cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čolpino bāka
Vēsture
Bāka šajā vietā sākta būvēt 1872. gadā un 1875. gada 15. janvārī tā tika iedegta. Gaismas elementu veidoja Frenela lēcas un eļļas lampa. Starpkaru posmā eļļas lampu aizvietoja ar elektriskajām lampām. Tika nomainīts arī signāla veids, no pastāvīgas gaismas uz mirgojošu. Otro pasaules karu bāka pārdzīvoja neskarta.
Raksturojums
Bākas augstums ir 25,2 m. Bāku veido apaļš sarkanu ķieģeļu tornis ar galeriju un laternu. Tornis nav krāsots, laternas jumts melns. Gaismas elements atrodas 75 m virs jūras līmeņa. Gaismas elementu veido lēcas un 1 kW spuldze maiņas aparātā. Lēcas izgatavotas Francijā 1926. gadā un tiek uzskatītas par lielākajām lēcām Baltijas jūras bākās. Gaisma balta (3 s deg, 2 s pārtraukums, 1 s deg, 2 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 21 jūras jūdžu attālumā.
D
D ir latīņu alfabēta ceturtais burts.
Klaudija Šifere
Klaudija Šifere (de; dzimusi ) ir vācu modele un aktrise, kura savu augsto popularitāti ieguva 1990. gados, sākotnēji pateicoties savai pārsteidzošajai līdzībai ar Brižitu Bardo. Šifere ir viena no pasaules veiksmīgākajām modelēm, parādoties uz vairāk kā 1000 žurnālu vākiem. 2002. gadā Forbes novērtēja Šiferi par 55 miljoniem sterliņu mārciņu.
1747. gads
1747. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Smiltenes novads (2009—2021)
Smiltenes novads bija pašvaldība Vidzemes vidienē, kurā 2009. gadā apvienoja bijušā Valkas rajona Smiltenes pilsētu un astoņus pagastus. Robežojās ar Valkas, Apes, Gulbenes, Raunas, Vecpiebalgas, Priekuļu, Beverīnas un Strenču novadiem. Novada centrs bija Smiltenes pilsēta.
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Apes pagasts, Apes pilsēta, Bilskas pagasts, Blomes pagasts, Brantu pagasts, Drustu pagasts, Gaujienas pagasts, Grundzāles pagasts, Launkalnes pagasts, Palsmanes pagasts, Raunas pagasts, Smiltenes pagasts, Smiltenes pilsēta, Trapenes pagasts, Variņu pagasts un Virešu pagasts.
D (nozīmju atdalīšana)
D ir latīņu alfabēta ceturtais burts. Tas var būt arī:
Panslāvisms
Panslāvisms (no grc (pán) — 'viss') — nacionālistiska ideja un sabiedriska kustība kopš 19. gs. par slāvu tautu kopību — par kopīgo, no citām tautām atšķirīgo mentalitāti, valodu, vēsturi, kas tās vienojot atsevišķā un unikālā veselumā.
Šādas nacionālas kustības 19 gs. raksturīgas visai Eiropai — Vācijā panģermānisti, Itālijā mazīnisti, Baltijā latviešu un lietuviešu panbaltisti, pat Skandināvijā ideja par skandināvu vienotību, u.c.
Rašanās un ideja
Tāpat kā visā Eiropā, nacionālās konsolidācijas kustība norisa arī slāvu zemēs. No ārpuses to pamanīja gan gadsimta sākumā, serbu sacelšanās laikā, gan saskatīja arī dienvidaustrumu slāvu zemēs dzimušajās kustībās par nacionālu valstu izveidošanu, gan Balkānu slāvu tendencē apvienoties, lai pretotos Portas un Vīnes varai, līdz beidzot šo kustību un tās idejas sāka dēvēt par “panslāvismu”.
Savu ieguldījumu deva valodniecības kā zinātnes attīstība, konstatējot valodu grupas un tās definējot. Plaši sāka pētīt šo tautu antropoloģiju un folkloru, dibinājās slāvu kultūrizglītojošas biedrības. Piemēram, 1846. gadā Kijevā Kostomarovs, Kulišs un Ševčenko nodibināja “Kirila un Metodija brālību”, kas nodarbojās ar panslāviskas literatūras vākšanu un izplatīšanu, tautas izglītošanu. Slavofili 19 gs. 50.-60. gados radīja veselu teoriju par Austrumu un Rietumu, Krievijas un Eiropas pretnostatījumu, neatrisināmām pretrunām; mazo slāvu tautu labprātīgu asimilāciju. Šīs teorijas pamatlicēji bija Kirjevskis, Homjakovs, pēc tam K.Aksakovs, I.Aksakovs, Jelagins, Novikovs, Hilferdings, Lamanskis. Pamatā viņi akcentēja pretrunas starp katolicismu un pareizticību.
Panslāvisms dzima šauras nacionālistisku intelektuāļu saujiņas lokā kā ideja par “radniecīgas literatūras apmaiņu”, un tikai laika gaitā sāka izplatīties plašāk un pieņēma politiskas ideoloģijas iezīmes. Tautas līmenī bulgāriem nebija informēti par to, kas notiek pie čehiem vai slovēņiem; čehi nezināja neko par serbiem un bulgāriem. Par informētības līmeni liecina kaut vai tas, ka vēl čehu panslāvists Šafariks domāja, ka bulgāru ir apmēram 600 000, kaut arī tai laikā viņu bija apmēram 6 000 000. Ja 19. gs. Rietumeiropā uz panslāvismu raudzījās kā uz teorētiski iespējamām briesmām, tad pašiem slāviem tas vairāk bija neskaidrs nākotnes ideāls, bez reāla seguma.
Eiropas publicistikā 19. gs. dominēja doma, ka panslāvisms ir slāvu pasaules politiskā apvienošanās Krievijas vadībā, akcentējot, ka Krievijas ārpolitikai vienmēr bijis agresīvas ekspansijas raksturs. Līdz ar to secinājums: panslāvisms kā kustība apdraud visu Rietumeiropu. Taču bija arī otrs teorētiskais virziens, kurš saskatīja panslāvisma nākotni dienvidu un rietumu slāvu apvienošanos ap Poliju, kura līdz ar to kļūtu ievērojams spēks Centrāleiropā un spētu kalpot kā barjera tālākai Krievijas ekspansijai rietumu virzienā (vēsturiskais Polijas/Krievijas konflikts un sāncensība šai idejai deva visai loģisku pamatu). Pašu Centrālās un Dienvidaustrumu Eiropas slāvu vidū dominēja ideja par brīvu slāvu valstu konfederāciju, kas būtu optimālais slāvu kopības risinājums.
Krievijas loma panslāvisma ģenēzē bija visai īpatna. Panslāvismam kā sabiedriski politiskai kustībai bija visai ievērojama loma Krievijas jauno laiku iekšpolitikā un ārpolitikā 19 gs. otrajā pusē, taču līdz tam līdzīgu ideju izplatība nav novērojama. Var konstatēt, ka Krievijas valdības simpātijas panslāvismam sākās tikai tad, kad tā konstatēja tā noderīgumu savu politisko mērķu īstenošanā, bet nevis otrādi.
