzskata par apakšklasi, virskārtu, kārtu vai vienkārši kladu), kas apvieno plaušzivjveidīgās un četrkājveidīgos. Šīs klases aizvēsturiskie pārstavji (plaušzivju un četrkājaiņu priekšteči) dzīvoja paleozoja ērā, sākot ar apakšdevonu, un izmira apakšējā permā.
Morfoloģija
Vislielākais ķermeņa augstums ir muguras vidusdaļā. Endokrānijs pārkaulojas pilnībā. Deguna dobumi var būt satuvināti un atdalīti ar plānu sieniņu, vai arī var būt atstumti ar starpdeguna apgabalu, kas ietver sevī dobumu. Etmoīda aukslēju virsmas priekšpusē ir padziļinājums vai arī pāra bedrīte. Galvai no katras puses ir viena vai divas nāsis. Ir arī hoānas. Labi izteikts olfaktorais izaugums un crista suspendens.
Augšžokļa loks pievienots pie endokrānija tieši vai arī ar hiomandibulare palīdzību (amfistīlija). Bazipterigoīdais izaugums ir labi attīstīts. Ir maxillaria un aukslēju plātne. Suboperculum un ektopterigoīds ir labi attīstīti. Praeoperculum nav saaudzis ar citiem kauliem. Dentale ir garš; infradentālā sērija ir ar diviem speniale: angulare un supraangulare. Ir trīs zoboti koronoīdi. Zobi no ārpuses klāti ar gareniskām vadziņām, ar vienkāršu vai sarežģītu sieniņu krokojumu. Clavicula ar augšupejošu izaugumu. Ir interclavicula. Jutīgie kanāli ir salīdzinoši šauri. Virsacu kanāls iet pa nasalia, frontale un dermosphenoticum.
Var būt attīstīti mugurkaula skriemeļi. Aste bez vidējās papildus daivas. Spurām masīva, gaļīga pamatne, bieži to stari saīsināti. Zvīņas ieapaļas vai rombiskas. Zvīņās un segkaulos starp atsevišķām ādas zobiņu ģenerācijām ir kaula starpslānītis.
Aizvēsturisko pārstavju izplatība
Jau apakšdevonā kārta ir pārstāvēta ar dažādām grupām, acīmredzot piemērotām dzīvei dažāda veida ūdenstilpēs. Plaušu attīstība ļāva tām dzīvot ūdenstilpēs ar nelabvēlīgu skābekļa režīmu (trūdvielām bagātās, pūstošās ūdenstilpēs), bet to izžūšanas gadījumos aizlīst uz citu ūdenstilpi. Līšanu atviegloja masīvās pāra spuras, kuras tika izmantotas arī rāpojot pa ūdenstilpes grunti. Domājams, ka no šīs grupas attīstījās primitīvie abinieki. Akmeņogļu periodā ripidistiju skaits un daudzveidība krasi samazinājās, bet perma sākumā tās izmira. Visdrīzāk tās tika izkonkurētas gan no abinieku, gan no vairāk attīstītāku zivju grupu puses.
Devona periodā ziedu laikos ripidistijas bija izplatītas visos kontinentos. Šī grupa bagātīgi pārstāvēta arī Latvijas devona nogulumos.
Sistemātika
(†) - izmirušu zivju grupa.
Ūdensčūsku dzimta
Ūdensčūsku dzimta (Homalopsidae) ir augstāko čūsku dzimta, kas vēl nesenā pagātnē tika klasificēta kā zalkšu dzimtas (Colubridae) apakšdzimta — Homalopsinae. Balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, šī čūsku grupa mūsdienās tiek izdalīta kā dzimta, tādējādi kļūstot par māsas taksonu zalkšu dzimtai, odžu dzimtai un pārējām zalkšu virsdzimtas (Colubroidea) dzimtām. Saskaņā ar Starptautisko rāpuļu datu bāzi šajā dzimtā apvienotas 53 sugas, kas tiek iedalītas 28 ūdensčūsku ģintīs.
Kopīgās īpašības
Ūdensčūskas ir druknas, spēcīgas, piemērojušās dzīvei ūdenī, labi peld, nirst un spēj ilgstoši uzturēties zem ūdens. Gandrīz visas šīs dzimtas čūskas ir viegli indīgas. To indeszobi ir nevis priekšā kā odzēm un kobrām, bet mutes dziļumā. Ūdensčūskām tāpat kā zalkšiem zobi virzienā uz mutes iekšpusi paliek arvien lielāki, pēdējie zobi, kas ir arī indes zobi, ir vislielākie. Uz indes zobu priekšējās šķautnes ir neliela rieva, pa kuru no indes dziedzera plūst inde. Medījot ūdensčūskas ar indi paralizē vai nogalina savus upurus (zivis, vēžveidīgos, abiniekus), bet cilvēkam šī inde nav kaitīga. Medījumu ūdensčūska spēj norīt arī zem ūdens. Īpaša čūska ir baltvēdera mangrovju čūska (Fordonia leucobalia), kura barojas ar krabjiem un kura ir vienīgā zināmā čūsku suga, kas saplosa savu medījumu gabalos pirms to norij. Starp čūskām izceļas arī ūsainā ūdensčūska (Erpeton tentaculatum), kurai purna galā ir divi taustekļi.