cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luijs de Finess
1968. gadā de Finesu atzina par Francijas labāko aktieri. 1973. gadā de Finess tika apbalvots ar Francijas Goda leģiona ordeni (bruņinieka pakāpi), bet 1980. gadā — ar Cēzara goda balvu.
Dzīves sākuma posms
De Finess piedzima 1914. gada 31. jūlijā Kurbevjī, Francijā. Viņa tēvs bija no aristokrātiskas dzimtas, no Seviļas, Spānijā, bet mātei bija Galisijas izcelsme. Lai varētu apprecēties, viņi pameta Spāniju un 1904. gadā apmetās Francijā. Tēvs bija advokāts, bet viņam nācās pārkvalificēties par dimantu apstrādātāju. Dēlam Luijam de Finesam patika zīmēt un spēlēt klavieres. Viņš pameta skolu un strādāja dažādus darbus. 1936. gadā de Finess apprecējās ar Žermēnu Luīzi Elodiju Karojēru (Germaine Louise Élodie Carroyer), un viņiem piedzima bērns. Sākoties Otrajam pasaules karam, de Finesu kļūdas pēc neiesauca armijā veselības dēļ. Viņš sāka strādāt kā džeza pianists nakts klubos. 1942. gadā viņš ar sievu izšķīrās. De Finess kādu laiku papildināja savu klaviermākslas prasmi mūzikas skolā, kā arī iesaistījās aktieru kursos. Drīz viņš satika savu nākamo sievu. 1943. gadā viņš apprecējās otrreiz — ar Žannu Augustini Bartelemī (Jeanne Augustine Barthélemy), rakstnieka Gija de Mopasāna radinieci. Šajā laulībā piedzima divi dēli.
Aktiera karjera
1942. gadā, 28 gadu vecumā, De Finess bija nolēmis kļūt par aktieri. Bet ar aktiera karjeru neveicās. Tomēr 1945. gadā de Finess ieguva savu pirmo nelielo lomu filmā La Tentation de Barbizon. Nākamajos desmit gados viņš piedalījās ap 50 filmās, bet gan tikai mazās un nepamanāmās lomās. Bet 1956. gadā filmā Four Bags Full (La traversée de Paris) de Finess beidzot guva ievērību, lai gan arī šajā filmā viņš tēloja nelielu lomu. Paralēli kinolomām, de Finess turpināja arī aktiera darbu teātrī, kur viņa veiksmīgākā loma bija izrādē "Oskars". Šo lomu viņš jau vēlākajos gados notēloja arī filmā "Oskars" (Oscar, 1967).
De Finesa slava sākās 1963. gadā ar galveno lomu Žana Žiro (Jean Girault) filmā "Pik–Pik" (Pouic-Pouic). Nākamā loma bija Žiro filmā "Uzspridziniet banku!" (Faites Sauter la Banque, 1964). Žans Žiro turpināja sadarboties ar de Finesu, filmējot viņu sešās komēdiju filmās par žandarmiem. Pirmā no tām bija "Žandarms no Sentropēzas" (Le gendarme de Saint-Tropez, 1964). Milzīgus pasākumus guva arī triloģija par Fantomasu, kuras pirmā filma "Fantomass" arī iznāca 1964. gadā. Šajā triloģijā de Finesa partneris bija Žans Marē. Ļoti veiksmīgas bija divas Žerāra Urī (Gérard Oury) režisētās filmas, kur de Finess tēloja kopā ar citu slavenu komiķi Burvilu — filmas "Tūļa" (Le corniaud, 1965) un "Lielā pastaiga" (La Grande Vadrouille, 1966). Ar lomu vēl vienā Žerāra Urī filmā "Rabīna Jēkaba piedzīvojumi" (Les Aventures de Rabbi Jacob, 1973) de Finess kļuva pazīstams ne tikai Eiropas valstīs, bet arī ASV.
1970. gadu pirmajā pusē de Finess strādāja ļoti intensīvi. Filmējoties, trikus vienmēr izpildīja pats, bez dubliera. Viņa veselība nebija stipra. 1975. gadā viņš pārcieta smagu infarktu tieši uz skatuves, vēlāk vēl vienu. Tad uz kādu laiku de Finess pārtrauca filmēties. Viņš dzīvoja savas sievas Žannas mantotajā Mopasānu pilī Luāras krastā Klermonā. Pie pils bija dārzs, kurā de Finess mīlēja nodarboties ar rožu audzēšanu. Tomēr 1976. gadā viņš atgriezās filmēšanas laukumā, kad režisors Klods Zidī viņam piedāvāja lomu filmā "Spārniņš vai kājiņa" (L'aile ou la cuisse). Šī loma bija viena no de Finesa labākajām lomām.
De Finess nomira no sirdstriekas 1983. gada 27. janvārī. Par godu viņam ir nosaukta rožu šķirne "Luijs de Finess".
Telepātija
Telepātija (grc, têle un, páthos — ‘tāla sajūta’) ir hipotētiska informācijas un sajūtu pārraide un uztvere no viena organisma uz otru, neizmantojot tradicionālos veidus (bez valodas, mīmikas, žestiem). Citiem vārdiem sakot, telepātija ir kādas personas vai subjekta tieša domu nolasīšana.
Pirmais par to 1882. gadā rakstīja angļu parapsihologs Frederiks Maierss. 20. gadsimtā vairākkārtīgi tika mēģināts pierādīt ar eksperimentiem, ka telepātija pastāv. Lai gan tika ziņots, ka telepātija ir konstatēta, eksperimentāli tā joprojām nav pierādīta.
Nīfrīzlande
Nīfrīzlande (no — ‘Jaunā Frīzlande’) ir neapdzīvots dabas apgabals Špicbergenas ziemeļaustrumos, Svalbārā. Tās lielāko daļu veido ap 130 km gara un līdz 60 km plata pussala, ko rietumos apskalo Veidefjords un tā atzars Eustfjords, ziemeļos — Ziemeļu Ledus okeāns, bet austrumos — Hinlopena šaurums. Dienvidrietumos Nīfrīzlande robežojas ar Diksona Zemi, bet dienvidaustrumos — ar Ūlava V Zemi. Nosaukta par godu Nīderlandes ziemeļaustrumu reģionam Frīzlandei, no kurienes bija cēlušies lielākā daļa holandiešu vaļu mednieku, kas 17. gadsimta sākumā medīja šajā reģionā.
Krasta līnija izrobota, ievērojamākie līči ir 35 km garais Lomfjords zemes austrumos, kā arī Sorgfjords un Mosselbukta ziemeļos. Reljefs kalnains; Nīfrīzlandes dienvidos paceļas Svalbāras augstākā virsotne Ņūtona kalns (1713 m vjl). Nīfrīzlandes lielu daļu klāj plato ledāji. Lielākais no tiem ir Osgārdfonna, kas zemes ziemeļrietumos ziemeļu—dienvidu virzienā stiepjas 60 km garumā. Citi lielāki plato ledāji ir Valhallfonna ziemeļaustrumos, kā arī Balderfonna un Ursafonna dienvidaustrumos. Zemes dienvidrietumu daļu aizņem Iekšveidefjorda nacionālais parks, bet visu austrumu piekrasti — Ziemeļaustrumu Svalbāras dabas rezervāts.
Nīfrīzlandes piekraste 17. gadsimta sākumā intensīvi tika izmantota vaļu medībām. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta pirmajā pusē Sorgfjorda piekrastē bāzējās vairākas pētniecības ekspedīcijas, tajā skaitā Viljama Perija Ziemeļpola ekspedīcija (1827) un Zviedijas—Krievijas Meridiāna Loka ekspedīcija (1899—1904), kas Krozjē ragā izbūvēja pārziemošanas nometni.
