cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fransisko Valjeho Ponss
Biogrāfija
1998. gadā dalījis pirmo vietu Spānijas šaha čempionātā. 2000. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Maljorkā. 2001. gadā Havanā uzvarējis Hosē Raula Kapablankas memoriālā. 2002. gadā palicis otrais Spānijas šaha čempionātā, finālā piekāpjoties Aleksejam Širovam. 2004. gadā Tripolē piedalījies Pasaules šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 2. kārtā zaudējis Zoltānam Almāši. 2005. gadā Hantimansijskā ieņēmis 12. vietu Pasaules kausa izcīņā šahā. 2006. gadā kopā ar Ruslanu Ponomarjovu dalījis 1.-2. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Kuernavakā (Meksika) un uzvarējis Spānijas šaha čempionātā. 2007. gada beigās uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Pamplonā. 2009. gadā Palmā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā. 2011. gadā kopā ar Vugaru Hešimovu dalījis 1.-2. vietu Redžo nell'Emīlijā starptautiskajā šaha turnīrā. 2012. gadā uzvarējis Leonas starptautiskajā šaha turnīrā, finālā ātrā šaha mačā pieveicot Veselinu Topalovu.
Pārstāvējis Spānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1996. gadā Valjeho Ponsam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1999. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Tatjana Fomina
Tatjana Fomina (et; dzimusi Tallinā) ir Igaunijas starptautiskā lielmeistare šahā (2014), divkārtējā Eiropas senioru sieviešu šaha čempione (2012, 2014), desmitkārtēja Igaunijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1977, 1978, 1983, 1989, 1992, 1998, 2002, 2003, 2012, 2013).
Biogrāfija
Ar šahu sākusi nodarboties Tallinas pionieru pilī. 1969. un 1970. gadā divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Igaunijas junioru šaha čempionātā. 1971. gadā Rīgā bijusi labākā PSRS junioru šaha čempionātā.
No 1971. līdz 1983. gadam deviņas reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos. Labākais rezultāts - sudraba medaļa 1975. gadā. 1976. gadā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma cikla izcīņas starpzonu turnīrā Rozendālā, kurā kopā ar Milunku Lazareviču dalījusi 8.-9. vietu. Trīs reizes uzvarējusi Baltijas sieviešu šaha čempionātos (1985, 1988, 1990).
Desmitkārtēja Igaunijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja (1977, 1978, 1983, 1989, 1992, 1998, 2002, 2003, 2012, 2013), tāpat šajā turnīrā izcīnījusi piecas sudraba (1973, 1974, 1988, 1997, 2007) un astoņas bronzas (1975, 1982, 1984, 1990, 1991, 1993, 1994, 1995) medaļas. Tāpat Tatjanai Fominai ir divpadsmit Igaunijas ātrā šaha čempiones (1990, 1998, 1999, 2000, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012) un astoņi Igaunijas šaha ātrspēles čempiones tituli (2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012).
Piecas reizes izcīnījusi bronzas medaļas Pasaules senioru šaha čempionātos sievietēm (2005, 2006, 2008, 2009, 2010). 2012. gadā Kauņā pirmo reizi kļuvusi par Eiropas senioru sieviešu šaha čempioni, tāpat izcīnījusi sudraba (2007) un bronzas (2006) medaļas šajās sacensībās. 2014. gadā, kad senioru šaha čempionāts pirmo reizi tika sadalīts divās vecuma kategorijās (S50 un S65), otro reizi kļuvusi par Eiropas senioru čempioni šahā S50 kategorijā sievietēm.
Pārstāvējusi Igaunijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Fominai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2014. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
1971. gadā beigusi vidusskolu Tallinā, 1980. gadā beigusi Tartu Universitātes juridisko fakultāti, bet 2002. gadā beigusi Tallinas Universitātes svešvalodu fakultāti. Strādājusi par juristi un šaha treneri.
Viļakas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Viļakas novada pašvaldības vadītāji. Viļakas novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Kupravas, Medņevas, Susāju, Šķilbēnu, Vecumu, Žīguru pagastus un Viļakas pilsētu.
Uzskaitījums
{{legend| #741569| LPP/LC |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| orange| Latgales partija |border=1px solid #AAAAAA}}
2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs
2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs norisinājās no līdz.
Formāts
Kvalifikācijā startēja 31 komanda, kas tika sadalītas piecās grupās pa piecām komandām katrā un vienā grupā — sešas komandas. Katras grupas pirmās divas komandas, kā arī četras labākās no trešo vietu ieguvušajām komandām kvalificējās finālturnīram.
Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021
Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021 (ja) ir 2022. gada Japānas animācijas filma. Tā ir 41. Doraemon filma un ir 1985. gada filmas Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu rimeiks.
Filmas pirmizrāde Japānas kinoteātros notika, kaut gan sākotnēji bija paredzēta , bet to atlika sakarā ar COVID-19 pandēmijas ierobežojumiem.
2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs
Kvalifikācija
Grupu izloze notika 2011. gada 4. decembrī.
A grupa
Visi spēļu laiki ir pēc vietējā laika
Doraemon: Nobita no Ritoru Suta Wozu 2021
Sižets
Kādu dienu vasaras brīvlaikā no mazas raķetes, ko Nobita paceļ, parādās plaukstas lieluma citplanētietis vārdā Papi. Viņš ir Pirikas, mazas kosmosa planētas, prezidents un ieradies uz Zemi, lai izbēgtu no nemierniekiem. Doraemonu un viņa draugus sākotnēji mulsina Papi mazais izmērs, taču izmantojot slepeno rīku Small Light viņi samazinās un kļūst par draugiem.
Tomēr vaļa formas izskata kosmosa kaujas kuģis nonāk uz Zemes un uzbrūk Doraemonam, Nobitai un citiem, lai sagūstītu Papi. Jūtoties atbildīgs par draugu iesaistīšanu, Papi cenšas stāties pretī nemierniekiem. Doraemons un viņa draugi dodas uz planētu Pirika, lai aizsargātu savu jauno draugu un viņa mājas.
2013. gada Eiropas čempionāta basketbolā kvalifikācijas turnīrs
B grupa
Visi spēļu laiki ir pēc vietējā laika
C grupa
Visi spēļu laiki ir pēc vietējā laika
D grupa
Visi spēļu laiki ir pēc vietējā laika
Grupu trešās vietas
Lai noteiktu četras komandas, kas kvalificējas kā grupu trešo vietu ieguvējas, tiek izmantots uzvaru procents.
Sebuāņu valoda
Sebuāņu valoda (Sinugboanon) ir austronēziešu valodu saimes valoda, kurā runā ap divdesmit vienu miljonu sebuāņu Filipīnu dienvidu daļā, galvenokārt Sebu un Mindanao salās. Tā ir otrā izplatītākā Filipīnu valoda un tai ir reģionālas valodas statuss.
Vecumnieku mūzikas un mākslas skola
Vecumnieku Mūzikas un mākslas skola ir vienīgā izglītības iestāde Bauskas novadā, kas īsteno profesionālās ievirzes izglītības programmas mūzikā un mākslā. Skola atrodas Vecumniekos, Rīgas ielā 24c, bijušā kolhoza kantora ēkā. Skolas direktore kopš dibināšanas ir Iveta Lavrinoviča.
Vēsture
Vecumnieku Mūzikas un mākslas skola dibināta 1996. gadā (Vecumnieku pagasta padomes sēdes protokola Nr.4 lēmums, 1996. gada 18. aprīlī). Sākumā kā Vecumnieku mūzikas skola, bet 2005. gadā, pievienojot mākslas jomu — skola kļuva par Vecumnieku Mūzikas un mākslas skolu.
