cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederiks Suduā
Viņš tika nogalināts 1914. gada 20. augustā, Pirmā pasaules kara laikā, netālu no Fontenī, Mozeles departamentā.
Kobija Smaldersa
Pazīstama ar Robinas Šerbatskas (Robin Scherbatsky) lomu seriālā "Kā es satiku jūsu māti" un Marijas Hillas lomu Marvel Cinematic Universe filmās. Televīzijā debitējusi 2002. gadā ar lomu vienā no seriāla Jeremiah sērijām.
Vārve
Vārve ir ciems Kurzemē, Ventspils novada Vārves pagastā pie Vārves strauta ietekas Ventā un pie autoceļa P108 (Ventspils — Kuldīga - Saldus). Vārve nav pagasta centrs, Vārves pagasta centrs atrodas Ventavā. Apdzīvotā vieta veidojusies ap Vārves muižu (Gut Warwen).
Dainis Liepiņš
Dainis Liepiņš var būt:
Jannis Manjatis
Jannis Manjatis (dzimis ) ir bijušais Grieķijas futbolists, aizsargs, Grieķijas futbola izlases dalībnieks.
Chirostylidae
Chirostylidae ir desmitkājvēžu dzimta, kurā ietilpst ap 200 sugu no sešām ģintīm. Visvairāk sugas pārstāv Uroptychus dzimti (ap 125 sugām). Šie vēži parasti dzīvo kontinentālajā nogāzē vai abisālā dziļumā, bieži dzīvo starp tādiem koraļļiem kā Antipatharia un Alcyonacea.
Jannis Manjatis
Sasniegumi
Olympiacos
Standard Liège
Augšdonava
Izteka - uz rietumiem no Arkliņiem. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Rojā pie Limbužu Muižas. Augšdonavu šķērso valsts autoceļš V1404 (Talsi–Grava–Ģibuļi), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Džošs Noriss
Džošs Noriss (en, dzimis ) ir ASV hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2020. gada Noriss pārstāv NHL komandu Otavas "Senators". 2017. gada NHL draftā Norisu ar kopējo 19. numuru pirmajā kārtā izvēlējās Sanhosē "Sharks".
Pormale
Pormale (arī Pormaļupe, Posmale) ir Ēdas (Šķēdes) kreisā krasta pieteka Saldus novada ziemeļos. Iztece no Vilīšu purva. Tek ziemeļu virzienā, paralēli valsts autoceļam V1147 (Lutriņi–Kabile). Ietek Ēdā (Šķēdē) pie Šķēdes. Pormali šķērso valsts autoceļš V1429 (Jaunpils–Ošenieki).
Grābova
Grābova ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidiem no Šverīnes. Āmtes centrs. Pilsētas senājā apbūvē pildrežģa būves. Pilsētā atrodas konditorejas rūpnīca Grabower Süsswaren, kuras ražotā produkcija pazīstama arī Latvijā.
Rimšāni (Ūdrīšu pagasts)
Rimšāni ir ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Katolicisms Latvijā
Katolicisms Latvijā jeb Katoļu baznīca Latvijā ir otrā lielākā kristīgā konfesija Latvijā. Tā ir daļa no pasaules Katoļu baznīcas, kuru vada pāvests.
Gijs Ležēns
Gijs Ležēns (fr) bija franču tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Katolicisms Latvijā
2004. gadā Latvijā bija reģistrējušies aptuveni 430 000 Romas katoļticīgo 250 draudzēs, kas sadalītas četrās diecēzēs: Rīgas arhidiecēzē (arhibīskaps - metropolīts Zbigņevs Stankevičs), Rēzeknes—Aglonas diecēzē (bīskaps Jānis Bulis), Jelgavas diecēzē (bīskaps Edvards Pavlovskis) un Liepājas diecēzē (bīskaps Viktors Stulpins).
Gijs Ležēns
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja tenisa vīriešu dubultspēļu turnīrā kopā ar Lastūru. Viņi ceturtdaļfināla zaudēja tautiešiem Žoržam de la Šapelam un Andrē Prevo, ar rezultātu (3:6; 9:7; 2:6), un turpmāko cīņu neturpināja.
Katolicisms Latvijā
Latvijā darbojas pieci klosteri un vairākas katoļu mācību iestādes, piemēram, Laterāna Pontifikālās universitātes filiāles: Rīgas Teoloģijas institūts, kurā mācās nākamie priesteri, un Rīgas Augstākais reliģijas zinātņu institūts.
802. gads
802. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Aleksandrovka
Aleksandrovka var būt:
Bērzupes iela
Bērzupes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalnā. Bērzupes iela mūsdienās sākas un beidzas daudzstāvu dzīvojamo namu masīvos, krustojoties vienīgi ar Tadaiķu ielu (būtībā sastāv no divām savstarpēji nesaistītām daļām). Kopējais ielas garums ir 415 metri. Iela klāta ar asfalta segumu, šeit ir savrupmāju un daudzstāvu dzīvojamo namu apbūve.
Bērzupes iela ir savienota ar Tadaiķu ielu.
Frančesko Ačerbi
Frančesko Ačerbi (it; dzimis ) ir itāļu futbolists, kas spēlē centra aizsarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada pārstāv Itālijas A sērijas klubu Lazio.
Karjera
Futbolista karjeru sācis klubā Pavia. A sērijā debitēja 2011.—2012. gada sezonā Veronas "Chievo" sastāvā. Karjeras turpinājumā spēlēja arī AC Milan un Sassuolo komandu sastāvā. 2018. gadā pievienojās Lazio. 2019. gadā ar Lazio uzvarēja Itālijas kausa izcīņā un ieguva Itālijas Superkausu.
Itālijas izlasē debitēja draudzības spēlē pret Albāniju. Pirmos vārtus izlases labā guva 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Bosnijas un Hercegovinas izlasi. Tika iekļauts izlases sastāvā dalībai 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.
Sasniegumi
Itālija
Japena
Japena (id) ir Indonēzijai piederoša sala Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Papua provincē; ietilpst Japenas salu apriņķī. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Serui.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Jaungvinejas ziemeļrietumu piekrastē, Čenderavasiha līča vidusdaļā. Lielākā no Japenas salu grupas; tajā ietilpst vēl Miosnuma rietumos, kā arī citas mazākas salas. Ziemeļos ap 50 km platais Japenas šaurums Biaku šķir no Biakas salas. Salas reljefs kalnains, augstākais punkts ir 1496 m vjl salas vidusdaļā. Valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži, piekrastēs — mangrovju audzes.
Iedzīvotāji
Etniskā ziņā salas iedzīvotāju sastāvs neviendabīg, dzīvo papuasi, melanēzieši, kā arī ieceļotāji no valsts centrālajiem reģioniem. Pēc reliģiskās piederības 82,8% kristieši (lielākoties protestanti), bet 17,2% — musulmaņi.
Eurostat
Eurostat ir Eiropas Komisijas struktūrvienība, kura atrodas Luksemburgā. Tās galvenie pienākumi ir statistikas informācijas piedāvāšana Eiropas Savienības (ES) institūcijām un tās dalībvalstu, kandidātvalstu un EBTA valstu izmantoto statistikas metožu saskaņošana. Dažādo valstu organizācijas, kuras aktīvi sadarbojas ar Eurostat apvieno Eiropas Statistikas sistēmā.
Peel P50
Peel P50 ir trīsriteņu mikromašīna, ko no 1962. līdz 1965. gadam ražoja Peel Engineering Company, kas atradās Menas salā. Līdz 2009. gadam tai piederēja Ginesa pasaules rekords kā pasaulē vismazākajai mašīnai, kas jebkad ir tikusi pārdota. Tai nav atpakaļgaitas pārnesuma, tomēr aizmugures rokturis ļauj ar šo ļoti vieglo mašīnu fiziski manevrēt.