Elvīra Gerra
Elvīra Gerra (it; dzimusi, mirusi ) bija itāļu jātniece, startējusi 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Viņa bija pirmā Itālijas sportiste—sieviete, kas startējusi olimpiskajās spēlēs.
Viņa bija viena no divām sievietēm (otra Mulēna), kas startēja 1900. gada olimpiskajās spēlēs. Viņa olimpiskajās spēlēs startēja "ne-olimpiskajā" disciplīnā jāšanas medībās kopā ar zirgu Libertin. Diemžēl viņas iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms.
Par godu viņai Bordo pilsētā, Francijā nosaukta iela.
Ladefānsa
Ladefānsa ir moderns un Eiropā lielākais darījumu kvartāls, kas aizņem 1,6 km² un atrodas trīs kilometrus uz rietumiem no Parīzes pilsētas robežas. Tas ir daļa no Parīzes metropoles teritorijas un atrodas Ildefrānsas reģiona Odesēnas departamenta Kūrbevuā, Nantēras un Pito komūnās.
Džims Bīvers
Džims Normans Bīvers Jr. (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, dramaturgs, scenārists, filmu vēsturnieks. Visatpazīstamākā viņa loma ir Bobijs Singers seriālā Supernatural. Viņš arī tēloja Vitniju Elsvortu HBO rietumu drāmas seriālā Deadwood, par ko viņš tika nominēts Ekrāna aktieru ģildes balvai kategorijā "Labākais aktieru sastāvs drāmas seriālā", un šerifu Šelbiju Parlovu FX seriālā Justified. Viņa memuāri Life's That Way tika publicēti 2009. gada aprīlī.
Tūjāni
Tūjāni (kļūdaini arī Tūjāņi) ir ciems Madonas novada Dzelzavas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V861.
Vietējās nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Tujānu senkapi.
Man patīk, ka meitene skumst
"Man patīk, ka meitene skumst" ir 2004. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Arvīds Krievs.
Sižets
Filmas varoņu dzīvesstāsti ir cieši savērpušies. Katrs no varoņiem ir savu kaislību vergs. Tikai stipras gribas un kāda laimīga gadījuma rezultātā viņi spēs atbrīvoties no savām atkarībām.
Garupe (stacija)
Garupe ir dzelzceļa pieturas punkts Garupē, Ādažu novada Carnikavas pagastā dzelzceļa līnijā Zemitāni-Skulte. Garupē pietur visi vilcieni uz Carnikavu, Saulkrastiem un Skulti. Pieturas punktā nav biļešu kases.
Pļavnieku valks
Pļavnieku valks (vidustecē Strautiņvalks) ir Dzeldas (Dzeldas ūdenskrātuves) labā krasta pieteka Kuldīgas novadā.
Iztek no Trankaļu dīķa. Tek ziemeļu - ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Dzeldas ūdenskrātuvē pie Mazvormsātes kapiem. Pļavnieku valku nešķērso valsts autoceļi.
Ričards Speits jaunākais
Ričards Speits jaunākais (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors, scenogrāfs, producents. Viņš ir zināms ar daudzām dažādām lomām, ieskaitot CBS seriālā Jericho, The Agency, un HBO miniseriālā Band of Brothers, kā arī ar erceņģeļa Gabriela lomu seriālā Supernatural.
Gundega Grīnuma
Gundega Grīnuma (dzimusi Talsos) ir latviešu literatūrzinātniece, filoloģijas zinātņu kandidāte, rainoloģe jeb Raiņa un Aspazijas pētniece, agrāk badmintoniste. Saņēmusi Literatūras gada balvu. Dzimusi grāmatveža un skolotājas ģimenē. Piešķirts augstais Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktora goda nosaukums.
Jaunībā nodarbojusies ar badmintonu, bijusi iekļauta Latvijas izlasē, kā arī kandidējusi uz PSRS izlasi, tomēr tajā nav iekļuvusi. Kad atklājusi "šausmīgo padomju sporta virtuvi – nekrietnību un negodīgumu", izlēmusi no lielā sporta atteikties. Tomēr turpinājusi spēlēt Latvijas izlasē. No 1967. līdz 1977. gadam ir 22 reizes triumfējusi Latvijas čempionātā: pieckārtējā absolūtā uzvarētāja (1969, 1970, 1974, 1975, 1976), septiņkārtējā uzvarētāja sieviešu vienspēlēs.
Lanckupe
Lanckupe ir Gulsupes labā krasta pieteka Siguldas novadā, uz dienvidaustrumiem no Mores. Tek dienvidaustrumu virzienā.
Trešā jūnija apvērsums
Trešā jūnija apvērsums (ru) bija 1907. gada 16. (pēc vecā stila — 3.) jūnijā īstenotā Krievijas Impērijas Valsts Domes otrā sasaukuma atlaišana pirms tā termiņa beigām. Tas notika līdz ar vēlēšanu sistēmas izmainīšanu.
Kordbika
Kordbika ir tīmekļa pārlūka stratēģijas daudzlietotāju datorspēle. Spēle ir bezmaksas, bet par maksu iespējams iegūt papildu bonusus un iespējas.
Vjačeslavs Ševčuks
Vjačeslavs Ševčuks (uk, dzimis ) ir Ukrainas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā, bijis Ukrainas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā pārstāvējis vairākus klubus gan Ukrainā, gan Krievijā. Visilgāko savas karjeras daļu pavadījis Doneckas "Šahtar" komandā, kuras rindās viņš 13 sezonu laikā izcīnīja 7 Ukrainas Premjerlīgas čempionu titulus. 2009. gadā uzvarējis arī UEFA kausa izcīņā.
Purva tilbīte
Purva tilbīte (Tringa glareola) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) Latvijā ligzdojoša tārtiņveidīgo putnu suga. Ģeogrāfisko variāciju nav. Purva tilbītei visradniecīgākās ir dīķa tilbīte (Tringa stagnatilis) un pļavu tilbīte (Tringa totanus). Šo sugu kopējais priekštecis dzīvoja miocēna un pliocēna mijā, apmēram pirms 5—6 miljoniem gadu.
Eiropā aizsargājama putnu suga, iekļauta Eiropas Savienības Putnu direktīvas I pielikumā. Sugas populācija kopumā nav apdraudēta.
Izplatība
Purva tilbīte ir gājputns. Ligzdo, sākot ar Ziemeļeiropu un Centrāleiropu, areālam turpinoties pāri Sibīrijas centrālajai daļai līdz Anadirai, Kamčatkai, Komandora salām un Ķīnas ziemeļaustrumiem. Reizēm sastopama Aleutu salās. Ziemo tropiskajā un subtropiskajā Āfrikā, Indijā, Dienvidaustrumu Āzijā, Filipīnās, Jaungvinejā un Austrālijā.
Latvijā
Latvijā purva tilbīte ligzdo pareti, nevienmērīgi, galvenokārt augstajos purvos. Piemēram, Ādažu aizsargājamo ainavu apvidū purva tilbīte ligzdo gan Rampas purvā, gan Ādažu poligona klajumu slapjākajās un zāļainākajās vietās. Atlido aprīlī, aizlido septembrī. Tā ir parastākā tilbīte caurceļošanas laikā.
Izskats
Purva tilbīte ir neliels, graciozs bridējputns, mazākā no visām tilbītēm. Ķermeņa garums ir 19—23 cm, spārnu plētums 54—57 cm, svars 34—98 g. Mātītes vidēji nedaudz lielākas nekā tēviņi, riesta apspalvojums izaug ātrāk nekā tēviņiem.