Vecumnieku Mūzikas un mākslas skolas darbību nosaka NOLIKUMS, kas apstiprināts Vecumnieku novada Domes sēdē 2009. gada 23. septembrī, ar grozījumiem, kas izdarīti 2014. gada 26. februārī, protokols Nr. 4.
Vizuāli plastiskā māksla
Interešu un neformālās izglītības ietvaros par maksu skolā darbojas:
Mezglainā gaurenīte
Mezglainā gaurenīte (la) ir neļķu dzimtas suga, kura ir sastopama Āzijā, Ziemeļamerikā un Eiropā. Latvijā suga ir sastopama diezgan bieži visā valsts teritorijā, kur skrajas grupas aug mitros, smilšainos pazeminājumos mežos, kā arī starpkāpu ieplakās, ūdenstilpju krastos, ceļmalās un nezālienēs.
Apraksts
Mezglainā gaurenīte ir daudzgadīgs, 5—15 cm garš lakstaugs. Tam ir pacils, kails un tievs stublājs, kam pie pamata ir lapaini dzinumi; tas parasti zaro maz. Augs veido ceru. Apakšējās lapas ir šauri lineāras, 2,5—4 cm garas un līdz 0,1 cm platas, lapas uz stublāja vēl sīkākas. Stublāja lapu žāklē mēdz būt lapainas īsvasas. Stublāja un zaru galā ir viens vai divi ziedi. Kauslapas ir zaļas un nelielas — divreiz īsākas nekā baltās vainaglapas. Ziedi uz sīko lapu un tievā stublāja fona izskatās lieli. Kauslapas, vainaglapas un irbuļi ir 5, putekšņlapas 10. Auglis ir olveidīga piecvāršņu pogaļa, kas garāka nekā kauss. Gatavas pogaļas 5 zobiņi mazliet atlīkst. Zied no jūnija līdz augustam.
Tallinas iela (Jūrmala)
Tallinas iela ir iela Jūrmalā, Slokas un Kauguru apkaimēs. Tallinas iela sākas krustojumā ar Satiksmes ielu un beidzas krustojumā ar Nometņu ielu. Kopējais ielas garums ir 1400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Tallinas ielā posmā no Jurģu ielas līdz Lēdurgas ielai satiksmes kustība norit divās joslās, bet pārējos posmos satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir pārsvarā daudzstāvmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Tallinas iela ir savienota ar šādām ielām:
Satiksme
Pa Tallinas ielu kursē 5. autobuss.
Bramanis
Bramanis, arī brammanis latviešu mitoloģijā ir priesteris, gadskārtu, kā arī cilvēka mūža godu un pārejas rituālu veicējs.
Vēsture
Bramaņi figurē nelielā skaitā tematiski izolētu latviešu tautasdziesmu.
34075-0
Sajāja bramaņi
Sakāra zobenus
Svētajā kokā.
Svētajam kokam
Deviņi zari,
Ik zara galā
Deviņi ziedi,
Maksims Ribins
Maksims Ribins (dzimis ) ir krievu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Pašlaik (2017) Ribins spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Toljati "Lada" sastāvā, pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Bramanis
Vēsture
Ik zieda galā
Maksims Ribins
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ribins sāka 1996.—97. gada sezonā, kad vien 16 gadu vecumā aizvadīja sešas spēles Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Spartak" sastāvā. 1998.—99. gada sezonā uzbrucējs nostiprinājās "Spartak" rindās, sezonu noslēdzot ar 21 rezultativitātes punktu 41 spēlē. No 1999. līdz 2001. gadam Ribins spēlēja OHL vienībā Sarnijas "Sting", taču tad atgriezās Krievijā, pievienojoties Ufas "Salavat Julajev".
Laika posmā no 2002. līdz 2007. gadam Ribins paspēja pārstāvēt gan "Spartak", gan Čerepovecas "Severstal", Omskas "Avangard" un Novokuzņeckas "Metallurg". 2007.—08. gada sezonā atgriezās "Spartak" rindās, kļūstot par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 2009. gada vasarā pievienojās Sanktpēterburgas SKA rindām. SKA sastāvā Ribins aizvadīja četras sezonas. 2013.—14. gada sezonu hokejists uzsāka kā Čehovas "Vitjaz" kapteinis, taču sezonas gaitā pārcēlās uz Ņižņekamskas "Neftekhimik". 2014. gadā sāka pildīt "Neftekhimik" kapteiņa funkcijas. "Neftekhimik" spēlēja līdz 2016. gada vasarai, kad pievienojās Toljati "Lada", kļūstot par tās kapteini.
Bramanis
Vēsture
Deviņas ogas.
10422-0
Nejājat, novadnieki,
Es neiešu par novadu.
Te jau pašu novadā
Vārda cilme
Latviešu vārds bramanis un hindu vārds brāhmaṇa izrunas un nozīmes ziņā ir līdzīgi sanskita vārdam brahman, kura nozīmes ir: izaugsme; paplašināšanās; evolūcija; attīstība; gara un dvēseles izaugsme; lūgšana; cilvēki — svēto zināšanu krājēji un sludinātāji; tādi kas lūdz Dievu, ir dievbijīgi un reliģiski.
Vietvārdos, nosaukumos un personvārdos
Ar bramaņa vārdu saistītas vairākas apdzīvotas vietas un vietvārdi Latvijas teritorijā. Apdzīvota vieta Bramaņi Preiļu novadā, Pelēču pagastā. Apdzīvota vieta Bramaniški Augšdaugavas novadā, Biķernieku pagastā. Mājas Brammaņi Balvu novadā, Vīksnas pagastā. Bramaņa vārds ietverts vairākos Kurzemes mājvārdos un iespējams norāda uz to saimnieku kādreizējo īpašo statusu. Arī viesu nams "Bramaņi" Jaunpilī, Jaunpils pagastā un Latvijas Nacionālās aizsardzības akadēmijas deju kopa "Bramaņi".
Abas vārda formas, gan Bramanis, gan Brammanis ir izplatīts latviešu uzvārds.
Sensācija
"Sensācija" (en) ir 2006. gada ASV romantiska kriminālkomēdija, kuras režisors, scenārija autors un viens no galveno lomu atveidotājiem ir Vudijs Allens. Citas galvenās lomas atveido Skārleta Johansone, Hjū Džekmens un Ians Makšeins. Filmas pirmizrāde notika.
Amerikāņu žurnālistikas studente sāk strādāt pie kāda liela stāsta un sāk dēku ar aristokrātu.
4. autobusu maršruts (Jūrmala)
4. autobusu maršruts ir autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no Bulduriem - (galapunkts saucas "Bulduri"), līdz Slokas stacijai.
Maršruta kopējais garums sasniedz 35,4 km. Virziena Bulduri — Slokas stacija kopējais garums ir 18,1 km, bet virziena Slokas stacija — Bulduri kopējais garums ir 17,3 km.
Darbdienās pa 4. autobusu maršrutu kursē 8 autobusi, bet brīvdienās — 4 autobusi.
Maršruts
Bulduri — Slokas stacija autobusi kursē šādās ielās: Meža prospekts, Lienes iela, Jomas iela, Zigfrīda Meierovica prospekts, Dubultu prospekts, Mellužu prospekts, Asaru prospekts, Talsu šoseja, Skolas iela, Satiksmes iela, Tallinas iela.
