cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Furfurols
Iegūšana
Mūsdienās lietotā furfurola ražošanas metode tika atklāta 1840. gadā. Furfurolu iegūst no salmiem, kukurūzas stublājiem, zāģu skaidām un līdzīgiem materiāliem, karsējot tos kopā ar koncentrētu sērskābi. Šie organiskie materiāli satur hemicelulozes, kas hidrolizējas par ksilozi, kas tālāk dehidratējas par furfurolu. Reakcijas iznākums ir apmēram 10% no sākotnējā augu materiāla masas. Furfurols iztvaiko kopā ar ūdeni, un tos atdala pēc kondensācijas. Vislielākās furfurola ražošanas jaudas ir Ķīnā, kur ražo apmēram pusi no pasaulē saražotā furfurola.
Spānijas ģeogrāfija
Klimats
Spānijā pastāv četri lieli un atšķirīgi klimati: okeāniskais klimats, kontinentālais klimats, Vidusjūras klimats un kalnu klimats.
Trans
Atšķirībā no darba bitēm un mātes traniem nav dzeloņa. Trani attīstās no neapaugļotām olām. To attīstības cikls ir visgarākais, vairāk par bites attīstību lasīt rakstā par Eiropas medus biti (Apis mellifera). Trana masa ir ap 250 mg, apmēram divarpus reizes lielāka nekā darba bitei.
Furfurols
Īpašības
Furfurols šķīst lielākajā daļā polāro organisko šķīdinātāju, bet slikti šķīst ūdenī un alkānos. Furfurols iesaistās aldehīdu un aromātisko savienojumu reakcijās. Aromātiskās struktūras stabilitāte ir mazāka kā benzolam, tāpēc furfurolam hidrogenēšana un pievienošanās reakcijas notiek vieglāk. Temperatūrās virs 250 °C furfurols sadalās par furānu un oglekļa monoksīdu. Sildot kopā ar skābēm, furfurols polimerizējas sveķos.
Absorbcijas spektrs
Absorbcijas spektrs ir gāzu, šķidrumu, cietu vielu absorbēto elektromagnētisko viļņu sadalījums pa viļņu garumiem vai frekvencēm. Absorbcijas līnijspektrā uz nepārtrauktā baltās gaismas spektra fona redzamās tumšās līnijas atbilst atoma absorbēto gaismas kvantu enerģijai.
Furfurols
Izmantošana
Furfurolu lieto naftas rūpniecībā diēnu ekstrakcijai no ogļūdeņražu maisījumiem. Furfurolu un tā reducēšanas produktu — furfurilspirtu, kopā ar fenolu vai acetonu lieto par polimēru izejvielu. Šādus polimērus dažreiz lieto stiklplasta izgatavošanai. Furfurolu lieto arī par furāna, tetrahidrofurāna un fumārskābes izejvielu.
Trans
Trana pienākumi
Tranu vienīgais uzdevums ir apsēklot mātes. Vaislas gatavību trans sasniedz 8—14 dienās pēc iznākšanas no šūniņas. Saimē parasti ir vairāki simti tranu. Tas ir ievērojami vairāk, nekā vajadzīgs mātes apsēklošanai. Saimes īpašība izaudzēt daudz tranu garantē mātes satikšanos ar traniem izlidojuma laikā un drošu apsēklošanu. Trani mēdz pēcpusdienās izlidot no bišu ligzdas un pulcēties vienkopus tranu pulcēšanās vietās, kas atrodas gabaliņu prom no stropa. Šādas vietas meklē jaunās bišu mātes, lai tiktu apaugļotas. Trans, kas apaugļojis māti, tūlīt nobeidzas, pārējie dzīvo 2 līdz 3 mēnešus līdz rudenim.
Veselīgās saimēs trani parasti parādās maijā. Ja saimē māte ir apsēklota, un nektāra ienesums izbeidzas, darba bites tranu perus iznīcina un parasti izdzen tranus no stropa. Saimēs ar neapsēklotām mātēm vai bezmātes saimēs traniem ļauj arī pārziemot. Pārziemojušie trani ir spējīgi apsēklot mātes.
Spānijas ģeogrāfija
Klimats
Lielākajā daļā Spānijas valda silts Vidusjūras klimats, kurš mainās atkarībā no ģeogrāfiskā novietojuma un augstuma virs jūras līmeņa. Spānijas ziemeļos gaisa temperatūra dažkārt ziemā ir zem 0 °C, bet Spānijas dienvidu piekrastē, diennakts vidēja gaisa temperatūra ziemā ir 13,9 °C. Valsts lielākajā daļā nokrišņu daudzums ir mazāks nekā 600 mm.
Administratīvais iedalījums
Spānija ir politiski organizēta 17 autonomās kopienās (comunidades autónomas) un 2 autonomās pilsētās (ciudades autónomas) - Seuta un Melilja.
Administratīvi Spānija arī dalās piecdesmit provincēs. Septiņas autonomās kopienas sastāv tikai no vienas provinces: Astūrija, Baleāru Salas, Kantabrija, Larjoha, Madride, Mursija un Navarra.
Vēsturiski dažas provinces bija arī sadalītas komarkās (aptuveni līdzvērtīgas ar ASV apgabaliem vai Anglijas rajoniem). Zemākais administratīvais iedalījums Spānijā ir municipalitāte (municipio).
.de
.de ir Vācijas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu administrē Denic.
Domēna vārds ir izveidots no vāciskā Vācijas nosaukuma (Deutschland). Pirms 1989. gada Austrumvācija izmantoja domēna vārdu .dd, jo tai tika piešķirts šāds valsts kods pēc ISO 3166-1 standarta. Tomēr šis augstākā līmeņa domēns netika plaši izmantots.
.de pašlaik ir otrs populārākais valsts augstākā līmeņa domēns pēc .cn un trešais populārākais starp visiem augstākā līmeņa domēniem pēc .com un .cn.
Pirmā iestāde, kas reģistrēja .de domēnus bija Dortmundes Tehniskās universitātes Datorzinātņu fakultāte. uni-dortmund.de bija viens no pirmajiem .de domēniem.
Daudzās Romāņu valodās, piemēram, spāņu, franču, rumāņu un portugāļu valodā "de" izsaka lietvārda ģenitīva formu. Šī īpašība tiek izmantota domēnu vārdu spēlēs, piemēram, elforo.de/wikipedia nozīmē Vikipēdijas forums.
Ārējās saites
Toppdomän
Darba bite
Darba bites ir medus bišu (Apis) ģints sievišķie īpatņi ar neattīstītiem dzimumorgāniem. Bišu saimē bez darba bitēm dzīvo arī bišu māte un trani.
Darba bites ķermeņa garums ir 12—14 mm, bet masa 90—100 mg. Vienā kilogramā ir ap 10—11 tūkstoši bišu. Atkarībā no gadalaika bišu skaits saimē ir dažāds. Pavasarī normālā saimē ir ap 20 tūkstoši bišu, vasarā līdz 80 tūkstošiem, bet rudenī līdz 30 tūkstošiem. Bites mūža ilgums ir atkarīgs no tā, kurā gadalaikā bite izkūņojas un kādi darbi saimē jādara. Normālā saimē agri pavasarī, piemēram, martā, izaudzētās bites dzīvo līdz 35 dienām, jūnijā ap 30 dienām, augustā un septembrī izaudzētās dzīvo visu ziemu. Mazās saimēs bišu mūžs ir īsāks.
Par bites attīstību no oliņas līdz bitei lasīt rakstu Eiropas medus bite (Apis mellifera)
Darba bites pienākumi
Darba bites izpilda visus darbus stropā. Tās kopj māti, baro cirmeņus, izsvīst vasku un velk šūnas, savāc nektāru un ziedputekšņus, regulē temperatūru un mitrumu stropā, gādā par tīrību, aizsargā saimi, kā arī veic citus darbus saimē.
