cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japānas mobilo telefonu kultūra
Pazīmes un izplatītākais lietojums
Daudziem keitai ir arī dažādas papildus iespējas, piemēram, konfigurējamas datubāzes, adrešu grāmatiņas, modinātājs, hronometrs, spēles, plānotājs, kā arī attēlu apstrādes iespējas, kas ļauj, piemēram, izveidot bildei rāmi vai veidot animācijas. Pēdējos gados ir pat parādījušies telefoni, ko var izmantot kā debetkartes vai kredītkartes veikalu kasēs, un ar to palīdzību var norēķināties par gandrīz jebkuru preci, sākot ar skropstu tušu un beidzot ar reaktīvo lidmašīnu.
Daži jaunākie modeļi arī ļauj lietotājam skatīties telefona ekrānā filmas un televīziju. Lielāko daļu keitai var pieslēgt internetam, izmantojot tādus servisus, kā i-mode. Japāna bija pirmā valsts pasaulē, kur plašākām iedzīvotāju masām bija pieejami 3G pakalpojumi. Lietotāji savos telefonos var pārlūkot speciāli tiem veidotas tīmekļa vietnes, kādu Japānā ir ļoti daudz. Viens no izplatītākajiem mobilā interneta pielietojumiem Japānā ir sabiedriskā transporta kustības sarakstu apskate tālruņa ekrānā.
Japānas mobilie tālruņi ir spējīgi izmantot ļoti plašu rakstzīmju un ikonu kopu, kas balstīta uz JIS standartu. Sastādot teksta ziņas, var izmantot vairāk nekā tūkstoš dažādu latīņu alfabēta, hiragana, katakana, kandži un citu simbolu.
Orta mākonis
Orta mākonis vai Epika—Orta mākonis ir hipotētisks apgabals Saules sistēmā, kur pēc zinātnieku domām veidojas komētas ar ilgu apriņķošanas periodu. Nosaukts par godu holandiešu astronomam Janam Ortam un igauņu astronomam Ernstam Epikam. Zinātniski Orta mākoņa eksistence nav apstiprināta, bet daudzi novērojumi netieši uz to norāda. Attālums no Saules līdz Orta mākonim ir aptuveni no 50 000 līdz 100 000 astronomiskajām vienībām, kas atbilst gandrīz vienam gaismas gadam.
Metiloranžs
Metiloranžs jeb metiloranžā ir organiska krāsviela (oranžs sīkkristālisks pulveris), kas pieder pie azokrāsvielām un tiek izmantota titrēšanā kā pH indikators.
Iegūšana
Metiloranžu iegūst no sulfanilskābes un dimetilanilīna. Sulfanilskābi diazotē sārmainā vidē ar nātrija nitrītu. Iegūtajam produktam pievieno dimetilanilīna šķīdumu etiķskābē - rodas dimetilaminoazobenzolsulfoskābe, no kuras iegūst nātrija sāli, pievienojot nātrija hidroksīdu.
Izmantošana
Metiloranža ūdens šķīdumu galvenokārt izmanto analītiskajā ķīmijā kā pH indikatoru. Skābā vidē tas ir sarkans, sārmainā — dzeltens. Krāsas maiņa notiek pH intervālā 3,0 — 4,4. Ar metiloranžu var krāsot vilnu vai zīdu, tomēr krāsa nav noturīga. Vilnas vai zīda auduma gabalu iegremdē vārglāzē ar metiloranža šķīdumu un pievieno dažus pilienus sālsskābes, maisot vāra, kamēr audums vienmērīgi nokrāsojas. Pēc tam to mazgā ar ūdeni un žāvē.
Federiko Garsija Lorka
Federiko Garsija Lorka (es, dzimis, miris ) bija nozīmīgs spāņu rakstnieks, īpaši pazīstams kā dzejnieks un dramaturgs. Garsija Lorka bija arī gleznotājs, pianists un komponists. Viņš uzskatāms par vienu no ievērojamākajiem "27. gada paaudzes" pārstāvjiem spāņu literatūrā. Starp nozīmīgākajiem Garsijas Lorkas darbiem jāmin lugas "Bernardas Albas māja" (La casa de Bernarda Alba), "Jerma" (Yerma) un "Asins kāzas" (Bodas de sangre), dzejas krājumi "Čigānu romances" (Romancero gitano) un "Dzejnieks Ņujorkā" (Poeta en Nueva York).
Biogrāfija
Federiko Garsija Lorka piedzima Fuentevakerosā (Fuente Vaqueros) netālu no Granadas. 1909. gadā viņa ģimene pārcēlās uz Granadu. Garsija Lorka mācījās Colegio del Sagrado Corazón de Jesús, kā arī apguva klavierspēli Granadas konservatorijā; no 1914.-1919. gadam viņš studēja Granadas Universitātes Filozofijas un valodu, kā arī Juridiskajā fakultātē. Šajā laikā Garsija Lorka iepazinās ar Granadas intelektuāļiem un māksliniekiem, kā arī sadraudzējās ar mūziķi Manuelu de Faiju (Manuel de Falla). Dzejnieka pirmie dzejoļi — "Skumjā balāde" (La balada triste) un "Rožu lūgšana" (La oración de las rosas) — tapa 1917. gadā; 1918. gadā tika publicēts viņa pirmais prozas darbu krājums Impresiones y paisajes ("Impresijas un ainavas"), kura izdošanu apmaksāja Garsijas Lorkas tēvs. Šajā laikposmā radītie dzejoļi vēlāk tika publicēti krājumā ar nosaukumu "Dzejoļu grāmata" (Libro de poemas).
Krājums "Dzejoļu grāmata" iznāca 1921. gadā (jūlijā laikrakstā El Sol parādījās viņa dzejas kritika); jau novembrī gandrīz pabeigta bija Garsijas Lorkas slavenā poēma Poema del Cante Jondo. Šajā laikā daži dzejnieka dzejoļi tika publicēti arī rakstnieka Huana Ramona Himenesa žurnālā Índice. 1919. gadā Garsija Lorka pārcēlās uz slaveno Studentu rezidenci (Residencia de estudiantes) — nozīmīgu spāņu kultūras centru — Madridē; tajā viņš palika līdz pat 1928. gadam. Universitātē viņš sadraudzējās ar Luisu Bunjuelu un Salvadoru Dalī, kā arī iepazinās ar Gregorio Martinesu Sjerru, Madrides Eslava teātra režisoru, pēc kura aicinājuma uzrakstīja un iestudēja savu pirmo lugu, El maleficio de la mariposa ("Tauriņa lāsts", 1919-20). Lugā dramatizēta prusaka un tauriņa mīlestība; publika lugu nevērtēja augstu, un to beidza rādīt jau pēc četrām izrādēm. Vēlāk Garsija Lorka pat apgalvoja, ka viņa pirmā luga bijusi "Mariana Pineda".
Drīz vien Garsija Lorka publicēja vairākus dzejas krājumus, kā Canciones ("Dziesmas", 1927), Romancero gitano ("Čigānu romances", 1928), un savu otro lugu — Mariana Pineda ("Mariana Pineda"), kuras dekorācijas veidoja Dalī. Luga tika uzvesta 1927. gadā Barselonas Goijas teātrī. Šajā laikā Barselonā notika arī Garsijas Lorkas zīmējumu izstāde. 1928. gadā Garsija Lorka kļuva par El Gallo māksliniecisko redaktoru (žurnālam iznāca tikai divi numuri).