HTTP 404
404. vai Not Found kļūdas paziņojums ir standarta HTTP atbildes kods, kas tiek izvadīts, ja klientam izdevās sazināties ar serveri, taču serveris nevarēja atrast pieprasīto lapu.
Tīmekļa vietnes mitināšanas serveris "404 Not Found" paziņojumu parasti izvada, ja lietotājs cenšas atvērt kādu nestrādājošu saiti. 404. kļūdas ziņojums ir viens no visplašāk izplatītākajiem un interneta lietotājiem pazīstamākajiem Vispasaules tīmeklī atrodamajiem kļūdu ziņojumiem.
404. kļūdas ziņojums nav tas pats, kas "serveris nav atrasts" vai līdzīgi kļūdu ziņojumi, kas parādās, ja klientam vispār neizdevās savienoties ar mērķa serveri. 404. kļūdas ziņojums var nozīmēt, ka vēlamais resurss var būt pieejams vēlāk, taču netiek garantēts, ka saturs būs tāds pats kā iepriekš.
Krievu valoda Ukrainā
Krievu valoda Ukrainā (uk) ir viena no divām visplašāk lietotajām valodām Ukrainā. 2001. gada tautas skaitīšanā 29,6 % iedzīvotāju, tostarp 14,8 % ukraiņu norādīja, ka krievu valoda ir viņu dzimtā valoda.
Krievu valodai Ukrainā nav valsts valodas statusa, taču no 2012. līdz 2018. gadam tā bija oficiālā valoda dienvidu un austrumu reģionos.
Anatolijs Baniševskis
Anatolijs Baniševskis (az, ru, dzimis, miris ) bija Azerbaidžānas futbolists un futbola treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis PSRS futbola izlasi.
Gan visu savu spēlētāja karjeru, gan arī gandrīz visu trenera karjeru pavadījis Baku komandā Neftçi. Neftçi rindās viņš kopumā guva 136 vārtus PSRS Augstākajā līgā.
PSRS futbola izlasi pārstāvējis no 1965. līdz 1972. gadam, 50 mačos gūstot 20 vārtus. Piedalījies 1966. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1968. un 1972. gada Eiropas čempionātā.
Baniševskis tiek uzskatīts par visu laiku labāko Azerbaidžānas futbolistu. 2004. gadā, UEFA jubilejas apbalvojumu ietvaros, Azerbaidžānas Futbola federācija izvēlējās viņu kā visu laiku labāko azerbaidžāņu futbolistu.
801. gads
801. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Latvijas Botāniķu biedrība
Latvijas Botāniķu biedrība (saīsināti LBB) ir biedrība, kas apvieno dažādās Latvijas augstskolās un zinātniskajās iestādēs strādājošos botāniķus un citu profesiju cilvēkus, kuri interesējas par botāniku. Tā dibināta 1952. gadā kā Vissavienības botāniķu biedrības Latvijas nodaļa. LBB misija ir veicināt Latvijas botāniķus attīstīt pētījumus, lai radītu modernu zinātnisko pamatojumu bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai, klimata pārmaiņu diagnosticēšanai, tās nelabvēlīgo seku minimizēšanai. Svarīga vieta LBB darbā tiek ierādīta arī sabiedrības informēšanai.
Darbība
Latvijas Botāniķu biedrības darbu organizē valde un tās priekšsēdētājs. Kopš 2019. gada valdes priekšsēdētājs ir Dr. biol. Pēteris Evarts-Bunders, Daugavpils Universitātes docents. Biedrība apvieno 118 biedrus (2022).
LBB misija ir veicināt Latvijas botāniķus attīstīt pētījumus, lai radītu modernu zinātnisko pamatojumu bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai, klimata pārmaiņu diagnosticēšanai, tās nelabvēlīgo seku minimizēšanai. LBB ietvaros darbojas sūnu pētnieku — briologu grupa. Tās biedri veic pētījumus sūnu taksonomijā, izplatībā, ekoloģijā un sūnu sugu aizsardzībā. Svarīga vieta LBB darbā tiek ierādīta arī sabiedrības informēšanai.
Vēsture
Latvijas Botāniķu biedrība savu pašreizējo nosaukumu ieguva 1994. gada 9. decembrī, kad tā tika reģistrēta kā nevalstiska organizācija. Tā pārņēma 1952. gadā dibinātās Vissavienības Botāniķu biedrības Latvijas nodaļas pienākumus un tiesības. Šādu lēmumu 1992. gadā bija pieņēmusi VBB Latvijas nodaļas pilnsapulce. Tāpēc LBB par savu dibināšanas gadu uzskata 1952. gadu. 2002. gadā sēņu un ķērpju pētnieki izveidoja patstāvīgu biedrību — Latvijas Mikologu biedrību. Vairāki šīs biedrības biedri ir arī LBB biedri.
1963. gadā Latvijas Botāniķu biedrības nodaļā bija 44 biedri, 1969. — 54, 1973. — 52, 1978 — 60. Diemžēl biedrībai nav sava arhīva un dokumentu, kas dotu ieskatu tās darbībā. Pēc laikabiedru atmiņām ir noskaidrots, ka biedrības priekšsēdētāja pienākumus pildīja Dr. biol. Gali Sabardina, Dr. biol. Laima Tabaka, Dr. hab. biol. Edgars Vimba (1983—1989). L. Tabaka no 1973. gada līdz 1991. gadam bija ievēlēta Vissavienības Botāniķu biedrības padomē. Vēl 20. gadsimta 70. gados, lai kļūtu par Botāniķu biedrības biedru, bija jānolasa zinātnisks referāts biedrības pilnsapulcē un jānodrošinās ar vismaz divu biedru rekomendācijām. Botānikas biedrības uzdevums tai laikā bija botānisko pētījumu veicināšana augu resursu izzināšanai un izmantošanai, līdzdalība dabas aizsardzībā, botānikas zināšanu izplatīšana sabiedrībā, līdzdalība zinātnisko pētījumu koordinēšanā starp dažādu iestāžu zinātniekiem, botānikas pasniegšanas veicināšana vidusskolās un augstskolās. Biedrība organizēja gadskārtējās sapulces, kur tika nolasīti zinātniskie referāti par botānikas aktualitātēm, diskutēts par dabas aizsardzības jautājumiem. Tomēr visspilgtāk laikabiedriem atmiņā ir palikušas Baltijas botāniķu ekspedīcijas — konferences. Katru otro — trešo gadu tās organizēja Igaunijas, Latvijas vai Lietuvas biedrība sadarbībā ar visām institūcijām, kur strādāja botāniķi. Kopš 1954. gada notikušas 23 šādas ekspedīcijas konferences, pēdējā — 2010. gadā Igaunijā.
Ieskats senākā vēsturē
Botānikas biedrībai ir senas saknes. Krievijas Impērijas laikā Botāniķu biedrības dibināšanas ierosme nāca no Kijivas botāniķiem. 1915. gadā Kijivas Dabaspētnieku biedrības vārdā tika nosūtīta vēstule Petrogradas Zinātņu akadēmijas īstenajiem locekļiem botāniķiem A.S. Fomincinam un I.P. Borodinam. Vēstulē bija izteikts lūgums Akadēmijas vārdā sasaukt Krievijas botānikas iestāžu pārstāvju kongresu, lai noorganizētu Krievijas botānikas biedrību un uzsāktu specializēta botānikas žurnāla izdošanu. Tā paša gada maijā Zinātņu akadēmijas kopsapulce atļāva rīkot kongresu. Tas notika Petrogradā 1915. gada 20. —21. decembrī. Kongresā piedalījās 29 delegāti no Krievijas Impērijas botānikas iestādēm. Tas bija Pirmā pasaules kara laiks. No Rīgas sanāksmē piedalījās F. V. Buholcs. Viņš atradās evakuācijā Petrogradā un, iespējams, bija vienīgais no Baltijas, kurš varēja tur piedalīties. Ir minēts, ka vairāki delegāti, to skaitā N. P. Popovs no Tartu (Jurjevas) nevarēja ierasties. Botāniķu biedrība turpmāk attīstījās, tika pieņemti statūti, sāka iznākt "Botānikas Žurnāls", noorganizēta herbārija krātuves darbība. Biedrība pastāvēja cauri revolūcijai un Pilsoņu karam līdz pat 1932. gadam, kad to nodeva Izglītības tautas komisariāta pārziņā. Mainījās nosaukums — “Valsts Viskrievijas botānikas biedrība”.