Ar darba bites dzīvesveidu saistīta arī tās ķermeņa uzbūve: mutes orgāni piemēroti gan saldā ziedu nektāra ieguvei, gan graušanai un košanai. Uz kājām ir speciāli matiņi putekšņu savākšanai, bet uz vēderiņa atrodas īpaši dziedzeri, kas izdala vasku. Barības vads ir pārveidots par medus kuņģīti, kur norītais nektārs tiek pārstrādāts un pārvērsts medū. Kā aizsardzības un uzbrukuma orgāns ir dzelonis, kas atrodas vēderiņa galā.
Tranenes
Tranenes ir darba bites, kas dēj neapaugļotas olas. Tās parādās saimēs, kuras ilgāku laiku dzīvo bez mātes.
Bišu mātes organisms izdala īpašas mātes vielas — feromonus, kas aizkavē darba bišu olnīcu attīstīšanos. Ja kaut kādu iemeslu dēļ saimes māte ir gājusi bojā, vai arī mātes kvalitāte ir stipri pazeminājusies, darba bitēm pietrūkst vai sāk trūkt feromonu, attīstās olnīcas, un daļa darba bišu var sākt dēt olas. Tā kā šīs olas nav apaugļotas, no tām var attīstīties tikai trani. Tādēļ arī darba bites, kas dēj olas, sauc par tranenēm. Tranene spējīga izdēt līdz 30 olām. To, ka saimē atrodas tranenes, var konstatēt pēc šūnās nekārtīgi iedētām, it kā izmētātām olām, kā arī pēc tā, ka no šīm olām attīstās trani.
1975. gada NHL drafts
1975. gada NHL drafts bija 13. NHL drafts, kurš notika 1975. gadā Monreālā.
Drafts iegāja vēsturē ar to, ka tas bija pirmais, kurā tika izvēlēts kāds PSRS spēlētājs, kad drafta devītajā kārtā Filadelfijas "Flyers" izvēlējās rīdzinieku Viktoru Hatuļevu.
Termometrs
Termometrs ir ierīce gaisa, ūdens, augsnes u.c. temperatūras mērīšanai. Temperatūras mērīšana notiek, izmērot kādu no parametriem (piemēram, tilpumu vai elektrisko pretestību), termometram atrodoties termodinamiskā līdzsvara stāvoklī ar mērāmo sistēmu. Termometra galvenā sastāvdaļa ir kāda viela, kuras fizikālo īpašību maiņu, mainoties temperatūrai, lieto temperatūras reģistrēšanai. Atkarībā no termometriskās vielas izšķir vairāku veidu termometrus :
Bišu māte
Bišu māte ir vienīgā pieaugusī bite medus bišu (Apis) saimē, kas ir spējīga radīt pēcnācējus. Tā parasti ir māte visām bitēm, kas dzīvo bišu stropā. Bišu saimē kopā ar māti dzīvo arī darba bites un trani. Bišu mātes organisms izdala īpašas mātes vielas — feromonus, kas aizkavē darba bišu olnīcu attīstīšanos.
Izskats un īpašības
Bišu māte ir lielākā no visām bitēm, tumšāka, ar garu dzeloni. Tās ķermeņa garums atkarībā no gadalaika un individuālajām īpatnībām var būt no 20—25 mm. Apsēklotas mātes masa svārstās no 180—300 mg, bet neapsēklotas no 130—190 mg. Pilnvērtīga māte diennaktī var izdēt vairāk nekā 2000 oliņu, to inkubācijas periods ilgst 3 diennaktis. Bišu ola ir ovāla, nedaudz izliekta, balta, 1,2—1,8 mm gara, tās diametrs ir 0,31—0,33 mm, masa 0,13—0,30 mg. Latvijas apstākļos bišu māte olu dēšanu uzsāk februāra beigās vai martā, bet Itālijas un citu dienvidzemju bišu mātes parasti sāk dēt agrāk. Vienu olu bišu māte var izdēt 40—46 sekundēs. Mātes dējība ir atkarīga no olnīcu apjoma, bet tai ir sakarība arī ar ķermeņa lielumu. Lielākām mātēm ir lielākas olnīcas, un tajās ir vairāk olu cauruļu. Šādas mātes attiecīgi izdēj vairāk olu. Tādējādi saimēs ir vairāk peru, to darba bites izaug spēcīgākas un produktīvākas. Visvairāk olu mātes izdēj pirmajos divos dzīves gados. Vecākām mātēm dējība samazinās. Līdz ar apaugļotām olām tās sāk dēt arvien vairāk neapaugļotu olu. Mātes mūžs parasti ir 3—5 gadi, bet var nodzīvot 7 gadus. Lielākas mātes dzīvo ilgāk nekā sīkās. Dravkopībā nav ieteikts turēt par 2 gadiem vecākas bišu mātes.
Bišu mātes attīstība
Darba bites izvēlas, kuru apaugļotās olas cirmeni izaudzināt par bišu māti. Lai cirmenis attīstītos par māti, tas tiek īpaši barots. Tas bagātīgi saņem peru pieniņu, kas ir piesātināts ar olbaltumvielām. Arī darba bites cirmenis pirmajās dienās saņem nelielu daudzumu peru pieniņu, toties bišu mātes cirmenis tiek barots tikai ar to. Mātes attīstība norisinās straujāk nekā darba bišu attīstība.
Ņemot vērā apstākļus, kādos mātes tiek audzētas, izšķir spieta mātes, sasteigtās un mākslīgi audzētās mātes. Spieta mātes attīstās speciāli šim nolūkam izvilktās māšu kanniņās. Parasti tās tiek izvilktas kāru malās. Sasteigtās mātes tiek audzētas māšu kanniņās, kas tiek izvilktas, paplašinot darba bišu šūniņu, kurās jau izšķīlies cirmenis. Sasteigtās māšu kanniņas parasti tiek izvilktas kāres vidusdaļā. Cilvēks arī var ierosināt bišu mātes audzēšanu, un, mākslīgi audzējot mātes, bites māšu kanniņu veido uz mākslīga pamata vai arī paplašinot bišu šūniņu.
Cirmeni, no kura audzē māti, bites visu laiku baro ar peru pieniņu, cirmeņa stadija ilgst piecas dienas. Pēc tam māšu kanniņu aizvāko, cirmenis iekūņojas kūniņā, un apmēram nedēļas laikā cirmenis pārtop par bišu māti. Diennakti pirms mātes izkūņošanās, bites vaska kārtiņu no māšu kanniņas aizvākojuma nograuž plānāku. Tas atvieglina mātes iznākšanu no kanniņas.
Spietošana
Spietošana ir dabisks bišu saimju vairošanās veids: no saimes atdalās spiets — daļa darba bišu ar veco bišu māti. Spietošanas noskaņojuma izveidošanos var veicināt pārāk liels skaits darba bišu, šaura ligzda, slikta ligzdas ventilācija, veca māte. Saimes ar jaunām mātēm spieto retāk, nekā saimes ar vecām mātēm.
Gatavojoties spietot, saime izvelk 10 un vairāk māšu kanniņas. Tiek pārtraukta šūnu vilkšana, un saimē ir daudz tranu peru. Samazinās arī bišu lidošana pēc nektāra. Bišu māte vairs netiek bagātīgi ēdināta, samazinās tās vēdera apjoms un dējība. Māte kļūst vieglāka un spējīga lidot.
Pirmais spiets parasti izlido astotajā, devītajā dienā pēc pirmās olas iedēšanas māšu kanniņā — nākamajā dienā pēc pirmās māšu kanniņas aizvākošanas. Spiets izlido tikai saulainā, bezvēja laikā. Parasti ar spietu izlido līdz 50% bišu, tikai atsevišķos gadījumos vairāk. Spietā vairākumā ir 4—10 dienas vecas bites, bet vairākums 11—20 dienas vecas bites paliek saimē. Reizē ar spietu no stropa izlido arī māte. Ja spieta iznākšana no stropa ir aizkavējusies slikta laika vai kādu citu apstākļu dēļ, un ir piedzimusi jaunā māte, tad ar spietu var izlidot arī jaunā bišu māte.