Slokas stacija — Bulduri autobusi kursē šādās ielās: Tallinas iela, Tirzas iela, Skolas iela, Nometņu iela, Talsu šoseja, Asaru prospekts, Mellužu prospekts, Strēlnieku prospekts, Dubultu prospekts, Zigfrīda Meierovica prospekts, Jomas iela, Lienes iela, Meža prospekts, Dikļu iela, Edinburgas prospekts, Indras iela, Meža prospekts.
Pieturvietas
4. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 71 pietura. Maršrutā Bulduri — Slokas stacija ir 35 pieturas, maršrutā Slokas stacija — Bulduri ir 36 pieturas.
Vēsture
Padomju laikā 4. maršruta autobusi kursēja no Slokas autoostas, cauri Kauguriem, līdz Bulduru tirdzniecības centram (no rīta daži reisi Slokas virzienā brauca gar Slokas papīrfabriku). 20. gadsimta 90.-to gadu sākumā maršruts tika saīsināts un autobusi kursēja no Kauguriem līdz Dubultu stacijai. Pēc tam maršruts tika pagarināts līdz pilsētas domei Majoros, vēlāk līdz Bulduru tirdzniecības centram. 2013. gadā maršruts atkal tika pagarināts (atjaunots) arī Slokas virzienā un mūsdienās galapunkts ir pie Slokas stacijas.
Kalīši
Kalīši ir ciems Kalkūnes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 242 km attālumā no Rīgas.
Bezdibeņa ezers
Bezdibeņa ezers var būt:
Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola
Profesionālās izglītības kompetences centrs Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola (saīsināti RDMV, tautā saukta par "lietišķajiem") ir profesionālās vidējās izglītības iestāde, kas īsteno dizaina un mākslas profesionālās vidējās izglītības programmas pēc vispārējās pamatizglītības un vispārējās vidējās izglītības ieguves. Skola atrodas divās ēkās Rīgā: Krišjāņa Valdemāra ielā 139 un Lāčplēša ielā 55 (bij. Katrīnas skolas ēkā).
Vēsture
Skola savus pirmsākumu saista ar 1789. gada 7. februāri, kad darbību uzsāka Rīgas Katrīnas skola ("Katharinaeum") jeb Rīgas III apriņķa skola (tagad Lāčplēša ielā 55), kas joprojām ir viena no skolas ēkām. Par tagadējās skolas pirmsākumiem var uzskatīt 1919. gada 15. augustu, kad Latvijas Republikas Izglītības ministrija nodibināja Rokdarbu darbnīcas.
Valsts mākslas amatniecības skolas izveide
1928. gadā Rokdarbu darbnīcu paspārnē noorganizēta Mākslas amatniecības darbnīca, šo gadu uzskata par skolas dibināšanas gadu, savukārt no 1931. gada 1. oktobra šeit organizēti Mākslas amatniecības kursi.
1933. gada 8. jūnijā pēc izglītības ministra un Skolu departamenta rīkojuma Izglītības ministrijas Rokdarbu darbnīcu Mākslas amatniecības kursi tika pārveidoti par patstāvīgu mācību iestādi — Rīgas Valsts mākslas amatniecības skolu. Skolas priekšnieks bija mākslinieks Arvīds Dzērvītis. 1935. gadā skola guva pirmo starptautisku atzinību — izstādē Briselē skolas darbi apbalvoti ar vairākiem Grand Prix: par audumiem un izšuvumiem un par priekšmetu izstādīšanas veidu jeb metodisko sakārtojumu. 1936. gadā skola tika pārdēvēta par Rīgas Valsts daiļamatniecības skolu ar trīsgadīgu programmu. Tajā darbojas aušanas, grāmatsējēju un ādas darbu, metālkalšanas, keramikas un sieviešu rokdarbu nodaļas.
Pārveide par Dizaina un mākslas vidusskolu
1992. gadā RLMV tika reorganizēta par Rīgas Lietišķās mākslas koledžu (RLMK) ar 5 gadu apmācību. Skola ieguva valdījumā tagadējo ēku K. Valdemāra ielā 139 un dienesta viesnīcu Ēveles ielā 2. Skolas valdījumā palika ēka Lāčplēša ielā 55. 1996. gadā ēkā K. Valdemāra ielā 139 darbu uzsāka rokdarbu, trikotāžas, stikla apstrādes, ādas apstrādes, dekoratīvās noformēšanas, modelēšanas un konstruēšanas nodaļas, kā arī zīmēšanas, gleznošanas klases un bibliotēka. Uz skolu pārcēlās arī vispārizglītojošo mācību priekšmetu klases no Stabu ielas 14. Ēkā Lāčplēša ielā 55 darbu turpināja metālapstrādes, koktēlniecības, keramikas un tēlniecības nodaļas.
2002. gada 7. janvārī RLMK kļuva par Rīgas Dizaina un mākslas vidusskolu ar četru gadu apmācības programmu. No 2013./2014. mācību gada skola sāka piedāvāt izglītības programmas izglītojamajiem ar vidusskolas izglītību (ar mācību ilgumu 2 gadi). 2015. gada 3. novembrī Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola ieguva profesionālās izglītības kompetences centra (PIKC) statusu un jaunu nosaukumu — Profesionālās izglītības kompetences centrs "Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola".
Vejs
Vejs vr būt:
Berberu kalendārs
Berberu kalendārs ir lauksaimniecības kalendārs, ko tradicionāli izmanto berberi. To sauc arī par fellaḥi (ﻓﻼّﺣﻲ, "zemnieku" kalendāru). Kalendāru izmanto sezonas lauksaimniecības darbu plānošanai.
Islāma kalendārs, kas ir Mēness kalendārs, nav piemērots lauksaimniecībai, jo tas nav saistīts ar gadalaikiem.
Pašreizējais berberu kalendārs ir mantojums no Cēzareja Mauritānijas un Āfrikass Romas provincēm, jo tam ir saglabājusies Jūlija kalendāra forma, ko izmantoja Eiropā pirms Gregora kalendāra pieņemšanas ar mēnešu nosaukumiem, kas atvasināti no latīņu valodas. Berberi sākotnēji izmantoja dažādus vietējos kalendārus, piemēram, Kanāriju Salu guanču kalendāru. Tomēr par šīm senajām kalendārajām sistēmām zināms ir salīdzinoši maz.
Stīvs Vejs
Stīvs Vejs (Steven Siro Vai; dzimis ) ir itāļu izcelsmes ASV ģitārists, komponists un mūzikas producents, kas savas karjeras laikā ir pārdevis vairāk nekā 15 miljonus albumu. Vejs karejeru sāka pie Frenka Zapas, bet 1983. gadā pievērsās solokarjerai, kuras laikā ir izlaidis astoņos albumus un saņēmis trīs Grammy balvas. Viņš ir arī ierakstījies un tūrējis kopā ar Public Image Ltd., Alcatrazz, Deividu Lī Rotu un Whitesnake.
AngularJS
AngularJS ir atvērtā pirmkoda tīmekļa lietotņu ietvars, kura izstrādi uztur Google un atsevišķu izstrādātāju un uzņēmumu kopiena. Tas tika radīts, lai risinātu daudzus no izaicinājumiem, ar ko saskaras izstrādātāji, radot vienas lapas lietotnes. Tā mērķis ir vienkāršot gan izstrādi, gan šādu lietotņu testēšanu, piedāvājot ietvaru klienta puses model–view–controller (MVC) un model-view-viewmodel (MVVM) arhitektūrai, piedāvājot arī komponentes, ko bieži izmanto tīmekļa lietotnēs.