1929. gadā Garsija Lorka devās uz ASV, kur iestājās Kolumbijas Universitātē (1929-30). Šajā laikā viņš uzrakstīja dzejoļu krājumu "Dzejnieks Ņujorkā" (Poeta en Nueva York). Pēc došanās uz Havanu tapa arī lugas Así que pasen cinco años ("Ja paies pieci gadi") un El público ("Publika").
1930. gadā dzejnieks atgriezās Spānijā. Šajā laikā krita Primo de Riveras diktatūra un tika atjaunota Spānijas Republika. 1931. gadā Garsija Lorka tika iecelts par universitātes studentu teātra La Barraca direktoru. Teātri finansiāli nodrošināja Izglītības ministrija, un tā uzdevums bija apbraukāt lauku rajonus, lai iepazīstinātu publiku ar klasiskā spāņu teātra modernām interpretācijām. Garsija Lorka bija gan režisors, gan aktieris. Strādājot šajā trupā, Garsija Lorka uzrakstīja trīs savas slavenākās lugas — "lauku triloģiju" "Asinskāzas" (Bodas de sangre), "Jerma" (Yerma), un "Bernardas Albas māja" (La casa de Bernarda Alba). La Barraca bija pirmā trupa, kas šīs lugas uzveda. 1934. gadā trupas finansējums tiks divkārt samazināts, un 1936. gada aprīlī notika tās pēdējā izrāde.
Kad 1936. gadā sākās karš, Garsija Lorka atstāja Madridi un devās uz Granadu. Drīz vien viņu un viņa svaini arestēja Fransisko Franko atbalstītāji. 1936. gada 18. vai 19. augustā (iespējams, naktī uz 19. augustu) Federiko Garsija Lorka tika nošauts. Viņa kapavietas atrašanās vieta nav precīzi zināma; tā atrodas Granadas tuvumā starp Visnaru un Alfakaru. Nāvessoda iemesls nav zināms. Franko režīma laikā visi Garsijas Lorkas darbi bija aizliegti līdz 1953. gadam, kad iznāca stipri cenzēts viņa kopoto rakstu krājums. Tajā netika iekļauti viņa vēlīnie soneti, uzrakstīti 1935. gada novembrī; šie darbi netika atrasti līdz 1983./84. gadam, kad tie beidzot tika publicēti.
Dzeja
Federiko Garsijas Lorkas dzeju var iedalīt divos posmos: pirmais aptver darbus līdz 1928. gadam — "Dzejoļu grāmata" (Libro de poemas, 1921), "Dziesmas" (Canciones, 1927), "Čigānu romances" (Romancero gitano, 1928), "Dziļās dziesmas poēma" (Poema del cante jondo, 1931; sākta 1921. gadā) — un otrais no 1928. gada līdz dzejnieka nāvei — "Dzejnieks Ņujorkā" (Poeta en Nueva York, 1940; uzrakstīts 1929.-30. gadā), "Ignasio Sančesa Mehijas nāves apraudāšana" (Llanto por la muerte de Ignacio Sánchez Mejías, 1935), "Tamaritas dzejoļi" (Diván del Tamarit, 1940; daļēji publicēts 1935. gadā). Pirmajam Garsijas Lorkas dzejas posmam raksturīga nacionāla (īpaši — Andalūzijas) tematika, tautas un tradicionālās dzejas ietekmes. Otrajam posmam savukārt raksturīgāka sarežģītāka, intelektuālāka dzeja.
Garsijas Lorkas dzeju ietekmējusi avangarda literatūra, sirreālisms un it īpaši simbolisms. Daudzi simboli viņa dzejā atkārtojas, iegūstot īpašu nozīmi. Mēness Lorkas dzejā iemieso erotiskās dzīvības un nāves pretstatu; metāla priekšmeti (dunči, zobeni u.tml.) simbolizē nāvi un kaislību. Nāves simbolika piemīt arī naktij un ēnām, dažkārt arī ūdenim, lai arī tas nereti apzīmē arī erotisko. Būtisks simbols ir zirgs, kas iemieso vīrišķību, kaislību, vardarbīgu erotiku. Gadījumos, kad zirgs ir melns, tas simbolizē nāvi.
Vēlākajā Garsijas Lorkas dzejā dabas elementus, kā kokus, dzīvniekus, lietu, iznīcina civilizācija, kas iemiesota mašīnās un debesskrāpjos.
Lestenes luterāņu baznīca
Lestenes luterāņu baznīca atrodas Tukuma novada Lestenes pagasta centrā Lestenē, blakus Lestenes Brāļu kapiem. Tajā par mācītāju strādāja viens no pirmajiem latviešu etnogrāfiem un vēstures pētniekiem Kārlis Frīdrihs Vatsons (1777 – 1826).
Vēsture
1670. gadā G. Firkss Lestenē uzcēla mūra baznīcu, līdz ar šīs baznīcas uzcelšanu izveidojās Lestenes draudze. Lestenes baznīcas interjers bija vienots māksliniecisks ansamblis - izcili baroka kokgriezumi, kurus Kurzemes hercoga Ventspils kuģubūvētavas koktēlniecības darbnīcā bija veidojis N. Sēfrenss (jaunākais) 1704.-1709. gadā. Pirmās ērģeles 1708. gadā dāvināja K. Firkss, 1740. gadā izliets baznīcas zvans. 1747. gadā baznīcas tornī iespēra zibens un tas nodega, bet drīz pēc tam tika atjaunots. 1873. gadā baznīca saņēma jaunas ērģeles.
Pirms Otrā pasaules kara uzskatīja, ka Lestenes baznīcai ir viens no greznākajiem baroka interjeriem Latvijā. Kurzemes cietokšņa kauju laikā baznīcu nopostīja, vēl šodien tās fasādē saskatāmas kara laika lādiņu atstātās pēdas. Latvijas PSR laikā tajā ierīkoja graudu kalti, 1962. gadā draudze bija spiesta darbu pārtraukt.
IS-IS
Intermediate system to intermediate system (IS-IS) ir maršrutēšanas protokols, paredzēts lietošanai autonomajās sistēmās iekšienē. IS-IS ir īpaši populārs lielu Interneta pakalpojumu sniedzēju (IPS) tīklos.
Lestenes luterāņu baznīca
Vēsture
Lestenes draudze savu darbību atjaunoja 1999. gadā. Mūsdienās baznīca pamazām tiek atjaunota.
IS-IS
IS-IS pieder pie OSI modeļa protokoliem. Tā analogs TCP/IP protokolu saimē ir OSPF.
Bērda (polārstacija)
Bērda ir amerikāņu polārstacija Mērijas Bērdas Zemē Rietumantarktīdā. Pirmo reizi ierīkota 1957. gadā Starptautiskā ģeofizikas gada programmas nodrošināšanai. Stacija tika ierīkota operācijas Deep Freeze II gaitā, ar traktoru karavānas palīdzību nogādājot nepieciešamo aprīkojumu no polārstacijas Litlamerika V 646 jūdžu attālumā līdz izvēlētajai vietai Rokfellera plato. Stacija sastāvēja no četrām moduļveida ēkām. Pirmā stacija funkcionēja četrus gadus, līdz sagruva zem sanestā sniega svara.
1960. gadā tika izbūvēta jauna daļēji zem ledus izbūvēta stacija, kas kā vissezonas stacija funkcionēja līdz 1972. gadam. Vēlāk stacija tika izmantota kā vasaras lauka nometne, līdz tika pamesta pēc 2004.-2005. gada sezonas. 2006.-2007. gada vasaras sezonā tika veikti stacijas rekreācijas darbi.
2009.-2010. gada sezonā paredzēts izbūvēt jaunu staciju dažādu Rietumantarktīdas izpētes programmu nodrošināšanai, tai skaitā NASA pētījumiem Painailendas glečera apvidū.