19. gs. sākumā dienvidrietumu slāvi vēl runāja par “vienlīdzīgu slāvu tautu federāciju”, taču pēc jauno Balkānu slāvu valstu izveidošanas 20. gadsimta sākumā situācija mainījās. Čehi, kategoriski norobežojās no slavofilu un rusofilu piedāvātās panslāvisma definīcijas. Poļi savu naidīgo nostāju pret Krieviju un tās hegemonijas tieksmēm nav slēpuši nekad. Horvāti atmeta panslāvismu jau 19. gs. 40. gados un pārorientējās uz Lielhorvātijas ideju. Pat bulgāri pēc Krimas kara, propagandējot savā Rumānijā izdotajā presē nacionālās atbrīvošanas idejas, visai krasi nostājās pret domu pievienoties Krievijai kā tās province. Serbi, kaut arī vēsturiski, reliģiski un politiski vienmēr bijuši tuvi Krievijai, līdz ar neatkarīgas valsts izveidošanu arī pamazām atteicās no panslāvisma idejas, to veiksmīgi aizstājot ar panserbismu — dienvidslāvu apvienošanu savā vadībā un veco slāvu zemju atgūšanu. Savukārt citas Balkānu slāvu tautas nebūt nealka apvienoties zem serbu vai horvātu karogiem, lai zaudētu nupat kā iegūto neatkarību. Krievijas sabiedrībā slāvu kopības jautājums nekad nav bijis īpaši aktuāls, un publiskā telpā pa laikam parādās politisko notikumu inspirēts.
Anti Pīlstrems
Anti Pīlstrems (dzimis 1984. gada 22. oktobrī) ir somu hokejists, malējais uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2018) Pīlstrems spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Helsinku "Jokerit" rindās.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Pīlstrems uzsāka 2003. gadā, kad debitēja SM līgas kluba Espo "Blues" komandas rindās. Espo Pīlstrems aizvadīja arī 2004.—05. sezonu, bet 2005.—06. sezonā spēlēja SaiPa rindās. Spēlējot Hemēnlinnas HPK rindās, Anti izcīnīja SM līgas bronzas medaļas, taču 2007. gada vasarā pievienojās NHL kluba Nešvilas "Predators" rindām, kura sastāvā gan 2007.—08. sezonā aizvadīja vienu vienīgu spēli, pārējo laiku spēlējot Amerikas hokeja līgā. 2008.—09. sezonā "Predators" rindās Pīlstrems aizvadīja jau 53 spēles, tajās atzīmējoties ar septiņiem rezultativitātes punktiem. 2009.—10. sezonu Anti uzsāka Zviedrijas Elitsērijas klubā HK Fērjestada, taču sezonas vidū pievienojā Jiveskiles JYP rindām.
Somijas izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs, spēlējis arī 2008., 2010., 2011. un 2012. gada pasaules čempionātos, 2011. gadā kļūstot par pasaules čempionu, bet 2008. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.
Hopins Tungs
Hopins Tungs (, ; dzimis ) ir Nīderlandē dzimis ķīniešu autosportists.
Hopins Tungs ir piedalījies GP2 un Āzijas GP2 sacensībās. Viņš debitēja kartingu sacīkstēs Nīderlandē, 1997. gadā un uzrādīja labus rezultātus, vēlāk kļūstot par formulu pilotu. 2006. gadā viņš kļuva par Vācijas F3 čempionu. Tungs ir testējis BMW Sauber Formula 1 spēkratu. Sākot ar. gadu Tungs ir Renault komandas testpiltos.
Mi (nots)
Mi (latīņu mi) jeb E ir trešā nots solfedžo.
Skaņas frekvence pirmajā oktāvā ir 329,6 herci.
Lašu pilskalns
Lašu pilskalns atrodas Augšdaugavas novada Eglaines pagastā zem bijušās Veclašu muižas pils drupām pie autoceļa P70. Kultūrslānī atrasta apmestā, gludā un ripas keramika. Pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz 10.-12. gadsimtam. Kokiem apaugušā savrupā kalna augstums ir 15–20 m, plakuma izmēri 80 x 100 m.
Vēsture
Pirmais pilskalnu 1882. gadā reģistrēja Augusts Bīlenšteins. Vilis Biļķins Lašu pagastā identificēja Kalves pili.
Lašu pilskalna sākotnējais veidols ir ievērojami pārveidots ar pils izbūvi. Vēl A. Bīlenšteina apmeklējuma laikā kalnā bija muižas koka pils, kura vēlāk tika nojaukta un tās vietā uzbūvēta mūra pils. Pēdējā tika sagrauta Pirmā pasaules kara laikā. Ceļot mūra pili, pilskalna malas tika apmūrētas ar laukakmeņu sienu, bet Z pusē tika izveidots lokveida uzbraucamais ceļš.
Pilskalna apraksts
Par pilskalnu šajā vietā liecina tā ziemeļu pakājē konstatētais apmetnes kultūrslānis. Pilskalnā uzietas bezripas apmestās, gludās un ripas keramikas lauskas, kas varētu liecināt, ka pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz vēlajam dzelzs laikmetam (10.-12. gs).
1745. gads
1745. gads bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
E
E ir latīņu alfabēta piektais burts.
E burta pieraksts:
Anglosakši
Anglosakši bija ģermāņu (anglu, sakšu, jitu, frīzu) ciltis, kas no 5. līdz 6. gadsimtam ienāca Lielbritānijas salā, padzenot britu ciltis (5. gadsimta sākumā salu bija pametuši romieši). 7. — 8. gadsimtā šīm ģermāņu ciltīm sajaucoties ar vietējo ķeltu cilšu paliekām izveidojās anglosakšu tautība. Šajā pašā laikā notika anglosakšu kristianizācija. Vēlāk angloskaši asimilēja dāņus un norvēģus, kas 8. — 9. gadsimtā bija iebrukuši Lielbritānijas salas ziemeļaustrumos, austrumos. 1066. gadā, kad anglosakšu teritorijas iekaroja Viljams I, anglosakši sajaucās ar ienācējiem no Normandijas — normāņiem, liekot pamatu angļu tautībai. Līdz aptuveni 12. gadsimtam runājuši senangļu jeb anglosakšu valodā, kas vēlāk attīstījās par angļu valodu.
Kārlis Linnejs
Kārlis Linnejs (sv, la; dzimis, miris ) bija zviedru botāniķis, ārsts un zoologs, kas lika pamatus mūsdienu binārās nomenklatūras shēmai. Viņš tiek dēvēts par taksonomijas tēvu. Linneja izveidotā organismu klasificēšanas sistēma ar vairākām izmaiņām tiek lietota vēl joprojām. Viņa klasificēšanas idejas iespaidoja vairākas viņa līdzgaitnieku paaudzes un arī tos biologus, kuri dzīvoja pēc viņa, un pat tos, kuriem bija pretēji uzskati.
Biogrāfija
Kārlis Linnejs piedzima Roshultas pilsētā, kas atrodas Zviedrijas dienvidu provincē Smolandē, mūsdienās Krūnuberjas lēnē. Viņš bija vecākais no pieciem vikāra Nila Ingemarsona Linneja un viņa sievas Kristīnes Brodersonijas bērniem.
Linneja tēvam interesi piesaistīja dažādi augi, un savā dārzā viņš audzēja dažādus Zviedrijas klimatam neparastus augus, kas tika atvesti no Vācijas. Jau agrā bērnībā šī interese par augiem radās arī Kārlim Linnejam. Viņu ļoti interesēja augu dažādie nosaukumi. Septiņu gadu vecumā Kārlis sāka mācīties pie privātskolotāja. Vēl divus gadus vēlāk, 1716. gadā, viņš sāka mācīties Vekšē. Vecāki bija iecerējuši, ka arī viņš kļūs par garīdznieku tāpat kā tēvs un viņa vectēvs. 1719. gadā viņš atkal mācījās pie privātskolotāja, bet 1724. gadā sāka mācīties ģimnāzijā.
Linnejs pievīla vecākus, neizrādot ne mazāko interesi par priestera amatu. Viņš sāka studēt medicīnu Upsālas Universitātē, kas bija prestižākā universitāte tā laika Zviedrijā. 1735. gadā viņš beidza Harderveikas Universitāti un izdeva savu pirmo izdevumu Systema Naturae, kurā sāka aprakstīt dzīvās radības. Šo gadu laikā viņš sarakstījās un satikās ar citiem ievērojamākajiem Eiropas botāniķiem un turpināja pilnveidot savu klasificēšanas shēmu. Linnejs turpināja pārstrādāt savu darbu Systema Naturae, kura bija izaugusi no niecīgas brošūras par vairāk sējumu izdevumu. Viņam tika sūtīti aizvien jauni augu un dzīvnieku eksemplāri no visām pasaules vietām.