1945. gadā biedrība atgriezās Zinātņu akadēmijas paspārnē un tika pārdēvēta par “Vissavienības botānikas biedrību”. Taču par patiesi zinātnisku biedrību tā atkal varēja kļūt tikai pēc Staļina nāves un Trofima Lisenko krišanas nežēlastībā. Reizē ar PSRS Zinātņu akadēmijas izvēršanu visā PSRS sākās jaunu Botānikas biedrības nodaļu veidošana. Viļņā VBB nodaļa tika izveidota 1950. gadā, Rīgā — 1952., Tartu — 1958. gadā.
Dingsvalks
Dingsvalks (arī Dingu valks) ir Raķupes kreisā satekupe Talsu novadā.
Izteka - uz ziemeļrietumiem no Cīruļiem. Tek rietumu virzienā. Austrumos no Liesalām, satekot ar Zemdegsupi, izveido Raķupi. Dingsvalku nešķērso valsts autoceļi, tā krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Zanda Mankopa
Dizaina un mākslas vidusskolā "Saules skola" beigusi programmu "Teātra māksla". Gājusi teātra studijā "Zīļuks".
Seriālā “Rūgtās izvēles” tēlojusi Ditu Vilciņu.
Ieguvusi 2017. gada "Spēlmaņu nakts" balvu "Gada jaunais skatuves mākslinieks".
404 (nozīmju atdalīšana)
404 var būt:
Rimši (Līksnas pagasts)
Rimši ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 218 km attālumā no Rīgas.
Bonifācijs Daukšts
Dzīves gājums
Dzimis 1950. gada 12. decembrī Preiļu rajona Aglonas ciema "Brīvniekos" Staņislava Daukšta ģimenē. Mācījās Aizpuriešu pamatskolā, tad Aglonas vidusskolā (1962—1969). Studēja LVU Vēstures un filozofijas fakultātē no 1969. gada līdz 1974. gadam. Bija vēstures skolotājs Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā, Rīgas pilsētas 16. profesionāli tehniskajā skolā, Rīgas 4. vakara (maiņu) vidusskolā. No 1977. gada bija Latvijas Valsts universitātes PSRS vēstures katedras pasniedzējs. Vēlāk strādāja Vissavienības Politisko zinību un zinātnes izplatīšanas biedrības Latvijas republikāniskajā nodaļā (t. s. Zinību biedrībā) kā lektors. Ārlietu ministrijas Politiskā departamenta vadošais speciālists Austrumeiropas valstu lietās no 1991. līdz 1992. gadam, vēlāk nodaļas vadītājs, departamenta direktors. Līdztekus no 1991. gada līdz 1994. gadam studēja aspirantūrā, aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju par PSRS un Latvijas Republikas attiecībām 1930. gados. Papildinājās Ķīnas Tautas Republikas Augstākajā diplomātijas skolā Pekinā. No 1995. gada bija padomnieks Latvijas Republikas vēstniecībās Austrijā, Ungārijā, Šveicē, Slovēnijā, Slovākijā un Lihtenšteinā. Pagaidu pilnvarotais lietvedis Ungārijā no 1995. gada līdz 1996. gadam. Latvijas Republikas pastāvīgais pārstāvis ANO atomaģentūrā Vīnē, pirmais sekretārs sūtniecībā Eiropas Drošības un sadarbības organizācijā, vēlāk Latvijas Republikas vēstniecības Lietuvā padomnieks.
Baltijas un Ziemeļvalstu vēstures un politikas pētījumu centra viceprezidents kopš 2003. gada, Latvijas Okupācijas izpētes biedrības valdes priekšsēdētāja vietnieks kopš 2009. gada, Publiskās atmiņas centra padomes loceklis kopš 2016. gada, Latvijas Universitātes viespētnieks, LPSR VDK pret tautu vērsto totalitāro noziegumu dokumentu digitalizācijas krātuves padomes loceklis. 2014. gadā iecelts par LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijas locekli. 2015. gadā Daukštu izslēdza no LPSR Valsts drošības komitejas zinātniskās izpētes komisijas personālsastāva, to pamatojot ar Latvijas Okupācijas izpētes biedrības valdes priekšsēdētājas Rutas Pazderes vēstuli, ko Daukšts publiski vēstulē ministru prezidentei Straujumai nosaucis par "politisku spiedienu pret zinātni un zinātniskās darbības brīvību, kāda noteikta Satversmē, kas nevar palikt bez sekām". 2018. gadā ar citiem vēsturniekiem, politologiem, filozofiem, sociologiem un juristiem dibinājis Publiskās atmiņas centru, ir tā padomes loceklis.
Literārā darbība
Daukšta dzeja publicēta latviešu periodiskajos izdevumos, dzejas krājumā "Acis" (1981), atdzejojis ukraiņu jaunos dzejniekus un iztulkojis latviešu valodā Mihailu Ļermontovu. Māris Melgalvs uzskata, ka Daukšta 'dzejas cilvēks' ir vitāls, tajā apvienota dabas izjūta, no senčiem pārmantotais darba tikums un prasme saskatīt daiļo, īpaši sievietēs, citi literatūras kritiķi norāda, ka Daukšts dzejā variē sen zināmo, sen atrasto un allaž jauno tēmu — kur jēga — vai mūžīgā trauksmē, vai mūžīgā norimšanā — bet neko savdabīgu, jaunu un savu Bonifācijs Daukšts nav atradis. Saņēmis PSRS Augstākās un vidējās speciālās izglītības ministrijas un VĻKJS CK balvu — sudraba medaļu.
Durvju rokturi un slotaskāti
Durvju rokturi un slotaskāti (en) ir 1971. gada muzikāla fantāzijas filma, kas balstīta uz Mērijas Nortones grāmatām The Magic Bedknob un Bonfires and Broomsticks. Filmas režisors ir Roberts Stīvensons. Galvenos tēlus atveido Andžela Lansberija, Deivids Tomlinsons, Džons Ēriksons, Īens Veigils, Sindija O'Kalahana un Rojs Snārts. Filmas pirmizrāde notika Apvienotajā Karalistē.
Ragana-mācekle, trīs bērni un cinisks burvis meklē kādas burvestības trūkstošo sastāvdaļu, lai burvestību izmantotu Lielbritānijas aizstāvēšanai Otrā pasaules kara laikā.
BALTA
Apdrošināšanas akciju sabiedrība BALTA (AAS BALTA) ir Latvijā reģistrēts uzņēmums, kas nodarbojas ar nedzīvības apdrošināšanu. Kopš 2014. gada tā pieder Polijas apdrošināšanas grupai Powszechny Zakład Ubezpieczeń (PZU). BALTA dibināta 1992. gadā.
Apdrošināšanas sabiedrības galvenais birojs atrodas Rīgā. Uzņēmumam ir 53 filiāles visā Latvijā.
Dibināšana
Apdrošināšanas akciju sabiedrību BALTA dibināta 1992. gada 28. janvārī četri akcionāri :
Akciju sabiedrības BALTA pirmais prezidents bija bijušais komjaunatnes sekretārs Ivars Priedītis. Pirmo BALTA apdrošināšanas polisi saņēma Polijas sūtniecība Latvijā 1992. gada 17. martā.