Ap 170 km uz austrumiem no Bērdas funkcionē amerikāņu vasaras lauka nometne WAIS Divaida ledus dziļurbumu programmas veikšanai.
Olande
Geogrāfija
Arhipelāga platums ziemeļu-dienvidu virzienā ir apmēram 130 km, tajā ietilpst 60 apdzīvotas salas un vēl apmēram 6500 neapdzīvotas salas un šēras. Olande aizņem 1481 km2 lielu teritoriju (kopā ar ūdeni — 13 324 km2), lielākais augstums virs jūras līmeņa ir 132 m. Lielākā no salām ir Olande (640 km2), tajā dzīvo ap 90% no salu 27 700 iedzīvotājiem. Salu galvaspilsēta ir Mariehamna (11 186 iedzīvotāji).
Klimats
Olande atrodas mēranajā joslā.
Klimats Olandē ir mērens un vēss.
Administratīvais iedalījums
Administratīvā vienība ir komūna. Kopumā Olandē ir 16 komūnas.
Anatols Līvens (virsnieks)
Anatols Leonīds Līvens (de, — ) bija Mežotnes muižnieks, kņazs, Krievijas Impērijas armijas virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1873. gada 16. novembrī Sanktpēterburgā, cēlies no senas vācbaltiešu dzimtas Līveniem. Pēc ģimnāzijas beigšanas studēja Pēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē, paralēli kā eksterns nolika eksāmenus Nikolaja kavalērijas skolā (Николаевское кавалерийское училище) un ieguva podporučika (leitnanta) pakāpi.
1919. gada janvārī rotmistrs Līvens no 60 bijušajiem Krievijas Impērijas armijas virsniekiem izveidoja Liepājas brīvprātīgo strēlnieku vienību (Либавский добровольческий стрелковый отряд) jeb Līvena nodaļu, kas piedalījās Latvijas brīvības cīņās pret lieliniekiem. Vienībai drīzumā pievienojās viena Baltijas landesvēra rota un kapteiņa Didorova rota, tajā dienēja arī latvieši, piemēram, Artūrs Silgailis. Aprīļa puča laikā Līvens atteicās piedalīties militārajā direktorātā, ko plānoja veidot Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja un sadarboties ar Andrieva Niedras valdību. Līvena vienība landesvēra sastāvā piedalījās kaujās pie Ventspils un Jelgavas un Rīgas ieņemšanas operācijā. 1919. gada 24. maijā Līvens tika smagi ievainots kaujā pie Ropažiem ar atkāpjošos LSPR armiju un nodeva komandiera funkcijas kapteinim Didorovam. Pēc ievainojuma visu mūžu pārvietojās ar kruķa palīdzību.
1919. gada 6. jūnijā Līvena vienība tika pārveidota par krievu brīvprātīgo korpusu, kurā bija ap 4000 karavīru. Līvens aizliedza savai karaspēka vienībai piedalīties Cēsu kaujās pret Igaunijas armiju un Ziemeļlatvijas brigādi. Pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas Līvens īsu laiku no 2. jūlija bija jaunizveidotās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas komandieris, kurā viņa korpusam pievienojās vēl divas krievu brīvprātīgo vienības: "Kavalērijas ģenerāļa grāfa Kellera vārdā nosauktā partizānu vienība" Pāvela Bermonta-Avalova vadībā un pulkveža Virgoļiča brigāde.
1919. gada 9. jūlijā kņaza Līvena daļas saņēma ģenerāļa Judeņiča pavēli doties uz Narvas fronti, lai pievienotos Ziemeļrietumu armijas plānotajam karagājienam uz Petrogradu. Bermonta-Avalova un Virgoļiča komandētās daļas Jelgavā un Šauļos atteicās doties prom no Latvijas, izstājās no Līvena korpusa un nodibināja "Kavalērijas ģenerāļa grāfa Kellera vārdā nosaukto Rietumu brīvprātīgo korpusu". Savukārt Līvena komandētā 5. kājnieku divīzija līdz 1919. gada decembrim cīnījās Judeņiča Ziemeļrietumu armijā pie Petrogradas.
Artrīts
Artrīts (no el2 — ‘locītava’, -itis — ‘iekaisums’) ir vienas vai vairāku locītavu iekaisums.
Artrīts rodas gadījumos, kad iekaisuma rezultātā baktērijas nokļūst citās ķermeņa daļās un tur rada iekaisumu. Šāda situācija rodas, ja pastāv kāds iekaisuma avots, piemēram, bojāti zobi. Artrīta neārstēšana var novest pie locītavu deformācijas — artrozes. Artrītam raksturīgs pietūkums locītavās, stīvums, kas saglabājas vairākas dienas. Iespējami kustību traucējumi un sāpes locītavās. Artrītu ārstē, likvidējot iekaisuma avotu. Artrīts ir locītavas iekaisums, ko var izraisīt trauma. Iekaisusī locītava pietūkst, kļūst sāpīga, nereti arī siltāka. Kustības iekaisušajā locītavā ierobežojas. Locītavas dobumā pēc ievainojuma var izplūst asinis; tām sastrutojot, var izveidoties strutains iekaisums. Tādā gadījumā bieži palielinās temperatūra, palielinās leikocītu daudzums asinīs. Visbiežāk vērojams vairāku locītavu iekaisums — poliartrīts. Ārstē gan ķirurģiski, gan ar medikamentiem un dažādām fizioterapijas metodēm.
Anatols Līvens (virsnieks)
Dzīvesgājums
Miris 1937. gada 3. aprīlī Ķemeros. Apbedīts Mežotnes baznīcas kapos.
Viņa brāļa mazdēls Anatols Līvens (Peter Paul Anatol Lieven, 1960) ir pazīstams britu žurnālists un politologs.
Krusteniskās saites
Krusteniskās saites nostiprina ceļa locītavu tās iekšienē un notur celi savā vietā kustību laikā. Šīs saites ir labi apasiņotas un to pārrāvums vai ievainojums rada lielu asinsizplūdumu ceļa locītavā. Krusteniskās saites visbiežāk savaino un pārrauj kalnu slēpošanā, futbolā un basketbolā. Pēc krustenisko saišu traumēšanas ceļa locītava parasti stipri pietūkst, jo piepildās ar asinīm. Jāņem vērā, ka traumas iespējamās sekas precīzi nav iespējams noteikt uzreiz, bet pēc aptuveni 3-6 nedēļām, kad, izvērtējot pacienta fiziskās slodzes līmeni un ceļa locītavas stabilitāti, speciālists var noteikt, vai nepieciešama saišu atjaunošana ķirurģiskā ceļā.
Kaufmans
Kaufmans var būt:
Django (tīmekļa ietvars)
Django ir atvērtā pirmkoda tīmekļa lietotņu ietvars, kas sarakstīts Python programmēšanas valodā. Sākotnēji Django tika izstrādāts lai pārvaldītu vairākus ziņu portālus, bet 2005. gada jūlijā tika atvērts tā pirmkods ar BSD licences nosacījumiem. Django ieguvis savu nosaukumu pateicoties džeza ģitāristam Django Reinhardtam.
Django ietvara galvenais mērķis ir atvieglot sarežģītu tīmekļa resursu radīšanu, kuru pamatā ir relāciju datu bāzu vadības sistēma. Galvenais uzsvars tiek likts uz komponenšu modularitāti un vēlreizēju izmantošanu, ātru izstrādi, kā arī DRY(Dont Repeat Yourself - neatkārto sevi) principa ievērošanu. Django ir pilnībā uzrakstīts Python programmēšanas valodā - ieskaitot datu modeļus un konfigurācijas failus.