Tbilisi
Vēsture
458. gadā (dažos avotos tiek minēts 455. gads) Tbilisi dibinājis Ibērijas (Kartlijas) valdnieks Vahtangs I Gorgasali. Pilsētas vārds cēlies no gruzīnu vārda tbili, kas nozīmē karsts. Leģenda vēsta, ka Vahtangs I devies medībās ar piekūnu apvidū, kurā bija nolēmis celt jauno valsts galvaspilsētu. Piekūnam izdevies noķert putnu, taču tas tomēr izslīdējis no piekūna nagiem un iekritis strautā. Tas izrādījies karstais minerālūdens avots, kurā putns bija izvārījies un pagatavots maltītei. Laika gaitā pilsēta vairākas reizes ir iekarota. 6. gadsimtā to iekaroja persieši, 7. gadsimtā — Bizantija un arābi. 1122. gadā Tbilisi iekaroja Gruzijas karalis Dāvids IV, kas to pasludināja par valsts galvaspilsētu. 1234. gadā pilsētu iekaroja mongoļi, bet 1386. gadā — Samarkandas emīrs Tamerlans. Pēc tam vairākas reizes Tbilisi iekaroja Osmaņu impērija līdz 1795. gadā to iekaroja persieši un to nodedzināja. 1801. gadā to iekaroja Krievijas Impērija. 1921. gadā Tbilisi tika pasludināta par neatkarīgās Gruzijas galvaspilsētu.
Sports
Populārākie sporta veidi Tbilisi ir futbols, regbijs, basketbols un cīņas sports. Futbolā vislielākos panākumus ir guvis futbola klubs Dinamo Tbilisi, kas 1981. gadā ieguva UEFA Kausu ieguvēju kausu. Kopš 1990. gada, kad notika pirmais neatkarīgas Gruzijas futbola čempionāts, Dinamo Tbilisi ir visvairāk reižu (13 reizes) ieguvusi Gruzijas čempiona titulu.
Kibuna (stacija)
Kibuna (et) ir pieturas punkts Keilas - Rīsiperes dzelzceļa līnijā Harju apriņķa Saues pagastā un atrodas 40,5 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Kibunā apstājas visi Rīsiperes un Tallinas virzienā kursējošie elektrovilcieni.
Kibunas pieturas punkts tika atklāts 2005. gada 4. februārī, tādējādi tas ir pirmais no jauna izbūvētais dzelzceļa pieturas punkts kopš Igaunijas Republikas atjaunošanas 1991. gadā. Interesanti, ka jau pirms kara vietējie zemnieki pēc pašu iniciatīvas un saviem līdzekļiem uzbūvēja Kibunā peronu, bet tā kā tas neatbilda Igaunijas dzelzceļa standartiem, tad tā arī netika pieņemts ekspluatācijā.
Dzelzceļa līnijas elektrifikācija Vasalemmas-Rīsiperes iecirknī pabeigta 1965. gadā. Kibunas pieturas punkta pasažieru platformas garums - 30 m, tās augstums, atbilstoši Eiropas Savienības noteiktajiem standartiem - 550 mm. https://web.archive.org/web/20160305061335/http://www.rongiinfo.xtreemhost.com/padula.html
1744. gads
1744. bija garais gads, kas sākās trešdienā.
.sz
.sz ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais lietojums ir saistīts ar Svatini. Domēns izveidots 1993. gadā. Domēna sponsors ir University of Eswatini, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Swaziland ISP Association (SISPA). Reģistrācija ir iespējama trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .co.sz, .ac.sz un .org.sz.
Ārējās saites
Toppdomän
FA
FA var būt:
SAP datu noliktava
SAP NetWeaver Business Intelligence (SAP NetWeaver BW) ir datubāzu un datubāzu pārvaldības sistēmu kombinācija, kura tiek pielietota, lai atbalstītu vadības lēmumu pieņemšanu. To izstrādājis Vācijas uzņēmums SAP AG. BW ir daļa no SAP NetWeaver tehnoloģiju platformas. SAP datu noliktava ir izstrādāta tā, lai darbotos gan SAP, gan arī ārpus SAP vides.
SAP datu noliktavas modelis
SAP datu noliktavas modeļa pamatā ir tā saucamie informācijas objekti (InfoObjects), kuri apraksta biznesa procesus un informāciju prasības. Tie nodrošina pamatu kompleksu informāciju modeļu iestatīšanai dažādās valodās, ar dažādām valūtām, mērvienībām, hierarhijām, utt. Galvenie SAP noliktavas elementi ir:
Datu avoti
Datu avoti ir dati, kas nāk no dažādām programmām un kuri tiek importēti datu noliktavā. Tie var būt dažādi:
Informācijas avoti
Informācijas avoti ir Informācijas objektu grupas, kas no biznesa viedokļa sader kopā. Tās satur datus, iegūtus no transakcijām reālā laika transakciju procesos un master datus (piemēram, klientu un organizāciju adreses, kuras paliek nemainīgās ilgu laika periodu).
ODS objekti
ODS ir datu komplekts, kas ir veidots dažādu avotu datu apvienošanas rezultātā. ODS objektā informācija glabājas caurspīdīgās datubāzu tabulās, kuras tiek izmantotas atskaišu veidošanai un kvalitātes nodrošināšanai.
Informācijas kubi
Informācijas kubi ir daudzdimensiju datu krātuves konteineri datu analīzei un atskaitēm. Informācijas kubi tiek izmantoti informācijas analīzei no dažādām biznesa dimensijām.
Informācijas piegādātāji
Informācijas piegādātāji atbild par informācijas piegādi vajadzīgajiem lietotājiem pēc to pieprasījuma. Pieprasījumi var būt dažāda veida — gan tiešsaistes, intraneta, interneta, gan arī e-pasta pieprasījumi, un šim komponentam ir jānodrošina informācijas iegūšana pēc jebkura no šiem pieprasījumiem.
Multipiegādātāji
Multipiegādātāji ir virtuālie informācijas piegādātāji, kas ir divu fizisku vai virtuālu informācijas piegādātāju kombinācija. Multipiegādātāji nesatur datus. Tie kombinē datus no dažādiem piegādātājiem. Multipiegādātāju galvenais uzdevums ir nodrošināt datu pieejamību analīzei un atskaitēm.
Analītiskais skats uz datu noliktavas modeli
SAP datu noliktavas pamatā ir "Paplašinātās zvaigznes shēmas" vai Informācijas kuba datubāzes modelis. Šis datubāzes modelis satur centrālo datubāzes tabulu, sauktu par "Faktu tabulu", ar saistītām dimensiju tabulām apkārt. Dimensiju tabulas satur atsauces uz rādītāju tabulām (pointer tables), kuras, savukārt, norāda uz master datu tabulām. Master datu tabulas satur pamatdatu objektus, tādus kā klients, materiāls, valsts utt., kuri tiek glabāti datu noliktavā kā Informācijas objekti. Informācijas objekti var saturēt atsevišķus definīciju laukus, tādus kā transakciju dati vai arī kompleksus pamatdatus, kas satur atribūtus, hierarhijas un tekstus glabātus atsevišķās tabulās.