Pēc pirmā spieta iziešanas spietošanas noskaņojums var turpināties, ja saimē ir palicis daudz aizvākotu peru. Tādā gadījumā bites apsargā māšu kanniņas, lai pirmā izkūņojusies māte tās neizgrauztu. Ja spietošanas noskaņojums ir beidzies, bites māšu kanniņas neapsargā, jaunā māte tās atrod un nodzeļ kanniņās esošās mātes.
Pēcspiets parasti iznāk devītajā dienā pēc pirmā spieta (ja laika apstākļi nav aizkavējuši tā normālo izlidošanu). Ar pēcspietu aizlido jaunā, tikko dzimusī māte. Nākamajā vai arī aiznākamajā dienā pēc otrā spieta var izlidot trešais spiets, pēc tam — vēl ceturtais. Ar katru nākamo pēcspietu bišu daudzums stropā samazinās. Pēcspietā var būt vairākas mātes, kas vienlaikus iznākušas no kanniņām. Spietošanas noskaņojumam beidzoties, bites izgrauž māšu kanniņas un iznīcina tajās esošās kūniņas. Jaunā māte apsēklojas, un saime sāk normāli strādāt.
Mātes apsēklošana
Pirmajās divās nedēļās pēc izkūņošanās jaunā māte izlido apsēkloties. Vecākās mātes ar laiku zaudē spēju apsēkloties un kļūst neauglīgas. Izlidojot māte uzmeklē tranu pulcēšanās vietas. Bišu māte var nolidot 7—10 km, meklējot tranus. Viena izlidojuma laikā māte parasti pārojas ar vairākiem traniem. Tādējādi mātes dzimumorgānu sēklas uztvērējā nonāk dažādu tranu sperma, kas nodrošina pēcnācēju paaugstinātu dzīvotspēju.
Trīs, četras dienas pēc apsēklošanās māte sāk dēt olas. Dažreiz jaunās mātes iesākumā vienā šūniņā dēj vairākas olas, taču drīz šī novirze zūd. Darba bišu šūnās māte dēj apaugļotas olas, tranu šūnās — neapaugļotas.
Horvātijas karš
Horvātijas karš (hr — 'Tēvzemes karš', sr — 'Karš Horvātijā') bija bruņots konflikts no 1991. gada 25. jūnija līdz 1995. gada 14. decembrim starp Horvātiju un separātisko Serbu Krajinu, kuru atbalstīja Dienvidslāvijas Tautas armija (DTA). Kara rezultātā neatkarīgā Horvātija nodrošināja valsts vienotību, bet zaudēja gandrīz visus savus austrumu rajonu iedzīvotājus (etniskos serbus): etnisko tīrīšanu rezultātā no Horvātijas savas dzīvības glābjot bija spiesti bēgt aptuveni 500 000 cilvēku.
Priekšvēsture
1980. gadā nomira Dienvidslāvijas komunistu līderis Josips Brozs Tito. Drīz pēc tam visās Dienvidslāvijas republikās sākās gan nacionālisma, gan demokrātijas atdzimšana. 1987. gadā par Serbijas (Dienvidslāvijas lielākās republikas) prezidentu kļuva serbu nacionālists un vienotās Dienvidslāvijas aizstāvis Slobodans Miloševičs. Horvātija (kopā ar Slovēniju) bija ekonomiski visattīstītākā valsts daļa, kura subsidēja pārējās republikas, tāpēc tās atbalstīja republiku ekonomisko attiecību reformu.
Nespēdami vienoties ar serbu komunistiem, Dienvidslāvijas komunistu līgas XIV kongresā 1990. gada 22. janvārī slovēņu komunisti pameta kongresu, bet Dienvidslāvijas komunistu līga sadalījās nacionālās partijās. 1990. gada aprīlī un maijā Horvātijā notika pirmās daudzpartiju vēlēšanas, kurās uzvarēja labējā Horvātijas Demokrātiskā Savienība (Hrvatska Demokratska Zajednica, HDZ), bet par prezidentu tika ievēlēts bijušais komunistu disidents Fraņo Tudžmans (Franjo Tuđman). 1990. gada 30. maijā sanāca pirmā jaunā Horvātijas parlamenta sēde, un Fraņo Tudžmans un HDZ pasludināja ekonomiskas, politiskas un sociālas reformas Horvātijā. Tika deklarēta arī jaunas konstitūcijas pieņemšana, kuru bija paredzēts ratificēt 1990. gada 22. decembrī. Demokrātisku reformu starpā šeit bija pants par Horvātiju kā horvātu nacionālu valsti, bet serbiem — kā Horvātijas mazākumtautību (iepriekšējā konstitūcijā bija rakstīts, ka Horvātija ir horvātu nacionālā valsts un serbu valsts). Serbu deputāti pameta Horvātijas parlamentu.
Horvātijas serbu pretestība
Serbi Horvātijā vēsturiski apdzivoja t.s. Krajinu un Slavoniju t.i. Horvātijas ziemeļaustrumus un joslu pie Bosnijas-Hercegovinas robežas. Sevišķi Krajinā serbu un horvātu attiecības bija visai piesardzīgas Otrā pasaules kara notikumu dēļ (skat. Horvātijas brīvvalsts).
Kopš 1990. gada 30. maija, kad tika publicēta jaunā Horvātijas konstitūcija, serbu apdzīvotajās teritorijās vietējās varas iestādes atteicās pakļauties Zagrebas varas iestādēm. 1990. gada jūlijā nodibināja Serbu Nacionālo padomi, par kura vadītāju ievēlēja ārstu no Kninas Milanu Babiču. 1990. gada augustā serbu apdzīvotajās teritorijās notika referendums par serbu "suverenitāti un autonomiju" Horvātijā. Tā kā tur piedalījās tikai serbi, rezultāts bija 99,7% par. Tūlīt pēc tam notika t.s. "barjeru revolūcija" — serbu grupas bloķēja ceļus uz pārējo Horvātijas daļu, izveidojot kontrolpunktus un barjeras uz ceļiem, un norobežojoties no pārējās valsts daļas. Rezultātā tika bloķēta satiksme uz Dalmācijas pilsētām — galvenajiem Horvātijas tūrisma centriem un Horvātijas valsts ienākumu avotiem. Horvātijas varas iestādes mēģināja izjaukt blokādi, izsūtot policijas spēkus uz dumpīgajiem rajoniem, bet DTA iejaukšanās, kura atbalstīja separātistus, izjauca šos plānus (DTA iznīcinātāji piespieda nosēsties horvātu policijas helikopteriem).
Neatkarīgas Horvātijas izveide
Horvātijas varas iestādes veica priekšdarbus neatkarīgas Horvātijas armijas izveidē. Tā kā DTA bija klaji naidīga neatkarīgas Horvātijas idejai, horvātu armija veidojās uz policijas speciālo vienību bāzes. Arī lielākā daļa DTA gaisa kara spēku piloti nāca no Horvātijas reģiona ar augstāku iedzīvotāju vidējo izglītotības līmeni. Bez tam tika pārņemtas visas DTA militārās bāzes un arsenāli Horvātijas teritorijā. 1991. gada 9. aprīlī Horvātijas prezidemts Fraņo Tudžmans speciālās vienības pārveidoja par "Tautas gvardi" (Zbor Narodne Garde), faktiski izveidojot Horvātijas armiju.