Attīstība
1993. gadā Latvijā tika pieņemts apdrošināšanas likums, aizliedzot vienai sabiedrībai nodarboties ar dzīvības un risku (nedzīvības) apdrošināšanu vienlaikus. Tādējādi BALTA akcionārs "Latva" bija jāsadala divos uzņēmumos, bet tā ļoti slikto apdrošināšanas rezultātu dēļ tika nolemts nedzīvības portfeli nodot meitas uzņēmumam BALTA, LATVA turpinot darboties dzīvības apdrošināšanas jomā. 1994. gada 1. aprīlī BALTA pārņēma Valsts apdrošināšanas sabiedrības "Latva" riska apdrošināšanas līgumus. 1994. gadā BALTA kļuva par Latvijā lielāko apdrošināšanas sabiedrību pēc saņemto prēmiju apjoma.
1996. gadā par uzņēmuma nozīmīgu akcionāru kļuva ASV investīciju fonds New Century Holding. 1997. gadā AAS BALTA sāka akciju kotēšanu Rīgas Fondu biržā. LATVA privatizācijas izsolē BALTA iegādājās 38,5 % LATVA akciju. 1998. gada 16. decembrī BALTA nopirka 50 % Lietuvas apdrošinātāja Baltic Polis 49 % akciju; otru daļu iegādājās PAREX apdrošināšanas akciju sabiedrība (50 %) un AS "Bastions ZS" (1 %). 1999. gadā uzņēmums ieguva 95 % LATVA un 90,4 % AAS "Rīgas Apdrošināšanas Sabiedrība" akciju. Tika iegādāts 98 % AAS "Saules Laiks" akciju. BALTA kļuva par Latvijas apdrošināšanas tirgus līderi ar 25 % nedzīvības un 15 % dzīvības apdrošināšanas tirgus.
1999. gada beigās un 2000. gada sākumā notika sarunas ar Somijas apdrošināšanas grupu Sampo par tai piederošo BALTA akciju kapitāla daļas palielināšanu no 14,8 % līdz 72,4 %. 2000. gada 7. jūnijā Sampo paziņoja, ka nav panākta vienošanās ar BALTA akcionāriem. 2000. gada sākumā BALTA pārdeva tai piederošās Lietuvas Baltic Polis akcijas uzņēmumam AAS Parekss Apdrošināšanas Kompānija.
2001. gada sākumā 73,5 % BALTA akciju iegādājās Dānijas apdrošināšanas sabiedrība Codan, kas piederēja lielākajai Apvienotās Karalistes apdrošinātāju grupai Royal & Sun Alliance (tagad RSA Insurance Group). Vēl Codan no mazajiem akcionāriem atpirka akcijas un ieguva 99,33 % uzņēmuma kapitāldaļu. Eiropas Rekonstrukcijas un Attīstības banka (ERAB) un Dānijas investīciju fonds Centrālajai un Austrumeiropai (IO Fonds) no Codan iegādājas katrs 24 % BALTA akciju.
2011. gadā RSA Insurance pārņēma 99,9 % BALTA akciju no Codan. 2014. gada 17. aprīlī RSA Insurance Group paziņoja par grupai piederošo Baltijas reģiona (tai skaitā BALTA) un Polijas apdrošināšanas uzņēmumu akciju pārdošanu Polijas apdrošināšanas grupai PZU. 2015. gada 20. februārī tika mainīta uzņēmuma vizuālā identitāte, BALTA logotipu pietuvinot mātesuzņēmuma logo.
BALTA ir Latvijas Universitātes fonda bronzas mecenāts. Kopš 2009. gada ir atbalstījusi Latvijas Universitāti, ziedojot pētniecībai un mācību vides attīstībai.
Jirgens Prohnovs
Jirgens Prohnovs (de, dzimis ) ir Vācijas filmu, televīzijas un skatuves aktieris.
Starptautisku atpazīstamību iemantojis ar lomu 1981. gada kara filmā "Zemūdene" (Das Boot).
Piedalījies arī tādās filmās kā Die Verlorene Ehre der Katharina Blum (1975), "Kāpa" (1984), "Beverlihilsas policists 2" (1987), In the Mouth of Madness (1994), "Angļu pacients" (1996), "Prezidenta lidmašīna" (Air Force One, 1997) un "Da Vinči kods" (2006). Piedalījies arī seriāla "24" (2010) astotajā sezonā.
Heinrihs Strods
Heinrihs Strods (1925-2012) bija latviešu vēsturnieks, habilitētais vēstures doktors (1992), Latvijas Zinātņu akadēmijas Goda loceklis (1992). Latvijas Valsts Prezidenta Vēstures komisijas loceklis, Holokausta laika noziegumu izpētes starptautiskās komisijas loceklis, Latvijas Republikas Ministru kabineta komisijas PSRS okupācijas režīma nodarīto zaudējumu aprēķināšanai loceklis.
Dāņu Baltijas palīdzības korpuss
Dāņu Baltijas palīdzības korpuss (da) bija Dānijas brīvprātīgo vienība 1919. gada Latvijas un Igaunijas brīvības cīņās. Vienības sākotnējo apbruņošanu un apgādi uzņēmās dāņu finansisti, vēlāko apgādi nododot Igaunijas armijas pārziņā.
Heinrihs Strods
Dzīvesgājums
Dzimis 1925. gada 20. aprīlī Ilūkstes apriņķa Dvietes pagasta „Strazdiņos” kā vecākais dēls Helēnas un Pētera Strodu ģimenē. Mācījās Ūziņkroga un Dvietes pamatskolās (1934-1939) un Ilūkstes Valsts humanitārajā ģimnāzijā (1939-1944). Bebrenes vidusskolas skolotājs (1944-1946), līdztekus studēja neklātienē un vēlāk klātienē Latvijas Valsts Universitātes Vēstures fakultātē Rīgā (1945-1950), no 1949. gada Centrālā Latvijas Vēstures muzeja vecākais pētnieks. 1950. gadā viņš apprecējās ar Lūciju Jaundzemu, kas bija atradusies cietumā par nacionālo partizānu atbalstīšanu.
Dāņu Baltijas palīdzības korpuss
Piedalīšanās karadarbībā
Korpuss no 1919. gada 26. marta piedalījās cīņās pret Sarkano armiju Igaunijas Dienvidu frontē. Padomju Latvijas armijas atkāpšanās laikā ienāca Latvijā. 28. maijā dāņu brīvprātīgie piedalījās Veclaicenes, 29. maijā Alūksnes, 31. maijā Vecgulbenes, 2. jūnijā Jaungulbenes, 3. jūnijā Dzelzavas un Cesvaines, bet 4. jūnijā Madonas ieņemšanā. 5. jūnijā kopā ar Ziemeļlatvijas brigādes 1. Valmieras kājnieku pulku piedalījās Jēkabpils un Krustpils atbrīvošanā. 6. jūnijā dāņu brīvprātīgie iegāja Krustpilī un vairākas dienas pilsētā pildīja komandanta dienestu. No 19. jūnija korpuss izvietojās Galgauskas muižā. Pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas dāņu brīvprātīgie 13. jūlijā atstāja Latviju un līdz 1919. gada 1. septembrim piedalījās Igaunijas cīņās pret Sarkano armiju pie Ostrovas un Porhovas.