Objektu sarežģītība šajā modelī prasa informācijas precīzu uzturēšanu visās datu noliktavas tabulās. Šim nolūkam datu ielāde sistēmā tiek nodrošināta, izmantojot informācijas paketes (InfoPackages). Informācijas paketes ir datu pieprasījumu (kuri tiek izvilkti no avotu sistēmām un ielādēti datu noliktavā) organizēšanas rīki. Problēmu rašanas gadījumā informācijas paketes tiek organizētas atbilstoši objektiem, kuriem šis paketes transportē datus: informācijas kubi, ODS vai pamatdati. Ziņojums par kļūdu tiek ģenerēts gadījumā, ja kāda no informācijas paketēm izkrīt. Šajā gadījumā administratoram ir iespēja noteikt precīzu vietu, kur notika kļūda, kā arī noteikt šis kļūdas ietekmi uz lietotāju un datu noliktavas sistēmu. Informācijas kubiem, pamatdatiem un ODS ir arī iespējams sagatavot atskaites par pieprasījumu vēsturi.
Daudzpakāpju arhitektūra
SAP datu noliktavai ir daudzpakāpju arhitektūra, kur augšā ir pati datu noliktava, tad SAP tīmekļa programmu serveris un lejā — klientu saskarnes. Šis arhitektūras sastāvā ietilpst arī pilnīga programmatūras izstrādes vide, sistēmas pārvaldes rīki un papildu funkcijas, tādas kā valūtu konvertēšana vai sistēmas drošības rīki. Neskatoties uz to, ka sistēma ir tuvi saistīta ar SAP R/3, SAP datu noliktava ir pilnīgi atsevišķs programmatūras komplekts.
Arhitektūras komponenti
SAP datu noliktavas pamatā ir integrētie metadati, kurus pārvalda speciālie metadatu servisi. SAP datu noliktavai ir šādi komponenti:
2010.—2011. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2010.—2011. gada UEFA Čempionu līgas sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 56. sezona un 19. zem UEFA Čempionu līgas nosaukuma. Sezona ilga no ar pirmās kvalifikācijas kārtas spēlēm un noslēdzās  ar finālspēli Vemblija stadionā Londonā, Anglijā.
3. kvalifikācijas kārta
!colspan="6"|Čempioni
!colspan="6"|Ne-čempioni
16. jūlijs
Vārda dienas
Estere, Hermīne, Liepa
2010.—2011. gada UEFA Čempionu līgas sezona
Izslēgšanas spēles
!colspan="6"|Čempioni
!colspan="6"|Ne-čempioni
Fa (nots)
Fa (latīņu fa) jeb F ir ceturtā nots solfedžo.
Bugatti
Bugatti Automobiles S.A.S. ir Francijas autobūves kompānija, kas specializējas "luksusa" klases Bugatti markas vieglo automobiļu ražošanā. Uzņēmumu 1909. gadā dibināja Etore Bugati. Ražotne atrodas Molsheimā Francijā. Kopš 1998. gada kompānija ietilpst Vācijas koncernā Volkswagen Group AG.
Fa (nots)
Skaņas frekvence pirmajā oktāvā ir 349,2 herci.
Kloze
Kloze var būt:
F
F ir latīņu alfabēta sestais burts.
.th
Ārējās saites
Toppdomän
Vetseke
Vetseke no Kokneses (la, miris 1224. gada augustā Tērbatā), pazīstams arī kā Vjačko, Vlačko vai Viesceķis, bija Kokneses ķēniņš 13. gadsimta sākumā. Pēc Indriķa hronikas datiem viņš bija piederīgs krievu pareizticīgai ticībai, latīniski dēvēts par regulus jeb ķēniņu.
Dzīvesgājums
Dzimis laika periodā starp 1175. un 1180. gadu. Vairums mūsdienu vēsturnieku uzskata, ka Kokneses ķēniņš Vetseke cēlies no vikingu pēcteču Polockas Rurikoviču dinastijas un viņa tēvs bija Polockas kņazs Boriss Davidovičs, kas valdīja aptuveni 1180. — 1186. gadā. Tiek uzskatīts, ka Jersikas karalis Visvaldis bija viņa brālis. Iespējams, ka Polockas kņazs savu mazgadīgo dēlu jau pirms 1186. gada iecēlis par latgaļu valsts Kokneses valdnieku, atbilstoši tā laika tradīcijām. Līdz 1207. gadam viņš varēja būt Polockas kņaza Vladimira Vseslaviča vasalis, bet pēc tam noslēdza pret lietuviešiem vērstu savienību ar Livonijas bīskapu Albertu.
1207. gadā bīskapa Lielvārdes vasalis Daniēls sāka naidoties ar Kokneses vasali Vetseki. Daniels organizēja vācu bruņinieku nakts uzbrukumu Kokneses pilij, izlaupīja to un pašu Vetseki ieslēdza važās. Lai neizraisītos sarežģījumi ar Polocku, bīskaps Alberts gan pavēlēja atbrīvot Vetseki, bet Koknesē novietoja vācu bruņinieku nodaļu, kas sāka mūrēt jaunu cietoksni. Drīz vien Vetseke ar saviem karavīriem uzbruka bruņiniekiem, tos iznīcināja un savu koka pili nodedzināja, bet, baidīdamies no vācu turpmākās vardarbības, devās uz Krievzemi.
Vetsekem izdevās nostiprināties Tērbatas pilī un veikt vairākus uzbrukumus krustnešu spēkiem. Iespējams, ka viņš ar savu karadraudzi 1210. gadā piedalījās Novgorodas kņaza Mstislava un viņa brāļa Pleskavas kņaza Vladimirs uzbrukumā Otepē pilij, tāpat 1217. gada kaujā pie Otepē, kad ugauņi padevās un piekrita kristīties ortodoksajā ticībā, kā arī Puides kaujā 1218. gada vasaras beigās. 1218. gada par Novgorodas kņazu kļuva Svjatoslavs Mstislavičs, kopā ar Pleskavas kņazu Vladimiru Mstislaviču piedalījās 1218. gada karagājienā uz Cēsīm.
Ap 1222. gadu kņazs Vladimirs Mstislavičs kļuva par Polockas kņazu, jādomā, ka šajā laikā Vetseke tika iecelts par Tērbatas ķēniņu (la), kuru atbalstīja Polockas, Novgoroda, Vladimiras—Suzdaļas kņaziste un citas krievu kņazistes. Iespējams arī, ka viņu atbalstīja arī Dānijas karalis Valdemārs II, kas pa mātes līniju bija cēlies no varjagu—rūsu dinastijas Polockas Rurikovičiem.
Viņa mērķis bija pakļaut savai varai arī citas Igaunijas zemes un radīt pretspēku Igaunijas bīskapijas veidošanai ar bīskapa Alberta brāli Hermani kā bīskapu. Zobenbrāļu ordeņa bruņinieki ar līvu un latgaļu vasaļu karavīriem bīskapa Alberta vadībā aplenca pili, kurā bija sapulcējušies krustnešu pretinieki no visas Līvzemes un Igaunijas. Ķēniņam Vetsekem piedāvāja padoties, taču viņš atteicās un krita kaujā, aizstāvot Tērbatas pili. Viņš esot ar savu zirgu meties no nocietinājumu vaļņa liesmās, kas apņēmušas pili.
Viņa meita Sofija (mirusi pēc 1269.) esot 1229. gadā kļuvusi par Kokneses vasaļa Dītriha (Dietrich van Kakenhausen) sievu, pēc kura nāves otrreiz 1254. gadā apprecējusies ar Bernardu no Heijes (Bernard de Heye). Vetsekes mazmeita Sofija von Kokenhūzena apprecējusies ar Johanu fon Tīzenhauzenu (Johannes de Thisenhus), kuru pēcnācēji saņēma Koknesi kā lēni no Livonijas bīskapa Nikolaja.
Krievu rakstnieks—fantasts Kirs Buličevs ir izmantojis Vetsekes dzīves notikumu faktus savā zinātniski—fantastiskajā garstāstā "Brīnumdara nolaupīšana" (1979).