1991. gada 19. maijā notika referendums par Horvātijas neatkarību. Tā kā Krajinas serbi boikotēja šo referendumu, ar 94,17% balsu uzvarēja neatkarības piekritēji. 1991. gada 25. jūnijā Horvātija, vienlaicīgi ar Slovēniju, deklarēja neatkarību no Dienvidslāvijas. Serbu Krajina jau 1991. gada aprīlī pieņēma lēmumu par palikšanu Dienvidslāvijas sastāvā, uzskatot, ka saskaņā ar tautu pašnoteikšanās tiesībām un to, ka Horvātijas kā federatīvā subjekta robežas komunistiskā režīma laikā izveidotas, neņemot vērā vēsturiskās un etniskās atšķirības, viņu referendums ir tikpat leģitīms kā horvātu lēmums par izstāšanos. Jaunizveidotās Horvātijas kā suverēnas valsts valdība šo serbu apdzīvoto apgabalu iedzīvotāju lēmumu neatzina par saistošu, nolemjot saglabāt J.B. Tito laikā nospraustās robežas ar militāru spēku.
Kara sākums
Par kara sākumu dažādi avoti uzskata:
Kara īpatnības
Šis karš lielā mērā, vismaz pirmajā posmā, bija "tautu" karš sliktā nozīmē t.i. liela nozīme kara gaitā bija neregulārajām bruņotajām vienībām, kuras tikai formāli bija pakļautas kopējai virsvadībai, bet faktiski rīkojās uz savu roku. Tāpēc tās bija nedisciplinētas un faktiski pakļāvās tikai savam vadonim. Rezultātā, atšķirībā no regulārā karaspēka, tās parasti neievēroja jebkādus kara likumus. Izvērsās etniskā tīrīšana no abām karojošām pusēm — "neīstās" nacionālitātes cilvēki tika padzīti no mājām, bieži tos nogalinot un nodedzinot mājas. Tiek lēsts, ka kara gaitā īstenoto etnisko tīrīšanu gaitā ap 220 000 horvātu tika padzīti no Krajinas, bet 300 000 serbu no pārējās Horvātijas.
Drīz pēc neatkarības pasludināšanas horvātu spēki bloķēja to vēl nekontrolētās DTA bāzes Horvātijā, mēģinot tās ieņemt. DTA atbildēja ar apšaudēm, netaupot ne civilos mērķus, ne kultūras vērtības. Īpaši barbarisks akts bija Adrijas jūras nemilitāras piekrastes vecpilsētas Dubrovnikas (UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā) bombardēšana, ko veica DTA spēki.
Citu valstu attieksme pret Horvātijas karu
Pēc kara sākuma starptautiskā sabiedrība pasludināja ieroču embargo visām karojošajām pusēm. Šis solis bija klaji neizdevīgs Horvātijai, kurai nebija īstas armijas, toties Krajinas serbiem bija piekļuve pie DTA arsenāliem. Horvātija noorganizēja kontrabandas ieroču ieguves kanālus. Īpaši nozīmīga bija Ungārijas palīdzība, ar kuru tika noslēgts slepens līgums par ieroču piegādi.
Mazliet vienkāršojot, var apgalvot, ka, vismaz iesākumā, starptautiskās sabiedrības domas dalījās — ASV un Lielbritānija bija par Dienvidslāvijas saglabāšanu, Vācija par Horvātijas neatkarību, bet serbu sabiedrotie bija Krievija un Grieķija.
ANO un ārvalstu diplomāti kā starpnieki daudzas reizes panāca pamiera pasludināšanu, tomēr, tā kā abas puses izmantoja pamierus tikai taktisku mērķu labad, tie neturējās ilgi. Tomēr 1992. gada janvārī tika noslēgts ilgāks pamiers (divdesmit pirmais pēc kārtas), jo DTA daļas sāka iesaistīties Bosnijas karā. Starp karojošajām pusēm izvietoja ANO starptautiskos UNPROFOR spēkus.
Karojošo pušu bruņojums
Krajinas serbu spēki: Krainas serbu regulārajos spēkos bija vairāk nekā 25 000 militārpersonu. No tiem 5000 militāristu bija pieredzējušie Slavonijas Baraņas korpusa dalībnieki, kuri iepriekš bija ieņēmuši Horvātijas Austrumslavoniju. Horvātiem atņemto Krajinu sargāja: 4 serbu armijas korpusi, 2 tanku brigādes, 4 kājnieku brigādes, 1 artilērijas brigāde, 1 ātrās reāģēšanas bataljons, 1 diversiju rota, aviācijas pulks un 4 serbu militārās policijas rotas. Papildus Krajinas serbu regulārajiem spēkiem, pret Horvātijas valdību karoja serbu brīvprātīgo vienības, aptuveni 15 000 vīru. Krajinas serbu rīcībā bija nonākuši aptuveni 280 Dienvidslāvijas armijas tanku. Daļa no šiem tankiem bija morāli novecojuši, bet modernizētie pēc Otrā pasaules kara būvētie T-34. Vairāk nekā puse bija PSRS armijas galvenais tanks T-55 un T-62. Serbiem bija arī DTA M-84 tanki, kas bija padomju T-72 Dienvidslāvijas modernizētā modifikācija. Bez šiem tankiem serbu rīcībā bija vairāk nekā 180 bruņutransportieru М-80, pamatā padomju BTR— 152 prototips. Vislielākos draudus Horvātijas spēkiem sagādāja aptuveni 600 artilērijas ieroču un mehanizēto mīnmetēju vienības, un 10 taktiskās raķešu sistēmas Р-65 "Луна" (tips "zeme-zeme"). Serbu rīcībā bija arī liels skaits Zviedrijas ražojuma "Bofors" 40 mm transportējamās artilērijas iekārtas.
Horvātijas valdības spēki:
Plānojot Krajinas ieņemšanas operāciju "Viesuļvētra" (Operacija Oluja), Horvātijā notika plaša mobilizācija. Līdz ar to horvātu armijas (Hrvatska Vojska) rindās tika sapulcināti ap 240 000 cilvēku. Vairums no tiem gan bija nacionālie gvardi, kuri tika sadalīti 26 kājnieku un 8 mehanizētās brigādēs. Kaujās par Krajinu tika paredzēts iesaistīt aptuveni 75 000 regulārās armijas karavīru un 70 000 nacionālo gvardu. No aptuveni 420 bijušās DTA tankiem, kas bija nonākuši Horvātijas armijas rīcībā pārņemot DTA bāzes, un Vācijas dāvinātajiem "Leopard", operācijā piedalījās mazāk par 360. No 600 bruņumašīnām, operācijā piedalījās vismaz 300. Vairums no 2000 artilērijas vienībām arī tika nogādātas uz Krajinas pusi. No 150 lidaparātiem, kaujās par Krajinu bija iespējams iesaistīt vien 16 helikopterus un 40 dažādu tipa lidmašīnas.
Dienvidslāvijas valdības spēki: Krajinā bija izvietots DTA Atsevišķais taktisko raķešu divizions, kura kaujas raķetes bija notēmētas uz Horvātijas galvaspilsētu Zagrebu un Karlovicas pilsētu. Šo divizionu pastiprināti apsargāja DTA vienības, lai nepieļautu, ka Krajinas paramilitāristi rastu tam piekļuvi un varētu veikt raķešu uzbrukumu Zagrebai, kuram visticamāk sekotu Rietumuvalstu iejaukšanās jau kara sākumposmā. Gaisa telpu kontrolēja, nepieļaujot nevienas no konfliktējošajām pusēm mēģinājumus veikt gaisa uzbrukumus, vismaz 28 Dienvidslāvijas un Rumānijas kopražojuma DTA kaujas lidmašīnas J-22 ("Галеб" un "Соко"), kuras bāzējās modernā bijušās DTA aviobāzē Udbirnā.
Karadarbības gaita
Karu var iedalīt trijos posmos:
Kara pirmais posms
Šajā posmā DTA un serbi vispirms ieņēma serbu apdzīvotos apgabalus (Krajinu un Slavoniju), bet pēc tam veica uzbrukumus arī Dalmācijas piekrastes pilsētām.