AngularJS bibliotēka darbojas sākumā nolasot HTML lapu, kurā ir iekļauti papildus īpaši iezīmju atribūti. Angular interpretē šos atribūtus kā direktīvas sasaistīt lapas ievades vai izvades daļas ar modeli, ko reprezentē standarta JavaScript mainīgie. Šo JavaScript mainīgo vērtības var manuāli uzstādīt kodā vai arī iegūt no statiskiem vai dinamiskiem JSON resursiem.
Filozofija
AngularJS ir radīts ar uzskatu, ka deklaratīvā programmēšana būtu jāizmanto lietotāja saskarņu veidošanai un programmatūras komponenšu savienošanai, bet imperatīvā programmēšana ir labāk der lietotnes biznesa loģikai. Ietvars pielāgo un paplašina tradicionālo HTML, lai attēlotu dinamisku saturu, izmantojot divvirzienu datu sasaisti, kas ļauj automātiski sinhronizēt modeļus un skatus. Tā rezultātā AngularJS samazina uzsvaru uz DOM manipulēšanu ar mērķi uzlabot testējamību un ātrdarbību.
Lazareva
Lazareva var būt:
Henrietas balva
Henrietas balva (en) ir kinematogrāfijas balva, ko katru gadu no 1951. līdz 1980. gadam (izņemot 1976. gadu) piešķīra Holivudas Ārzemju preses asociācija un pasniedza Zelta globusa balvas ceremonijas laikā, lai godinātu pagājušā gada “iecienītākos” aktierus un aktrises.
Apbalvotie
Uzskaitījumā doti arī nominētie aktieri, ja tādi bija.
Kalna Gudļevski
Kalna Gudļevski ir ciems Stabulnieku pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 223 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas pamatskola.
Tūristu iela (Jūrmala)
Tūristu iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Tūristu iela sākas krustojumā ar Emīla Dārziņa ielu un beidzas krustojumā ar Jaunķemeru ceļu. Kopējais ielas garums ir 1400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Tūristu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Tūristu iela ir savienota ar šādām ielām:
Satiksme
Pa Tūristu ielu kursē 5. un 6. autobuss.
Kazellelandi
Kazellelandi ir komūna Itālijas ziemeļos, Lombardijā. Tā atrodas Lodi provincē, 16 km uz ziemeļaustrumiem no Pjačencas, 70 km uz dienvidaustrumiem no Milānas un 35 km uz dienvidaustrumiem no Lodi. 2012. gada novembrī Kazellelandi dzīvoja 1658 cilvēki.
Komūnas nosaukumā esošais Landi ir cēlies no senas itāļu aristokrātu dzimtas ar tādu pašu nosaukumu. Līdz 1797. gadam Kazellelandi atradās Pjačencas bīskapijas teritorijā. Šajā gadā tika izveidota Cezalpīnijas republika un Kazellelandi nonāca lombardiešu kontrolē. Pirms Otrā pasaules kara komūnā dzīvoja gandrīz 3 tūkstoši iedzīvotāju.
Ķoderu pilskalns
Ķoderu pilskalns, saukts arī par Lielo Vīra gultu, ir Vidzemes lībiešu pilskalns Suntažu pagasta rietumu daļā, 2,5 km no Juglas ciema Rīgas virzienā, apmēram 100 m no autoceļa P4 Rīga — Ērgļi. Formas un profila dēļ, tas ir īpatnējākais arheoloģijas piemineklis Ogres novadā. Senapmetne atrodas uz viena no sākuma pauguriem Lielajos Kangaros un ir bijusi apdzīvota no 9. līdz 12. gadsimtam. Gar pilskalna dienvidu pakāji plūst Mazā Jugla. Ķoderu pilskalns ir maz pētīts, valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Vēsture
Ķoderu pilskalns skaitās samērā jauns, jo tas radās un ir bijis apdzīvots no mūsu ēras 9. līdz 12. gadsimtam (vēlais dzelzs laikmets). Senapmetne bija koka būvju nocietinājums. Vēsturiski Suntažu pagasta Juglas ciema apkārtnē ir dzīvojuši līvi, kam netālus ir dzīvojuši vēlāk ieceļojušās baltu (senlatviešu) ciltis. Pilskalns sava sānskata profila dēļ tautā iesaukts arī par Lielā Vīra (Milža) gultu. Šis lībiešu pilskalns ir Lielo Kangaru kalnu sākuma paugurs. Tas ir īpašs ar to, ka tam abos galos ir paaugstinājumi, skatoties no sāniem pavasarī, kad vēl kokiem lapas nav saplaukušas, tas, braucot garām pa Rīgas — Ērgļu jeb P4 autoceļu, izskatās kā gulta, tikai krietni liela, kā radīta Lielam vīram, milzim. Pilskalns ierīkots uz Kangaru kalnu grēdas, kas divās vietās pārrakts, izveidojot aizsarggrāvjus ar diviem augstiem zemes vaļņiem. Pilskalns ir 65 m garš, 25 m plats, no ceļa puses 15 m, bet no upes puses 30 m augsts. Augšdaļas plakuma laukums aptuveni 1625 kv.m. 1998. gadā pilskalns tika vēsturnieku apsekots, kā rezultātā pilskalna plakumā un nogāzēs tika konstatēts ap 1 m biezs, melnas krāsas kultūras slānis, kurā atsevišķos kontrolpunktos līdzās apdegušiem akmeņiem tika atrastas dzīvnieku kaulu atliekas, kā arī dažādas bezripas un ripas keramikas trauku lauskas, datējamas ar IX-XII gadsimtu. Kultūras slānis ( mītņu kārta) izplatās arī uz ziemeļu pusi aiz galvenā grāvja uz vaļņa, kur var konstatēt plašāku, nedaudz norobežotu priekšpils vietu, caur kuru notika satiksme, tirdzniecība ar pilskalnu. Pilskalna galos vēl ir 3–4 m augsti vaļņi, kas uzbērti mākslīgi, kur domājams atradušies apmetnes aizsardzībai uzbūvēti novērošanas sargtorņi, no kuriem paveras plašs skats uz apkārtni. Pašu pilskalnu apjoza vairākus metrus augsta noasinātu baļķu siena, aiz kuras iekšienē atradās apmetnes koka apbūve. Senie lībieši šo vietu bija izraudzījušies savai apmetnei, jo Mazā Jugla un stāvās paugura sienas bija labs dabisks aizsargs pret iebrukumiem. Gar pilskalnu jau no seniem laikiem garām gāja tirdzniecības ceļš uz latgaļiem, Tālavu, krivičiem, Novgorodu, Krievzemi.
Šis ir viens no nedaudzajiem pilskalniem, kas minēts jau agrākās hronikās. To saistībā ar 1318. gada Suntažu pili kādā savā 19. gadsimta beigu dokumentā piemin Augusts Bīlenšteins. Vēlāk ap 1592. gadu Ķoderu (Kioder) senapmetni piemin un diezgan detalizēti apraksta Rīgas birģermeistars Francis Nīenšteds. Viņš savā hronikā atstāsta senāku nostāstu, ka ap 13. gadsimtu apkārtnē dzīvojuši virsaiši, vadoņi Nupa un Kaipa, kas sīvi cīnījušies pret vācu krustnešiem, tomēr beigās pilskalns tika iekarots un nodedzināts. Nedaudzie dzīvi palikušies iedzīvotāji uz neatgriešanos aizbēga pie Gaujas lībiešiem. 20. gadsimta sākumā K. Lēvis of Menārs un H. Lākmans izteica hipotēzi, ka te varētu būt bijusi 13. gadsimta avotos minētā Remīnes pils. Vēsturnieki un arheologi senpilskalnu sauc par Ķoderu pilskalnu pēc netālu esošo māju vārda. Reizēm te notiek kultūrvēsturiski pasākumi. Gar pilskalnu plūst sīkā Dēliņurga, kas kā labā krasta pieteka ieplūst Mazajā Juglā.