Heinrihs Strods
Dzīvesgājums
Pēc universitātes beigšanas H. Strodu 1951. gadā uzņēma aspirantūrā un 1953. gadā viņš aizstāvēja vēstures zinātņu kandidāta disertāciju "Kurzemes kroņa muižas klaušu saimniecības sairšanas periodā 19. gs. 1. pusē". Strādāja par Latvijas Vēstures muzeja Vēstures nodaļas vadītāju un direktora vietnieku zinātniskajā darbā, no 1954. gada par Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta Arheoloģijas un etnogrāfijas sektora vecāko pētnieku. Veica pētījumus Latvijas vēsturē un lauksaimniecības vēsturē, strādāja daudzos arhīvos dažādās valstīs. 1977. gadā Maskavā aizstāvēja vēstures zinātņu doktora disertāciju "Lauksaimniecība Latvijā pārejas periodā no feodālisma uz kapitālismu".
1982. gadā Strodu ievēlēja par Latvijas Universitātes vēstures profesoru un līdz 1993. gadam viņš bija PSRS vēstures katedras vadītājs. No 1998. gada viņš bija arī Latvijas Okupācijas muzeja pētniecības programmu vadītājs. Pētnieciskās darbības dēļ Heinriham Strodam 2007. gadā aizliedza iebraukt Krievijā.
Dāņu Baltijas palīdzības korpuss
Struktūra
Korpuss sastāvēja no kājnieku rotas un vieglo ložmetēju nodaļas, skaitliskais sastāvs ap 200 vīru. Vienības komandieris bija dāņu kapteinis Rihards Gustavs Borgelins.
Festivāls
Festivāls ( — ‘svētku’, ‘svinams’) ir organizēti kultūras un mākslas sasniegumu svētki. Parasti festivāls tiek rīkots vienā noteiktā vietā. Ir dažāda veida festivāli, piemēram, mūzikas festivāli, kinofestivāli, teātra festivāli, alus festivāli.
Zeks Haimens
Zakarijs Mārtins Haimens (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Haimens pārstāv NHL komandu Edmontonas "Oilers". 2010. gada NHL draftā Haimenu ar kopējo 123. numuru piektajā kārtā izvēlējās Floridas "Panthers".
Savu NHL debiju piedzīvojis 2015–16. gada sezonā Toronto "Maple Leafs" rindās. 2021. gada jūlijā noslēdzis septiņu gadu ilgu līgumu ar Edmontonas "Oilers".
Mihails Skobeļevs
Mihails Skobeļevs (, dzimis, miris ) bija krievu ģenerālis. Pazīstams kā Centrālāzijas iekarotājs un ar cīņām krievu—turku kara laikā. Tika iesaukts par "balto ģenerāli", jo kaujās piedalījās baltā mundierī un baltā zirgā. Izcēlās kaujās pie Plevenas Bulgārijā, kā arī ieņemot Ahaltekes oāzi Turkmenistānā. Pēdējos dzīves gados atbalstīja krievu nacionālismu un panslāvismu. Miris miera apstākļos vieglas uzvedības sievietes miteklī.
Guberņa
Guberņa, ru (no la --> sengrieķu: κυβερνήτης) bija administratīvā iedalījuma vienība Krievijā no 1708. līdz 1929. gadam. Pēc 1917. gada Oktobra revolūcijas tika īslaicīgi lietotas arī dažās no Krievijas uz laiku vai pavisam atdalījušās teritorijās.
1708 — 1719
Līdz 1708. gadam Krievijas caristes teritorija bija sadalītas dažāda statusa apriņķos. Pirmā un sešus gadus vienīgā guberņa tika izveidota 1702. gadā Zviedrijai atkarotajā Ingrijā. 1708. gada decembrī izveidojot 8 guberņas ar sākotnēji diezgan nosacītām robežām, apriņķi tika atcelti.
Sekojošajos gados notika eksperimenti ar guberņu sīkāku sadalīšanu, piemēram, 1710. gadā fiskālu apsvērumu dēļ tika ieviestas daļas ru, katra no kurām maksāja nodokļus no ap 5000 sētām. Ingermanlandes guberņa mainīja nosaukumu uz Sanktpēterburgas guberņu.
1713.—1714. gados no rietumos iekarotajām zemēm tika izveidota Rīgas guberņa, sadalot starp to un Maskavas guberņu Smoļenskas guberņu (atjaunota 1726. gadā), kā arī izdalot no Kazaņas Ņižņijnovgorodas guberņu. 1717. gadā Ņižņijnovgorodas guberņu likvidēja, bet no Kazaņas guberņas atdalīja Astrahaņas guberņu.
1719 — 1775
1719. gadā guberņas tika sīkāk iedalītas provincēs, tās, savukārt, distriktos (rajonos). Guberņu vadīja gubernators vai ģenerālgubernators, provinci — vojevoda, bet distriktu — komisārs. Guberņas kļuva par faktiski kara apgabaliem un province skaitījās pirmā (augstākā) administratīvā iedalījuma vienība. Provinču vojevodas bija pakļauti gubernatoriem tikai militārajos jautājumos, bet citās lietās atskaitījās Senātam. Tika atjaunota Ņižņijnovgorodas guberņa, ziemeļu Igaunijā izveidota Rēveles guberņa. 1725. gadā Katrīna I atjaunoja Ņižņijnovgorodas guberņu, bet 1726. gadā atdalīja no Rīgas guberņas krievu zemes, atjaunojot Smoļenskas guberņu.
1727. gadā distriktus aizvietoja ar apriņķiem. Turpmākajā periodā tika veidotas jaunas guberņas iekarotajās zemēs vai sadalot vecās, un uz 1775. gadu Krievijā bija 23 guberņas, 62 provinces un 276 apriņķi (neiekļaujot neskaidro apriņķu skaitu nesen iekarotajā Jaunkrievijas provincē dienvidu Ukrainā).
1775 — 1796
1775. gadā Katrīna II izdeva rīkojumu par administratīvo reformu, kura tika realizēta nākamajos 10 gados. Jaunais guberņu jeb, kā tās parasti tika nosauktas, vietvaldību (ru) tīkls vadījās pēc tā, lai guberņā jeb vietvaldībā parasti būtu ap 300 — 400 tūkstošu iedzīvotāju, apriņķos pa 20 — 30 tūkstošiem. Provinces tika likvidētas, lielākās vietvaldības iedalītas apgabalos. Pēc reformas 1785. gadā Krievija bija iedalītā 38 vietvaldībās, 3 guberņās un Taurijas apgabalā ar vietvaldības tiesībām, kā arī Donas kazaku autonomijā. Imperatore personiski iecēla ģenerālgubernatorus, kuriem bija pilnīga vara katram pār vairākām vietvaldībām.
Augstākās sēnes
Augstākās sēnes (la) ir bioloģiskās sēņu valsts apakšvalsts, kura apvieno sēnes, kuru veģetatīvais ķermenis ir zarains daudzšūnu micēlijs. Šajā apakšvalstī ietilpst divi lieli nodalījumi — bazīdijsēnes (Basidiomycota) un asku sēnes (Ascomycota), un kopš 2015. gada arī nelielā agrākā nosacītās (parafilētiskās) zigomikotu (Zygomycota) apakšvalsts entorizomicēšu (Entorrhizomycetes) klase, kurai tagad piešķirts īpašs nodalījums Entorrhizomycota. Vēsturiski šajā grupā bijušas iekļautas dažādas sēņu grupas un arī pašreiz vēl notiek izmaiņas, lai gan no trīs sēņu apakšvalstīm (pārējās divas ir zigomikotas un zoosporu sēnes) šī ir vienīgā, kas netiek uzskatīta par parafilētisku, t.i. pašlaik tiek uzskatīts, ka augstāko sēņu apakšvalsts satur tikai tuvu radnieciskus taksonus. Šī ir arī vislabāk izpētītā sēņu grupa.
Latīniskais nosaukums Dikarya veidots no dikarioniem — augstāko sēņu dzimumvairošanās ceļā producētajām divkodolu šūnām, kuras tikai pēc kāda laika saplūst, izveidojot zigotu.