Galvenās kaujas:
Kara otrais posms
Galvenās kaujas:
Kara trešais posms
Galvenās kaujas:
Grašu pagasts
Grašu pagasts bija viena no Madonas apriņķa (līdz 1924. gadam Cēsu apriņķa) pašvaldībām tā ziemeļdaļā. Robežojās ar Kraukļu, Cesvaines, Oļu, Kārzdabas un Liezeres pagastiem. Pagasta valde atradās Grašos.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Grašu ciema padomi. 1947. gada 16. oktobrī pagastu iekļāva jaunizveidotajā Gulbenes apriņķī. Ciema padomi likvidēja 1947. gada 18. novembrī, bet atjaunoja līdz ar pagasta likvidēšanu 1949. gada 31. decembrī, ciemu iekļaujot Cesvaines rajonā. Mūsdienās Grašu pagasta teritorija iekļauta Madonas novada Cesvaines pagastā.
Abes ezers
Abes ezers (Abbe, Abhe Bad) ir sālsezers uz Etiopijas un Džibutijas robežas. Viens no sešiem ezeriem, kas šeit izvietoti virknē. Ieplūst Avašas upe. Afāras ieplakas zemākais punkts — šeit sastopas trīs Zemes garozas gabali.
Ezerām raksturīgi unikāli dabas veidojumi — līdz 50 metrus augsti kaļķakmens "skursteņi", kurus radījušas kalcija karbonātu saturošas fumarolas. Ezera krastos dzīvo nomadi — afāri. Ligzdo daudz flamingu. Krastos uzņemta filma "Pērtiķu planēta".
Stingumkrampji
Stingumkrampji, tetāns jeb tetānuss (la no gr (tetanos) — 'stingums, krampis') ir smaga akūta infekcijas slimība no saprozoonožu grupas. Raksturojas galvenokārt ar kustību neironu toksiskiem bojājumiem un ar vispārējiem skeleta muskuļu kloniskiem un toniskiem krampjiem, kas var izraisīt nosmakšanu.
Slimības ierosinātājs ir nūjiņveida baktērijas Clostridium tetani, ar kuru sporām cilvēks inficējas no apkārtējās vides kontakta ceļā ar kontaminētiem objektiem, augsni caur ādas brūci vai gļotādu. Clostridium tetani inficētajā vietā sāk izdalīt neirotoksisko eksotoksīnu, tā saucamo tetānospazmīnu.
Stingumkrampju inkubācijas periods ir no 1 līdz 30 dienām. Stingumkrampji tiek ārstēti ar specifisku antitoksisko serumu, antibiotikām un pretkrampju līdzekļiem.
Vēsture
Pirmie dati par stingumkrampjiem atrasti papirusos, kas ir datēti ar 26. gadsimtu p.m.ē. Pilnīgāk slimību aprakstīja Hipokrats (4.—3. gadsimts p.m.ē.), kurš piedāvāja tās nosaukumu. Klīnisko ainu pilnīgāk aprakstīja Avicenna un Ambruāza Parē, kuri uzskatīja slimību par brūču infekciju. 1883. gadā krievu ķirurgs Nestors Monastirskis (Нестор Монастырский) konstatēja baktēriju izdalījumos no amputēta pirksta mirušam cilvēkam.
Etioloģija
Stingumkrampju izraisītājs Clostridium tetani ir baktērija no Clostridiaceae dzimtas. Tā ir gara, tieva nūjiņveida baktērija ar apaļīgiem galiem. Kustīga, grampozitīva, labi krāsojas ar visām anilīna krāsām. Veido lielu, uz baktērijas galotnes novietotu sporu, kuras lielums pārsniedz baktērijas šķērsgriezumu.
Clostridium tetani izdala grupas specifisku O antigēnu un tipospecifisku viciņu H antigēnu, pēc kura izšķir 10 baktēriju serotipus. Stingumkrampju izraisītāja eksotoksīns ir viena no stiprākajām bakteriālajām indēm. Izšķir trīs toksīna frakcijas:
Baktērija ir izturīga ārējā vidē. Fēcēs, augsnē un uz dažādiem priekšmetiem baktērijas saglabājas gadiem. Clostridium tetani ir obligāts anaerobs. Lai sporas pārvērstos aktīvā formā, tām ir nepieciešami šādi apstākļi: temperatūra 37 °C, pietiekams mitrums un barības vielu pietiekamība, kā arī citu aerobu baktēriju esamība vidē (stafilokoki, Bacillus subtilis u.c.).
Epidemioloģija
Stingumkrampji ir saprozoonožu tipa slimība ar perkutānu inficēšanās ceļu (inficēšanās notiek caur ādu).
Patoģenēze
Nokļūstot organismā caur tā ārējiem apvalkiem, baktēriju sporas paliek infekcijas ieejas vārtu rajonā. Anaerobos apstākļos (nekrotiskie audi, asins recekļi, išēmija, svešķermeņi, mikroflora, kas patērē skābekli) un pie pietiekamas imūnās aizsardzības trūkuma sporas pārvēršas veģetatīvās formās. Pēc tam sākas toksīna intensīva producēšana. Toksīns organismā izplatās hematogēnā (asins), linfogēnā (limfas) un perineirālā ceļos un cieši saistās ar nervaudiem. Toksīns atlases ceļā bloķē sekundāro neironu kavējošo darbību uz kustību neironiem galvenokārt priekšējo ragu kustību šūnās. Impulsi, kas spontāni veidojas kustību neironos, bez šķēršļiem nokļūst līdz šķērssvītrotajiem muskuļiem, stimulējot tonisko sasprindzinājumu.
Šternbergs
Šternbergs (de, no Stern — 'zvaigzne' un Berg — 'kalns'; sieviešu dzimtē Šternberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Stingumkrampji
Klīniskā aina
Inkubācijas periods ilgst 1—31 diennakti, vidēji 1—2 nedēļas. Slimības klīniskā aina pie mazām traumām (skabargas, noberzējumi utt.) parādās jau pēc to pilnas sadzīšanas. Pētījumi norāda, ka, ja inkubācijas periods ir īsāks, tad slimības gaita ir smagāka.
Batonrūža
Batonrūža (en, fr) ir pilsēta ASV, Luiziānas štata administratīvais centrs un otra lielākā pilsēta tajā. Atrodas austrumu Batonrūžas novadā. Batonrūža ir ASV dienvidu liels industriālais, ķīmijas, medicīnas un pētniecības centrs. Pilsētas osta ir devītā lielākā valstī pēc pārvestā daudzuma. Saskaņā ar 2020. gada ASV tautas skaitīšanas datiem pilsētā dzīvo 227 470 iedzīvotāju.
Stingumkrampji
Klīniskā aina
Pēc smaguma slimības gaita var būt viegla, vidēji smaga, smaga un ļoti smaga. Pēc procesa izplatības izšķir vispārēju un vietēju slimības formu.
Batonrūža
Batonrūžas vēsture ir sākusies 1699. gadā, kad franču pētnieks sers d'Ibervils nonāca pilsētas teritorijā.
Pilsētā ir novērojams mitrs subtropu klimats ar siltām ziemām, karstām un mitrām vasarām.
Sadraudzības pilsētas
Batonrūžas sadraudzības pilsētas ir :
Āzijas leopardkaķis
Āzijas leopardkaķis (Prionailurus bengalensis) ir neliela auguma kaķu dzimtas (Felidae) savvaļas plēsējs. Tas sastopams Dienvidaustrumāzijā, Ķīnā un Indijā. Lai arī kopumā Āzijas leopardkaķim ir plašs izplatības areāls, dažām izolētām salu pasugām draud izmiršana, un tās ir iekļautas Sarkanajā grāmatā. Āzijas leopardkaķi sauc arī par Bengālijas kaķi, bet tā ir viegli sajaukt ar mājas kaķu šķirni bengālieti, kuru arī mēdz saukt par Bengālijas kaķi. Savu nosaukumu leopardkaķis ir ieguvis, pateicoties savam kažokam, kas ir līdzīgs leopardam.