Viduslaikos, puskilometru Juglas ciema virzienā pie ceļa atradās Ķoderkrogs, kurš tāpat kā Vāverkrogs bija braucēju vidū iemantojis nelāgu slavu Kangarceļa laupītāju dēļ, jo bija pēdējais krogs pirms tolaik bīstamā ceļa posma. Pirms otrā pasaules kara kādu laiku šajā teikām un nostāstiem apvītā gleznainā apkārtnē, "Dēliņu" mājās vasarās ar sievu ir atpūties un radošu iedvesmu smēlies rakstnieks Jānis Jaunsudrabiņš. Līdz mūsdienām par šo gultasveida pilskalnu un Kangaru kalniem ir saglabājušies dažādi kultūrvēsturiski nostāsti.
Ģeogrāfija
Ķoderu pilskalns jeb Lielās Vīra gultas oss ir viens no Lielo Kangaru sākuma pauguriem, kas tālāk austrumu, Juglas ciema virzienā ģeomorfoloģiski ir saistīts ar pārējiem mazākiem, vietām daļēji vai pilnībā noraktiem osu virknes pauguriem. Kopumā šī pauguru ķēde ar upju pārrāvumiem stiepjas no Vāverkroga līdz Uceniem pie Suntažiem. Virknes austrumu daļa atrodas Viduslatvijas jeb Madlienas nolaidenumā, bet rietumu daļa Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā. Pats pilskalns atrodas uz pašas nolaidenuma robežas. Šī osu virkne ir veidojusies zemledāja tuneļos kūstot pēdējam senajam apledojam pirms 10 -12 tūkstošiem gadu.
Melnupīte (Viesītes pieteka)
Melnupīte (arī Malnupīte) ir Viesītes labā krasta pieteka Aizkraukles un Jēkabpils novados.
Izteka uz austrumiem no Sunākstes. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Viesītē uz dienvidiem no Brežģu purva. Lielu daļu no tecējuma veido robežu starp Viesītes un Jaunjelgavas novadiem. Upi šķērso valsts autoceļš V956 (Daudzeva–Viesīte–Apserde). Netālu no upes atrodas Mazsunākste.
Sala (filma)
"Sala" (en) ir 2005. gada ASV zinātniskās fantastikas trillera filma, kuras režisors un viens no producentiem ir Maikls Bejs. Galvenās lomas filmā atveido Skārleta Johansone, Džimons Honsu, Jūens Makgregors, Šons Bīns, Maikls Klārks Dankans un Stīvs Bušemi. Filmas pirmizrāde notika.
Vīrietis, kurš dzīvo futūristiskā, sterilā kolonijā, sāk apšaubīt savu eksistenci pēc tam, kad viņa draugs tiek izvēlēts aizsūtīšanai uz Salu, pēdējo neaizsargāto vietu uz Zemes.
Denijs aus den Birkens
Denijs aus den Birkens (de, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Kopš 2015. gada aus den Birkens pārstāv Vācijas hokeja līgas klubu Minhenes "Red Bull".
Iepriekš pārstāvējis Vācijas hokeja līgas klubus Manheimas "Adler", Īzerlonas "Roosters" un Ķelnes "Haie".
Vācijas hokeja izlasi pārstāvējis četros Pasaules čempionātos. Izcīnījis sudraba medaļu 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kur viņš tika atzīts par turnīra labāko vārtsargu. Iekļauts izlases sastāvā arī 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Pavasara gaurs
Pavasara gaurs (la) ir neļķu dzimtas suga, kas sastopama Eiropas rietumu, ziemeļrietumu un vidus daļā. Tā Latvijā ir sastopama ļoti reta — valsts galējo dienvidrietumu daļu šķērso sugas areāla mala. Par sastopamību Latvijā ir pieejami gan veci dati (atradnes Liepājas apkārtnē), kā arī pēc gadsimtu ilga pārtraukuma atradnes tika konstatētas 2019. gadā pie Garkalnes un 2020. gadā pie Daugavpils.
Atēnu metro
Atēnu metro (gr, Metró Athínas) ir metro sistēma Grieķijas galvaspilsētā Atēnās un tās aglomerācijā, kas ir sākusi darboties 1869. gada 27. februārī, un tas ir viens no vecākajiem metro pasaulē. Atēnu metro īpašnieks ir Attiko Metro S.A.
Pavasara gaurs
Augi aug smilšainās vietās, sausās nezālienēs un ceļmalās.
Apraksts
Pavasara gaurs ir viengadīgs, 5—25 cm garš lakstaugs ar stāvu, parasti kailu un nezarojošu stublāju. Lapas ir lineāras, 0,5—1 cm garas, 0,1 cm platas, lapas apakšpusē bez rievas, ar pielapēm. Ziedi ir skrajā dihāzijā stublāja galā. Baltās vainaglapas ir nedaudz īsākas nekā zaļās kauslapas. Pogaļa ir olveidīga, garāka nekā kauss. Sēklas ir melnbrūnas, plakanas, apmale aptuveni divreiz šaurāka nekā sēkla. Zied no aprīļa beigām līdz jūnijam.
Atēnu metro
Atēnu metro sastāv no trīs līnijām. Līnijās ir izvietota sešdesmit viena stacija, un sešas stacijas atrodas būvniecības stadijā. Kopējais līniju garums sasniedz 84,5 km. Pēc 2013. gada datiem metro pārvadāja 493,80 miljonus pasažieru viena gada laikā un 1,353 miljonus pasažieru vienas dienas laikā. Pēc 2014. gada datiem viena brauciena biļete metro izmaksā 1,20 €.
Atdzimšanas laukums (Ščecina)
Atdzimšanas laukums ir Ščecinas laukums, Centra administratīvajā rajonā, Centra apkaimē. Tas ir lielākais un galvenais laukums Ščecinas centrā.
Vēsturiskie nosaukumi
Laukums izveidots 19. gadsimtā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu, tā sākotnējais nosaukums bija Frīderika Karla laukums (vācu: Friedrich-Karl-Platz). 1945. gadā tas tika pārsaukts par Staļina laukumu (polu: plac Stalina), bet 1956. gadā to pārdēvēja par Atdzimšanas laukumu (poļu: plac Odrodzenia).
Par cilvēcīgu Latviju
"Par cilvēcīgu Latviju" (līdz 2021. gada 1. februārim un no 27. marta līdz 4. jūnijam — KPV LV jeb "Kam pieder valsts?") ir 2016. gada 3. maijā izveidota centriski labēja politiskā partija. Par savu ideoloģiju partija uzskata fiskālo konservatīvismu un nodokļu maksātāju tiesības, kā arī sociāldemokrātiju. Partija iestājas par pašvaldību skolu pārņemšanu valsts īpašumā, augstskolu apvienošanu, ministru skaita samazināšanu un koalīcijas padomes likvidēšanu. Tai ir trīs reģionālās grupas Apvienotajā Karalistē — Grimsbi, Liverpūlē un Mančestrā.