13. gadsimta Latvijas nominālie un faktiskie valdnieki ķēniņa Vetsekes laikā
Atbilstoši viduslaiku politiskajām tradīcijām katrai Senlatvijas zemei bija savs faktiskais valdnieks, kas atradās vasaļattiecībās ar savu feodālo senioru. Pakļaujoties savam senioram, vasalis ieguva savu zemi, vai daļu no tās atpakaļ kā lēni. Ķēniņš Vetseke sākotnēji bija Polockas kņaza Vladimira vasalis, bet pēc miera līguma ar Livonijas bīskapu Albertu viņš kļuva par Alberta vasali. Mūža beigās viņš bija Novgorodas kņaza vasalis.
Kokneses Vetsekes pēcteči
No Vetsekes pēcnācējiem ir zināms tikai viens bērns — meita Sofija (mirusi ap 1279.), kas apprecējās ar Kokneses Teoderiku jeb Dītrihu (Theodericus, miris 1257.). Vetsekes mazmeita Sofija apprecējās ar Johanu no Tīzenhūzas (Johannes de Thisenhus, miris 1279.), kura tēvs Engelberts tiek uzskatīts par Tīzenhauzenu dzimtas aizsācēju Livonijā.
Pēc dažu ģenealogu uzskata Kokneses ķēniņš Vetseke bija Polockas kņazu dzimtas atvase Vlačko (Wlazko von Polotzk), un tiek uzskatīts par tagadējās Nīderlandes karalienes Beatrikses (dzimusi 1938.) 20. paaudzes vecvectēvu.
Mikija Džeimsa
Mikija Džeimsa (en; dzimusi ) ir amerikāņu profesionāla cīkstone un dziedātāja.
1999. gadā uzsākusi cīkstones karjeru, 2002. gadā sāka strādāt Total Nonstop Action Wrestling (TNA). Tikai pēc dalības dažās sacensībās M. Džeimsa pievienojās The Gathering grupai. 2005. gadā startēja WWE. 2006. gada aprīlī WrestleMania 22 pirmoreiz karjerā kļuva par WWE Women's Championship čempioni (kopumā šo titulu izcīnījusi piecas reizes). 2009. gada Night of Champions uzvarēja WWE Divas Championship, kļūstot par otro cīkstoni, kas uzvarējusi gan WWE Women's Championship, gan WWE Divas Championship. 2010. gadā atgriezās TNA. M. Džeimsa ir vienīgā cīkstone, kas uzvarējusi WWE Women, WWE Divas un TNA Knockout čempiones titulus restlinga vēsturē. 2009. un 2011. gadā saņēma Pro Wrestling Illustrated balvu kā gada labākā cīkstone.
1743. gads
1743. gads bija parastais gads, kas sākās otrdienā pēc Gregora kalendāra un sestdienā pēc Jūlija kalendāra.
1742. gads
1742. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Sunu dinastija
Sunu dinastija (zh, ) bija dinastija, kas valdīja Ķīnā no 960. līdz 1279. gadam. Pirms Sunu dinastijas nostiprināšanās Ķīnā valdīja haotiskais Piecu dinastiju un Desmit valstu laiks, bet Sunu dinastijas valsti galīgi pakļāva mongoļi, izveidojot Juaņu dinastiju.
Dinastijas varas laiks dalās divos posmos — Ziemeļu Sunu (960—1127), ar galvaspilsētu Kaifenā, kad dinastija kontrolēja Ķīnas lielāko daļu, un Dienvidu Sunu (1127—1279), ar galvaspilsētu Handžou. Dienvidu Sunu posms sākās pēc kara ar jučenu Dzjiņu dinastiju, kad Sunu dinastija zaudēja Ķīnas ziemeļu daļu ar vēsturisko valsts centru, taču dienvidos šajā laikā dzīvoja ap 60% valsts iedzīvotāju un te atradās labākā lauksaimniecības zeme un Jandzi upes ielejas nozīme Ķīnas saimniecibā un kultūrā kļuva līdzvērtīga Huanhe upes ielejai. Valsts pārvaldē notika pāreja no militārās aristokrātijas varas uz birokrātiskā civildienesta varu.
Izveidošana
Sunu dinastiju 960. gadā nodibināja Džao Kuanjiņs (Taidzu), kurš, kā Vēlās Džou dinastijas armijas vadītājs, veica apvērsumu un sagrāba varu un valdīja līdz 976. gadam. Taidzu izbeidza gandrīz 200 gadus ilgo reģionālo armiju un gubernatoru varu, atbrīvojot tos no amatiem ar lielām pensijām un ieceļot jaunus civildienesta ierēdņus. Labākās reģionu armiju vienības pārcēla uz galvaspilsētu un pakļāva tieši imperatoram.
Turpmākajās desmitgadēs dinastijai izdevās iekarot mazākās Dienvidķīnas valstis un apvienot gandrīz visu Ķīnu, taču tai no ziemeļiem draudēja kitanu Liao dinastijas valsts, kuru vēlāk nomainīja agresīvā jučenu valsts. Ziemeļrietumos izveidojās tangutu Rietumu Sja valsts. Atšķirībā no Haņu dinastijas un Tanu dinastijas laikiem, Sunu dinastija apkārtējās kaimiņvalstis bija spiesta atzīt par līdzvērtīgām, nevis vasaļvalstīm. Jau imperators Taizu un viņa mantinieks, jaunākais brālis Taidzuns neveiksmīgi centās no Liao atkarot Ķīnas ziemeļus. 1004. gadā Liao uzbrukums pietuvojās galvaspilsētai Kaifenai, un imperators Džeņdzuns piekrita turpmāk katru gadu uz ziemeļiem sūtīt 100 000 unces sudraba un 200 000 zīda baķus. Lai arī ķīniešiem šīs nodevas bija pazemojošas, sudrabs ātri atgriezās Ķīnā, Liao maksājot par ķīniešu precēm un produktiem. 1022. gadā Sunu armija pieauga līdz 1 miljonam kareivju un patērēja 3/4 no nodokļu ieņēmumiem. 1044. gadā armija zaudēja karu pret tangutu Rietumu Sja valsti un Ķīna turpmāk bija spiesta maksāt nodevu arī tangutiem.
Izaugsme
Sunu dinastijas valdīšanas laikā Ķīna kļuva par bagātāko, tehniski attīstītāko un visvairāk apdzīvoto valsti pasaulē. Iedzīvotāju skaita dubultošanās no 50 līdz 100 miljoniem starp 750. un 1100. gadu bija iespējama, jo zemkopībā plašāk sāka izmantot Dienvidķīnas zemes un ieviesās produktīvākas rīsu šķirnes. Iedzīvotāju skaita pieaugums arī noveda pie straujākas pilsētu izaugsmes un tirdzniecības attīstības. Papildus rīsam daudzi zemnieki ražoja vīnu, papīru, tēju, audzēja zīda kāpurus un cukurniedres. Pieaugošais produktu apjoms veicināja upju un jūras kuģu būvi. Veidojās akcionāru sabiedrības, tirgotāji kreditēja citus uzņēmējus. Parādījās pirmās pilsētas, kurās dzīvoja vairāk nekā 1 miljons cilvēku. Ja 997. gadā valdība izkala 800 miljonus monētu, tad 1085. gadā valdība kala jau 6 miljardus monētu. Lai risinātu situāciju ar smagajām monētām lielu darījumu veikšanā, tirgotāji ieviesa papīra parādzīmes, un ap 1120. gadu, pirmo reizi pasaules vēsturē, Sunu valdība sāka izlaist papīra naudu. Šajā laikā Ķīnā pirmo reizi tika izveidota pastāvīga kara flote, 1119. gadā pirmo reizi pieminēta kompasa lietošana. Ķīniešu flotes sasniedza Dienvidaustrumāzijas valstis, kuģojot Indijas okeānā, kur sacentās ar indiešu un arābu tirgotāju flotēm. Ķīniešu kuģi bija lielāki par konkurentu kuģiem, un spēja ietilpināt vairākus simtus cilvēku.