Izskats un īpašības
Āzijas leopardkaķis ir apmēram mājas kaķa augmā, bet salīdzinoši tas ir slaidāks un ar garākām kājām. Starp pirkstiem tam ir labi attīstīta pelplēve. Galva maza, purna daļa īsa un šaura. Uz pieres leopardkaķim izceļas divas tumšas, vertikālas svītras, kas sākas pie ausīm un beidzas pie acīm, un divas baltas svītras, kas sākas pie acīm un beidzas pie deguna. Augšlūpas ir baltas, bet samērā garo un noapaļoto ausu aizmugure melna, ar baltu plankumu vidū. Kažoks leopardkaķim ir pelēk-brūns vai rudi-brūns, ar gaišu, gandrīz baltu pavēderi un krūtīm. Tā ķermenis un kājas ir rotātas ar tumšiem plankumiem, kas ir dažādos izmēros un toņos. Gar mugurkaulu tam stiepjas divas vai četras joslas ar izstieptas formas plankumiem. Astes garums ir apmēram puse no ķermeņa garuma, un to grezno vairāki tumši gredzeni, pats astes gals ir melns. Kopumā izplatības areāla ziemeļos dzīvojošie Āzijas leopardkaķi ir pelēkāki un gaišāki, bet dienvidu populācijas brūnākas un rudākas. Tumšie plankumi var būt pildīti vai rozetveida, vai veidot punktētu svītru, plankumiem saskaroties.
Ziemeļu populācijas leopardkaķi ir smagāki un lielāki nekā dienvidos dzīvojošie. Tropos dzīvojošs Āzijas leopardkaķis sver 0,55—3,8 kg, tā ķermeņa garums 39—66 cm, astes garums 17—31 cm. Ķīnas ziemeļos dzīvojošie sver līdz 7,1 kg, to ķermeņa garums var sasniegt 75 cm. Parasti pirms ziemas kaķi uzaudzē svaru, bet pavasarī tie ir kļuvuši vieglāki. Augstums skaustā Āzijas leopardkaķim ir apmēram 41 cm.
Uzvedība
Āzijas leopardkaķis ir vientuļnieks, izņemot vairošanās sezonu. Tas ir arī teritoriāls dzīvnieks. Tēviņiem teritorija ir lielāka nekā mātītēm. Tā ir apmēram 3,5 km² liela tēviņiem, bet mātītēm 2,1 km². Tēviņa teritorija pārklājas ar vairāku mātīšu teritorijām. Abi dzimumi iezīmē savas teritorijas ar urīnu, fekālijām un ieskrāpētu koka mizu. Āzijas leopardkaķis ir veikls dzīvnieks. Tas ļoti labi kāpj kokos un kopumā daudz laika pavada tajos. Ir novērots, ka kaķis medī peles un kukaiņus, lēkājot pa kokiem 4 metru augstumā. Leopardkaķis parasti kokā atpūšas, bet tas guļ arī uz zemes, zem ērkšķotiem, biezi saaugušiem krūmu zariem. Tas māk arī peldēt, bet nedara to bieži. Šis kaķu dzimtas pārstāvis ir miermīlīgs, taču uzbrukuma vai iebaidīšanas gadījumos var arī pēkšņi un negaidīti uzbrukt.
Reprodukcija
Āzijas leopardkaķim dienvidu reģionos nav noteikta vairošanās sezona, bet ziemeļu populācijām tā ir martā vai aprīlī, kad laiks kļūst siltāks. Parasti ir viens metiens, bet, ja kaķēni neizdzīvo, mātīte meklējas vēlreiz. Āzijas leopardkaķis parasti veido pāri uz mūžu. Kaķēnus abi vecāki audzina kopā. Par jauno paaudzi tie rūpējas 7—10 mēnešus. Grūsnības periods ir 60—70 dienas. Māte mazuļiem ierīko migu kādā alā vai koka dobumā. Piedzimst 2-4 akli un nevarīgi kaķēni, kas sver 75—130 g. Jau 2 nedēļu vecumā tie sver divas reizes vairāk. Acis atveras pēc 10 dienām. Māte tos sāk barot ar gaļu apmēram 4 nedēļu vecumā. Jaunie kaķi dzimumbriedumu sasniedz 18 mēnešu vecumā. Nebrīvē Āzijas leopardkaķis dzīvo apmēram 13 gadus.
Mājas kaķu šķirne Bengālijas kaķis
Eksperimenta rezultātā, 1991. gadā, tika oficiāli atzīta Bengālijas kaķu šķirne. Bengālijas kaķis ir Āzijas savvaļas leopardkaķa krustojums ar mājas kaķi. Tam piemīt ļoti laba lēktspēja un elastība. Vidējais mājas Bengālijas kaķa svars ir 7—8 kg. Ikvienam kaķēnam ir 12—25% gēni no savvaļas priekštečiem. Lai kaķēni izaugtu piemēroti mājas dzīvei, tie ir laicīgi jāpieradina pie cilvēka, lai neatmostos savvaļas gēna īpašības — tieksme pēc vientulības, neuzticība un aizdomīgums. Bengālijas kaķu šķirnes īpatnība ir tā, ka tiem ir izteikti garas pakaļkājas, kas to gaitu padara līdzīgu leoparda un tīģera gaitai. Kažokam ir mēreni gara spalva ar dūmakainiem plankumiem. Šie plankumi ir izvietoti pa visu ķermeni. Pamatkrāsa Bengālijas kaķiem mēdz būt gan dzeltenīga, gan kastaņbrūna. Šķirnes kvalitātes svarīga pazīme ir kontrasts starp plankumiem un pamatkrāsu, bet lielākoties to krāsojums mainās atkarībā no apgaismojuma, kas ir mantojums no savvaļas priekštečiem.
Aleksandrs Gomeļskis
Aleksandrs Gomeļskis (ru; dzimis Kronštatē, PSRS, miris  Maskavā, Krievijā) bija padomju un vēlāk krievu basketbola treneris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1928. gadā Kronštatē Jakova un Fainas Gomeļsku ģimenē, Otrā pasaules kara laikā dzīvoja Urālos. Pēc kara beigām studēja Ļeņingradas Ļesgafta institūta Augstākajā treneru skolā (1945—1948). 1949. gadā A. Gomeļskis sāka trenera karjeru LGS Spartak klubā. 1953. gadā viņš kļuva par ASK Rīga treneri, ar ko kļuva par trīskārtēju Eiropas čempionvienību kausa izcīņas čempionu (1958—1960). 1969. gadā A. Gomeļskis kļuva par Maskavas CSKA kluba galveno treneri, ar ko tika iegūti 10 PSRS čempiontituli (1970—1974, 1976—1980) un Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētājtituls 1971. gadā.
PSRS basketbola izlasi viņš vadīja vairāk nekā 19 gadus, izcīnot kopā ar izlasi 7 Eiropas čempiontitulus (1961, 1963, 1965, 1967, 1969, 1979 un 1981), 2 Pasaules čempiontitulus (1967, 1982) un 1988. gada Olimpisko spēļu zelta medaļu.
Savas dzīves pēdējos gados kļuva par Maskavas CSKA kluba prezidentu, tāpat viņš trenēja Spānijā, Francijā un ASV. 1995. gadā tika uzņemts basketbola slavas zālē, 2007. gadā — FIBA slavas zālē.
HRT F1
HRT Formula One team (pirms tam arī: Hispania Racing F1 Team) bija Spānijas Formula 1 autosacīkšu komanda. Tā debitēja. gadā kā viena no trim komandām, kuras tajā gadā debitēja F1 čempionātā. Komandu dibinājis bijušais braucējs Adrians Kamposs, un sākotnējais tās nosaukums bija Campos Grand Prix.
Hispania lietoja Cosworth dzinējus, bet Itālijas konstruktors Dallara veido šasijas. Komandas galvenā bāze atradās Alsirass pilsētā Spānijā. . gada tika paziņots, ka viens no komandas pilotiem būs Bruno Senna. Neilgi pirms sezonas sākuma par otro pilotu kļuva Karuns Čandhoks.