Komponentes
Django ietvars sastāv no objektu-relāciju kārtotāja (mapper), kas nodrošina saikni starp datu modeļiem (definētiem Python klašu formā) un relāciju DBVS, regulāro izteiksmju URL pārvaldnieka, skatu (views) sistēmas priekš pieprasījumu apstrādes un šablonu sistēmas.
Iekļautā programmatūra
Django komplektācija ietver sekojošās lietotnes "contrib" pakotnē:
Tīmekļa serveri
Django ir savietojams ar Apache 2 tīmekļa serveri izmantojot mod python moduli. Django ir spējīgs darboties izmantojot arī FastCGI serveri, tādējādi ļaujot izmantot jebkuru tīmekļa serveri, kas ir savietojams ar FastCGI.
Datu bāzu vadības sistēmas
Django oficiāli atbalsta sekojošās DBVS:
Eksistē arī eksperimentāls atbalsts priekš Microsoft SQL Server
Django grāmata
Django Grāmata ir brīvi pieejama (ar GNU Free Document Licence nosacījumiem) grāmata par Django ietvaru. Tā joprojām ir sagatavošanas stadijā un plānotais publikācijas datums ir 2008 gadā. Esošo versiju iespējams izlasīt http://www.djangobook.com.
Urho Kekonens
Urho Kaleva Kekonens (Urho Kaleva Kekkonen, dzimis Pielavesi Austrumsomijas lēnē, miris  Helsinkos) bija somu politiķis, Somijas premjerministrs (1950—1953, 1954—1956), Somijas prezidents (1956—1982) no partijas Somijas centrs.
Aukstā kara apstākļos Kekonens turpināja "aktīvas neitralitātes" politiku jeb t. s. Pāsikivi-Kekonena līniju, kas ļāva Somijai sadarboties gan ar NATO valstīm, gan PSRS. Kekonens ir visilgāk amatā bijušais Somijas prezidents.
Dzīvesgājums
Dzimis zemnieku ģimenē. Somijas pilsoņu kara laikā cīnījies balto rindās. Pēc kara studēja jurisprudenci un strādāja policijā. Pēc studiju beigām Kekonens strādāja par valsts ierēdni. Starp pasaules kariem Kekonena politiskie uzskati bija nacionālistiski, un viņš iestājās Zemes apvienībā (tagad Somijas Centrs). 1936. gadā viņš tika ievēlēts parlamentā, dažādos laikos veica tieslietu un iekšlietu ministra pienākumus. 1940. gadā Kekonens vienīgais balsoja pret Maskavas miera līgumu, kurš atdeva PSRS ievērojamas valsts teritorijas.
Turpinājuma kara laikā Kekonens bija viens no vadošajiem tā saucamās Miera opozīcijas politiķiem, vēloties uzlabot Somijas attiecības ar PSRS un izstāties no kara ar to. 1950. gada prezidenta vēlēšanās Kekonens palika trešais, tomēr ievēlētais prezidents Juho Kusti Pāsikivi iecēla Kekonenu par premjerministru. Premjerministra amatā viņš uzstājās par attiecību uzlabošanu ar PSRS. 1956. gadā Kekonens tika ievēlēts par Somijas prezidentu.
Amata pildīšanas laikā Kekonenam tika pārmests nedemokrātisks valdīšanas stils un pārāk liela PSRS ietekme, Padomju Savienībai dažādos veidos cenšoties pēc iespējas ilgāk saglabāt Kekonenu pie varas. Pēc Kekonena prezidentūras beigām Somijas likumos tika veiktas izmaiņas, kas ierobežoja prezidenta pilnvaras.
Dziga Vertovs
Dziga Vertovs (dzimis Dāvids Kaufmans, miris ) bija ebreju izcelsmes padomju dokumentālā kino režisors, scenārists un kino teorētiķis. Dzigas Vertova brāļi Boriss Kaufmans un Mihails Kaufmans arī bija ievērojami kino darbinieki.
Studējis Bjalistokas konservatorijā, bet no 1916.gada - Sanktpēterburgas neiroloģijas institūtā.
Piedalījies boļševiku propagandas dokumentālo filmu radīšanā, tomēr līdzīgi Lenijai Rīfenštālei tiek uzskatīts par vienu no dokumentālā kino klasiķiem, kura jaunievedumi būtiski bagātinājuši kinovalodu.
Ievērojamākie darbi:
Silva (ciems)
Silva ir ciems Vidzemē, Smiltenes novada Launkalnes pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Silva ir Smiltenes priekšpilsēta, tikai 3 km attālumā no pilsētas centra. Cauri ciemam iet reģionālais autoceļš P27 (Smiltene—Gulbene), 4 km uz dienvidaustrumiem — Vidzemes šoseja A2. Attālums līdz Rīgai — 130 km.
Silva atrodas Vidzemes augstienes ziemeļu nomalē, Mežoles paugurainē, Abula labajā krastā.
Ciems (no la — ‘mežs’) veidojies kā kokapstrādes, mežizstrādes un koksnes izpētes centrs, kad 1957. gadā pie Smiltenes mežniecības izveidoja Smiltenes MRS (mežrūpniecības saimniecību). Silvā atrodas AS "Latvijas valsts meži" Austrumvidzemes mežsaimniecība, Valsts meža dienesta birojs, vairāki kokapstrādes uzņēmumi, Silvas dendroloģiskais parks, BMX trase.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Poltavas apgabals
Poltavas apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem tās centrālajā daļā Dņepras kreisajā krastā. Robežojas ar Čerņihivas un Sumu apgabaliem ziemeļos, Harkivas apgabalu austrumos, Dņipropetrovskas un Kirovohradas apgabaliem dienvidos, kā arī ar Čerkasu un Kijivas apgabaliem rietumos.
Daba
Lielāko apgabala daļu (līdz 70%) aizņem ar trūdvielām nabadzīga vai vidēji bagāta melnzeme. Reģiona dienvidos jaukti ar solonciem pārsvarā melnzemju un pļavu-melnzemju dziļsāļas soloncu augsnes. Ziemeļos ievērojamas platības ir ar pelēkajām mežu un kūdras purvu augsnēm.
Dabiskā stepju veģetācija apgabalā gandrīz nav saglabājusies. Meži un krūmi kopā ar meža joslām aizņem aptuveni 7,5% teritorijas, galvenokārt gar upju krastiem, smilšu kāpās un gravās.
Universal Serial Bus
Universal Serial Bus jeb USB ir virknes kopnes standarts ārējo iekārtu pieslēgšanai datoram vai citai iekārtai. Tas standartizē USB pieslēgvietas, iekārtas, kuras pieslēdz šīm pieslēgvietām, kā arī sakaru protokolu, kuru lieto datu pārsūtīšanai starp USB pieslēgvietām un USB ierīcēm.
Poltavas apgabals
Vēsture
Tagadējā Poltavas apgabala teritorija līdz 1238. gadam bija Kijivas Krievzemes sastāvā, kurā valdīja Perejaslavļas kņazi. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijivas kņazu dēli. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, 1399. gada te notika kauja pie Vorsklas, kurā Zelta Orda sakāva lietuviešu armiju. No 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijivas vaivadijas sastāvā.
1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1709. gadā te notika Poltavas kauja starp Krieviju un Zviedriju. 1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā ar centru Čerņihivā. 1802. gadā Mazkrievijas guberņu sadalīja divās daļās, dienvidu daļā izveidoja Poltavas guberņu. No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1937. gadā izveidoja Poltavas apgabalu.