Pieaugošais valsts ierēdņu skaits noveda pie dažādiem viedokļiem par valsts attīstību. Reformu spārna pārstāvis Van Anši 1069. gadā kļuva par imperatora padomnieku. Viņš zemnieku klaušas nomainīja ar nodokli, paplašināja valsts tējas, sāls un vīna monopolu, samazināja armijas budžetu pastiprinot vietējās bruņotās vienības. No ierēdņu pārbaudes eksāmena izslēdza dejas rakstīšanu. reformām pretojās konservatīvais spārns Sima Guana vadībā. 1076. Van Anši zaudēja amatu, taču reformas daļēji turpinājās līdz 1085. gadam, kad mirušā imperatora vietā tronī kāpa viņa mazgadīgais dēls, bet par reģenti kļuva viņa vecāmāte, kas atbalstīja Sima Guana konservatīvos. 1093. gadā reģente mira un jaunais imperators sāka valdīt patstāvīgi, atjaunojot 1086. gadā mirušā Van Anši reformas. 1104. gadā ierēdņu eksāmenu papildināja ar matemātiku.
Dienvidu Sunu dinastija
1114. gadā Liao dinastijas valsti sāka apdraudēt ziemeļu jurčenu sacelšanās un karagājieni. Redzot iespēju atgūt Liao kontrolētās ziemeļu prefektūras, Sunu imperators 1120. gadā noslēdza savienību ar jurčenu Dzjiņu dinastijas valsti. Kamēr Sunu uzbrukumi bija bez rezultātiem un beidzās ar sakāvi, jurčeniem 1125. gadā izdevās galīgi sagraut Liao valsti. Redzot Sunu vājumu, jurčeni uzbruka Kaifenai, saņēma milzīgu izpirkuma maksu, aizvedot gūstā imperatoru un viņa radiniekus.
Pārpalikušie Sunu spēki gūstā sagrābtā imperatora devītā dēla vadībā atkāpās uz dienvidiem no Huanhe. Viņi nostiprināja savu karafloti un sāka izmantot šaujampulveri. Jūras tirdzniecība daļēja atsvēra zaudējumus, ko radīja valsts ziemeļu zaudēšana. 1132. gadā oficiāli tika nodibināta valsts karaflote.
Kultūra
Taidzu īstenotā militāro gubernatoru aizvietošana ar valsts eksāmenu nokārtojušiem ierēdņiem radīja plašu un labi izglītotu zinātnieku-ierēdņu eliti. Valsts augstākie ierēdņi bieži vien bija arī labi dzejnieki, rakstnieki un zinātnieki.
Papildus jau esošajai kokgriezuma drukai 11. gs. tika izgudrota saliekamā šrifta druka, kas ļāva paātrināt literatūras un zināšanu izplatīšanos zinātnieku-ierēdņu un iedzīvotāju vidū. Šajā laikā filozofi pārveidoja klasiskos konfūcisma tekstus un radīja neokonfūcismu, vienlaikus noraidot budismu kā "svešzemju barbaru" reliģiju. Tas, ka budismu bija pieņēmuši tanguti, kitani un jurčeni, tikai pazemināja šīs reliģijas statusu konfūcisma sekotāju vidū.
Ķīnas iedzīvotāju vidū dominēja senču kults, kuru formalizēja konfuciānisms. Ķīnā uzvārdu došana notika jau 5.—4. gs.p.m.ē. un 90% iedzīvotāju izmantoja ap 100 uzvārdiem. Ķīnieši uzskatīja, ka precības starp cilvēkiem ar vienādu uzvārdu, lai arī nekādā veidā neradotiem, ir gandrīz asinsgrēks, tāpēc vīrieši meklēja sievas tālākos ciematos un pilsētās, lai atrastu līgavu ar citu uzvārdu. Senču pielūgsmes kultus veica ģimenes vecākais vīrietis. Vēlāk nākušie budisms un daoisms attīstīja masu reliģiskos kultus, taču senču kulta paražas neizmainīja. Jau Sunu dinastijas sākumā sākās atgriešanās pie klasiskajām konfuciānisma paražām, no jauna studējot senos tekstus un cenšoties tos ieviest visu iedzīvotāju dzīvē. Tam palīdzēja drukāto tekstu izplatīšanās un izglītības līmeņa celšanās sākotnēji elites bet vēlāk arī plašākā sabiedrībā, kam tagad bija pieejami teksti pareizai konfuciānisma kultu veikšanai. Vienlaikus, jau kopš Tanu dinastijas beigām bija sākusies cīņa pret budismu, ko uzskatīja kā svešzemju reliģiju, kas nedod labumu sabiedrībai. Negatīvais noskaņojums pret organizēto budismu Sunu dinastijā tikai pastiprinājās, taču daudzus no tā konceptiem pārņēma neokonfuciānisms. Reliģiskā aktivitāte mainījās no budisma uz Konfūcija tekstu studēšanu. Musulmaņu iekarojumi Indijā pēc 1000. gada pārtrauca Ķīnas un Indijas kontaktus, izbeidzot izglītotu budistu mūku plūsmu uz Ķīnu.
Uzplauka māksla. Arhitekti cēla aizvien augstākas pagodas, no kurām augstākā sasniedza 110 metrus. Attīstījās glezniecība, mūzika un dzeja.
Sagrāve
1211. gadā Čingishana vadītie mongoļi uzbruka Dzjiņu dinastijas valstij un galīgi to pakļāva 1234. gadā. Sunu impērija to izmantoja, lai atgūtu daļu no ziemeļu teritorijām, tā izraisot konfliktu ar mongoļiem. 1259. gadā mongoļi sāka uzbrukumu Sunu dinastijas zemēm Ķīnas dienvidos. 1276. viņi ieņēma galvaspilsētu un 1279. gadā iznīcināja pēdējos Sunu karaflotes spēkus, tādējādi apvienojot Ķīnu zem mongoļu Juaņu dinastijas (1271—1368) varas.
Strenču novads
Strenču novads bija pašvaldība Vidzemes ziemeļaustrumos, kurā apvienota bijušā Valkas rajona Strenču pilsēta, Sedas pilsēta ar lauku teritoriju, Jērcēnu pagasts un Plāņu pagasts. Robežojās ar Valkas, Smiltenes, Beverīnas un Burtnieku novadiem. Novada centrs bija Strenču pilsēta.
2021. gadā Strenču novadu pievienoja Valmieras novadam.
.tz
.tz ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Tanzāniju. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Tanzania Network Information Centre (tzNIC), bet domēnu reģistrēšanu nodrošina PSGnet. Reģistrācija ir iespējama tikai trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .co.tz, .ac.tz, .go.tz, .or.tz un .ne.tz.
Ārējās saites
Toppdomän
2005. gada Zelta bumba
2005. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam Eiropā, pēc starptautiskas UEFA dalībvalstu sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Ronaldiņu.
Ronaldiņu kļuva par trešo Brazīlijas pārstāvi, kas ieguvis šo balvu pēc Ronaldu (1997, 2002) un Rivaldu (1999). Viņš kļuva par piekto Barcelona spēlētāju, kas ieguvis šo balvu pēc Luisa Suaresa (1960), Johana Kruifa (1973, 1974), Hristo Stoičkova (1994) un Rivaldu (1999).
Balsojums
Bez minētajiem spēlētajiem vēl tika nosaukti, bet balsis neieguva 26 spēlētāji: Deivids Bekhems (Real Madrid), Mauro Kamoranezi (Juventus), Fabio Kannavaro (Juventus), Gregorī Kupē (Lyon), Kriss (Lyon), Deku (Barcelona), Dida (Milan), Emersons (Juventus), Luišs Figu (Real Madrid, Internazionale), Djego Forlans (Villarreal), Rojs Makājs (Bayern Munich), Maikls Ovens (Real Madrid, Newcastle United), Paks Čisons (PSV Eindhoven, Manchester United), Andrea Pirlo (Milan), Rauls (Real Madrid), Arjens Robens (Chelsea), Robertu Karlušs (Real Madrid), Robinju (Real Madrid), Ronaldu (Real Madrid), Veins Rūnijs (Manchester United), Lilians Tirāms (Barcelona), Davids Trezegē (Juventus), Marks van Bommels (PSV Eindhoven, Barcelona), Rūds van Nistelrojs (Manchester United), Patriks Vjerā (Arsenal, Juventus) un Šavi (Barcelona).