A. Kamposam ir komanda Spānijas F3 čempionātā un agrāk viņam bija komanda arī GP2 (tagad tā ir pārsaukta par Addax).
. gada sezonā komandā brauca Narains Kartikejans un Pedro de la Rosa.
2012. gada beigās publicētajā oficiālajā 2013. gada sezonas komandu sarakstā HRT komanda netika iekļauta, jo neizdevās atrast pircēju, kas pārņemtu komandu un iemaksātu nepieciešamo dalības maksu.
Baložu Pilni Pagalmi
Baložu Pilni Pagalmi ir Latvijas rokgrupa, kura sāka darbību 1994. gadā. Tās sastāvā ir trīs cilvēki: Māris Šverns (balss, ģitāra), Klāvs Lauls (basģitāra) un Uldis Gedra (bungas).
Pirmie gadi (1994—1999)
Grupa "Baložu Pilni Pagalmi" tika dibināta 1994. gadā. Tās līderis, kā arī mūzikas un tekstu autors ir Māris Šverns. Māris ir grupas "Inokentijs Mārpls" līdera Dambja bērnības draugs, viņi gājuši kopā vienā skolā un vēlāk vienā arodskolā. Nosaukums radās 1987. gada pavasarī. Tajā gadā Māris sakropļoja savu kreiso roku un kopš tā brīža vairs nespēlēja grupā. Tomēr viņš turpināja muzicēt un uzstājās dažos festivālos, viens pats dziedot savas dziesmas.
Biežāk Torni apmeklēt Māris sāka 1993. gada beigās. 1994. gada sākumā Māris pirmo reizi pēc daudziem gadiem kāpj uz skatuves Torņa organizētajā koncertā "Odekolons Live I" Krāmenē. Pēc šī koncerta Māris nolemj, ka ir jādibina grupa ar pastāvīgu sastāvu. Sākotnējā sastāvā Uldis Gedra spēlēja bungas, bet Juris Mežeckis — basģitāru.
Grupa drīz sagatavo savu pirmo koncertprogrammu un aktīvi piedalās daudzos visos koncertos un festivālos. Pavasarī un vasarā ieraksta savu pirmo kaseti "Cik dīvaini", bet ir neapmierināti ar to, un pēc gada to pārraksta. 1995. gada vasarā Māris "Tornī" ieraksta savu soloalbumu "Atmiņainā deja", kurā pārsvarā ir iekļautas viņa pirmsgrupas periodā sacerētās dziesmas.
1995. gada vasarā par ceturto "balodi" kļūst Juris Alksnis, spēlē ģitāru un kā viesmūziķis jau bija piedalījies dażu dziesmu ierakstos "Cik dīvaini" kasetei. Grupa turpina aktīvi koncertēt, ar lieliskiem panākumiem piedalās kā lielākajos pagrīdes mūzikas festivālos ("Mēnessbērnā", "Pagrimušajā Laikmetā"), tā arī vienkāršākos. Nākamais Māra soloieraksts ir "Romāna varonis", ierakstīts, tāpat kā visi citi, Torņa studijā, 1997. gada pavasarī, ar palīdzību no grupasbiedriem un mūziķes Lauras Ziemeles. Dziesmas "Romāna varonis" un "Portrets" joprojām ir vienas no Māra pazīstamākajām dziesmām.
1997. gadā BPP piedalās tādos festivālos kā "Sinepes un Medus", "Survival Extra", nosvin savu 3 gadu jubileju un lēnām sāk gatavoties savai nākamajai kasetei. Ierakstu sesija sākas 1998. gada februāra beigās un ar nelieliem pārtraukumiem turpinās līdz pat augustam. "Vēstules" ir pirmais baložu albums, kas tiek izdots arī CD formātā. Seko ne pārāk veiksmīga koncerttūre pa Latviju. Pēc Alkšņa aiziešanas uz "Sirki" grupa atkal kļūst par trio.
Tam seko Māra soloalbums "Personīgā lietošanā". Māris to izdod pats ļoti nelielas tirāžas kasešu un CD metienā, un izplata to galvenokārt dāvinot draugiem. Albumā ir piecpadsmit 1999. gada jūlijā un septembrī, kā arī divas 1997. gada pavasarī ierakstītas dziesmas. Tikai divas dziesmas ierakstītas kopā ar Oskaru Burovu (viņš kļūst par jauno grupas basģitāristu).
1999. gada sākumā "baloži" veic akustisku ierakstu ar divām akustiskajām ģitārām un bungām. Rezultātā top ieraksts "Zabete baro baložus". Šajā laikā Juris Mežeckis jau neatgriezeniski ir pārgājis uz ģitāras spēli. Pēc šī albuma iznākšanas beidzas sadarbība ar "Alises ierakstiem", kas pēc pāris mēnešiem beidza pastāvēt.
Jauna dekāde (2000—2004)
2000. gada pavasarī no grupas aiziet arī Juris Mežeckis, viens no grupas dibinātājiem. Drīz tiek sameklēts jauns dalībnieks — taustiņinstrumentālists Jānis Cīrulis. Uz vairākām dziesmām tiek pieaicināti grupas "Sirke" dalībnieki Laura Ziemele un Juris Alksnis. 2001. gada maijā grupa turpina dziesmu ierakstus studijā. 2001. gada rudenī Tornis izdod albumu "Jauni iespaidi". Šajā albumā vairākas ģitāras partijas vēl ir iespēlējis Juris Alksnis, kaut gan jau ir atrasts arī jauns ģitārists — Ģirts Pavēnis.
2002. gada beigās Māris ieraksta savu ceturto soloalbumu "M.U.M.S." jeb "Mazas uzkodas mierīgā svētdienā", kas atkal tiek izdots niecīgā tirāžā un plašākai publikai paliek nezināms. "Runā ar mani" ir grupas septītais albums, un tas tiek izdots 2004. gada martā, gandrīz trīs gadus pēc veiksmīgā "Jauni iespaidi". Šoreiz albuma izdevējs ir Ingus Baušķenieks un viņa IB Ieraksti. Visu albuma sagatavošanu (ierakstu un miksēšanu) veic pati grupa Torņa studijā. Par godu albuma izdošanai grupa sagatavo īpašu koncertprogrammu (33 dziesmas) un sameklē pasākumam piemērotu vietu — Mākslas darbinieku namu Vecrīgā.
Mūsdienas (kopš 2005)
Īsu brīdi pēc "Runā ar mani" iznākšanas no grupas aiziet Oskars Burovs, vēlāk arī Ģirts Pavēnis. Viņus aizvieto Aija Feldberga. 2004. un 2005. gads paiet nemitīgos dalībnieku meklējumos, tiek izmēģināti vairāki jauni mūziķi, dažus koncertus ar baložiem atkal spēlē Juris Alksnis, taču ilgstošai sadarbībai viņš pagaidām nav gatavs. 2005. gada maijā uz Dāniju strādāt brīvprātīgo darbu aizbrauc Aija un pēc kāda laika grupā atgriežas Ģirts un Oskars, vasarā sākas jaunu dziesmu veidošana.
2007. gadā tiek izdots "Esi sveiks". Romantisko un lirisko varoņu veidolu BPP joprojām saglabā pārliecinoši, kaut arī kopumā albuma noskaņa ir visai dejojama un ar gaišu skatu nākotnē, kas līdz šim grupai nebija īpaši raksturīgi. Tradicionāls ir baložu darbs ierakstot un izdodot mūziku — viņi paši ne tikai sacer un aranžē visas savas dziesmas, bet arī līdzdarbojas ierakstīšanas un apstrādes procesā, veido diska noformējuma dizainu, organizē izdošanu, reklāmu un izplatīšanu.