Vēsture
Lai gan jēdziens "augstākās sēnes" attiecībā uz bazīdijsēnēm un asku sēnēm tiek lietots jau sen un neoficiāli šāda apakšvalsts pastāvēja arī agrāk, oficiāli apakšvalsts Dikarya tika izveidota tikai 2007. gadā. Tomēr arī tagad pastāv klasifikācijas, kuras vispār neatzīst apakšvalstu pastāvēšanu un iedala sēņu valsti 7 nodalījumos, tai skaitā entorizomicēšu klasi iekļaujot bazīdijsēnēs.
Guberņa
1801 — 1917
1801.—1802. gadā Aleksandrs I atjaunoja vairumu sava priekšteča likvidēto guberņu, kā arī apriņķu tīklu.
Sekojošajos gadu desmitos tika piedāvāti un veikti dažādi eksperimenti, kuri vai nu tika drīz atcelti, vai bija nenozīmīgi. Pamazām pieauga gubernatoru vara uz vietām, ģenerālgubernatoru institūtu vairumā reģionu atcēla 1837. gadā. Ģenerālgubernatori tika saglabāti tika pierobežas guberņās un guberņās ar īpašu nozīmi.
19. gadsimta otrajā pusē pierobežas rajonos sāka veidot apgabalus, kuri faktiski pārņēma guberņu funkcijas. 1860.—1870. gados ar dzimtbūšanas atcelšanu un pilsonisku reformu ieviešanu guberņās un tām pakļautajās zemākajās administratīvajās vienībās paaugstinājās vietējo vēlēto orgānu nozīme, gubernatoriem tika atņemta tiesu vara, apriņķi pašpārvaldes ērtību dēļ tika iedalīti pagastos, taču 1890. gadu reakcijas uzplūdu laikā pastiprinājās šķiriskā sadalījuma nozīme varas orgānos un muižniecības pārstāvju tiesības, samazinot zemāko slāņu (īpaši zemnieku) vietējās pašpārvaldes iespējas, kas vēlāk noveda pie masu nemieriem 1905. gadā. Par atbildi uz tiem guberņu līmenī tika vēl vairāk pastiprināta muižniecības loma.
1917 — 1929
Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas Krievijas Pagaidu valdība atstāja spēkā iepriekšējo guberņu sadalījumu, tikai nozīmējot gubernatoru vietā guberņu komisārus (un kā apriņķu vadītājus — apriņķu komisārus), vairums no kuriem tomēr pārstāvēja muižniecību. Sekojošā Oktobra revolūcija revolucionāru — lielinieku kontrolētajās teritorijās sākumā saglabāja veco iedalījumu, taču aizvietoja visu vadošo aparātu ar sev uzticīgiem cilvēkiem. Daļa teritorijas atgāja jaunizveidotajām vai atjaunotajām valstīm rietumu pierobežā. 1917.—1923. gados tika aktīvi veidotas jaunas guberņas, sadalot vecās, bieži vien pēc aptuvena etnisko robežu principa. 1923. gadā PSRS valdība izstrādāja jauna valsts administratīvi teritoriālā dalījuma plānu, kurš tika pabeigts 1929. gadā. Vecais guberņu dalījums tika aizvietots ar padomju un autonomajām republikām, apgabaliem un novadiem, sīkākā iedalījumā apriņķos (dažās vietās), rajonos un ciema padomēs.
Latvijas teritorijā guberņas tika likvidētas Pirmā pasaules kara laikā.
Krievu valoda Baltkrievijā
Pēc valsts valodas statusa piešķiršanas krievu valoda sāka izspiest baltkrievu valodu no visām Baltkrievijas sabiedriskās dzīves jomām, sākot no izglītības un plašsaziņas līdzekļiem un beidzot ar tās lietošanu oficiālo dokumentu apritē. Krievu valodā tiek izdota ievērojama daļa (cenas ziņā pieejamās mazumtirdzniecības) daiļliteratūras, zinātniskās, tehniskās un populārās literatūras, kas padara to par spēcīgāku konkurentu baltkrievu valodai. Līdz ar to, UNESCO baltkrievu valodu klasificē kā "neaizsargātu valodu". Daudzi opozīcijas politiķi runā par rusifikāciju.
Saskaņā ar 2009. gadā veiktās aptaujas datiem lielākajai daļai Baltkrievijas iedzīvotāju (72%) krievu valoda ir galvenā ikdienas dzīvē lietotā valoda. Atbildot uz jautājumu "Kura valoda jums ir tuvāka, dzimtā, neatkarīgi no tās zināšanu pakāpes?", 69,5 % respondentu nosauca krievu valodu.
Parodija
Rakstnieks un kritiķis Džons Gross norāda, ka parodija atrodas teritorijā starp stilizācijām ("darbs cita mākslinieka stilā, bez satīriskiem nodomiem") un burlesku (kas "muļķojas ar augstu literatūru un pielāgojas tās zemajam galam"). Savukārt Denī Didro savā darbā Encyclopédie apgalvo, ka "laba parodija ir smalka atrakcija, kas spēj uzjautrināt un apmācīt pat visjūtīgākos un "pulētākos" prātus. Burleska ir nožēlojamas bufonādes, kuras var apmierināt tikai vienkāršos ļaudis." Ja kāds žanrs tiek izsmelts, kā notika ar morāles melodrāmām 1910. gados, tā žanra vērtība saglabājas tikai kā parodija, kā liecina Bastera Kītona īsfilmas, kas izsmēja šīs melodrāmas.
Izcelsme
Franču neoklasicisma literatūrā parodija bija veids, kā dzejnieki humora pēc imitēja viens otra darbus. Tā arī senie grieķi radīja satīru lugas, kas parodēja traģēdijas, aktieriem pārģērbjoties kā satīriem.
Aleksandrovka (Kastuļinas pagasts)
Aleksandrovka ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā 9 km no pagasta centra Priežmales, 13 km no novada centra Aglonas un 246 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa P60.
Majori
Majori ir Jūrmalas centrālā daļa, 24 km no Rīgas. Izveidojusies kā rīdzinieku un ārzemju tūristu izklaides vieta ar promenādēm, viesnīcām un restorāniem. Majoru apbūve starp Jūras un Jomas ielām sniedz spilgtu priekšstatu par Jūrmalas arhitektūras stilistiku.
Nosaukums
Majoru nosaukums radies no Majoru muižas (Majorenhof). Tā rašanos skaidro ar to, ka 17. gadsimtā viens no muižas īpašniekiem Firksiem pēc dienesta pakāpes bijis majors vai arī nosaukums darināts no vārda "majorāts" (muiža, kuru nedalītu mantoja dzimtas vecākais vai dzimtas vecākais dēls).
Vēsture
Majoru zemes atrodas senā Vildenes ciema teritorijā, kuru drīz pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas 1566. gadā savā īpašumā ieguva Kurzemes hercoga maršals Georgs fon Firkss, un līdz 1920. gada agrārajai reformai Majori bija baronu Firksu dzimtas īpašums. Līdz 19 gs. sākumam Majoros nebija muižas ēkas, minēts tikai krogs (Majoren Krug) ar apkārtējām zemnieku mājām.
Attīstoties interesei par Jūrmalu kā atpūtas vietu, Firksu majorāta zemes samērā agri tika sadalītas apbūves gabalos vasarnīcu celtniecībai. Apbūve ietiecas kāpās līdz pat jūras krastam. Kopš dzelzceļa atklāšanas 1877. gadā Majori veidojās kā viens no dzīvākajiem centriem ar tirdzniecības un izpriecu vietām. Majoru galvenajā ielā - Jomas ielā - atradās Horna koncertdārzs.
1920. gada 2. martā Latvijas valdība Majorus iekļāva jaunizveidotajā Rīgas Jūrmalas pilsētā. Pēc Otrā pasaules kara 1946. gada sākumā Majori bija Rīgas pilsētas Jūrmalas rajona sastāvdaļa. No 1959. gada 11. novembra Majori atrodas atjaunotajā Jūrmalas pilsētā.