Universal Serial Bus
Pirmā USB standarta versija (1.0) tika pieņemta 1995. gadā. 1998. gadā pieņēma 1.1 versiju, kurā bija izlabotas 1.0 versijas kļūdas. 2001. gadā pieņēma 2.0 versiju, kurā galvenā izmaiņa bija lielāks datu pārraides ātrums (480 Mb/s). Jaunāka standarta versijas ierīces ir savietojamas ar vecāka standarta ierīcēm (tikai ar mazāku ātrumu). 2007. gada septembrī tika demonstrēta versija 3.0 ar datu pārraides ātrumu 4,8 Gb/s. To bija plānots ieviest 2009. vai 2010. gadā.
Poltavas apgabals
Vēsture
No 1991. gada Ukrainas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 25 rajonu un 6 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti septiņi rajoni: Kremenčukas rajons, Lubnu rajons, Mirhorodas rajons un Poltavas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Dzelzavas muiža
Dzelzavas muižas kungu māja atrodas Madonas novada Dzelzavas pagasta centrā Dzelzavā. Pašlaik ēkā atrodas Dzelzavas pamatskola.
Universal Serial Bus
USB savienojumi ir asimetriski, te ir saimniekierīce (host) (tas parasti ir dators), kurai pieslēdz perifērijas ierīces. Vienai saimniekierīcei var pieslēgt līdz 127 iekārtām. Lai caur vienu pieslēgvietu varētu pievienot vairāk nekā vienu ierīci, lieto USB centrmezglu (hub). Tie arī skaitās kā ierīces. Parasti katrā datora USB saimniekkontrolierī ir iebūvēts centrmezgls, kas datoram nodrošina 2 — 6 USB pieslēgvietas. Divas ierīces, kas pieslēgtas pie vienas saimniekierīces, savā starpā var sazināties tikai caur saimnieku. USB asimetrijas dēļ nav iespējams ar vienkāršu vadu savienot kopā divas saimniekierīces. Visu veidu datu pārraides jebkurā virzienā uzsāk saimniekierīce (ja iekārtai kaut kas jānosūta, tā gaida pieprasījumu no saimnieka, vai nav kas nosūtāms).
Dzelzavas muiža
Vēsture
Lielā Ziemeļu kara laikā muiža 1724. gadā nokļuva Oto Reinholda Īgelštrēma (Igelström) īpašumā, 1765. gadā Oto Johana fon Tranzē (Transehe) īpašumā, kas 1767. gadā pabeidza jaunas muižas kungu mājas celtniecību baroka stilā. 18. gadsimta beigās ēka pārbūvēta. No 1868. gada muiža bija Kārļa Frīdriha fon Tranzē-Rozeneka (1841-1903) valdījumā, kas 1872. gadā uz muižas zemes uzcēla Dzelzavas pagastskolas ēku (tagadējā Padomā), kurā par skolotāju strādāja Doku Atis. Viņa brālis Astafs fon Tranzē-Rozeneks (1865-1946) bija vēsturnieks un ģenealogs. 1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal līdz 1908. gadam atjaunoja arhitekta V. Bokslafa vadībā. Pirmā pasaules kara un brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki ēku pameta un 1917.—1920. gadā pilī atradās pagasta administrācija.
Universal Serial Bus
USB pieslēgvietai ir četri kontakti. Divi no tiem ir datu pārraidei, divi 5 V barošanas spriegumam un zemējumam.
Dzelzavas muiža
Vēsture
Pēc 1920. gada zemes reformas Dzelzavas muižu ar Kroņa, Lobēnu un Sofijas pusmuižām sadalīja 100 vienībās (no tām 6 bijušās rentes mājas) ar 1428 ha. Muižas kungu māja no 1920. līdz 1925. gadam daļēji piederēja Latvijas armijai, provizors Oto Leivers (Leiwer) šeit četrās telpās ierīkoja aptieku. 1926. gadā ēku pārņēma pagasta valde, kas tajā ierīkoja pagasta valdes kanceleju un tautas namu. 1940. gadā uz namu pārcēla Dzelzavas pamatskolu. Otrā pasaules kara laikā ēkā izvietojās Vācijas armijas daļas (1941-1944), pēc kara atkal Dzelzavas pamatskola.
Universal Serial Bus
Vēsture
Septiņu kompāniju grupa: Compaq, DEC, IBM, Intel, Microsoft, NEC un Nortel sāka USB izstrādi 1994. gadā.
Dzelzavas muiža
Vēsture
2003. gadā ar Dzelzavas pagasta, Kultūrkapitāla fonda un Mirdzas Ēmkes līdzekļiem atjaunoja ēkas fasādes un ierīkoja ārējo apgaismojumu.
Muižas parks
Ap muižas kompleksa centrālo laukumu simetriski izvietotas kalpotāju mājas, ko ieskauj 19. gadsimtā veidots muižas parks ar vietējo un svešzemju koku un krūmu sugu stādījumiem. Muižas parkā atrodas estrāde, kur vasaras mēnešos risinās Dzelzavas sabiedriskā dzīve. Muižas parkā arī atrodas arhitekta V. Vitanda piemineklis "Par Tēvu zemi kritušiem", kas atklāts 1939. gadā un atjaunots 1989. gadā Piemineklis veltīts Pirmajā pasaules karā un cīņās pret bermontiešiem kritušajiem dzelzaviešiem.
Universal Serial Bus
USB 1.0
Tehniskie parametri:
USB 1.1
Versija izlaista 1998. gada septembrī. Izlabotas 1.0. versijas kļūdas un nepilnības. Šī ir pirmā USB versija, kura guva lielu popularitāti.
USB 2.0
Versija izlaista 2000. gada aprīlī.
USB 2.0 atšķiras no USB 1.1 ar Hi-speed režīma ieviešanu.
USB Wireless
USB wireless — USB tehnoloģija (versija pieejama no 2005. gada maija). Tā ļauj organizēt bezvadu tiešsaisti ar lielu datu pārraides ātrumu (līdz 480 Mbit/s 3 metru attālumā un līdz 110 Mbit/s 10 metru attālumā).
2007. gada 23. jūlijā USB Implementers Forum (USB-IF) paziņoja par sešu pirmo lietojumproduktu sertifikāciju ar Wireless USB atbalstu.
USB 3.0
USB 3.0 standarta versija atrodas savas izveides nobeiguma stadijā. Pašlaik ar tā pilnveidošanu nodarbojas kompānijas: Intel, Microsoft, Hewlett-Packard, Texas Instruments, NEC un NXP Semiconductors. USB 3.0 versijā kabeļi būs fiziski un funkcionāli savietojami ar USB 2.0. USB 2.0 kabelim ir četras līnijas — divas rakstīšanai, divas lasīšanai un vēl pa divām barošanai. 3.0 pievieno sev 5 jaunas līnijas, kā rezultātā kabelis kļūst daudz biezāks. Tomēr jaunie kontakti atrodas paralēli attiecībā pret vecajiem otrā kontaktu līnijā. Tagad var arī viegli pateikt, kas tā ir par kabeļa versiju, vienkārši paskatoties uz kabeļa galu. USB 3.0 maksimālais datu pārraides ātrums ir 4,8 Gbit/s, kas ir apmēram 10 reizes ātrāk, nekā 480 Mbit/s, ko ir spējīgs nodrošināt USB 2.0. USB 3.0. versijai ir ne vien lielāks ātrums, bet arī strāvas stiprums (no 500 uz 900 mA). USB 3.0 beigu sertifikācija parādījās 2008. gadā, bet ierīces, kuras to atbalsta — 2009.—2010. gados. Kompānija Asus izlaida P6X58 Premium mātesplati, kurai ir divas USB 3.0 pieslēgvietas.