Ārēji purva tilbīte ir līdzīga meža tilbītei (Tringa ochropus), bet ir par to gaišāka, smalkāka un ar garākām kājām, arī spārnu iekšpuses ir daudz gaišākas. Purva tilbītes apspalvojums mugurpusē, uz galvas, krūtīm un kakla ir raibumoti brūns, uz vēdera un virsastes balts. Kājas dzeltenīgas. Tai ir salīdzinoši īss un smalks, tumši brūns knābis. Astes gals smalksvītrains. Ārpus vairošanās sezonas apspalvojums kļūst tumšāk brūns un mazāk raibumots, krūtis gaiši pelēkas, mazāk svītrotas, uzacis gaišākas. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem ārpus vairošanās sezonas, bet brūnais spalvu tonis ir siltāks, raibumi gaiši brūni, krūtis pelēkbrūnas ar smalkām brūnām svītriņām.
Uzvedība
Purva tilbīte mājo purvos, kūdrājos, mitros, atklātos skujkoku mežos un dažādu ūdenstilpju piekrastēs ar krūmiem un ar vai bez skujkokiem. Ceļošanas laikā mēdz pulcēties lielākos un mazākos bariņos, tad sastopamas dažādos mitrājos, staignājos un jūras piekrastē. Ārpus ligzdošanas sezonas galvenokārt uzturas atklātās, mitrās vietās vai ūdens malā.
Barošanās
Vasarā purva tilbīte galvenokārt barojas ar sīkiem, līdz 2 cm lieliem bezmugurkaulniekiem (piemēram, kukaiņiem, galvenokārt ūdens, vabolēm, kukaiņu kāpuriem, tārpiem, moluskiem, vēžveidīgajiem, zirnekļiem), arī ar sēklām, aļģēm, zivīm (līdz 2 cm), kurkuļiem un vardēm. Purva tilbīte barību uzlasa, knābā, izurķē vai vienkārši velk knābi cauri ūdenim. Ķer arī lidojošos kukaiņus gaisā. Barību atrod, galvenokārt izmantojot redzi. Barojas seklā ūdenī vai dubļos, retumis peld. Parasti barojas pa vienai vai pāros, novērotas arī nelielas, izklīdušas grupiņas. Barošanās teritoriju var aizsargāt.
Ligzdošana
Purva tilbītes veido monogāmus pārus, abi dzimumi ligzdošanas vietās ierodas vienlaicīgi. Pāri ligzdo attālināti viens no otra, 1—10 pāri/km², bet meža tundrā līdz 50 īpatņiem/km². Ligzda atrodas zemes iedobē, sūnās vai biezā zālē, retāk uz ciņa vai koku zaros citu putnu veidotā ligzdā (piemēram, mežastrazdu), labi paslēpta. Tās diametrs 8—10 cm, dziļums 4—5 cm. Izklājumā sauss materiāls (sūnas, zāļu stiebri un lapas). Dējumā parasti 4, reizēm 3 gaiši zaļas olas ar tumši brūniem vai violetbrūniem raibumiņiem. Dēšanas intervāls 1—2 dienas. Sezonā viens dējums. Inkubācijas periods ilgst 22—23 dienas. Perē abi vecāki. Cālēni izšķiļas segti ar dūnām, uz muguras uz gaiši brūna vai krēmbalta pamata melni vai brūni raibumiņi, pakausis tumšs, vēders balts. Mazuļi ir ligzdbēgļi un meistarīgi slēpjas no plēsējiem. Kad cālēni sasniedz 7—10 dienu vecumu, par tiem parasti turpina rūpēties tikai tēviņš. Apspalvojums izaug 28—30 dienu vecumā. Dzīves ilgums var sasniegt 11 gadus. Dzimumbriedumu sasniedz gada vecumā.
Kinurija
Kinurija (grc) ir vēsturisks apgabals Peloponēsas austrumos, Grieķijā, starp Argolīdas līci un Parnona kalniem, aiz kuriem stiepās Lakonija. Ziemeļos Kinurija robežojās ar Argolīdu. Pēc 1833. gada administratīvā dalījuma šajā teritorijā atradās Kinurijas eparhija, bet mūsdienās tā tiek dalīta Ziemeļkinurijas un Dienvidkinurijas dēmos. Nosaukums cēlies no kinuriešu ciltīm, par kuru ciltstēvu uzskatīja mītisko Kinuru.
Vēsture
Hērodots uzskatīja, ka kinurieši bija pirmiedzīvotāji, taču sauca tos par joniešiem. Taču nav nekādu šaubu, ka tie bija pelazgi. Taču dzīvošana pie jūras tos atšķīra no Arkādijas pelazgiem, tie tika uzskatīti par joniešiem. Līdzīgi bija arī ar pelazgiem, kas dzīvoja pie Korintas līča teritorijā, kas vēlāk tika nosaukta par Ahaju.
Tās bija mežonīgas ciltis, kas pārsvarā dzīvoja Parnona austrumu nogāzēs, taču precīzas robežas šeit nav iespējams novilkt, jo centralizētu valsti tie nekad nebija izveidojuši. Vēlākā laikā tie apdzīvoja Tireatīdu jeb Tirejas kontrolēto apgabalu. Sākotnēji kinurieši aizņēma teritorijas daudz tālāk uz dienvidiem.
Pēc tam, kad Peloponēsu iekaroja dorieši, kinuriešus pakļāva argosieši, kuru teritorija kādreiz stiepās gar Argolika austrumu piekrasti līdz Maleas ragam. Argosieši tos padarīja par saviem periekiem. Kādu laiku tie palika Argosas atkarībā, taču, kad Sparta pieņēmās spēkā, tā centās palielināt savu teritoriju uz Argosas rēķina, un Kinurija, īpaši auglīgais Tireatīdas apgabals, kļuva par biežu strīdu objektu starp abām valstīm, starp kurām šī teritorija gāja no rokas rokā. Šī cīņa sākās vēl no Spartas ķēniņa, Ehestrata, ap 1000. gadu pr.Kr. un ilga līdz pat 547. gadam pr.Kr., kad notika slavenā Čempionu kauja, kurā atlasīti 300 hoplīti no katras puses cīnījās par to, kam piederēs Kinurija. Taču Kleomena lielā uzvara pār argosiešiem pie Tirintas neilgi pirms persiešu kariem bija notikums, kura rezultātā spartieši ilgu laiku kļuva par Kinurijas pārvaldītājiem. Kad Peloponēsas kara sākumā (431. gadā pr.Kr.) atēnieši padzina eginiešus no viņu salas, spartieši ļāva tiem apmesties Tireatīdā ar divām pilsētām Tireju un Antanu, kas tika nodotas bēgļu rīcībā. Šeit viņi noturējās līdz astotajam Peloponēsas kara gadam, kad atēnieši izcēlās Tireatīdas krastā un atklāja, ka eginieši jūras krastā ceļ cietoksni. Eginieši pameta cietokšņa celtniecību un patvērās augšējā pilsētā (ἡ ἄνω πόλις) 10 stadiju attālumā no jūras, taču atēnieši sekoja viņiem un ieņēma Tireju, kuru izpostīja un iedzīvotājus aizveda verdzībā.
Filips, Maķedonijas Aleksandra tēvs, atdeva Tireatīdu argosiešiem un paplašināja viņu teritoriju gar piekrasti līdz Glimpejai un Zaraksai. Tā piederēja argosiešiem arī Pausānija laikā, bet arī tad senie robežu strīdi starp argosiešiem un spartiešiem vēl joprojām turpinājās. Senie autori piemin tādas Kinurijas pilsētas, kā Tireja, Antana, Nerisa un Eva.
Cakonija
Kinurijas eparhija (el) bija viena no Arkādijas prefektūras provincēm. Šī 19. gadsimtā izveidotā province iekļāva tikai senā Kinurijas reģiona ziemeļu daļu. Tā tika likvidēta 2006. gadā, bet pēc Kalikratisa reformas 2011. gadā tās teritorijā ir izveidoti Ziemeļkinurijas un Dienvidkinurijas dēmi. Šī teritorija tradicionāli tiek saukta par Cakoniju (el) par godu cakoniem, kas runā savdabīgā grieķu izloksnē.