Majoru muiža
19. gadsimta beigās muižas pārvaldnieka ēka raksturota kā vienkārša koka ēka, kuru apdraud ieskalošana Lielupē, tāpēc to pārcēla tālāk no upes krasta. Ap 1910. gadu Ernsts Firkss uzbūvēja jaunu Majoru muižas kungu māju pēc arhitekta Vilhelma Bokslafa projekta.
Iekštelpās vēl ir saglabājusies interjera mākslinieciskā apdare daudz jūgendstila tradīcijās veidotu detaļu — koka kāpnes ar virpotiem balustriem un kokgriezuma kolonnām, kamīns ar spoguli, durvju metāla apkalumi u.c. Firksu dzimta Majoru muižas kungu māju pārsvarā izmantoja kā medību pili un vasarnīcu. Muižu pārvaldīja barona ieceltie nomnieki — pārvaldnieki vai pilnvarnieki. Pēc 1920. gada agrārās reformas Majoru muižas kungu māja iekārtoja Valsts ierēdņu sanatoriju, kopš 1924. gada muižas ēkā atradās Majoru bērnu nams.
Jomas iela
Jomas iela ir viena no centrālajām un vecākajām Jūrmalas pilsētas ielām, kas savā pastāvēšanas laikā piedzīvojusi dažādas pārmaiņas un pārvērtības. Jomas ielas nosaukums, saistīts ar jomām — paralēlām ieplakām smilšu kāpās, kas radušās vēja darbības rezultātā vietās, kur atkāpusies jūra. Ceļa joma ir jomas ielas vieta, vidējā joma — Lienes iela, bet Rīgas iela ir bijusi malas joma. Kopš 1987. gada Jomas iela ir gājēju iela, nosaukums ir saglabājies nemainīgs līdz mūsdienām, kaut arī 1899. gadā ielu īslaicīgi pārdēvēja par Puškina ielu. Toreizējais muižas īpašnieks par to sūdzējās līdz pat Krievijas senātam, kas sūdzību uzklausīja, un tā ielai palika tās vecais nosaukums. 2003. gadā Jomas iela tika atjaunota.
Horna koncertdārzs
19. gadsimta beigās par Majoru un visas Jūrmalas dzīvāko un trokšņaināko vietu kļuva Jomas iela Majoros. Tieši Jomas ielā tika atvērts pirmais veikals, tirgus un aptieka Majoros. Jomas un Omnibusa ielas stūrī, Horns 1870. gadā uzcēla pirmo viesnīcu Majoros un ierīkoja koncertdārzu. Tajā pašā gadā Horna hotelī notika pirmais koncerts. No šī laika starp Hornu un Dubultu kūrmāju ritēja sīva sacensība par publikas pievilināšanu. Sliktajā laikā bijis vērts klausīties koncertus Dubultos, kur zālei labāka akustika, bet jaukā laikā — Majoros, kur estrādē labāka atbalss. Viens no slavenākajiem koncertiem Horna koncertdārzā bija pirmais latviešu simfoniskās mūzikas koncerts 1905. gada vasarā. 1910. gada vasaras sezonā orķestri diriģēja Gžegožs Fitelbergs, kas 12. septembrī pirmo reizi atskaņoja Karola Šimanovska 2. simfoniju. Horna koncertdārzs ar apkārtējām ēkām nodega 1913. gada lielajā ugunsgrēkā, tā teritorijā pašlaik atrodas kultūras nams un dārzā atkal skan mūzika. Majoru kultūras nama prioritāte ir muzikālu pasākumu un mākslas izstāžu organizēšana. Namā atrodas arī džeza klubs.
Emīlijas Rācenes Peldu iestādes ēka
Agrākā Emīlijas Rācenes Peldu iestādes ēka celta no 1911. līdz 1916. gadam. Tai ir izvērsta telpiskā kompozīcija ar diviem simetriskiem, savstarpēji perpendikulāriem spārniem, kas akcentēti ar poligonālu stūra torņa izbūvi. Katru dienu visa gada garumā peldu iestāde līdz pat Otrajam pasaules karam piedāvāja dažādas vannas: silta jūras ūdens, ogļskābes, skābekļa un skuju ekstrakta vannas. Pēc Otrā pasaules kara ēku atsavināja un tajā iekārtoja Jūrmalas kūrorta poliklīniku, kas bija viena no vislabāk iekārtotajām ārstniecības iestādēm pilsētā. Kapitālremonta laikā 1982. gadā mainīti apjoma logi, vienkāršots ieejas mezgls, likvidēta dekoru sistēma. Pēc 1997. gada veiktās restaurācijas laikā (arhitekts A. Vilnītis) pēc arhīva materiālu izpētes ēkai tika atdots sākotnējais izskats, atjaunoti dekora elementi un galvenā ieeja, ievietoti koka logi. Šobrīd tā ir privātmāja.
Jūras paviljons
Tirgoņu ielas galā atrodas plaša, pret pludmali vērsta terase, kas celta historisma arhitektūras tradīcijās. Kopā ar terasi, kuras sienā jūras pusē izveidotas smailoka ailas, Jūras paviljons (arhitekts Arturs Medlingers) ir viens no izteiksmīgākajiem pludmales arhitektūras objektiem. Uz Jūras paviljona terases ir pabijis arī Zviedrijas karalis Gustavs V savas viesošanās laikā Latvijā 1929. gada vasarā. Blakus paviljonam, Tirgoņu ielas otrajā pusē ir viens no tūristiem iecienītākajiem fotografēšanās objektiem — tēlnieka Jāņa Bārdas veidotā bronzas skulptūra "Bruņurupucis". Skulptūra simbolizē mūža ilgumu.
Ņižņekolimskas uluss
Ņižņekolimskas uluss (, sah) ir Krievijas Sahas Republikas administratīvais uluss (rajons) tās ziemeļaustrumu daļā Kolimas lejtecē Austrumsibīrijas jūra krastā. Administratīvais centrs ir Čerskas pilsētciemats. Nosaukumu uluss ieguvis no bijušā centra — Ņižņekolimskas ciemata.
Ģeogrāfija
Uluss izvietojies Kolimas upes lejtecē un ietver tās plašo deltu. Rietumos robežojas ar Allajiahas ulusu, dienvidos — ar Sredņekolimskas ulusu, bet austrumos — ar Čukotkas autonomo apvidu. Ziemeļos ulusa krastus apskalo Austrumsibīrijas jūra. Teritorijas lielākā daļa atrodas Kolimas zemienē, austrumos iestiepjas Aņujas grēda. Ulusam pieder Medvežju salas Austrumsibīrijas jūrā. Biezs upju tīkls, kura lielāko daļu veido Kolima ar pietekām (Omoloja, Malijaņuja u.c.), kā arī Austrumsibīrijas jūrā ietekošās Alazeja, Boļšaja Čukočja u.c. Daudz ezeru, lielākais no kuriem ir Ņerpičjes ezers.
Uluss izvietojies aiz polārā loka, tā ainavu veido tundra un arktiskais tuksnesis. Valda mūžīgais sasalums.
Vēsture
Līdz 1930. gadam ulusa teritorija atradās Jakutskas apgabala Sredņekolimskas apriņķa sastāvā. 1930. gada 10. decembrī tika izveidots Čukotkas nacionālā apvidus, kura sastāvā no Jakutskas apgabala iekļāva arī ulusa teritoriju kā Rietumu tundras rajonu (район Западной тундры) ar centru Ņižņekolimskas ciematā. 1931. gada 10. maijā rajons tika nodots Jakutijas APSR, bet 20. maijā pārdēvēts par Ņižņekolimskas rajonu. 1941. gadā rajona centru no Ņižņekolimskas pārcēla uz Ņižņije Kresti ciemu, ko savukārt 1963. gadā pārdēvēja par Čersku.