IT
IT var būt:
Odesas apgabals
Odesas apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem tās dienvidrietumos, Melnās jūras krastā. Robežojas ar Mikolajivas apgabalu austrumos un ziemeļaustrumos, Kirovohradas un Vinnicas apgabaliem ziemeļos, kā arī ar Moldovu rietumos un Rumāniju dienvidrietumos.
Vēsture
Tagadējā Odesas apgabala teritoriju līdz 2. gadsimtam p.m.ē. kontrolēja skiti, bet Melnās jūras piekrastē Bugas upes labajā krastā atradās sengrieķu kolonija Olbija, kurai pakļāvās Tira, Nikonija un Istrijas osta (el), kas atradās tagadējās Odesas vietā. Līdz 2. gadsimtam m. ē. apgabalā valdīja sarmati, bet 257. gadā to ieņēma no Baltijas jūras piekrastes ienākušie goti. 375. gadā šo apgabalu iekaroja huņņi, pēc tam līdz 13. gadsimtam to apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, polovcieši).
Krievu—turku kara (1787—1792) laikā krievu karaspēks 1789. gadā ieņēma Hadžibeju, ko pārdēvēja par Odesu, un pēc 1791. gada Jasu mieru līguma šo teritoriju pievienoja Krievijas Impērijai.
No 1796. gada apgabala teritoriju iekļāva Jaunkrievijas guberņā, ko 1802. gadā sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās. 1803. gadā Nikolajevas guberņu pārdēvēja par Hersonas guberņu. Pēc Krievu—turku kara (1806—1812) Krievijas Impērija ieguva zemes starp Dņestras un Prutas upēm, kur izveidoja Besarābijas guberņu.
Lai kolonizētu iekarotās zemes, 1835. gadā Krievijas ķeizars Nikolajs I izdeva manifestu par ebreju lauksaimnieku koloniju dibināšanu pie Melnās jūras. No Kurzemes guberņas uz šejieni pārcēlās vairāk nekā 2500 ebreji. Latvijā izplatījās baumas, ka ķeizars ir gatavs dot arī latviešu brīvlaistajiem zemniekiem "tukšo zemi" Jaunkrievijā, kas izraisīja tā saukto "Siltās zemes kustību" (1841).
Laikā starp 1856. gadā zaudēto Krimas karu un 1878. gadā uzvarēto Krievu—turku karu Krievija bija spiesta atteikties no Budžaka dienvidu daļas ar Izmajilas cietoksni tajā.
1870. gadā uzcēla dzelzceļa līniju Kijiva—Vinnica—Odesa, kas veicināja iedzīvotāju skaita strauju pieaugumu šajā apgabalā. Odesa kļuva par lielāko Krievijas dienvidu jūras ostu. No 1918. gada janvāra apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā apgabalu ieņēma Vācijas Impērijas armija. Besarābijas guberņas teritorijā izveidojās Moldāvijas Demokrātiskā Republika, kas izlēma pievienoties Rumānijas Karalistei.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām apgabala teritorija atradās Ukrainas PSR sastāvā, 1920. gadā Hersonas guberņu sadalīja Odesas un Nikolajevas guberņās, 1922. gadā Nikolajevas guberņu atkal pievienoja Odesas guberņai. 1932. gadā nodibināja Odesas apgabalu. Pēc Besarābijas okupācijas 1940. gadā agrākās Moldāvijas APSR teritoriju sadalīja starp Odesas apgabalu un jaunizveidoto Moldāvijas PSR.
Otrā pasaules kara laikā Odesas apgabalu okupēja Rumānija un tajā izveidoja Transnistras gubernatoriju.
1954. gadā Odesas apgabalam pievienoja Izmajilas apgabalu. No 1991. gada atrodas Ukrainas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 26 rajonu un 9 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti septiņi rajoni: Berezivkas rajons, Bilhorodas-Dņistrovskas rajons, Bolhradas rajons, Izmajilas rajons, Odesas rajons, Podiļskas rajons un Rozdiļnas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Apriķi
Apriķi ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novada Lažas pagastā, pagasta centrs. Izvietojušies pagasta ziemeļu daļā pie Alokstes ietekas Tebrā vietējās nozīmes autoceļu V1199 (Aizpute — Pāvilosta) un V1265 (Gudenieki — Apriķi) krustojumā 50 km no novada centra Grobiņas un 190 km no Rīgas.
Vēsture
Kursas 1253. gada dalāmajās grāmatās minēta Piemares kuršu zemes teritoriālā vienība Apriķi kā Apperate, kas pēc dalīšanas ietilpa ordeņa daļā. Tuvumā esošā Dzintare, minēta kā Sintere, Zyntere, ietilpa bīskapa daļā, bet tas netraucēja ordenim 1261. gadā uzbrukt un iznīcināt kuršu pils aizstāvjus par biedinājumu apkārt esošajiem.
Mūsdienu ciems izveidojies ap Apriķu muižas (Appriken) pili, kas pabeigta 1742. gadā Kristofa Frīdriha Ostenzakena laikā.
Kuldīgas komturi
Kuldīgas komturi (vācu: Komtur von Goldingen) bija Livonijas ordeņa Kuldīgas pils pārvaldnieki un savu Kurzemes vasaļu karavadoņi (komturs - "komandieris") ordeņa karagājienos pret žemaišiem, lietuviešiem, zemgaļiem, Rīgas pilsētu, Rīgas arhibīskapu un krieviem. Ziņas par pirmajiem Kuldīgas komturiem ir ļoti epizodiskas.
Komturs bija pārvaldnieks svarīgākajās ordeņa pilīs un tām pakļautajās komturejās. 16. gadsimtā Latvijas teritorijā Livonijas ordenim bija deviņi komturu sēdekļi: Rīgā, Daugavgrīvā, Ventspilī, Kuldīgā, Jelgavā, Dobelē, Cēsīs, Alūksnē un Daugavpilī. No Livonijas komturejām vissvarīgākās bija Kuldīga un Alūksne, jo komturi tajās bija Livonijas ordeņa mestra padomes locekļi. Kā valdības loceklis Kuldīgas komturs piedalījās mestru vēlēšanās un arī pats varēja tikt ievēlēts par mestru. Viņš bija galvenā tiesas persona apgabalā, un viņam bija arī tiesības piespriest nāvessodu.
Kuldīgas komturejā ietilpa Aizputes, Alsungas, Durbes, Kuldīgas un Saldus draudzes novadi. Komturejas aizsardzībai pret Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka uzbrukumiem 14. gadsimta beigās uzcēla Skrundas pili un Saldus pili.
Alūksnes komturi
Alūksnes komturs (vācu: Komtur von Marienburg) bija Livonijas ordeņa Alūksnes pils pārvaldnieks un karavadonis ordeņa rīkotajos karagājienos.
Alūksnes komtureja līdztekus Kuldīgai bija viena no vissvarīgākajām Livonijas komturejām, to komturi bija ordeņa mestra padomes locekļi. Kā valdības loceklis Alūksnes komturs piedalījās mestru vēlēšanās un arī pats varēja tikt ievēlēts par mestru. Viņš bija galvenā tiesas persona apgabalā, un viņam bija arī tiesības piespriest nāvessodu.
Alūksnes komturejā ietilpa Alūksnes un Gaujienas draudzes novadi.
Manheima
Manheima (de) ir pilsēta Vācijas rietumos, Bādenē-Virtembergā, pie Nekāras ietekas Reinā. Reinas upe atdala Manheimu no pretējā krastā esošās Ludvigshāfenes, kas atrodas Reinzemē-Pfalcā.