13. Saeimā partija sākotnēji bija pārstāvēta ar 16 deputātiem, bet vēlāk — 10, 2020. gada rudenī palielinoties uz 11. KPV LV izvirzītais Ministru prezidenta kandidāts 13. Saeimas vēlēšanās bija advokāts Aldis Gobzems, vēlāk, 13. Saeimas termiņa pirmajā pusē gan A. Gobzems, gan partijas dibinātājs Artuss Kaimiņš tika izslēgti no frakcijas KPV LV. Pēc šīm veiksmīgajām Saeimas vēlēšanām, pārsvarā iekšējo nesaskaņu dēļ, partijas reitings ļoti strauji saruka un 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās KPV LV ieguva tikai 0,92% balsu, bet 2020. gada Rīgas domes vēlēšanās — 1,12% balsu.
Pašvaldību vēlēšanas
2017. gadā partija iesniedza sarakstus 15 pašvaldību vēlēšanām. Partija piedalījās arī astoņās citās pašvaldību vēlēšanās 2017. gadā Ogres novadā, Valmierā, Burtnieku novadā, Carnikavas novadā, Garkalnes novadā, Ventspilī, Rīgā un Ķekavas novadā, bet neieguva nepieciešamo vēlētāju skaitu, lai šī partija tiktu pārstāvēta šo novadu pašvaldībās. 2021. gada pašvaldību vēlēšanās KPV LV ieguva tikai vienu mandātu Dobeles novadā.
Partijas šķelšanās
Jau neilgi pēc 13. Saeimas vēlēšanām, kurā partija ieguva 16 vietas Saeimā, frakcija nespēja vienoties par kopīgu dalību valdībā. No 16 frakcijas deputātiem tikai 11 nobalsoja par Krišjāņa Kariņa valdību, kurā partija bija pārstāvēta ar trim ministriem, bet 5 frakcijas deputāti balsoja pret. 2019. gada 6. februārī no partijas KPV LV frakcijas tika izslēgts ministru prezidenta kandidāts Aldis Gobzems. 29. maijā no tās izstājās arī Linda Liepiņa. 30. maijā viņai sekoja Karina Sprūde, bet 13. jūnijā Didzis Šmits, atstājot frakcijā 12 deputātus. 2020. gada 8. janvārī no frakcijas tika izslēgti deputāti Aldis Blumbergs un Artuss Kaimiņš, atstājot 10 deputātus frakcijā.
2020. gada 8. februāra biedru sapulcē tika ievēlēta jauna plašāka valde, ar 9 valdes locekļiem. Valdes locekļi par priekšsēdētāju ievēlēja Ati Zakatistovu.
Vēlāk pie frakcijām nepiederošajai deputātei Lindai Liepiņai noliekot deputāta mandātu, frakcijā KPV LV no 2020. gada 22. oktobra no Vidzemes saraksta pievienojās deputāts Māris Možvillo, kopā frakciju veidojot 11 deputātiem.
2020. gada decembrī notika divas neatkarīgas, pat pretrunīgas, partijas sapulces. Abās sapulcēs pieņēma lēmumu par tābrīža valdes priekšsēdētāja Ata Zakatistova izslēgšanu no valdes un partijas. A. Zakatistovs izstājās arī no Saeimas frakcijas, samazinot tās lielumu uz atkal 10 deputātiem. Otrajā no sapulcēm izslēdza arī bijušo ekonomikas ministru Ralfu Nemiro un tika pieņemts lēmums par partijas nosaukuma maiņu uz "Par cilvēcīgu Latviju", bet Uzņēmumu reģistrs 2021. gada janvāra sākumā atlika vairāku lēmumu ierakstīšanu politisko partiju reģistrā, tai skaitā par partijas nosaukuma maiņu, nosakot 6. aprīli kā termiņu konstatēto nepilnību novēršanai. 2021. gada 7. martā atkārtotā biedru sapulcē tika ievēlēta jauna partijas valde un par valdes priekšsēdētāju ievēlēja Saeimas deputāti Ievu Krapāni, taču 27. martā pirmajā sapulcē ievēlētā valde paziņoja, ka Uzņēmumu reģistrs to ir atzinis par likumīgo valdi un tā ir atjaunojusi darbību, atgriežoties pie nosaukuma KPV LV. I. Krapāne to nosauca par reģistra veiktu "tehnisku izmaiņu" un aicināja biedrus "neļauties provokācijām".
2021. gada 21. aprīlī no partijas KPV LV izstājās ekonomikas ministrs Jānis Vitenbergs, tai pašā dienā uzrakstot iesniegumu par iestāšanos Nacionālajā apvienībā, samazinot KPV LV pārstāvniecību valdībā uz diviem ministriem. 26. aprīlī no Saeimas frakcijas izstājās Iveta Benhena-Bēkena. 12. maijā KPV LV frakcijas deputāti lēma par J. Vitenberga atsaukšanu no ekonomikas ministra amata. Ar četrām balsīm, tai skaitā izšķirošo frakcijas vadītāja M. Možvillo balsi, par, frakcija nolēma pieprasīt ministra atlaišanu. Pārējie četri Saeimas frakcijas deputāti (Aivars Geidāns, Edgars Kronbergs, Janīna Kursīte, Ivars Puga) nolēma pamest frakciju, tajā atstājot vairs tikai 5 deputātus. Tā paša gada 2. jūnijā KPV LV izslēdza no Krišjāņa Kariņa ministru kabinetu veidojošās koalīcijas, pārējām partijām vienojoties, ka pārdalīs KPV LV ministru amatus savā starpā. Pēc izslēgšanas no valdības, bijusī labklājības ministre Ramona Petraviča atgriezās Saeimas frakcijā.
2021. gada 12. augustā bijušais iekšlietu ministrs Sandis Ģirģens un viņa brālis, Saeimas deputāts Kaspars Ģirģens nolēma veidot jaunu partiju un abi izstājās no partijas "Par cilvēcīgu Latviju", atkārtoti atstājot Saeimas frakciju ar pieciem deputātiem (viņu domubiedrs Ēriks Pucens pameta partiju, taču palika tās Saeimas frakcijā).
2021. gada 7. septembrī "KPV LV" Saeimas frakcija mainīja nosaukumu uz "Neatkarīgie", pozicionējoties kā vairāku bijušo "KPV LV" deputātu, kuri šobrīd pārstāv dažādas partijas ("Par cilvēcīgu Latviju" un "Likums un kārtība"), apvienība. Nākamajā dienā frakcijai pievienojās Aldis Gobzems un Karina Sprūde. Savukārt Ēriks Pucens tajā pašā dienā pameta frakciju.
2022. gada 6. janvārī no partijas izstājās Ramona Petraviča, atstājot tikai Māri Možvillo kā vienīgo Saeimas deputātu, kurš ir gan "Par cilvēcīgu Latviju" partijas biedrs, gan "Neatkarīgo" frakcijas biedrs. Tādējādi partijas biedru rindās vairs nav palicis neviens no 16 deputātiem, kas no tās saraksta tika sākotnēji ievēlēti 13. Saeimā.