Iedzīvotāji
Ulusa pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Čerska ar 2552 iedzīvotājiem, Kolimska (778), Andrjuškina (709), Pohodska (245), Ņižņekolimska (6) un Ambarčika (4). Ulusa teritorijā ir vairākas darbojošas vai slēgtas hidrometeoroloģiskās polārstacijas (Alazeja, Četirjohstolbovoja, Buhta Ambarčika, Mismedvežija).
Vietējo iedzīvotāju tradicionālā nodarbošanās ir lopkopība (ziemeļbrieži), zveja un medības. Daļa iedzīvotāju piekopj nomadu dzīvesveidu.
Pols Lebretons
Luijs Pols Lebretons (fr; dzimis, miris ) bija franču tenisists, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Lebretons 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja tenisa vīriešu dubultspēļu turnīrā kopā ar Polu Lekaronu. Viņi ceturtdaļfināla zaudēja britu tenisistu pārim Lorensam un Redžinaldam Dohertijam. Savukārt vīriešu vienspēļu turnīrā viņš pirmajā kārtā zaudēja Lorensam Dohertijam.
1898. un 1899. gadā viņš Francijas čempionāta finālā zaudēja Polam Ajmē un 1901. gadā — Andrē Vašero.
Rafaels Toloi
Rafaels Toloi (Rafael Tolói; dzimis ) ir Brazīlijā dzimis Itālijas futbolists, kas spēlē aizsarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2015. gada pārstāv Itālijas A sērijas klubu Atalanta.
Valters Bote
Valters Vilhelms Georgs Bote (de, dzimis, miris ) bija vācu kodolfiziķis. Kopā ar Maksu Bornu 1954. gada Nobela prēmijas fizikā laureāts.
Rafaels Toloi
Karjera
Futbolista karjeru sāka klubā Goiás Esporte Clube. 2012. gadā pārgāja uz São Paulo FC. 2012. gadā, pārstāvot São Paulo, uzvarēja otrajās spēcīgākajās Dienvidamerikas futbola klubu sacensībās Copa Sudamericana. 2014. gadā tika izīrēts Itālijas A sērijas klubam AS Roma. 2015. gadā pievienojās Bergamo "Atalanta".
Pārstāvējis Brazīlijas U-20 izlasi. 2009. gadā uzvarēja Dienvidamerikas U-20 čempionātā. Tajā pašā gadā izcīnīja arī sudraba medaļu FIFA U-20 Pasaules kausā. Pēc Itālijas pilsonības iegūšanas 2021. gada februārī FIFA apstiprināja, ka viņš var pārstāvēt Itālijas izlasi. Izlasē debitēja  2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Lietuvu. Tika iekļauts izlases sastāvā dalībai 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.
Valters Bote
1913. gadā Bote sāka darbu Valsts fizikālā un tehniskā institūta Radioaktivitātes laboratorijā, kur, izņemot Pirmā pasaules kara gadus, strādāja līdz 1930. gadam. Sākumā Bote bija Hansa Geigera asistents, bet pēdējos gadus bija laboratorijas vadītājs. Pirmā pasaules kara laikā krita krievu gūstā, Vācijā atgriezās 1920. gadā. Vēlāk strādāja Gīsenē, Heidelbergā. Pēc nacistu nākšanas pie varas tika iecelts par Maksa Planka Medicīnas pētījumu institūta vadītāju, kur izveidoja Vācijā pirmo ciklotronu. Otrā pasaules kara gados strādāja Vācijas kodolieroču programmā (Uranprojekt).
Antonio Rīdigers
Antonio Rīdigers (de; dzimis ) ir Vācijas futbolists, Spānijas La Liga kluba Real Madrid un Vācijas futbola izlases aizsargs.
Sācis karjeru VfB Stuttgart jauniešu komandā. Vēlāk ticis iekļauts jau Stuttgart pamatsastāvā. 2015. gadā viņu izīrēja Itālijas komanda AS Roma, kas viņu pēc gada nopirka. 2017. gadā Rīdigeru nopirka pašreizējie Anglijas čempioni Chelsea.
Vācijas futbola izlasē spēlējis 2017. gada FIFA Konfederāciju kausā.
Sasniegumi
Chelsea
Vācija
Individuālie sasniegumi
Rimši (Vīksnas pagasts)
Rimši ir ciems Vīksnas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Ojārs Lāms
Ojārs Lāms (dzimis Jūrmalā) ir latviešu literatūrzinātnieks un klasiskais filologs. Latvijas Universitātes Humanitāro zinātņu fakultātes profesors salīdzināmajā literatūrzinātnē (2011). Ojārs Lāms ir rakstnieka Visvalža Lāma māsas Ainas Zigrīdas dēls.
Dzīvesgājums
Dzimis Jūrmalā, bet bērnību un studiju gadus pavadījis Rīgā. Lāms mācījies Rīgas 7. vidusskolā (1972—1983), vēlāk studējis latviešu filoloģiju (1983—1990) un klasisko filoloģiju (1995—2001) Latvijas Universitātē. Vēlāk bija aspirants Latvijas Universitātē (1990—1993) un 1993. gadā aizstāvējis disertāciju "Latviešu eposs: cilme un funkcionalitāte", iegūstot filoloģijas doktora grādu (Dr. philol).
Arktikum
Muzeju projektējis dāņu arhitektu birojs Birch-Bonderup & Thorup-Waade. Visredzamākā muzeja daļa ir 172 metrus garais stikla ātrijs. Muzejs tiek izmantota arī ka konferenču centrs.
Artūrs Zemnieks
Artūrs Zemnieks ir latviešu ģitārists, spēlē smagā roka grupā Opus Pro. Piedalījies arī dažādos citos Latvijas mūzikas projektos. Kā aranžētājs piedalījies vairākos CD ierakstos, no kuriem Normunda Rutuļa „Vēlreiz mājās” saņēma augstāko novērtējumu 2009. gada Latvijas mūzikas ierakstu gada balvā. Šobrīd ir ģitārspēles skolotājs.
2017. gada Eiropas individuālais šaha čempionāts sievietēm
2017. gada Eiropas individuālais šaha čempionāts sievietēm bija šaha turnīrs, kas notika Rīgā no 10. līdz 22. aprīlim 2017. gadā.
Organizācija
Latvijas Šaha federācija 18. Eiropas individuālā šaha čempionāta sievietēm rīkošanas tiesības ieguva Eiropas šaha savienības (ECU) Ģenerālajā asamblejā 2016. gada septembrī Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku pasaules šaha olimpiādes laikā. Līdz ar sieviešu čempionātu Latvija ieguva tiesības rīkot arī 2018.gada Eiropas čempionātu jauniešiem vecuma grupās no U8 līdz U18. Par Eiropas individuālā šaha čempionāta sievietēm norises vietu bija izvēlēta viesnīca "Radisson Blu Hotel Latvija" (Rīga, Elizabetes iela 55), kur tas notika konferenču centra zāle "Omega". Galvenie organizatori no Latvijas puses bija Latvijas Šaha federācijas prezidents Āris Ozoliņš un turnīra direktors Egons Lavendelis. Turnīra galvenais tiesnesis bija Ašots Vardapetjans (Armēnija). No turnīra tika organizētas interneta tiešraides ar kvalificētu šahistu komentāriem. Partiju translācijas notika arī blakus turnīra zālei, kas saskaņā FIDE stingrajiem noteikumiem bija slēgta skatītājiem.
Turnīra tabula
! Vieta !! Dalībniece !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! Punkti !! TB1 !! TB2 !! TB3 !! Rp
Varis Klausītājs
Varis Klausītājs (dzimis Jelgavā) ir latviešu aktieris.