Pilsētai ir regulārs plānojums, tās centrā slejas milzīga XVIII gs. celta Pfalcas elektoru pils, kurā mūsdienās atrodas Manheimas Universitāte. Pilsētā dislocēts ievērojams daudzums ASV karaspēka. No lielām kompānijām, kuru galvenās mītnes atrodas Manheimā, var minēt smērvielu ražotāju Fuchs Petrolub un celtniecības kompāniju Bilfinger Berger.
Pilsēta pirmoreiz minēta 766. gada Loršas kodeksā. Tas bija neliels ciematiņš, līdz Pfalcas elektors Frīdrihs IV šeit XVI gs. beigās uzcēla pili. Trīsdesmitgadu kara laikā 1622. gadā pilsētu nopostīja Tillī karaspēks. 1720. gadā Manheima kļuva par Pfalcas galvaspilsētu. XVIII gs. Manheima bija slavena mūzikas pasaulē — šeit attīstījās t. s. Manheimas skola. 1885. gadā Kārlis Bencs Manheimā izgudroja un iedarbināja pasaulē pirmo automašīnu. Otrā pasaules kara laikā Manheima smagi cieta britu un ASV uzlidojumos.
Cilvēki
Manheimā dzimuši:
Stīvens Stemkoss
Stīvens Stemkoss (en; dzimis Markhemā) ir kanādiešu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā, Kanādas hokeja izlases spēlētājs. Pašlaik (2023) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Tampabejas "Lightning", pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Spēlētāja karjera
Arī turpmākajās sezonās Stemkosa rezultativitāte bija ļoti augsta. 2011.—12. gada sezonā Stemkosam izdevās atkārtot 2009.—10. gada sezonā sasniegto, kā līgas labākajam vārtu guvējam iegūstot Morisa Rišāra balvu. Pēc tam, kad 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē uz Ņujorkas "Rangers" aizmainīts tika "Lightning" kapteinis Martins Senluī, komandas kapteiņa pienākumus uzņēmās Stemkoss. 2014.—15. gada sezonā uzbrucējs kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, kurā gan piekāpās Čikāgas "Blackhawks" hokejistiem. 2016. gada vasarā Stemkoss pagarināja līgumu ar "Lightning" uz vēl astoņām sezonām. 2020. gadā kopā ar "Lightning" izcīnīja Stenlija kausu. Savainojuma dēļ izslēgšanas kārtā Stemkoss devās laukumā tikai vienā spēlē.
Babilona
Babilona, galvenokārt reliģiskos tekstos Bābele (akk, ar, Bābil), tulkojumā "Dieva vārti" bija viens no nozīmīgākajiem politiskās, ekonomiskās un kultūras centriem Senajā Divupē. Babilonas drupas atrodas Eifratas upes krastā aptuveni 85 kilometrus uz dienvidiem no mūsdienu Irākas galvaspilsētas Bagdādes, uz ziemeļiem no Hillas pilsētas un ir UNESCO Pasaules mantojuma objekts.
Babilona ir uzcelta Mezopotāmijas līdzenuma vidusdaļā, kur Eifratas un Tigras upes atrodas netālu viena no otras. Tā atradās svarīgu tirdzniecības ceļu krustpunktā. Babilonas dibināšanas gadi nav zināmi, pirmie atradumi datējami ar 28.-24. gadsimtu pr.Kr., bet pirmoreiz rakstos tā pieminēta Akadas valsts laikā 24. - 22. gadsimtā pr.Kr., kad tā bija ne pārāk ietekmīga pilsētvalsts. Pilsētas galvenais dievs bija Marduks. No 2. gadu tūkstoša sākuma pr.Kr. līdz 1. gadu tūkstoša sākumam pr.Kr. tā bija Babilonijas galvaspilsēta, kas lielāko uzplaukumu piedzīvoja Hammurapi laikā 18. gadsimts pr.Kr.). Pēc tam Babilona bija Jaunbabilonijas galvaspilsēta, kuras ietekmīgākais valdnieks bija Nebukadnecars II.
539. gadā pr.Kr. pilsētu ieņēma Kīrs II un tā kļuva par vienu no Ahemenīdu impērijas galvaspilsētām. 4. gadsimtā pr.Kr. Babilona kļuva par Maķedonijas Aleksandra impērijas galvaspilsētu, kurš šeit esot miris. Vēlāk pilsēta ietilpa Seleikīdu impērijā, Partā, Romas impērijā, pamazām zaudējot nozīmi, jo to izkonkurēja citi centri, tādas pilsētas kā Ktēsifona.
Babilonā atradās viens no Septiņiem pasaules brīnumiem — Babilonas gaisa dārzi. Babilonai (Bābelei) ir simboliska un eshatoloģiska nozīme Vecās un Jaunās Derības tekstos. Vecajā derībā saistīta ar tādiem simboliem kā Bābeles tornis, Bābeles gūsts, milzis uz māla kājām un citiem. Jaunās derības Jāņa atklāsmes grāmatā Bābele parādās kā lielākā pasaules pilsēta pirms apokalipses, Antikrista un pasaules grēku mājvieta.
Māris Štrombergs
Māris Štrombergs (dzimis Valmierā) ir bijušais latviešu BMX riteņbraucējs, divkārtējais olimpisko spēļu čempions BMX riteņbraukšanā vīriešiem. 2008. gadā kļuva par Eiropas, pasaules un olimpisko spēļu čempionu (pirmais olimpiskais čempions sporta veida vēsturē), pasaules čempionātā uzvarējis arī 2010. gadā. 2012. gadā atkārtoti kļuva par olimpisko spēļu čempionu. Par sasniegumiem sportā ticis piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.
Biogrāfija
Māris Štrombergs ir dzimis Valmierā.
Viņa pirmais treneris bija Raimonds Ciesnieks, vēlāk šos pienākumus sāka veikt Ivo Lakučs. 1996. gadā M. Štrombergam izdevās pirmajam iegūt pasaules jaunatnes izaicinājuma (World Challenge) uzvarētāja titulu.
2001. gadā viņš izcīnīja uzvaru Eiropas jaunatnes izaicinājuma čempionātā B14 klasē. 2004. gadā M. Štrombergs kļuva par Eiropas čempionāta trešās vietas ieguvēju, gadu vēlāk šajā vecuma grupā sportists izcīnīja trešo vietu arī Pasaules junioru čempionātā. Tāpat 2005. gadā latvietis izcīnīja uzvaru Eiropas junioru čempionātā. 2007. gada Eiropas čempionātā viņš ieņēma 2. vietu.
2008. gads bija M. Štrombergam panākumiem bagātākais gads līdz tam. Viņš guva uzvaru Latvijas II Olimpiādē, tāpat svinēja uzvaru Pasaules un Eiropas čempionātā. 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Pekinā viņš kļuva par pirmo olimpisko čempionu BMX riteņbraukšanā. Tas bija labākais Latvijas sportistu sasniegums Pekinas olimpiskajās spēlēs un otrā zelta medaļa Latvijai pēc neatkarības atgūšanas. Izcīnītās trīs uzvaras 2008. gadā lielākajās sacensībās ir ievērojams sasniegums Latvijas sportā kopumā, jo visus trīs titulus vienā sezonā nav izdevies iegūt vēl nevienam Latvijas sportistam.