F (nozīmju atdalīšana)
F ir latīņu alfabēta sestais burts. Bet tas var būt arī:
Vampīrsikspārņi
Vampīrs jeb vampīrsikspārnis (Desmodontinae) ir neliels spārnots zīdītājs, kas sūc citu dzīvnieku asinis uzturam. Pastāv trīs sikspārņu sugas, kas pārtiek dzerot asinis: Visas trīs sugas dzīvo Amerikā no Meksikas līdz Brazīlijai, Argentīnai un Čīlei.
Vampīrsikspārņi dzīvo kolonijās (vairāki desmiti un pat simti sikspārņu) līdzenumos un kalnu piekajēs. Tāpat kā citas sikspārņu sugas, vampīri ir nakts dzīvnieki un orientējas tumsā ar skaņu signālu palīdzību. Dienā viņi patveras koku dobumos, alās, un pat cilvēku māju bēniņos - vietās, kur ir tumšs un vēss. Savukārt naktī tie dodas barības meklējumos. Parastie vampīrsikspārņi uzbrūk guļošiem zirgiem, kazām, cūkām vai līdzīgiem dzīvniekiem, bet spalvkāju un baltspārnu vampīrsikspārņi barojas no putniem. Ar diviem asajiem priekšzobiem viņi iegriež upura ādu un ar mēli nolaiza asinis, kas tek no izveidojušās brūces. Vampīrsikspārņu siekalas satur īpašu vielu, kas padara brūci nejūtīgu un aizkavē asiņu sarecēšanu, ļaujot sikspārnim netraucēti baroties.
Vampīrsikspārņi labi lido un spēj ātri skriet, salikuši plecus priekšpleca garumā.
Vampīrsikspārņi ir nelieli dzīvnieki un nespēj izdzert tik daudz asinis, lai upuris nomirtu no asiņu zuduma. Taču šie sikspārņi bieži ir bīstamu slimību pārnēsātāji un šī iemesla dēļ ikgadus ir vainojami daudzu tūkstošu mājdzīvnieku nāvē.
Pliķēklis
Pliķēklis ir īpaši izgatavots rīks, ar kuru per skolās. Parasti pliķēkļus izgatavo no koka, ļoti reti — ādas vai plastmasas. Pamatā pliķēkļus izmanto ASV pamatskolās un vidusskolās miesassoda izpildei — pliķēšanai. Pliķēkļi ir speciāli izgatavoti, lai nenodarītu skolēniem miesas bojājumus, kā tas iespējams ar žagaru vai kādu citu rīku. Miesas bojājumus nenodarītu arī pliķēšana ar roku, bet ASV tiek uzskatīts, ka pieskaršanās ar roku var būt seksuāla, tāpēc nav pieļaujama.
Pērienu nereti izpilda pa pilnībā apsegtu dibenu, apakšveļu vai atkailinātu dibenu atkarībā no štata, skolu apgabala, grāfistes un izglītības iestādes normatīvajiem aktiem.
Piemēram, ASV Alabamas štatā pliķēšanu lieto vienīgi, kad citas alternatīvas nav devušas rezultātu, un, ja tam piekrīt vecāki. To izpilda speciāls sertificēts tā paša dzimuma skolas darbinieks vismaz viena liecinieka klātbūtnē. Sodu izpilda pa atkailinātu sēžamvietas apakšējo daļu. Atteikšanās saņemt sodu var novest pie atstādināšanas. Pliķēšanas izpildes dienā direktoram jānodod rakstveida ziņojums, kur uzrādīts sodāmā vārds, disciplinārpārkāpuma raksturs, izpildītāja vārds, liecinieks un vispārējs gadījuma apraksts.
Atsevišķās valstīs akadēmiskajās mūža organizācijās — studenšu korporācijās pilntiesīgu biedru uzņemšana iesvētībās notiek ar pliķēkļa pērienu. Pērienu izpilda ar īpašu korporācijas pliķēkli (sorority paddle/franternity paddle) īpašā ceremonijā parasti izģērbjoties pa kailu  vai apakšveļas apsegtu sēžamvietu kā pliķēšanu (paddling, saukta arī swinging the wood ). Korporāciju pliķēšanu saņem brīvprātīgi, tas ir izplatīts visā ASV studentu un studenšu korporācijās (sororities), citās slepenās organizācijās. Iesvētāmās pilnīga atkailināšanās, pat publisks kailums bieži ir gaidīta šādas studentu pliķēšanas daļa. Lai arī psiholoģijas zinātnieks Zigmunds Freids uzskatīja (1919), ka pliķēšanas mērķis ir apspiest sievišķo identitāti un iniciēt heteroseksuālo vīriešu sabiedrībā, jo veido svarīgas psiholoģiskas un sociālas grupas identitātes funkcijas, tomēr arvien vairāk pliķēšanu īsteno arī meiteņu korporācijas. Iesvētāmā nedrīkst kliegt, kustēties vai atstāt pliķēšanas pozu pēriena laikā — jāizrāda rakstura stingrība un slepenība.
Sol
SOL var būt:
Sol (nots)
Sol (latīņu sol jeb so) jeb G ir piektā nots solfedžo.
Skaņas frekvence pirmajā oktāvā ir 392 herci.
1741. gads
1741. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Bezmugurkaulnieki
Bezmugurkaulnieki (Invertebrata) ir dzīvnieki, kuriem nav mugurkaula. Šai grupai pieder 95 % no visiem dzīvniekiem pasaulē. Pie bezmugurkaulniekiem pieder plakantārpi, vēži, zirnekļi, kukaiņi, gliemji un citi dzīvnieki. Pretēji bezmugurkaulniekiem ir mugurkaulnieki, pie kuriem savukārt pieder zivis, abinieki, rāpuļi, putni un zīdītāji.
Bezmugurkaulnieki ir ļoti daudzveidīga dzīvnieku grupa, kurai ir tikai dažas kopīgas pazīmes. Tie ir attāli radniecīgi cits citam un atšķiras pēc dzīvesveida, formas un lieluma. Daudzi bezmugurkaulnieki ir sastopami ūdenī, bet dažas grupas dzīvo uz sauszemes un ir visur plaši sastopami.
Kārlis Linnejs bezmugurkaulniekus iedalīja 2 lielās grupās: kukaiņos un tārpos. Toties Žans Baptists Lamarks 1793. gadā šīs divas lielās grupas sadalīja 10 grupās. Mūsdienās bezmugurkaulnieki tiek iedalīti 33 grupās, sākot ar tādiem vienkāršiem organismiem kā jūras sūklis un plakantārpi līdz tādiem sarežģītiem dzīvniekiem kā posmkāji un moluski. Daļa bezmugurkaulnieku ir labi pazīstami, piemēram, kukaiņi, vēži, tārpi un gliemeži, bet ir ļoti daudz tādu dzīvnieku, kas ir niecīgi un neievērojami. Daļai no tiem biologi vēl nav devuši nosaukumus. Uzskata, ka ir apmēram 3 līdz 15 miljoni bezmugurkaulnieku sugu (mugurkaulniekiem ir apmēram sugu).
Vēsture
Zinātniekiem nav īstas skaidrības par to, kad parādījās pirmie bezmugurkaulnieki. Senākās fosilijas ir vairāk nekā 600 miljonus gadus vecas. Tomēr tie nevarētu būt bezmugurkaulnieku pirmsākumi, jo galvenās bezmugurkaulnieku grupas šajā laikā bija jau izveidojušās. Ar laiku dažas grupas kļuva daudzveidīgākas nekā citas. Piemēram, posmkāju tips mūsdienās ir visdaudzveidīgākais tips, un tajā ir vismaz miljons sugu. Vairums no tiem ir kukaiņi.