Pēc izmaiņām sastāvā 2011.gadā, grupai pievienojas multinstrumentālists Klāvs Lauls. Jau kā trio grupa turpina ierakstīt albumus. 2020.gadā iznāk pirmais albums vinila plates formātā "Uz karstām oglēm zem degošām zvaigznēm".
Dzeltenā krāsa
Dzeltenā krāsa jeb dzeltens ir krāsa, kuras uztveri nodrošina gaisma ar viļņa garumu no 565 līdz 590 nanometriem. Dzeltenā krāsa ir viena no četrām pamatkomponentēm ciānfuksīndzeltenmelnajā krāsu modelī. Sarkanzaļzilajā krāsu modelī dzelteno krāsu pieraksta šādi: #FFFF00.
Saue
Saue (et, de) ir pilsēta Igaunijas ziemeļos, Harju apriņķī 18 kilometrus uz DR no Tallinas. Saue kopš 2017. gada oktobra ir Saues pagasta sastāvdaļa un administratīvais centrs.
Saues muiža
Saues muiža izveidota XVII gadsimtā, 1792. gadā tika uzcelta muižas ēka (Friedrichshof), kas pašlaik tiek izmantota par viesnīcu, pasākumu rīkošanas un tūrisma apskates objektu, pie muižas izvietots arī jāšanas klubs. Ēku Frīdriham Hermanim fon Ferzenam cēlis arhitekts Johans Šulcs, kurš projektējis arī piebūvi pie Tallinas Domkalna pils — tagadējo Igaunijas parlamenta ēku. Muižas ansamblis ir valsts aizsardzībā kopš 1954. gada, arī muižas parks 14,3 ha platībā ir aizsargājams dabas objekts.
Transports
Sauei ir regulāra autobusu un maršruta taksometru satiksme ar Tallinu un tuvējām pilsētām (Keila, Paldiski), pašvaldībā kursē četri vietējie autobusu maršruti. Gar Saui ved šosejas Tallina-Pērnava-Rīga un Tallina-Hāpsalu. Attīstīta dzelzceļa satiksme no Saues stacijas ar Tallinu (30-40 reisu dienā 2018. gadā), vilcieni no Tallinas uz Rīziperi un Keilu-Paldiskiem.
Iedzīvotāji un ekonomika
Saues pagasts ir viens no turīgākajiem Igaunijā - vidējā bruto alga šeit 2017. gadā bija 1403 eiro mēnesī, pie vidējā Igaunijas līmeņa 1155 eiro. 2017. gada laikā iedzīvotāju skaits tajā pieaudzis par 0,91%. 2011. gadā 93% pilsētas iedzīvotāju bija igauņi, 5% — krievi. Sieviešu pilsētā bija 51,2%.
2018. gada rudenī MCF Group paziņoja par plāniem būvēt Sauē lielu datu centru ar 40000 serveriem.
Izglītība un kultūra
Sauē ir ģimnāzija, mūzikas skola, bibliotēka, bērnudārzs, atpūtas, sporta un jauniešu centri.
Reliģija
Vienīgā baznīcas ēka Sauē ir 1996. gadā uzbūvētā ekumēniskā baznīca, kas pieder 1990. gadā dibinātajai Brīvo kristiešu draudzei. Dienas centrā tiek novadīti arī luterāņu dievkalpojumi.
Drošība
Tuvākie policijas iecirkņi atrodas Tallinā un Keilā (7 km).
Sports
Saues futbola kluba pieaugušo komanda 2018. gada sezonā spēlēja Igaunijas trešajā līgā.
Ievērojami cilvēki
Ingemars Tēvers (1983), bijušais Igaunijas izlases futbolists.
Sadraudzības pilsētas
Saue ir sadraudzības pilsēta ar Inčukalnu Latvijā. Sadarbība ir arī Saues mūzikas skolai ar Inčukalna novada mūzikas un mākslas skolu Vangažos.
Miegs
Miegs ir nervu sistēmas izraisīts dabīgs stāvoklis, kad organisms atpūšas, atjaunojas un uzkrājas audu enerģētiskās un funkcionālās rezerves. Tas ir gandrīz visiem zīdītājiem un putniem, kā arī tas ir novērots dažiem rāpuļiem, abiniekiem un pat zivīm. Cilvēkiem un vairumam citu dzīvnieku miegs nāk naktī. Pa dienu viņi ir nomodā. Ir arī nakts dzīvnieki, kuri guļ pa dienu, bet aktīvi kļūst tieši naktīs.
Miega raksturojums
Miegam raksturīga pazemināta fiziska aktivitāte un apkārtējās pasaules uztvere. Nakts cilvēkiem ir ļoti svarīga. Guļot uzkrājas rezerves un smadzenes turpina apstrādāt un sakārtot dienas laikā apgūto un piedzīvoto, lai mēs varētu to izmantot nākotnē. Miegs nav statisks, tā ilgums un process cilvēka dzīves gaitā mainās. Dzīves sākumā nepieciešams vairāk miega nekā pieaugušiem cilvēkiem. Vecākiem cilvēkiem diennakts ritms var būt izjucis, miegs ir saraustīts, viņi sliktāk izguļas. Par miega problēmām vairāk sūdzas sievietes, bet uz vecumu par to vairāk sāk runāt vīrieši. Pašpārliecināti cilvēki guļ mierīgi, gandrīz nekustīgi, un šo cilvēku miegs ir dziļš, tāpēc nav ilgstošs. Cilvēki, kas nav pārliecināti par sevi, mokās ar šaubām par visu, guļ nemierīgi, bieži miegā kustas un pamostas. Nepieciešamais miega ilgums katram indivīdam ir atšķirīgs. Pieauguša cilvēka miega ilgums vidēji ir 7 stundas. Aptuveni pēc 10 dienām, ja cilvēks nav gulējis, iestājas nāve. Cilvēka organismā procesi notiek diezgan vienmērīgi, ierastajā ritmā, ja cilvēks nav gulējis 2-3 dienas. Ar laiku miega traucējumi noved pie agresivitātes, pat halucinācijām. Aptuveni 20-28 stundu ciklu sauc par bioloģisko diennakts ritmu. To var viegli izjaukt laika zonu šķērsošana, darba maiņu strādāšana.
Miega fāzes
Ir divu veidu miega fāzes. Cilvēks aptuveni 80% no laika, ko pavada miega stāvoklī, atrodas dziļā miegā jeb precīzāk miegā bez ātrajām acu kustībām (NREM), bet atlikušo laiku sekla miega fāzē jeb miegā ar ātrajām acu kustībām (REM). Abi miega veidi kopā veido vienu miega ciklu. Šādi cikli miega laikā var būt vidēji no 3 līdz 5 reizēm, ja kāds no cikliem tiek iztraucēts, tad nākamreiz, kad cilvēks gulēs, šis cikls pagarināsies, lai kompensētu iztraucēto.
Sapņošana
Miega laikā nereti sapņo. Sapņus veido apziņas radīti nekontrolēti vizuāli attēli, kuru uztver kā noteiktu notikumu, sižetu. Tie ir saistīti ar gulētāja emocionālo stāvokli nomoda laikā. Ja emocionālais stāvoklis dienas gaitā ir bijis negatīvs, piemēram, bijis satraukts, nelaimīgs, tad tas atspoguļojas arī sapņos, piemēram, radot murgus. Sapņošana notiek seklā miega laikā (REM fāzē), taču pētījumi liecina tie nav saistīti viens ar otru, katram no tiem (sapņošanai un seklajam miegam) ir atsevišķas ierosināšanas vietas smadzenēs un visticamāk arī atsevišķas funkcijas.
Zilupe (upe)
Zilupe, arī Sīnupe, Sīnuoja ir Latvijas robežupe Latgales austrumos, Veļikajas pieteka. Plūst caur Baltkrievijas, Latvijas (Ludzas novadu) un Krievijas teritoriju. Upi šķērso autoceļi A12 (Latvijā), M20, A117 (Krievijā).