Ļevs Psahiss
Ļevs Psahiss (he, ru; dzimis Krasnojarskā) ir Krievijā dzimis Izraēlas starptautiskais lielmeistars šahā (1985).
Biogrāfija
1980. gadu sākumā bijis viens no perspektīvākajiem PSRS jaunajiem šahistiem. Divas gadus pēc kārtas uzvarējis PSRS šaha čempionātos: 1980. gadā Viļņā kopā Aleksandru Beļavski un 1981. gadā Frunzē kopā ar Gariju Kasparovu, kuru uzvarējis savstarpējā partijā 2. kārtā. 1982. gadā Laspalmasā piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā nospēlējis neveiksmīgi, kopā ar Jožefu Pintēru un Džonatanu Mestelu dalot tikai 8.-10. vietu (uzvarēja Zoltāns Ribli).
Trīs reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (1999, 2000, 2001), kuros lielāko panākumu guvis 1999. gadā, kad iekļuvis 3. kārtā, kurā zaudējis Veselinam Topalovam.
Pārstāvējis PSRS un Izraēlas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1980. gadā Psahim piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1982. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Jānis Bērziņš (ģitārists)
Jānis Bērziņš (dzimis 1988. gada 16. aprīlī Saldū) ir latviešu ģitārists un komponists.
Izglītība
Mācījies Druvas vidusskolā, paralēli mācībām vidusskolā apguva klavierspēli Saldus mūzikas skolā, vēlāk pievērsies ģitārspēlei, ko sākotnēji apguva pašmācības ceļā. Ieguvis profesionālo bakalaura grādu ģitārspēlē Laikmetīgās mūzikas akadēmijā (Academy of Contemporary Music) Lielbritānijā. Studiju laikā ģitārspēli mācijies pie tādiem ģitāristiem kā Georgio Serci un Nikolass Meiers (Nicolas Meier). Vēlāk absolvējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas maģistra programmu džeza ģitāras spēlē, un ir pirmais un šobrīd vienīgais ģitārists ar džeza ģitārspēles maģistra grādu Latvijā. Apguvis arī ģitārspēli Dānijā Den Rytmiske Højskole.
Profesionālā darbība
Sacerējis vairākas dziesmas Ievai Sutugovai — “Pulkstens pie sienas”, “Tālāk doties” un “Atrodi mani”, kuras iekļautas albumā “Stāsti”, kas izdots 2017. gadā.
Veido apdares akustiskajai ģitārai fingerstyle guitar stilā. Izveidojis aranžējumus akustiskajai ģitārai tādām populārām latviešu dziesmām, kā, piemēram, — “Dzimtā Valoda”, “Gandrīz Tautasdziesma” un “Saldus saule”.
Uzstājies kopā ar vairākiem Latvijā atpazīstamiem dziedātājiem, tai skaitā — Dons, Lauris Reiniks, Ieva Sutugova, Lauris Valters.
Spēlējis pavadošajā sastāvā dažādos projektos — "Supermikrofons", "Duetu pērles", "Uzcel savu baznīcu", "Brīvības pieturas", "Jūras pērle" un daudzos citos koncertos un TV pārraidēs.
Izveidojis džeza oriģinālmūzikas koncertprogrammu "Sākums", ar kuru uzstājies Latvijas Nacionālās Bibliotēkas Ziedoņa zālē un Viljandi ģitāristu festivālā Igaunijā kopā ar savu džeza kvartetu.
Riga Jazz Stage 2017. gada '''3. vietas''' ieguvējs.
2018. gadā uzsāka solokoncertu sēriju "ENERĢIJA".
Viens no autoriem dziesmai "Heartbeats", Latvijas "Eirovīzijas" atlases konkursā 2020.gadā ieguva 2.vietu. Dziesmas izpildītāja Katrīna Dimanta, dziesma tapusi “Fonda Līdzskaņa” sociāli radošajā nometnē.
2019. gadā izdod debijas albumu "Alpīnists".
Iespēlējis ģitāras partijas Raimonda Paula dziesmu albumā “Es šonakt sēdēšu uz jumta".
Izveidojis aranžējumus balsīm un instrumentālajam sastāvam (ģitāra un kontrabass) vokālās grupas "Putni" koncertprogrammai "Balādes par ziediem".
2019. gadā starptautiskā konkursa "Riga Jazz Stage" "Riga Jazz Quartet" sastāvā.
Sadarbībā ar komponistu Rihardu Zaļupi, ierakstījis ģitāras partijas filmai "Klases salidojums 2".
2020. gadā izdod instrumentālo albumu "Intervija".
Strādājis par ģitārspēles skolotāju Saldus mūzikas skolā no 2013. līdz 2016. gadam.
A Simple Plan
A Simple Plan ir 1998. gada krimināltrilleris, kas balstīts uz Skota B. Smita tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Sems Reimi. Galvenās lomas filmā atveido Bills Pakstons, Billijs Bobs Torntons un Bridžita Fonda. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Kādu dienu brāļi Henks un Džeikobs, kā arī Džeikoba draugs Lū avarējušā lidmašīnā atrod vairāk nekā 4 miljonus dolāru skaidrā naudā. Viņi kopā ar Henka sievu Sāru cenšas šo naudu paturēt noslēpumā, tomēr laika gaitā četrotnē visi sāk neuzticēties viens otram, kas rezultējas melos, krāpšanā un slepkavībā.
Viļānu Sporta skola
Viļānu novada pašvaldības Sporta skola ir profesionālas ievirzes sporta izglītības iestāde, kas atrodas Viļāņos un kura īsteno bērnu un jauniešu profesionālās ievirzes programmas vispārējās fiziskās izglītības sagatavošanā, vieglatlētikā, basketbolā, futbolā un interešu izglītības programmas sportā, kā arī vada sporta metodisko darbu vispārizglītojošajās izglītības iestādēs.
Vēsture
Viļānu novada pašvaldības Sporta skola dibināta 2013. gadā un darbību uzsāka 2013. gada 1. martā. Līdz tam Viļānu novada jaunie sportisti profesionālās ievirzes sporta izglītības programmas realizēja Rēzeknes novada sporta skolas ietvaros.
Tradīcijas
Par tradicionāliem ir kļuvuši Viļānu novada vasaras sporta svētki, "Sporta skolas laureāts", volejbola un basketbola turnīri, kā arī sacensības šautriņu mešanā, novusā, galda tenisā, šahā, skrējiens, kas veltīts trenera Aivara Stroda piemiņai u.c. sacensības.
Catoplatus
Catoplatus ir tīklblakšu ģints, kurā ietilpst aptuveni 20 sugas. Latvijā sastopama viena suga Catoplatus fabricii.
No citām tīklblaktīm Catoplatus ģints pārstāvji atšķiras ar šādām raksturīpašībām:
Kupfers
Kupfers ( no Kupfer — 'varš'; sieviešu dzimtē Kupfere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Pa ceļam aizejot
"Pa ceļam aizejot" ir 2001. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Viesturs Kairišs.
Sižets
Filmā attēlotas deviņgadīga zēna attiecības ar pasauli.
Filma ir filmēta Latgalē, kas savā ziņā noteica filmas vizuālo valodu.
Joahims Peipers
Joahims Peipers (de, bieži pazīstams arī kā Johens Peipers (de); dzimis, miris ) bija vācu virsnieks, SS štandartenfīrers.
Dzīvesgājums
No 1938. gada aprīļa līdz 1941. gada augustam Peipers bija Heinriha Himlera personīgais adjutants. Pēc tam Waffen-SS kaujas virsnieks 1. SS tanku divīzijā "Leibstandarte-SS Adolf Hitler". Karojis gan Austrumu, gan Rietumu frontē. Izcēlies ar varonību kaujās un nežēlību pret pretinieku un civiliedzīvotājiem.