Gatavojoties 14. Saeimas vēlēšanām, 2022. gada 27. aprīlī PCL kopā ar Latvijas Sociāldemokrātisko strādnieku partiju paziņoja par apvienības "Apvienība Latvijai" izveidi. Tika ziņots, ka partijā esot vairāk kā 650 biedru. Tomēr jau jūnijā projekts izjuka, jo LSDSP paziņoja par jaunas apvienības izveidi ar Latvijas Zemnieku savienību uz Zaļo un zemnieku savienības bāzes. LSDSP vietu apvienībā ieņēma partija "Tēvzemes mantojums", taču tas apvienībai neļāva iekļūt Saeimā.
Antons Circāns
Antons Circāns (segvārds "Vārpa", 1918-1947) bija nacionālās pretošanās kustības vadītājs Latgalē un Vidzemē, Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) otrais komandieris (1946-1947), izstrādājis daudzus LNPA pamatdokumentus un instrukcijas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1918. gada 24. janvārī Viļakas pagasta Slobodskas ciema “Vinčos” trīs bērnu ģimenē. 1937. gadā absolvēja Šķilbēnu lauksaimniecības skolu un strādāja vecāku saimniecībā. 1939. gadā viņu iesauca Latvijas armijā, Latvijas vācu okupācijas laikā strādāja Viļakas pagasta valdē. Pēc apmācības vācu izlūku skolā SS Jagdverband Ost viņu operācijas "Mežaķakis" ietvaros pēc Latgales okupācijas iesūtīja Sarkanās armijas aizmugurē. 1944. gada septembrī Antons Circāns sāka organizēt nacionālo partizānu grupas, decembrī viņš kļuva par Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) štāba virsnieku un tās komandiera Pētera Supes ("Cinīša") vietnieku. Circāns pamatā darbojās Stampaku bāzē starp Viļaku un Balviem. Pēc zaudētās Stompaku kaujas 1945. gada martā viņš dzīvoja Slobodkā, Vīksnas mežos, vēlāk devās uz Ziemeļvidzemi, kur organizēja Vidzemes un Latgales atsevišķu partizānu grupu apvienošanu.
1945. gada 28. septembrī LNPA centrālā štāba sakarnieks Antons Circāns ar segvārdu "majors Šmits" Alsviķu pagasta "Strautiņos" noslēdza 12 dienu pamieru ar Latvijas PSR NKVD Bandītisma apkarošanas nodaļas priekšnieku apakšpulkvedi Alekseju Korņejevu. Pārrunu laikā nacionālie partizāni izvirzīja vairākas politiskas prasības saistībā ar Latvijas neatkarības jautājumu: nodrošināt latviešu tautai pašnoteikšanās tiesības demokrātijas garā, PSRS saimnieciskās politikas izbeigšanu Latvijā, izsūtīto un arestēto Latvijas iedzīvotāju atgriešanos Latvijā, kā arī demokrātiskas vēlēšanas.
Pēc Pētera Supes nāves 1946. gadā viņu ievēlēja par LNPA nodaļas komandieri. 1946. gada jūlijā viņam izdevās panākt Kārļa Rusova ("Salnas") vadītās Centrālvidzemes partizānu grupas pievienošanos LNPA. Ievērojamākais A. Circāna rakstu darbs bija LNPA memorands Latvijas PSR varas iestādēm ar prasību nekavējoties beigt izsūtīšanu teroru, laupīšanas u.c. despotiskas darbības pret civiliedzīvotājiem, no Latvijas evakuēt Sarkanās armijas, NKVD daļas, veikt brīvu tautas nobalsošanu par to, vai Latvija paliek vai nepaliek PSRS sastāvā. Dokumentā bija atsauces uz ANO dokumentiem un starptautisko cilvēktiesību deklarāciju.
1947. gada 7. jūlijā Gatartas pagastā pie “Kaimiņu” mājām notika bruņota sadursme ar VDK nodaļu. Izlietojis visu munīciju un sapratis, ka nonāks gūstā, Antons Circāns nošāvās vai arī krita no čekistu lodes. Viņa līķis vairākas dienas gulēja Jaunpiebalgas pagasta izpildkomitejas pagalmā, līdz tika aprakts Abrupes gravā aiz tās.
Jonass Millers
Jonass Millers (de, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2013. gada Millers pārstāv Vācijas hokeja līgas klubu Berlīnes "Eisbären".
Vācijas hokeja izlases sastāvā piedalījies piecos Pasaules čempionātos, 2023. gadā ieguva sudraba medaļu. Izcīnījis sudraba medaļu arī 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Spēlēja izlases sastāvā arī 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Latvijas prezidentūra Eiropas Savienības Padomē
Latvijas prezidentūra Eiropas Savienības Padomē norisinājās 2015. gada pirmajā pusē no 1. janvāra līdz 30. jūnijam. Latvija pārņēma prezidentūru no Itālijas un nodeva to Luksemburgai; šīs trīs valstis kopīgi veido ES trio prezidentūras (en) programmu no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 31. decembrim. Šī ir pirmā prezidentūra Latvijas vēsturē kopš iestāšanās Eiropas Savienībā 2004. gadā.
Latvija izvirzīja trīs galvenos mērķus: digitālā sfēra, risinājumi Eiropas Savienības lomas palielināšanai pasaulē un Eiropas ekonomiskās izaugsmes veicināšana. Plānošanas periodā tika lēsts, ka kopumā Latvijas prezidentūras periodā tiks organizētas ap 1500 ES sanāksmēm, no kurām 200 būs Latvijā, ka Latviju prezidentūras laikā apmeklēs ap 25 000 dažāda līmeņa amatpersonu.
Galvenie prezidentūras pasākumi notika Latvijas Nacionālās bibliotēkas galvenajā ēkā.
Latvijas Prezidentūras prioritātes
Latvijas prezidentūra koncentrējās uz trīs galvenajām prioritātēm :
Logo
Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības Padomē logo izveidoja mākslinieks Gunārs Lūsis. Prezidentūras logo ir stāsts par valsti — stāsts, kas sakņojas katras valsts vēsturē un tradīcijās, bet reizē lūkojas arī kopīgā Eiropas Savienības nākotnē. Par Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības Padomē logo ir izvēlēts arhetipisks dzirnakmens tēls. Tā grafikas un jēdzieniskuma cēlā nozīme ir tuva un saprotama visām Eiropas tautām. Tas ir simbols ar dziļām vēsturiskām saknēm, kas izaug jau no civilizāciju pirmsākumiem. Zīmes vizuālā izteiksme rosina dažādu asociāciju virkni, kur centrālā nozīme ir dzirnakmenim kā darba simbolam. Eiropas labklājības un panākumu pamatā ir tieši radoša un produktīva darba tikumi.
Kultūras programma
Prezidentūra ir arī iespēja iedvesmot Eiropas sabiedrību ar daudzveidīgu un izcilu kultūras programmu, tādēļ Latvija savas prezidentūras sešos mēnešos piedāvāja spilgtu un efektīvu savas valsts kultūras prezentāciju Eiropā un citur pasaulē.
Kalna Japini
Kalna Japini ir ciems Izvaltas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 260 km attālumā no Rīgas.
Špakovska parks
Špakovska parks, agrāk dendroloģiskais parks "Lazdukalni", ir dendroloģiskais parks Ogrē, Pārogrē, Pavasara gatves un Lībiešu ielas ielokā. Parkā ir vairāk kā 7000 stādījumu, 412 dažādu sugu koku, košumkrūmu un citu stādījumu. Pārstāvētas tādas sugas, kā ginks, Vācijas mespils, austrumu skābardis, Mandžūrijas riekstkoks u.c. Parks apskatāms, izstaigājot tajā izbūvētās takas 1,8 km garumā. Parks ir ļoti iecienīts jaunlaulāto vidū, notiek arī kāzu ceremonijas. Uz kalna augstieni ved 100 pakāpienu trepes, tā galā ir dīķis ar ūdensrozēm. Var izstaigāt Purva taku pa 70 m garām laipām, apskatīt dabu, 2 m dziļo dabisko akaci. No skatu torņa paveras skats uz Daugavu. Ieeja parkā ir bez maksas.