Dzīvnieks vai augs
Daži bezmugurkaulnieki vairāk atgādina augus, nevis dzīvniekus. Hidroīdus, piemēram, viegli var sajaukt ar aļģēm. Tie aug zem ūdens un to "stumbri" beidzas ar ziediem. Šie ziedi patiesībā ir mazi dzīvnieki, ko sauc par polipiem. Tie savstarpēji ir savienoti kopā un veido koloniju. Katram polipam ir taustekļu vaigs, kas viļņojas ūdenī, lai satvertu barību — mikroskopiskus dzīvniekus.
Ķermeņa simetrija
Gandrīz visiem bezmugurkaulniekiem, izņemot sūkļus, ir simetriski ķermeņi. Ir divi galvenie simetrijas veidi: starainā un divpusējā simetrija. Staraini simetriskiem dzīvniekiem ir apaļš ķermenis, kuru var caur tā centru sadalīt daudzās vienādā daļās. Visi staraiņi (Radiata) dzīvo ūdenī, un tiem nav smadzeņu. Divpusēji simetriskiem dzīvniekiem var atšķirt priekšgalu un pakaļgalu. Tos pa viduslīniju var sadalīt tikai divās vienādās daļās.
Divpusējās simetrijas bezmugurkaulniekiem priekšgals atšķiras no pakaļgala. Tādai kārtībai ir daudz priekšrocības. Maņu orgāni ir izvietoti priekšgalā blakus mutei, lai būtu vieglāk sameklēt barību. Ķermeņa daļas ir specializējušās kustību veikšanai tikai vienā virzienā, tāpēc tās ir ātrākas un daudz efektīvākas. Šāds ķermeņa dalījums ir visveiksmīgākais evolūcijas sasniegums miljoniem gadu ilgā attīstības gaitā. Tas ir raksturīgs lielākajai daļai dzīvnieku, arī cilvēkiem.
Bezmugurkaulnieku izmērs
Bezmugurkaulnieki uz zemeslodes ir sastopami praktiski visur, bet lielākā daļa no grupām dzīvo jūrās, kur arī attīstījās pirmie bezmugurkaulnieki. Daļa bezmugurkaulnieku ir mikroskopiski un pārvietojas kopā ar ūdens straumi, bet daudzi ir labi peldētāji. Daži jūras bezmugurkaulnieki sasniedz fantastisku lielumu. Milzu kalmārs var izaugt vairāk nekā 18 metrus garš.
Jaunie atklājumi
Biologiem jaunu sugu atklāšana ir nozīmīgs notikums, bet jaunas dzīvnieku grupas atklāšana ir par iemeslu vispārējam satraukumam. 1994. gadā biologi atklāja pilnīgi jaunu bezmugurkaulnieku tipu — tādu pašu tipu kā, piemēram, posmkāji vai gliemji. Vienīgais pašreiz zināmais jaunā tipa pārstāvis ir Symbion pandora — neliela radība, kas dzīvo ap Norvēģijas omāra muti un barojas ar tā barības atliekām.
Marko Polo
Biogrāfija
Marko Polo lielais ceļojums sākās 1271. gadā, kad tēvs un tēvabrālis devās atpakaļ uz Mongoļu impēriju, lai nodotu vēstījumu no pāvesta hanam. Šis piedzīvojumiem bagātais ceļojums ieilga uz 24 gadiem, kuru laikā Marko Polo apmeklēja virkni eiropiešiem nezināmu Āzijas zemju un ilgstoši dzīvoja Mongoļu impērijas hana galmā Ķīnā.
Pēc ilgstošas prombūtnes un veiktiem vairāk kā 24 000 kilometru Marko Polo 1295. gadā atgriezās Eiropā. Informācija par viņa tālākajām gaitām ir skopa, tomēr ir zināms, ka laikā, kad Venēcija karoja ar citu tā laika tirdzniecības lielvalsti Dženovu, Marko Polo nokļuva dženoviešu gūstā. Tieši laikam, ko līdz 1299. gada maijam viņš pavadīja cietumā kopā ar rakstnieku Rustičello var pateikties par to, ka Marko Polo ceļojumi tika pierakstīti un kļuva pieejami gan laikabiedriem, gan vēlāko gadsimtu pētniekiem. Nav zināms vai ceļotājs pats prata rakstīt, bet diezgan droši var apgalvot, ka šāda apjoma tekstu viņš saviem spēkiem uzrakstīt nebūtu varējis.
Pēc atgriešanās no gūsta Marko Polo dzīvoja Venēcijā un izveidoja ģimeni. Turpat arī viņš ir miris, domājams, 1324. gadā, tomēr citi avoti uzskata, ka vēlāk, līdz 1325. gada jūnijam.
Marko Polo un viņa tēva un tēvabrāļa ceļojumu aprakstu grāmata Il Milione ir viens no darbiem, kas atstājuši vislielāko ietekmi uz nākamo gadsimtu ceļotājiem, ģeogrāfiem un kartogrāfiem. Šeit aprakstītas ne vien zemes, kurās ir bijuši Polo ģimenes tirgotāji, bet arī zemes, par kurām viņi savu ceļojumu laikā ir uzzinājuši neklātienē. Vienlaikus Marko Polo ceļojumi un to apraksti ir izraisījuši šaubas gan laikabiedros, gan vēlāko gadsimtu pētniekos un ļoti iespējams, ka daļa no ceļojumiem un tajos piedzīvotā ir apzināti vai nejauši pārspīlēti un izdomāti, par ko liecina virkne trūkumu un pretrunu aprakstos.
Dzīvnieku izcelsmes produkti
Par dzīvnieku izcelsmes produktiem parasti nerunā saistībā ar fosilajiem produktiem un produktiem, kas radušies, sadaloties dzīvnieku ķermeņiem, kaut arī tos par tādiem var uzskatīt. Piemēram, petroleja tiek iegūta no naftas, kas, visticamāk, radusies no aizvēsturiskiem augiem un dzīvniekiem, taču petroleja netiek uzskatīta par dzīvnieku izcelsmes produktu.
Kosumelas degunlācītis
Kosumelas degunlacītis (Nasua nelsoni) ir neliels jenotu dzimtas (Procyonidae) plēsējs, kas pieder parasto degunlācīšu ģintij (Nasua).
Kosumelas degunlācītis ir endēmiska degunlācīšu suga, kas dzīvo Meksikas Kosumelas salā Karību jūrā. Daļa zinātnieku neatzīst Kosumelas degunlācīti kā patstāvīgu sugu un uzskata to par baltpurna degulācīša (Nasua narica) pasugu, saucot to par Nasua narica nelsoni. Tomēr lielākā daļa sistemātiķu to klasificē kā sugu.
Izskats un īpašības
Lai arī ārēji tas ir ļoti līdzīgs baltpurna degunlācītim, Kosumelas degunlācītis ir mazāka auguma, un tā kažoka matojums ir īsāks un mīkstāks. Tā ķermeņa garums bez astes ir 38—50 cm, astes garums 38—50 cm, augstums skaustā 20—25 cm, svars 3—6,8 kg. Tā galva ir slaida ar garu purnu un kustīgu degungalu, kas piemērots augsnes pārmeklēšanai. Tā kažoka matojumam ir raksturīgs grizli efekts, kad katras spalvas galiņš ir gaišs vai balts. Ap acīm un degunu tam ir balts matojums.
Žaunkājvēži
Žaunkājvēži (Branchiopoda) ir primitīvāko vēžveidīgo klase. Fosilā veidā klases pārstāvji ir zināmi no kembrija slāņiem.