Pēc kara tiesāts par Malmedī slaktiņa veikšanu. Piespriests nāvessods, kas vēlāk nomainīts pret mūža ieslodzījumu, bet vēl vēlāk — ar ieslodzījumu. Atbrīvots no ieslodzījuma 1956. gada beigās. Apsūdzēts arī kara noziegumos Itālijā.
Oldham Athletic A.F.C.
Oldham Athletic Association Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Oldemas pilsētas, kas piedalās Anglijas piektajā spēcīgākajā futbola līgā jeb National League. Klubs savas mājas spēles aizvada Boundary Park stadionā, kurā ir 13 512 skatītāju vietas.
Joahims Peipers
Dzīvesgājums
Pēc ieslodzījuma strādāja autorūpniecībā, kompānijā Porsche. 1972. gadā pārcēlās uz dzīvi Francijā. 1976. gada naktī no 13. uz 14. jūliju nogalināts uzbrukumā mājai ar degpudelēm. Uzbrucēju personības nav noskaidrotas.
Oldham Athletic A.F.C.
Klubs 1895. gadā dibināts kā Pine Villa F.C. un piedalījās Mančestras un Lankašīras līgās. 1907. gadā klubs nokļuva Anglijas futbola līgā. Augstākajā līgā pirmo reizi Oldham Athletic iekļuva 1910. gadā. 1914–15. gada sezonā klubs augstākajā līgā finišēja otrajā vietā, kas līdz šim ir augstākais panākums. No augstākās līgas klubs izkrita 1923. gadā.
Turpmāk Oldham Athletic daudzus gadus pavadīja pēc spēka otrajā, trešajā un ceturtajā Anglijas līgā. 1990–91. gada sezonā klubs izcīnīja Otrās divīzijas titulu, tādējādi atgriežoties augstākajā līgā pēc 68 gadu pārtraukuma. 1992. gadā klubs bija viens no Anglijas Premjerlīgas dibinātājiem, bet divus gadus vēlāk no līgas izkrita. Klubs strauji izkrita arī uz pēc spēka trešo līgu. Piedzīvojot vairākas finansiālās krīzes, 2018. gadā klubs no League One izkrita uz League Two, bet 2021. gadā un National League jeb pēc spēka piekto līgu, kļūstot par pirmo Premjerlīgas klubu, kas tur ir spēlējis.
Heinrihs Kupfers
Heinrihs Kristiāns Gustavs Kupfers (, dzimis, miris ) bija Mazirbē dzimis vācbaltiešu luterāņu mācītājs.
Dzīvesstāsts
No 1832. līdz 1834. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā. No 1834. līdz 1837. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. Pēc universitātes beigšanas strādāja par mājskolotāju Jaunpilī un Dundagā. Ordinēts 1844. gadā. No 1844. līdz 1847. gadam - mācītājs Dalbē. No 1847. līdz 1869. gadam - Alūksnes mācītājs. No 1865. līdz 1890. gadam - mācītājs Jāņa baznīcā Valgā. No 1856. līdz 1894. gadam - Valgas iecirkņa prāvests.
Tauns (ezers)
Tauns (arī Tauna ezers, Taunis) ir stipri aizaudzis caurteces ezers Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā uz rietumiem no Vecpiebalgas starp Alaukstu ziemeļos un Inesi dienvidos.
Dibens - dūņains. Krasti zemi, lēzeni, nav pieejami. Ezerā ietek Balga un Silakroga grāvis no Alauksta, iztek - Pīle uz Inesi. Makrofīti - niedres, grīšļi, meldri, kosas, vilkvālītes, skalbes, cirvenes, velnarutki, cūkauši, vārnkājas, puplakši, doņi, ežgalvītes, baltās ūdensrozes, dzeltenās un sīkās lēpes, mazlēpes, spirodellas, peldošās un skaujošās glīvenes, daudzlapes, raglapes, elši, hāras, avotsūnas. Ezerā dzīvo līņi, raudas, asari, plauži, ruduļi, līdakas, ķīši, vīķes, zuši, karūsas, vēdzeles, ālanti un sudrabkarūsas.
Ezera austrumos - peldvieta. Ezerā ietek attīrīti notekūdeņi no Vecpiebalgas un no liellopu fermas.
Teika vēsta „Reiz nākuši divi melni negaisa debeši: tie bijuši Inesis ar Alaukstu. Gribējuši abi vienā vietā nomesties. Abi gribējuši nomesties augstākā vietā, kur nekas netraucē. Tāda vieta te. Inesis arī te grib nomesties. Sākuši gaisā plēsties. Taisīt savā starpā karu. Inesis pirmais licis Alaukstam vienu pļauku. No tās Alaukstam esot cēlusies sala. Alauksts par to Inesim sadevis septiņas pļaukas no vietas. No tā Inesim cēlušās septiņas salas. Kad izrādījies, ka Alauksts uzvarētājs, tad Inesis bēdzis no šā apgabala un nosviedis vienu gabalu no sevis purvā. No tā cēlies purvainais Tauna ezers. Viena šļakata aizskrējusi pāri kalnam. Tā cēlies Zobola ezers.
Levenstrauts
Levenstrauts jeb Levenurga (arī Lēvenstrauts, bieži Lēvenurga, ļoti reti Baldiņurga) ir Mazās Juglas kreisā krasta pieteka Ogres novada Suntažu pagastā.
Savu nosaukumu strauts ieguvis no vietējā apvidvārda "lēvens", kas nozīmē plakanu, slapju, pat purvainu vietu, ar lielām zālēm, niedrēm un grīšļiem, vīgriezēm saaugušas, grūti izejamas, izbrienamas biezas, mitrumu mīlošu augu audzes, kā tas ir ap Lēvenstrautu, apmēram 1,5-2 km pirms Juglas ciema.
Upe sākas pagasta dienvidaustrumos pie Lauberes pagasta rietumu robežām, satekot kopā vairākiem meliorācijas grāvjiem un apakšzemes hidroloģiskajām nosusināšanas sistēmām. Upe tek rietumu virzienā pa Suntažu pagasta dienvidu daļu. Starp Bērzu un Bebru kalniņiem tā rietumdaļā šķērso lielā mērā jau norakto Suntažu Kangaru osu pauguru virkni. Tālāk tā plūst gar Lapsu kalna, Līvu un Annaskalna osu ziemeļu nogāzēm, ieplūstot Mazās Juglas upē Juglas ciema teritorijā, apmēram 50 m lejpus autoceļa P4 (Rīga—Ērgļi) tilta. Lēvenurgu Juglas ciemā šķērso arī autoceļš V968 (Jugla—Turkalne—Ogre). Levenstrauta garums ir aptuveni 11 kilometri. Upei ir divas mazas labā krasta pietekas — iepretim otrā pusē Lēvenurgai esošajām Dižozolu mājām upē ieplūst Kazurga, kas sākas ar grāvju sistēmu saistītos, gandrīz noraktos Suntažu Kangaru (osu) karjeru dīķos un Zalkšurga, kura ieplūst apmēram 3 km augstāk, iepretim otrā pusē esošajām Krastkalnu mājām un sākas apkārtējo mežu meliorācijas novadgrāvju sistēmā.