Pēc M. Štromberga uzvaras Pekinas olimpiskajās spēlēs latviešu DJ grupa Everybody B iemiksēja Stīva Maksa dziesmu Paddy's Revenge ar LTV komentētāja Māra Rīmeņa komentāriem finālbrauciena laikā, tā izveidojot singlu Strombergs Revenge. Latvijas Pasts 2008. gada oktobrī paziņoja par pastmarkas izdošanu ar M. Štromberga attēlu. Latvijā M. Štrombergs uzvarēja dažādās gada aptaujās par populārāko sportistu, tai skaitā viņš uzvarēja "Sporta Avīzes" gada aptaujā, kur par populārākajiem sportistiem balso "Sporta Avīzes" žurnālisti un dažādas citas personības. 2008. gada balvā sportā M. Štrombergs Latvijas Gada balvas sportā pasniegšanas ceremonijā tika atzīts par 2008. gada labāko sportistu starp vīriešiem un populārāko Latvijas sportistu. Tāpat par sasniegumiem M. Štrombergam 2008. gadā tika piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.
2009. gadā M. Štrombergs kopā ar citu latviešu BMX riteņbraucēju Kristapu Konradu startēja ASV lielākajās sacensībās — Amerikas Riteņbraukšanas asociācijas (ABA) un Nacionālās riteņbraukšanas līgas (NBL) sacensību seriālos. Viņš pārstāvēja vienu no lielākajām un profesionālākajām ASV riteņu ražotājfirmām Free Agent. NBL čempionātā M. Štrombergs uzvarēja, taču ABA sacensību kopvērtējumā latvietis palika 2. vietā, kaut arī lielāko daļu sezonas bija seriāla līderis, finālbraucienā M. Štrombergs izcīnīja 3. vietu.
Vēl 2009. gadā Māris uzvarēja ASV prestižākajās sacensībās Čulavistas trasē Pasaules kausa izcīņā superkrosā. 2009. gada septembrī M. Štrombergs uzvarēja ikgadējā prestižajā "Nora Cup" balvu pasniegšanas ceremonijā "Gada labākais riteņbraucējs" (en) nominācijā. Šī balva riteņbraukšanā ir pielīdzināma "Oskara" balvai kinoindustrijā. 2009. gada Pasaules čempionātā M. Štrombergam neizdevās aizstāvēt 2008. gadā iegūto titulu un finālbraucienā tika izcīnīta 4. vietā.
Arnds Peifers
Karjera
2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos izcīnījis sudraba medaļu stafetē. Piedalījies arī distanču slēpošanā, 50 km brīvā stila distancē iegūstot 40. vietu. 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā kļuva par uzvarētāju sprintā un ieguva bronzas medaļu stafetē.
Māris Štrombergs
Biogrāfija
2010. gadā M. Štrombergs atkārtoti kļuva par Pasaules čempionu. Vēl 2010. gadā M. Štrombergs tika atzīts par Amerikas labāko BMX riteņbraucēju, kā arī viņš izcīnīja Pasaules kausu UCI Superkrosā. 2010. gada nogalē Race of Champions sacensībās krita un guva traumu.
2011. gada jūlijā viņš startēja pirmajās sacensībās pēc traumas gūšanas. ABA Salt Lake Nationals sacensībās viņš ieguva 3. vietu.
Apsītis
Apsītis (sieviešu dzimtē Apsīte) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Māris Štrombergs
Biogrāfija
2011. gada Pasaules čempionāts Kopenhāgenā notika tikai dažas nedēļas pēc M. Štromberga pirmā starta pēc rehabilitācijas. Pirmajā disciplīnā — individuālajā braucienā — M. Štrombergs izcīnīja 8. vietu. Šī bija pirmā reize Pasaules čempionātā, kad sacensības tiek aizvadītas arī individuālajos braucienos. 2011. gada Pasaules čempionātā viņš ieņēma 2. vietu. 2012. gada Pasaules čempionātā viņš ieņēma 4. vietu individuālajos braucienos, savukārt elites sacensībās viņš tika diskvalificēts (finālā finišēja 8. vietā). Londonā viņš otro reizi karjerā kļuva par olimpisko spēļu čempionu. 2013. gadā uzvarēja Eiropas čempionātā.
Māris Štrombergs piedalījās arī 2016. gada olimpiskajās spēlēs, tomēr šoreiz bez izciliem panākumiem. 2018. gada 16. novembrī pirmais olimpiskais čempions BMX vēsturē paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām.
Marī Lora Brinē
Marī Lora Brinē (fr; dzimusi ) ir bijusī franču biatloniste. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 2007.—2008. gada sezonas.
Piedalījusies Vankūverā, kur izcīnīja sudrabu 4x6 km stafetē sievietēm un bronzu iedzīšanā. Kopš 2008. gada piedalās Pasaules čempionātos. 2012. gadā Rūpoldingā izcīnīja savas pirmās medaļas individuālajās sacensībās — 15 km distancē un masu startā ieņēma 2. vietu. 2013. gadā Nove Mesto izcīnīja sudraba medaļu jauktajā stafetē.
2014. gada jūnijā, veselības problēmu dēļ, paziņoja par karjeras beigšanu.
1520. gads
1520. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Rokmūzika
Rokmūzika (en) jeb vienkārši roks (rock) ir daudzos novirzienos sazarojies populārās mūzikas žanrs. Rokmūzika radusies Amerikas Savienotajās Valstīs 1950. gadu sākumā no rokenrola, bet 1960. gados sazarojās daudzos un dažādos citos rokmūzikas žanros un izplatījās arī citās angļvalodīgajās valstīs, it īpaši, Apvienotajā Karalistē. 1990. gados rokmūzika bija izplatījusies visā pasaulē. Termins "rokmūzika" tiek lietots no 1960. gadu otrās puses. Rokmūzikas skaņdarbi ir vokāli un instrumentāli, raksturīgs akcentēts ritms, dinamiskums un skaņas skaļums. Pamatā izmantotas elektriskās ģitāras (basģitāras), sitaminstrumenti (bungas) un elektroniskie mūzikas instrumenti (sintezators).
Ar rokmūziku ir saistīti arī citi mūzikas žanri, kā rezultātā ir radušies dažādi jauktie žanri, piemēram, mūsdienu tautas mūzika ar rokmūzikas elementiem ir radījusi tādu mūzikas žanru kā folkroku, savukārt blūzs ar rokmūziku rada blūzroku.
Rokmūzikas kultūra
Vairākas subkultūras kā modi, hipiji, panki, metālisti, goti un emo ir cieši saistīti ar rokmūziku, katrs no tiem ar noteiktu rokmūzikas žanru vai žanriem. Rokmūzika ir izmantota arī politikā un citur, piemēram, 1978. gadā aizsākās kustība Roks pret komunismu.
Pilsonība
Pilsonība (valstīs, kur ir monarhija — pavalstniecība) ir personas piederība pie kādas noteiktas valsts (var būt arī vairāku valstu pilsonis). Pilsonība cilvēkam piešķir gan tiesības, gan pienākumus. Juridiski pilsonība apzīmē saikni starp indivīdu un valsti. Persona, kas nav nevienas valsts pilsonis, ir bezvalstnieks.
Latvijā
Latvijā ar pilsonību saistītos jautājumus regulē "Pilsonības likums", kas stājies spēkā. Pastāv vairāki pilsonības iegūšanas veidi, piemēram, naturalizējoties, pēc cilvēka dzimšanas vietas u.c.
Phjončhana
Phjončhana (ko, Pyeongchang; ) ir apgabals Kanvondo provincē Dienvidkorejā. Tas pēc platības ir trešais lielākais apgabals valstī. Phjončhana atrodas apmēram 180 km attālumā no valsts galvaspilsētas Seulas. Phjončhana ir populārākais ziemas sporta centrs Dienvidkorejā, kā arī te atrodas vairāki budistu tempļi.