Vēsture
Iecere izkopt meža teritoriju Ogrē un izveidot to par parku radās 1975. gadā. Galvenais priekšnosacījums ieceres realizācijai bija teritorijas unikālais reljefs — pakalni, ielejas un kalnā esošais dīķis.
Zemes gabalu, kura platība bija 6,4 ha,19. gs nogalē un 20. gs. sākumā apsaimniekoja kāds vācietis F.Milbergs, un viņam piederēja Marinhaus, kuru vietējie iedzīvotāji dēvēja par Mariņmuižu. Pēc vietējo iedzīvotāju liecībām Mariņmuiža bija divstāvu ēka ar četriem pīlāriem galvenajā fasādē. No ēkas līdz mūsdienām saglabājies tikai vīna pagrabs un klona grīdas fragmenti. Pie kalnā ierīkotā dīķa Milbergs bija uzbūvējis apaļas formas stiklotu paviljonu, kuru sauca par dziednīcu, bet dīķa saliņa kalpoja par sauļošanās vietu. Jau Indriķa hronikā Lazdukalnu teritorija esot minēta kā svēta vieta. Pirms Pirmā pasaules kara uz Milbergam piederošo stikloto namiņu, dziednīcu, apkārtnes iedzīvotāji esot nākuši uzņemt spēku un enerģiju.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Milberga sapņu muižiņu nopostīja vācu artilērija. Pats Milbergs pārcēlās uz Vāciju, bet viņa īpašums pamazām aizauga. Nekas nemainījās arī Latvijas brīvvalsts gados, kad dīķis un teritorija vēl vairāk aizauga ar krūmiem un kokiem. Izmaiņas šīs vietas izskatā neienesa arī padomju periods, vienīgi dīķis aizauga pilnīgi, bet brikšņi kļuva neizbrienami.
Parka izveide
Parka izveide sākās ar brīdi, kad neliela entuziastu grupa — Jānis Špakovskis, Jānis Polis un Benita Špakovska — saņēma atļauju sabiedriskā kārtā sakopt 6,4 ha lielo meža teritoriju. Paralēli tīrīšanas un kopšanas darbiem J. Špakovskis uzsāka arī koku stādīšanu izkoptajā teritorijā, izvēloties galvenokārt vērtīgu sugu kokus — ozolus, sarkanos ozolus, skābaržus, valriekstus, Marejas priedes u.c. Konsultācijas un padomus parka veidošanā sniedza dendrologi Aija Kaškure un profesors, bioloģijas zinātņu doktors Raimonds Cinovskis.
1993. gadā Ogres pilsētas dome pieņēma lēmumu piešķirt toreizējam dendroloģiskajam parkam Lazdukalni sabiedrībai svarīga objekta statusu, bet 2001. gadā parkam tika pievienota arī purva teritorija 2,2 ha platībā. Par “Lazdukalna” dendroloģiskā parka izveidošanu, labiekārtošanu un uzturēšanu Benitai un Jānim Špakovskiem Ogres novada dome 2007. gada novembrī piešķīra Ogres Goda pilsoņu nosaukumu.
Laukumā lielo kāpņu pakājē ik gadus svinēti parka rudens svētki ar Latvijas folkloras kopu piedalīšanos, notiek dažādi latviešu tradīciju pasākumi, kāzu ceremonijas. 2006. gada vasarā parkā uzbūvēta koka nojume un ierīkotas šūpoles. Pie Špakovska parka ieejas apmeklētājus sagaida tēlnieka Kārļa Zemdegas veidotā skulptūra ar nāru.
Ošupe (Lietuva)
Ošupe (lt) ir Baltijas jūrā ietekoša upe Lietuvas rietumos, Palangas pilsētas pašvaldībā. Upes garums ir 5,4 km, baseina platība ir 7,5 km². Tās tecējums sākas Kontininkos (Palangas pilsētas daļa), Kopu mežā, 5,7 metrus virs jūras līmeņa, kur tās nosaukums ir Vanagupe, tek uz ziemeļaustrumiem no Vanagupes (Palangas pilsētas daļa). Ietek Baltijas jūrā pie Užkanaves, netālu no Kaņavoses ietekas. Vidējais slīpums ir 106 cm/km.
Pikstere
Pikstere (arī Pikstupe) ir Daugavas kreisā krasta pieteka Aizkraukles un Jēkabpils novados.
Izteka no Piksteres ezera. Metot līkumus, tek ziemeļu virzienā. Ietek Daugavā augšpus Robežkroga. Lielākā pieteka - Saukupīte.
Upi šķērso valsts autoceļi V803 (Sala–Zilkalne) un P76 (Aizkraukle—Jēkabpils), kā arī dzelzceļa līnija Jelgava—Krustpils. Apdzīvotas vietas upes krastos: Kleberkalns, Sēlpils.
Mihails Kutuzovs
Kņazs Mihails Goleniščevs-Kutuzovs (, biežāk pazīstams saīsināti kā Mihails Kutuzovs, dzimis, miris ) bija krievu ģenerālfeldmaršals, Krievijas armijas virspavēlnieks 1812. gada kara laikā. Dienējis armijā trīs Krievijas impērijas ķeizaru Katrīnas II, Pāvila I un Aleksandra I laikā. Darbojies arī kā Krievijas diplomāts Stambulā un Berlīnē. Kutuzova vārdā nosaukts 1942. gadā nodibinātais Krievijas militārais ordenis.
Dzīvesgājums
Dzimis Sanktpēterburgā, Krievijas impērijas ģenerālleitnanta ģimenē. 1757. gadā, divpadsmit gadu vecumā, Kutuzovs iestājās militārajā skolā. Skolas laikā apguva sešas valodas. 1762. gadā kā kapteiņa dienesta pakāpē tika norīkots uz Astrahaņu, tolaik pulkveža, Aleksandra Suvorova rīcībā. 1768. gadā Kutuzovs piedalījās Baras konfederācijas sacelšanās apspiešanā Polijā. 1771. gadā Kutuzovs tika nokomandēts cīnīties Krievu-turku karā (1768–1774), kur 1773. gadā kaujā par Aluštu tika smagi ievainots deniņos, tomēr brīnumainā kārtā izdzīvoja. Ievainojuma ārstēšanas nolūkos Kutuzovs no 1774. līdz 1776. gadam viesojās Berlīnē, Leidenē un Londonā. 1776. gadā atgriezās Krievijā, kur atkal dienēja Suvorova vadībā. 1784. gadā Kutuzovs kļuva par ģenerālmajoru. 1787. gadā kārtējā Krievu-turku kara laikā Kutuzovs atkal tika ievainots deniņos.
1805. gadā Kutuzovs komandēja Krievijas impērijas karaspēku, kas cīnījās pret Napoleonu Austrijā. 1805. gada 2. decembrī Kutuzovs bija klāt Austerlicas kaujā, kad karaspēka vadīšanu bija pārņēmis Krievijas ķeizars Aleksandrs I. Pirms tam Kutuzovs aicināja sagaidīt papildspēkus un tikai tad iesaistīties izšķirošā kaujā.