Levenstrauta polderu mitrājs
Upē gandrīz visā tās garumā ir tikuši veikti ievērojami gultnes attīrīšanas, paplašināšanas un citi meliorācijas darbi. Pirms tam Lēvenurga bija stipri aizaugusi un bebru darbības rezultātā vietām pārpurvojusi apkārtējo teritoriju. Tomēr bebri ir atgriezušies un apmēram 1,5 km no Juglas, aiz Lapsu kalna iepretim Bērzkalniņam (lejpus mājām "Ozolkalni") ir atjaunojuši savu koloniju un aizsprostus.Tā kā šajā vietā pēc upes tīrīšanas darbiem tika izrakti arī jauni novadgrāvji, kurus savienojot izveidojās nelieli polderi, tad bebru dzīvošanai ir radušies ļoti piemēroti apstākļi. Levenstrauta jeb Lēvenurgas polderu mitrājs ir izveidojies 2011. gadā pēc meliorācijas darbiem un atrodas starp Līdumnieku un Ozolkalnu mājām. To var uzskatīt par mitrzemi vai virszemes un pazemes ūdeņu veidotu, daļēji mākslīgu mitrāju. Tā platība ir aptuveni 15 ha. Sakarā ar daudzajiem novadgrāvjiem, kas apvienoti vienā sistēmā un ir saistīti ar cauri plūstošo Levenstrautu, šeit ir izveidojies savdabīgs mitrāju dabas mikrokomplekss ar bagātu ūdensputnu un dzīvnieku valsti, aizsargājamām savvaļas orhideju sugām u.c. mitrumu mīlošiem augiem. Polderu mitrājā ir izveidojušās plašas niedru saaudzes, kas rada labvēlīgus apstākļus ūdensputnu ligzdošanai. Pēc ārējām pazīmēm dotais mitrājs pieskaitāms dumbrāja — klānu tipam.
Upes hidroloģiskais režīms
Lai gan Levenstrauts ir maza upīte, tomēr tai ir raksturīgas ļoti krasas ūdens daudzuma un līmeņa svārstības, kas cieši saistās gan ar makro-, gan mikroklimatiskajiem apstākļiem. Kopējās ūdenslīmeņa svārstības starp ūdens minimāliem un maksimāliem līmeņiem var sasniegt 4—5 metrus. Ūdens līmenis Levenstrautā ir cieši atkarīgs no ūdens līmeņa Mazās Juglas upē. Palu vai plūdu laikā Mazās Juglas ūdeņi ieplūst arī Levenstrauta lejtecē, ceļot kopējo ūdens līmeni, applūdinot zemās palieņu pļavas upes krastos iepretī mājām "Annītes" un "Ceriņi" Juglas ciemā. Upes izteka ir 74 m, bet ieteka 50 m virs jūras līmeņa, upes kopējais kritums 11 km garajā tecējumā ir aptuveni 24 m jeb vidēji 2,18 m/km.
Pietekas
Lēvenurgai, kā to biežāk sauc, ir vairākas nelielas pietekas. Vislabāk izpētītas pagaidām ir divas — Kazurga un Zalkšurga, abas ir labā krasta pietekas. Upīšu garums nav precīzi zināms, tas varētu būt ap 4—5 km. Faktiski abas upītes sākās savienojoties mežu hidroloģiskajiem novadgrāvjiem. Viena no Kazurgas iztekām ir grāvis no Suntažu Kangaru vietā palikušajiem karjeru dīķiem, cita izteka ir grāvju sistēma pie Mežšalku un Ģērmaņu mājām Ucenu māju grupas tuvumā. Savukārt Zalkšurgas izteka arī ir meklējama gandrīz norakto Suntažu grantskalnu (osu grēdas) atlieku dienvidu puses purvaino mežu melioratīvajās grāvju sistēmās. Upītes apkaimē pavasaros bagātīgi pamežā zied zalktenes jeb tautā sauktie t.s. "meža ceriņi", kas ir indīgi, iespējams tāpēc urdziņa ieguvusi savu nosaukumu. Ilgstoši sausās vasarās Zalkšurga mēdz izžūt, sadaloties atsevišķās ūdens peļķēs upes gultnē.
Oolīti
Izcelsme
Oolīti veidojas ūdenī (kā jūrās, tā arī karstajos avotos) dažādu ķīmisku procesu rezultātā, tai skaitā ar dzīvo organismu starpniecību. Tie var rasties diaģenēzes laikā vai arī citās nogulumu transformācijas stadijās, šķīdumiem cirkulējot iežu tukšumos.
2019. gada UAE Tour
2019. gada UAE Tour bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika no 24. februāra līdz 2. martam. Tā bija pirmā reize, kad notika UAE Tour sacensības un tās bija trešās sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā. Sacensības tika izveidotas apvienojot Dubai Tour un Abu Dhabi Tour daudzdienu sacensības. Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Slovēnijas sportists Primožs Rogličs ().
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2019. gadā, visas UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas, bet tām nebija obligāti jāpiedalās. Sacensībās piedalījās visas astoņpadsmit WorldTeam komandas. Katrā komandā startēja septiņi braucēji.
Iekšējās sekrēcijas dziedzeri
Iekšējās sekrēcijas jeb endokrīnie dziedzeri ir endokrīnās sistēmas dziedzeri, kas izdala sekrētu tieši asinīs. Galvenie endokrīnie dziedzeri ir epifīze, hipofīze, aizkuņģa dziedzeris, olnīcas, sēklinieki, vairogdziedzeris, epitēlijķermenīši, hipotalāms un virsnieres. Iekšējās sekrēcijas dziedzerus veido šūnu grupas, starp kurām zarojas asins kapilāri. To sekrēts jeb inkrēts izdalās no šūnām tieši asinīs. Inkrēta dabisko daļu sauc par hormonu. Iekšējās sekrēcijas dziedzeri regulē cilvēka organisma augšanu, attīstību, vairošanos un pat nosaka garastāvokli.
Galvenie endokrīnie dziedzeri
Zemāk īsi aprakstīti daži no endokrīnajiem dziedzeriem.
Hipofīze
Hipofīze ir iekšējās sekrēcijas dziedzeris. Hipofīze izdala augšanas hormonus. Augšanas hormons veicina olbaltumvielu veidošanos, kas nogulsnējas mīkstos audos, skrimšļos un kaulos, tādējādi veicinot organisma augšanu. Augšanas hormons ir īpaši nepieciešams bērniem, taču arī pieaugušiem tas izdalās nelielā daudzumā un regulē dažādu orgānu darbību. Augšanas hormons arī piedalās procesos, kas regulē glikozes vielmaiņu organismā — tas paaugstina cukura līmeni asinīs. Hipofīze izdala arī hormonus, kas ietekmē citu endokrīno dziedzeru darbību. Hipofīzi iedala sīkāk adenohipofīzē un neirohipofīzē.
Vairogdziedzeris
Vairogdziedzeris atrodas kakla priekšējā virsmā zem balsenes vairogskrimšļa, kas ir labi sataustāms un vīriešiem tiek saukts par “Ādama ābolu”. Vairogdziedzerī ir īpašas šūnas, kas veido vairogdziedzera hormonus - tiroksīnu, trijodtironīnu, kā arī kalcitonīnu. Vairogdziedzera hormonu ražošanai ir nepieciešams jods (izņemot kalcitonīnu), tādēļ tas ir būtisks mikroelements cilvēka organismā. Vairogdziedzera hormoniem ir būtiska nozīme, jo tie pastiprina visus organisma vielmaiņas procesus.
Virsnieres
Virsnieru dziedzeri ir pāra iekšējās sekrēcijas dziedzeri, kas ir novietoti uz abu nieru augšējiem galiem. Virsnierēs galvenie ražotie hormoni ir glikokortikoīdi, dzimumhormoni (androgēni un estrogēni) un minerālkortikoīdi. Minerālkortikoīdi piedalās asinsspiediena un elektrolītu regulēšanā. Glikokortikoīdi atbild par vielmaiņas un imūnās sistēmas regulēšanu. Virsnieru androgēni pēc tam gonādās tiek pārveidoti pilnvērtīgos dzimumhormonos. Bet kateholamīni (adrenalīns un noradrenalīns) tiek pastiprināti izdalīti stresa situācijās un nepieciešami ķermeņa adaptācijai, mainoties ārējiem apstākļiem.
Aizkuņģa dziedzeris
Aizkuņģa dziedzeris izdala hormonu insulīnu. Insulīns ir nepieciešams, lai glikoze iekļūtu šūnās. Tādējādi insulīns nodrošina šūnas ar nepieciešamajām barības vielām un enerģiju. Palīdzot glikozei iekļūt šūnās un pārvēršot lieko glikozi glikogēnā, insulīns uztur normālu cukura līmeni asinīs.
Sēklinieki
Sēklinieki ir vīrišķie dzimumdziedzeri, kuros veidojas vīrišķie dzimumhormoni jeb androgēni (galvenokārt testosterons) un spermatozoīdi. Androgēni izraisa dzimumtieksmi un veicina dzimumorgānu attīstību. Vīriešiem sēklinieki atrodas sēklinieku maisiņā starp dzimumlocekli un anālo atveri.
Olnīcas
Olnīca  ir sieviešu reproduktīvās sistēmas dzimumdziedzeris, kurā norisinās olšūnu un dzimumhormonu veidošanās.
Aleksandrs Klinklāvs
Aleksandrs Klinklāvs (dzimis, miris ) bija latviešu arhitekts. Viņa projektu sarakstā Latvijā ir tādas funkcionālisma stila ēkas kā Rudzīša nams Elizabetes ielā 65 un Neiburga īres nams Brīvības ielā 40 Rīgā (1932), Tērvetes sanatorija (1932), Latvijas Sarkanā Krusta slimnīca ar māsu skolu (1936), Rīgas pašvaldību darbinieku slimokases ēka Skolas ielā 5 (1937), Limbažu slimnīca (1937), Gustava Ērenpreisa velosipēdu fabrika (1938), Latvijas Finanšu ministrijas ēka (1940) u.c.
Dzīvesgājums
Dzimis 1899. gadā Sējas pagastā Pētera Klinklāva un viņa sievas Jūles, dzimušas Zeveres, ģimenē. Mācījās Mīlgrāvja proģimnāzijā. Pirmā pasaules kara laikā viņš devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur Arhangeļskā beidza vidusskolu. Pēc Brestļitovskas miera līguma atgriezās Latvijā un 1918. gadā iestājās Baltijas Tehniskajā augstskolā, bet studijas pārtrauca, lai piedalītos Latvijas brīvības cīņās. Pēc Latvijas Universitātes dibināšanas Klinklāvs turpināja studijas tās Arhitektūras nodaļā (1922—1930) un iestājās studentu korporācijā "Selonija". Pēc studiju beigšanas strādāja Latvijas Sarkanā krusta būvniecības daļā un izveidoja pats savu arhitekta biroju. No 1936. līdz 1940. gadam darbojās Latvijas Amatniecības kamerā. Pēc A. Klinklāva projekta Rīgā celtas daudzas modernas rūpnīcas, skolas un sabiedriskās celtnes.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1948. gadā pārcēlās uz dzīvi Kanādā, bija Monreālas firmas Barott, Marshall & Meritt galvenais projektētājs, piedalījās Monreālas Latviešu teātra un periodiskā izdevuma "Ziņotājs" dibināšanā, kādu laiku viņš veica arī šī izdevuma redaktora pienākumus. No 1959. gada bija galvenais projektētājs Čikāgas firmā Jensen, Halstead & Rummel. Miris 1982. gada 1. oktobrī vai 6. februārī, izvadīts 9. oktobrī Čikāgā. 1993. gadā viņa atraitne Irma Graudiņa Klinklāva arhīvu uzdāvināja Latvijas Arhitektūras muzejam.
Mājas dvēsele
"Mājas dvēsele" ir 2001. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Jānis Vingris.
Brekčija
Brekčija (it — 'laušana') ir iezis, kas sastāv no stūrainām nenogludinātām iežu šķembām (virs 1 cm), kas iecementētas cementa masā. Atšķirībā no konglomerāta brekčijā gandrīz nav apviļātu, nogludinātu šķembu. Brekčiju ieži var būt viendabīgi vai arī atšķirīgi pēc iežu sastāva. Parasti tie atšķiras pēc sastāva no cementa masas, bet reizēm var būt līdzīgi. Pēc izcelsmes brekčijas dala nogulumu, karsta, ķīmiskajās, vulkāniskajās, tektoniskajās brekčijās. Brekčijas var veidoties dažādu ģeoloģisku procesu rezultātā (eksogēnu, endogēnu, tektonisku). Tādēļ tām ir izstrādātas dažādas ģenētiskās klasifikācijas, kurās parasti visdetalizētāk sistematizētas ir brekčijas, kas veidojušās eksogēno faktoru rezultātā.
Straujupīte
Straujupīte var būt:
Jānis Līdums
Jānis Līdums (dzimis 1907. gada 11. decembrī, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu SS brīvprātīgo leģiona virsnieks.
Latvijas armijā
Iesaukts aktīvā karadienestā 1928. gada februārī, dienējis 4. Valmieras kājnieku pulka 2. ložmetēju rotā. 1928. gada 28. septembrī iestājies Kara skolā, kuru pabeidzis ar I. šķiru 1930. gada 1. septembrī, paaugstināts par leitnantu. 1930. gada septembrī ieskaitīts 1. Liepājas kājnieku pulka 1. ložmetēju rotā. 1933. gada 1. septembrī piešķirta virsleitnanta dienesta pakāpe.
Otrā pasaules kara sākumā
Pēc Latvijas okupācijas un Latvijas armijas likvidēšanas 1940. gada 14. septembrī ieskaitīts PSRS Sarkanās armijas 24. teritoriālā strēlnieku korpusa 181. strēlnieku divīzijas 186. strēlnieku pulkā, kur pildījis vada komandiera pienākumus. Pēc PSRS — Vācijas kara sākuma 1941. gada 27. jūnijā kopā ar diviem pulka karavīriem dezertēja no Litenes nometnes un pievienojās nacionālajiem partizāniem Adulienas un Virānes pagastos. 1941. gada 3. jūlijā iestājas pašaizsardzības vienībā (Kārļa Aperāta Dzimtenes Sargu virsnieku rotā). 1941. gada augusta beigās atgriežas Liepājā.
Vācijas Bruņotajos spēkos
1941. gada 1. septembrī iestājas vācu policijas dienestā un tiek iecelts par Liepājas policijas prefektūras 2. iecirkņa priekšnieka vietnieku. 1942. gada 1. martā iestājas Kārtības dienesta 25. Abavas policijas bataljonā, iecelts par 1. rotas vada komandieri virsleitnanta dienesta pakāpē.
1942. gada 1. jūnijā kopā ar bataljonu izbrauca uz Korosteņas rajonu (Ukrainas ziemeļos), novietojās Ovručas pilsētas apkārtnē, piedalījās kaujās pret padomju partizāniem Žitomiras un Pinskas apgabalos. 1943. gada 12. janvārī pārcelts uz 2. rotu un 28. martā iecelts par rotas komandieri. Par sekmīgu kaujas darbību apbalvots ar Drošsirdības medaļas Austrumtautu piederīgajiem II šķiru sudrabā ar šķēpiem. 1943. gada 1. maijā paaugstināts kapteiņa dienesta pakāpē. 1943. gada 8. maijā pārskaitīts uz Liepāju Kārtības dienesta 279. Aizputes bataljona 5. rotu (Liepājas Sardzes rota).
1943. gada 12. jūlijā iestājas Latviešu SS brīvprātīgo leģionā. Iecelts par 15. latviešu SS brīvprātīgo divīzijas 32. grenadieru pulka 9. rotas komandieri. 1943. gada beigās pārcelts uz 32. grenadieru pulka I bataljonu un kļūst par 1. rotas komandieri. 1943. gada 6. martā Veļikajas upes austrumu krastā kapteiņa J. Līduma komandētā 1. rota īsteno sekmīgu pretuzbrukumu Seredkina Sļepņi ciemam, kā rezultāta tiek atgūtas zaudētās pozīcijas. 1944. gada 21. martā par varonību kaujā apbalvots ar Dzelzs Krusta II šķiru. 1944. gada maijā iecelts par 32. grenadieru pulka II bataljona komandieri. 22. jūnijā tā saukto „Jāņa kalna kauju” laikā vadīja II bataljona pretuzbrukumu, kura laikā tika divas reizes ievainots. Par varonību kaujā 1944. gada 15. jūlijā apbalvots ar Dzelzs Krusta I šķiru.
1944. gada jūlijā ārstējies kara slimnīcās Daugavpilī un Liepājā. 1944. gada augusta sākumā, pēc Sarkanās armijas iebrukuma Zemgalē, iecelts par 15. ieroču SS apmācības un rezerves brigādes III apmācības bataljona komandieri. Vēlākās kaujās Lestenes apkārtnē komandēja Ieroču SS bataljonu “Līdums” vācu 81. kājnieku divīzijas sastāvā.
1944. gada decembrī 3. Kurzemes lielkaujas (Ziemassvētku kauju) laikā iecelts par latviešu 106. ieroču SS grenadieru pulka bataljona komandieri. Pēc pulka izformēšanas, 1945. gada janvārī un februārī komandēja kaujas grupu “Līdums” 44. grenadieru pulka sastāvā. 1945. gada 15. martā iecelts par 42. grenadieru pulka I bataljona komandieri, ko komandēja līdz Otrā pasaules kara beigām, sevišķi izceļoties 6. Kurzemes lielkaujas laikā.
Pēc Otrā pasaules kara beigām
Pēc armiju grupas „Kurzeme” kapitulācijas 1945. gada 8. maijā kopā ar citiem 42. grenadieru pulka I bataljona karavīriem pievienojās nacionālajiem partizāniem, bija kapteiņa Borisa Jankava vadītās partizānu vienības Jagdverband Ostland komandiera vietnieks militārajos jautājumos.
Hāns
Hāns (de — ‘gailis’, hi, Xān — ‘hans’) var būt:
Rezolūta
Rezolūta (en) vai Kausuituka (iu, Qausuittuq — ‘vieta bez rītausmas’) ir ciems Nunavutas teritorijā, Kanādā. Izvietojusies Kornvolisas salas dienvidos Barova šauruma krastā un ir Kanādas otra vistālāk ziemeļos izvietotā apdzīvotā vieta ar pastāvīgajiem iedzīvotājiem. Nozīmīgs Kanādas Arktikas transporta centrs.
Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara ASV un Kanādas kopīgā Apvienotā Arktikas meteoroloģisko staciju (Joint Arctic Weather Stations; JAWS) projekta ietvaros 1947. gada 31. augustā Rezolūta līča (nosaukts par godu Džona Franklina ekspedīcijas meklēšanas kuģim Resolute) krastā tika izveidota Rezolūtbejas (Rezolute Bay) polārā meteostacija kā otrā no piecām Kanādas Arktikā; pārējās bija Jūrika (1947), Moldbeja (1948), Izaksena (1948) un Alerta (1950). Pie stacijas uzbūvēja lidlauku, bet divus gadus vēlāk Kanādas Karaliskie gaisa spēki izveidoja šeit savu bāzi un atbalsta infrastruktūru. 1964. gadā lidlauks un meteostacija tika nodoti Kanādas Transporta ministrijas pārraudzībā, bet pēdējie amerikāņi staciju un lidlauku pameta 1972. gadā.
1953. gadā Kanādas valdība Augstās Arktikas pārcelšanās kampaņas ietvaros nomaļajās Kanādas Arktiskā arhipelāga salās nolēma izmitināt inuitus, lai stiprinātu savu suverenitāti reģionā. Par vienu no jaunas apmetnes vietām tika izvēlēta Kornvolisas sala, kurā jau darbojās meteostacija un bija izbūvēts lidlauks. Salā arheoloģiskie pētījumi bija atklājuši 3500 gadus senu inuitu un to priekšteču apmetņu pēdas. Pieņemot lēmumu par apmetnes dibināšanu, netika ņemts vērā, ka sala tikusi pamesta tā sauktā Mazā Ledus laikmeta sākumā 17. gadsimtā, kad klimats kļuva aukstāks un tradicionālo medību iespēju mazāk.
1953. gada septembrī ar kuģi Howe Kornvolisas salā tika nogādātas četras inuitu ģimenes — trīs no Portharisonas Kvebekā un viena no Pondinletas Bafina salā, kā arī Kanādas Karaliskās jātnieku policijas konstebls Gibsons. Ieceļotāju apmetne tika ierīkota Rezolūta līča rietumu krastā pie senās inuitu mājvietas paliekām 6 km no lidlauka. Pirmās ziemas ieceļotāji pavadīja līdzpaņemtajās teltīs vai no dažādiem lidlaukā un meteostacijā iegūtiem materiālos celtās pagaidu būdās. Ieceļotājiem bija problēmas arī ar sadzīves priekšmetiem un pārtiku — līdzpaņemto piederumu krājums bija nepietiekams un daļēji bojāts, bet uz ieceļotāju ierašanās laiku jūrasdzīvnieku migrācija jau bija beigusies un medības bija mazrezultatīvas. 1955. gada vasarā dalā ieradās vēl četras ieceļotāju ģimenes — divas no Portharisonas un divas no Pondinletas.
1970. gados tika nolemts ciemu pārcelt uz līča ziemeļu krastu tuvāk lidlauka komunikācijām. Ar britu arhitekta Ralfa Erskina (Ralph Erskine) līdzdalību tika izstrādāts arēnveidīgs ciemata plānojums, kur centrālo daļu puslokā iekļautu daudzdzīvokļu nami. Ciemats tika plānots līdz 700 iedzīvotājiem, pārceļot uz turieni lidlauka un aviācijas bāzes personālu. 1978. gadā tika uzbūvēts pirmais daudzdzīvokļu mājas segments, kurā mūsdienās izvietojusies viesnīca, kā arī uz jauno ciematu tika pārceltas inuītu mājas no piekrastes ciema. Finansējuma un pieprasījuma trūkuma dēļ projekta tālāka realizēšan tika pārtraukta.
Infrastruktūra
Rezolūtas ciemā ir skola, ambulance, sporta nams, veikals, 2 viesnīcas, policijas iecirknis, anglikāņu baznīca. Pie lidlauka ir viesnīca, kā arī uzbūvēts Polārā kontinentālā šelfa programmas pētījumu centrs, kurš var uzņemt līdz 40 pētniekiem.
Ruslans Rotaņs
Ruslans Rotaņs (uk, dzimis ) ir Ukrainas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Ukrainas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Rotaņs ir Ukrainas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītājs.
Savas karjeras lielāko daļu nospēlējis Ukrainas komandā Dnipro. Kopā ar Dynamo Kyiv komandu 2007. gadā kļuvis par Ukrainas Premjerlīgas uzvarētāju.
Ukrainas futbola izlases sastāvā debitējis 2003. gadā. Piedalījies 2006. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2012. un 2016. gada Eiropas čempionātā.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2018. gadā strādāja par Doneckas "Olimpik" trenera asistentu. 2019. uzsāka darbu Ukrainas U-21 izlases galvenā trenera amatā. 2022. gadā kļuva par FK Oleksandrija galveno treneri. 2023. gada februārī tika apstiprināts par Ukrainas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītāju.