cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Skulte (stacija)
Vēsture
Ap 2005.—2007. gadu Saulkrastu apvedceļa izbūves laikā Skultes stacijas perons bija pārcelts 700 m Rīgas virzienā (atradās starp autoceļa V128 Straupe—Skulte pārbrauktuvi un stacijas ieejas luksoforu), jo pār apvedceļu tika būvēts dzelzceļa pārvads, kas neļāva vilcieniem braukt līdz Skultes stacijai. Uz pārceltā perona bija uzbūvēta arī nojume. Mūsdienās pārceltais perons un nojume vairs nepastāv.
Luč-5V
Luč-5V (Луч-5В; zināms arī kā Luch-5V) ir Krievijas sakaru pavadonis, kas paredzēts Zemes orbītās esošu kosmisko aparātu sakaru nodrošināšanai. Palaists 2014. gada aprīlī.
Pavadonis izgatavots uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy pēc Federālās kosmiskās aģentūras pasūtījuma, uz platformas Ekspress-1000A bāzes. Raidītājus un jaudas pastiprinātājus izgatavoja Francijas uzņēmums Thales Alenia Space.
Atrodoties ģeostacionārajā orbītā, kosmiskais aparāts retranslē telemetriju un citus datus starp zemās orbītās esošiem Krievijas pavadoņiem, kuri atrodas ārpus zemes staciju sakaru zonas, un zemes stacijām. Tas paredzēts galvenokārt sakaru nodrošināšanai ar Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) Krievijas segmentu un kosmosa kuģiem. To izmanto arī telemetrijas saņemšanai no nesējraķetēm un to augšējām pakāpēm, kad tās orbītā nogādā derīgās kravas. Tas retranslē arī signālus no Planeta-S sistēmas automātiskajām meteoroloģiskajām stacijām, glābšanas sistēmas KOSPAS-SARSAT un GLONASS koriģējošos signālus.
Luč-5V spēj sekot ātri kustošiem mērķiem orbītās. Tas ir apgādāts ar divām antenām 4,2 m diametrā, no kurām viena darbojas Ku joslā un otra — S joslas diapazonā. Katra antena var sekot mērķim neatkarīgi no otras. Ir seši raidītāji, kas spēj pārraidīt datus ar ātrumu līdz 150 Mb/s (Ku joslai) un 5 Mb/s (S joslai). Atšķirībā no Luč-5A, kuram uzstādīta arī avārijas signālu KOSPAS-SARSAT sistēmas aparatūra, Luč-5V tās vietā uzstādīta eksperimentāla sakaru lāzersistēma. Pavadonis paredzēts arī, lai pārraidītu korekcijas mērījumus GLONASS navigācijas pavadoņiem.
Luč-5V tika palaists 04:25:00 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Kopā ar to tika palaists Kazahstānas sakaru pavadonis KazSat-3. Dzinējbloks Briz-M veica dzinēju četru iedarbināšanu shēmu. Luč-5V no dzinējbloka Briz-M atdalījās 13:17:27 UTC. Pēc tam 13:57:01 atdalījās KazSat-3.
Luč-5V 22. maijā jau bija novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 95° austrumu garuma.
Radošās industrijas
Radošās industrijas rada, attīsta, ražo, izmanto, izrāda, izplata, saglabā produktus, kam piemīt ekonomiska, kultūras un/vai izklaides vērtība. Kultūras un radošās industrijas ir starpnozariskas, tās no vienas puses ietver kultūru, no otras – ekonomiku. Māksla un kultūra tiek uzskatītas kā centrs sistēmai, kuru apvij kultūras un radošās industrijas, savukārt plašāks ekonomikas konteksts aptver kultūras un radošās industrijas.
Pie radošajām industrijām pieskaita šādas nozares:
Radošo industriju definīcijas
Ungāru kultūrpolitikas pētnieka Pētera Inkei kultūras un radošas industrijas definīcijas: Kultūras industrija — tā ir komerciāla ražošana, tirdzniecība, kultūras komerciāls piedāvājums — izdevējdarbība, filmu, skaņu ierakstu industrija. Šīs nozares tradicionāli bijušas kultūras ministriju darbības un atbildības laukā, lielākoties pateicoties to saistībai ar pārējo kultūras lauku. Radošās industrijas ir tās, kas spēj radīt kultūras saturu, bet vairāk ir piederīgas kopējai ekonomikai, nevis specifiski kultūras jomai. Radošo industriju jomu piemēri — TV un radio pārraide, reklāma, prese, arhitektūra, dizains, programmatūra, spēļu industrija. Tās tradicionāli nav bijušas kultūrpolitikas daļa, tikai salīdzinoši nesen nonākušas kultūras ministriju redzeslokā. Pētnieks uzskata, ka kultūra veicina cilvēku kļūšanu par labākiem sabiedrības locekļiem, labākiem darbiniekiem un kultūras procesos aktīva sabiedrība ir veiksmīgāka arī ekonomikas jomā.
Līdzīgu uzskatu pauž igauņu pētnieks Berks Vahers - būtu jāpārdefinē jēdziens radošā ekonomika, ņemot vērā ilgtermiņa sociālo vērtību, ko spēj radīt kultūra. Tas būtu izdarāms, atmetot valdošo izpratni par „atbalstu kultūrai”, finansējuma vai atbalsta lūgšanu. Tā vietā jārunā par apmaiņu ar vērtībām.
Ekonomika un radošās industrijas
Tautsaimniecībai visā pasaulē kļūstot arvien konkurētspējīgākai un produktīvākai, ekonomiskās veiksmes atslēga arvien vairāk atkarīga no radošās izdomas un prasmēm. Iepriekšējos gadsimtos saimnieciskās darbības galvenie virzītājspēki ir bijuši — cilvēka darba spēks un kapitāls, 21.gs.- "informācijas laikmetā" noteicošais ir talanta, iztēles un zināšanu apvienojums: radošums
Inovācija ir kā tilts, kas savieno brīvu radošās domas plūsmu ar saimnieciskās dzīves praktisko realitāti, — tā ir spēja sistemātiski virzīties no vienas darba metodes uz citu. Kultūras vērtību pamatojot ar tās tirgus un industriju potenciālu, kultūra tiek nostādīta neapskaužamā situācijā — inovācija kultūrā neatgriežas budžetā kā maksājumi, bet gan veicina sabiedrības labklājību grūtāk izskaitļojamos veidos — radot dzīvošanai patīkamāku vidi, apmierinātākus un radošākus iedzīvotājus, un šīs atšķirības būtu jāņem vērā.
Pilsētattīstība un radošās industrijas
Radošās industrijas, ietekmējot un rosinot ekonomiku, var būt nozīmīgs faktors pilsētattīstībai. Tās bieži kalpo kā jaunu pilsētas reģionu attīstītājas, rada jaunas darba vietas un piesaista attiecīgajai pilsētai iedzīvotājus. Attiecīgi, radošās industrijas var būt nozīmīgs pilsētas tēla veidotājs.
Vitihenava
Vitihenava ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Baucenes apriņķī pie Švarce Elsteres upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1248. gadā.
Cilvēki
Apmēram 35-40% no pilsētas iedzīvotājiem ir sorbi.
2010.—2011. gada Latvijas hokeja Virslīgas čempionāts
2010.—2011. gada Latvijas čempionāta sezona bija 20. Latvijas Virslīgas hokeja čempionāta sezona. Sezona noslēdzās 2011. gada 20. martā. Līgas čempiones titulu izcīnīja HK Liepājas Metalurgs-2.
Bemberi
Bemberi ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 18,0 km no pagasta centra Grundzāles, 24,7 km no novada centra Smiltenes un 156,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, pie Melderupītes ietekas Vijā.
Kulbāsu strauts
Kulbāsu strauts ir Mutulītes kreisā krasta pieteka Smiltenes novadā.
Tāpat kā Lisa, iztek no Kulbāsu dīķa. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Mutulītē iepretim Baložu mājām. Kulbāsu strautu nešķērso valsts autoceļi, tā krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Jauncode
Jauncode (agrāk Mēmele) ir ciems Bauskas novada Codes pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidos pie Bauskas pilsētas ziemeļu robežas Mēmeles labajā krastā pie autoceļa P87 6,7 km no pagasta centra Codes, 2 km no novada domes Bauskā un 66 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados. Jauncodē ir bibliotēka, veikals, vairāki uzņēmumi, evaņģēliski kristīgās Vasarsvētku draudzes dievnams.
2020.gadā ciemata lielako daļu pievienoja Bauskas pilsētai.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Kortizons
Kortizons ir nozīmīgs virsnieru garozas steroīdais hormons, kas pieder pie glikokortikoīdiem. Kortizons ir bezkrāsaina kristālveida viela, kas slikti šķīst organiskos šķīdinātājos. Gan cilvēkiem, gan dzīvniekiem virsnieres šo hormonu nelielos daudzumos izdala asinīs, lai veicinātu ogļhidrātu sintēzi no olbaltumvielām. Kortizonu sintezē mākslīgi no augu vai dzīvnieku izcelsmes steroīdiem. To izmanto arī kortizona acetāta formā. Kortizonu intramuskulāru injekciju veidā lieto akūtu leikožu ārstēšanai.
Antonio Džovinaci
2016. gadā kļuvis par GP2 sērijas vicečempionu.
2016. gada decembrī tika oficiāli paziņots, ka Antonio Džovinaci ir piekritis kļūt par 2017. gada Ferrari komandas testpilotu, kas tādējādi viņam paver tuvāku iespēju ar laiku nokļūt arī Pirmās formulas autosacīkšu čempionātā. Debiju Formula 1 sacīkstēs piedzīvojis. gada Sauber komandas sastāvā aizstājot savainoto Paskalu Vērleinu. 2019. gadā Džovinaci parakstīja līgumu ar Alfa Romeo, kļūstot par pilnvērtīgu Formula 1 pilotu.
Testpilots un debija (2017—2018)
2016. gada septembrī Antonio Džovinaci tika dota iespēja izmēģināt Ferrari komandas simulatoru tās bāzes vietā Maranello pilsētā Itālijā. Savukārt tā paša gada decembrī tika oficiāli paziņots, ka Džovinaci ir piekritis kļūt par 2017. gada Ferrari komandas testpilotu un trešo braucēju.
Sakarā ar vācu pilota Paskala Vērleina gūtajiem savainojumiem 2017. gada janvārī aizvadītajās The Race of Champions autosacīkstēs, Antonio Džovinaci 2017. gada februāra beigās un marta sākumā tika dota iespēja aizvadīt četru dienu ilgu pirmsezonas testu sesiju Sauber komandas sastāvā. Tā kā Vērleins nebija pietiekami labā fiziskajā formā, lai varētu aizvadīt sacīksti, Džovinaci tika dota iespēja debitēt Pirmajā Formulā, kur viņš finišēja 12. vietā. Džovinaci aizvietoja Vērleinu arī, kur viņš avarēja gan kvalifikācijā, gan sacīkstē.
2017. gada sezonas turpinājumā Džovinaci piedalījās 7 piektdienas testos Haas komandas sastāvā. Viņš saglabāja Sauber un Ferrari rezerves un testu pilota lomu 2018. gada sezonā, piedaloties 6 piektdienas testos Sauber sastāvā.
Alfa Romeo (2019—šobrīd)
2019. gadā Džovinaci parakstīja līgumu ar Alfa Romeo (komandu, kas iepriekš bija zināma ar nosaukumu Sauber), kļūstot par pilnvērtīgu Formula 1 pilotu, aizstājot Markusu Ēriksonu. Viņa komandas biedrs bija 2007. gada F1 čempions Kimi Reikenens. Pirmos punktus Formula 1 karjerā Džovinaci guva, finišējot 10. vietā. viņš četrus apļus bija sacīkstes līderis, kad līderi bija veikuši pitstopu. Džovinaci sasniedza savu karjeras labāko rezultātu, finišējot 6. vietā, vēlāk tiekot pacelts uz 5. vietu Luisa Hamiltona soda dēļ. Kopumā 2019. gada sezonā viņš guva 14 punktus, sezonu beidzot 17. vietā kopvērtējumā, atpaliekot no komandas biedra Reikenena, kurš finišēja 12. vietā ar 43 punktiem.
Džovinaci turpināja pārstāvēt Alfa Romeo arī 2020. gada sezonā. Sezonas pirmajā sacīkstē, guva punktus, finišējot 9. vietā pēc deviņu citu dalībnieku izstāšanās. Toskānas Grand Prix viņš bija iesaistīts nopietnā negadījumā sacīkstes atsākšanas laikā, kura rezultātā četri piloti izstājās. Džovinaci guva punktus vēl divās sacīkstēs, finišējot 10. vietā Eifeļa Grand Prix, kā arī Emīlijas-Romanjas Grand Prix. Sezonu Džovinaci beidza 17. vietā kopvērtējumā. 4 gūtie punkti bija tieši tikpat, cik guva komandas biedrs Reikenens.
Gaismas kvanti
Gaismas kvants ir vienā reizē atoma izstarotā viena viļņu enerģijas porcija. Gaismas avota atomi vienlaicīgi izstaro daudz šādu porciju, kas veido kopējo avota starojumu.
Gaismai ir gan viļņa, gan daļiņu īpašības. Abas šīs īpašības var izpausties reizē. Gaismu izstaro gaismas avotā esošie atomi, taču šī starošana notiek ar pārtraukumiem. Katru izstaroto enerģijas porciju var uzlūkot kā kustībā esošu daļiņu.
Gaismas kvantu enerģija ir atkarīga no starojuma frekvences, kuru var aprēķināt pēc sakarības: E=h\nu, kur
\nu — starojuma frekvence, Hz
h — Planka konstante, J·s
Planka konstante J·s ir viena no mikropasaules fundamentālajām (pamata) konstantēm.
Fotona enerģija
Gaismas kvantiem piemīt enerģija un šie kvanti lielā daudzumā nemitīgi bombardē apkārt esošus priekšmetus. Tomēr viena gaismas kvanta enerģija ir ļoti niecīga, tāpēc redzamu seku šīm sadursmēm nav. Tomēr ir situācijas, kad fotonu triecieni ir jāņem vērā. Elektronu izsišanu, no metālu virsmas, triecienu rezultātā sauc par fotoefektu.
Fotoefekts
Fotoefektu pirmais izskaidroja Alberts Einšteins (par to saņāma Nobela prēmiju). Enerģijas nezūdamības likumu, kas uzrakstīts fotoefektam, sauc par Einšteina vienādojumu:
A — elektronu izejas darbs, J
v — elektrona ātrums pēc izsišanas, m/s
Dažādu krāsu gaismai ir dažādas frekvences, piemēram, sarkanajai krāsai ir mazāka frekvence nekā zilajai krāsai. Līdz ar to, arī sarkanās krāsas gaismas fotoniem ir mazāka enerģija, nekā zilās krāsas gaismas fotoniem. Kvanti raksturo dažāda viļņa garuma elektromagnētiskajam starojumam. Līdz ar to, ka atšķiras viļņu garumi, atšķiras arī elektromagnētisko starojumu kvantu enerģija. Fotoefektu spēcīgi ietekmē divas krītošās gaismas īpašības : gaismas kvanta enerģija un krītošās gaismas intensitāte. Gaismas stiprumu var aprēķināt pēc formulas
, kur
\Phi — gaismas plūsma, lm
\Omega — telpas leņķis, sr
Mazākam gaismas stiprumam atbilst mazāks daļiņu skaits, kas laika vienībā triecas pret virsmu. Pieaugot gaismas stiprumam, pieaug arī fotoefekta apmēri.
Ziemeļu divcīņa 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ziemeļu divcīņa 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs norisinājās Alphensijas tramplīnlēkšanas stadionā un Alphensijas distanču slēpošanas un biatlona centrā. Sacensības norisinājās no 2018. gada 14. līdz 22. februārim. Tika sadalīti 3 medaļu komplekti. Šīm sacensībām maksimāli drīkstēja pieteikt 55 sportistus un no vienas Nacionālās olimpiskās komitejas ne vairāk par 5 sportistiem.
Čārlijs Hītons
Čārlzs Ross Hītons (en; dzimis ) ir angļu aktieris un mūziķis. Zināms pēc Džonatana Baiersa lomas Netflix zinātniskās fantastikas šausmu seriālā Stranger Things (2016—pašlaik). Savu karjeru Hītons uzsāka kā mūziķis, pirms dalības seriāla Stranger Things viņš filmējās Lielbritānijas televīzijas filmās un seriālos. Filmējies filmās Shut In (2016), "Meroubounas noslēpums" (Marrowbone, 2017), "Jaunie mutanti" (2020) un citās.
Gaismas kvanti
Fotoefekts
Fotoefektā liela nozīme ir tam, cik lielu efektu spēj radīt viens gaismas kvants. Mainot viļņa garumu no mazāka uz lielāku, būs tāds viļņa garums, pie kura fotoefekts vairs nenotiek. Maksimālo viļņa garumu, pie kura vēl notiek fotoefekts, sauc par fotoefekta sarkano robežu.
Fotoefektu iedala divos veidos: iekšējais un ārējais.
Ziemeļu divcīņa 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalendārs
Visi laiki ir pēc Dienvidkorejas laika (UTC+9).
Gaismas kvanti
Ārējais fotoefekts
Ārējais fotoefekts par tādu tiek saukts tādēl, ka rezultāts ir novērojams ārpus materiāla. Fotoefekts, kas norisinās gaismas vilnī, arī ir ārējais fotoefekts.
Iekšējais fotoefekts
Par iekšējo fotoefektu sauc tādu, kuram fotoefekta rezultātā izmaiņas notiek pašā materiālā. Iekšējais fotoefekts notiek materiālos, kuriem nav brīvo elektronu. Ja šos materiālus apstaro ar elektromagnētisko starojumu, tad fotoni var izsist elektronus no vietas. Tādā veidā materiālam paaugstinās elektrovadītspēja.
Kur izmanto fotoefektu?
Fotoefektu var izmantot, lai pastiprinātu vāju signālu, piemēram, elektromagnētiskajam starojumam, ko izstaro atomi un molekulas. Šāda signāla pastiprināšanai tiek izmantota arī Geigera skaitītājos, kas mēra radiācijas līmeni.
Astra Goldmane
Astra Goldmane (dzimusi Rīgā kā Astra Ozola) ir Latvijas šaha meistare. No 1970. gadu vidum līdz 1980. gadu beigām bija viena no vadošajām Latvijas šahistēm. Astra Goldmane ir 3 reizes uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātos, vairākkārt sekmīgi pārstāvējusi Latviju dažādās PSRS individuālajās un komandu sacensībās.
Pegasus (albums)
Pegasus ir trešais amerikāņu repera Trippie Redd studijas albums, kas izdots 2020. gada 30. oktobrī. Albumā piedalās viesmākslinieki Myiah Lynnae, Yung LB, PARTYNEXTDOOR, Chris Brown, Rich The Kid, Young Thug, Future, Lil Mosey, Quavo, Busta Rhymes, Šons Kingstons, Doe Boy, Lil Wayne, HoodyBaby un Swae Lee. Luksusa versija ar nosaukumu Neon Shark vs Pegasus, kas tapusi sadarbībā ar Trevisu Bārkeru, tika izlaista 2021. gada 19. februārī.
Džons Stjuarts Mills
Džons Stjuarts Mills (en; dzimis, miris ) bija britu filozofs, politiskais ekonomists un ierēdnis. Viņš tiek dēvēts par 19. gadsimta ietekmīgāko angļvalodīgo filozofu. Dž. S. Mills bija viens no utilitārisma pamatlicējiem kopā ar savu tēvu Džeimsu Millu un Džeremiju Bentamu. Viņš sniedza lielu ieguldījumu sociālajā teorijā, politiskajā teorijā un politiskajā ekonomikā. Viens no filozofa ievērojamākajiem darbiem ir 1859. gadā izdotais "Par brīvību" (On Liberty). Dž. S. Mills bijis Apvienotās Karalistes parlamenta loceklis.
Biogrāfija
Mills tika pakļauts tēva izglītībai un jau no agras bērnības t.s. "bīthemistu" aprindās. Trīs gadu vecumā sāka mācīties grieķu valodu un aritmētiku. 12 gadu vecumā tēvs Millam spiedis lasīt loģikas testus un pašam meklēt atbildes uz dažādiem jautājumiem, tāpat apguva filozofijas un politekonomijas principus.
Brīvība
Esejā "Par Brīvību" Mills attīstīja brīvības teoriju un tās dažādību, pretstatos to stingriem morāles kodiem. Viņš uzskata, ka papildus politiskai nepieciešama arī sociālā brīvība — iespēja izvēlēties savu dzīvi un to dzīvot. Darba mērķis ir aizstāvēt vienkāršu principu — "pāri darīšanas principu" (harm principle). Mills uzskata, ka šī principa ievērošana prasa gaumes un nodarbošanās brīvību. Tas nozīmē, ka indivīds var veidot savu dzīvi kā vien to vēlas. Citiem ir jāpieņem indivīda rīcības sekas, pat tad, ja rīcība liekas perversa, muļķīga un nepieklājīga. Citu aizspriedumi nedrīkst būt par pamatu, lai ierobežotu brīvību. Vēl Mills esejā runā par apvienošanās brīvību jebkurā tās izpausmē. Vienīgais veids, kad indivīda brīvībā drīkst iejaukties, ir pašaizsardzība vai citu brīvības aizskāruma novēršana.
Esejas "Par Brīvību" 3. nodaļā Mills sniedz argumentāciju par to, kā indivīda brīvība jeb indivīda neierobežota autonomija ir nepieciešams priekšnosacījums cildena, radoša un varena cilvēka tapšanai. Pieredze un iepriekšējās zināšanas ir nepieciešamas, bet sasniedzot briedumu, indivīdam būtu jāspēj lietot pieredzi pēc saviem ieskatiem. Indivīdam pašam jāizlemj, kura uzkrātā pieredze ir piemērota tieši viņam. Mills min vairākus priekšnoteikumus, kāpēc indivīdam savu izvēli vajadzētu balstīt tikai pēc saviem ieskatiem. Pirmkārt, cita pieredze var būt kļūdaina un cits var būt kļūdījies, izdarot izvēli. Otrkārt, cita interpretācija var būt pareiza, bet nepiemērota tieši indivīdam, kurš noskatās no citiem. Treškārt, tradīcijas un parašas var arī būt piemērotas, taču pakļaušanās tām, neizanalizējot to piemērotību un atbilstību, neattīsta, neizglīto un neizkopj nevienu no cilvēka īpašībām, kas veido cilvēciskās būtnes īpašās spējas. Izvēles izdarīšana kā aktivitāte, viņaprāt ļauj pilnveidot un vingrināt personību un garīgo stāju.
Uzskatu nozīme un ietekme
Kens Robinsons sniedz dziļu pamatojumu, kā ir jārada izglītības sistēma, kas veicina (nevis ierobežo) izpausmes brīvību, lai ļautu attīstīties radošām idejām un talantiem. Viņš aicina uz radikālu pāreju no centralizētas uz individualizētu apmācību, kurā tiek nodrošināti apstākļi, kuros var attīstīties bērnu iedzimtie talanti.
Krievu—persiešu karš (1826—1828)
Krievu—persiešu karš (1826—1828) bija pēdējais lielais karš starp Krievijas Impēriju un kādžāru dinastiju. Iepriekšējais karš bija beidzies ar kādžāru dinastijai neizdevīgo 1813. gada Gulistānas miera līgumu. Karš beidzās ar kādžāru dinastijas sakāvi un Krievijas impērijas armijas ieiešanu Tebrīzā. 1828. gada Turkmenčajas miera līgums Krievijai deva pilnīgu kontroli Dienvidkaukāzā, kādžāru dinastijai atsakoties no mūsdienu Azerbaidžānas dienvidiem un Armēnijas.
Vēsture
1826. gada maijā Krievijas karaspēks ieņēma Mirakas pilsētu Armēnijā. Konflikta risināšanai kādžāru dinastija uz Sanktpēterburgu nosūtīja sūtni, kuru Kaukāza ģenerālgubernators Aleksejs Jermolovs aizturēja Tiflisā. Jūlija vidū 35 000 liela kādžāru armija kroņprinča un Azerbaidžānas provinces vietvalža Abasa Mirzas vadībā iebruka Karabahas un Tališas hanistēs, salauza vietējās zemessardzes pretestību un tuvojās Baku. Kādžāru mērķis bija iekarot Tiflisu, un atmest krievus aiz Terekas upes. Jermolovam bija 3500 kareivju un sākumā viņš nevarēja izrādīt pretestību, reģionā izvietotajām vienībām atkāpjoties uz Vanadzoru un Šušu. Musulmaņu iedzīvotāju un augstmaņu vairākums atbalstīja kādžāru dinastiju, kamēr armēņi saglabāja uzticību Krievijai, pievienojoties armijai un ciešot musulmaņu uzbrukumos civiliedzīvotājiem. Smagi cieta vācu Katrīnfeldas kolonija, kuras iedzīvotāju lielu daļu nogalināja. Reģionā darbojās arī kurdu kavalērija, kas vairāk nodarbojās ar uzbrukumiem armēņu ciemiem un mājlopu laupīšanu. Pēc papildspēku saņemšanas, krievi sāka uzbrukumu, izbeidzot kādžāru virzību Tiflisas virzienā, pārraujot Šušas aplenkumu un atgūstot Elizavetpoli. Oktobra beigās kādžārus atmeta aiz Araksas upes.
1827. gada 28. martā Jermolovu aizvietoja ģenerālis Ivans Paskevičs. Jūnijā krievi iekaroja Nahčivanu. Armijā izcēlusies epidēmija lika krieviem pārtraukt Erevānas aplenkumu. Lai novērstu Krievijas uzbrukumu pāri Araksai, kādžāri sāka uzbrukumu Erevānas hanistē, kuru krievi atsita pie Aštarakas. 1. oktobrī Krievijas armija ieņēma Erevānu. Neklausot Paškeviča pavēlei saglabāt aizsardzību, neliela krievu vienība izmantoja kādžāru vājumu, lai 14. oktobrī ieņemtu Tebrīzu, kas padevās bez kaujas. Sākās miera sarunas, kuru laikā turpinājās sadursmes un krievu uzbrukums dziļāk kādžāru valstī.
1828. gada 10. februārī parakstīja Turkmenčajas miera līgumu, ar kuru Krievija ieguva Erevānas un Nahčivanas hanistes, kā arī Īgdiras apgabalu. Kādžāru dinastija apņēmās izmaksāt 20 miljonus sudraba rubļu kā kompensāciju, un atļaut armēņu kristiešiem emigrēt uz Krievijas iekaroto teritoriju. Krievijas karaflotei piešķīra tiesības kontrolēt Kaspijas jūru, un Krievijas tirgoņiem brīvas tiesības tirgoties kādžāru valsts teritorijā.
Džordžs Akerlofs
Džordžs Arturs Akerlofs (en, dzimis ) ir amerikāņu ekonomists, kopā ar Mailku Spensu un Džezefu Stiglicu ir 2001. gada Nobela prēmijas ekonomikā laureāts. Viņš ir Džordžtaunas Universitātes profesors un Kalifornijas Universitātes Bērkli emeritēts profesors.
Plašāk pazīstamais Akerlofa darbs ir 1970. gadā publicētais raksts The Market for Lemons: Quality Uncertainty and the Market Mechanism, kurā parādīts mehānisms kā tirgus informācijas asimetrijas apstākļos kvalitatīvākas preces ražotāji tiek izspiesti no tirgus. Pētījis arī t.s. identitātes ekonomiku un apstākļus kādos kompāniju īpašniekiem izdevīgāk ir iznīcināt biznesu, nevis to attīstīt.
Džordža Akerlofa sieva ir Federālās rezervju sistēmas vadītāja Džaneta Jelena.
Alpu kalnu kaza
Izplatība
Vēl nesenā pagātnē Alpu kalnu kaza bija sastopama tikai Gran Paradiso Nacionālajā parkā Itālijā un Vanuāza Nacionālajā parkā Francijā. Mūsdienās ir veiktas reintrodukcijas, atjaunojot kazu populāciju daudzos Alpu reģionos, kuros kādreiz tās ir dzīvojušas: Francijā, Vācijas dienvidos, Šveicē un Austrijā. Alpu kalnu kaza tika introducēta arī Bulgārijā un Slovēnijā.
Alpu kalnu kaza vislabprātāk apmetas klinšainos, grūti pieejamos reģionos, vietās, kur beidzas meži un kur stāvās klintis robežojas ar sniegu un ledu, 1800—3300 metri virs jūras līmeņa. Parasti šīs sugas kazas izvairās no mežiem, lai gan retos gadījumos, pieaugot vietējam populācijas blīvumam, pieauguši tēviņi var apmesties lapegļu vai jauktā lapegļu un egļu mežā, sezonās, kad tur nav sniegs.
Kopumā tēviņiem un mātītēm ir atšķirīgi ieradumi dzīves vietas izvēlē. Mātītes pamatā uzturas daudz stāvākās un nepieejamākās klintīs nekā tēviņi, kuri pavasarī pēc sniega nokušanas labprāt ganās ieleju pļavās, bet vasarā pārceļas uz augstākajām Alpu pļavām. Ziemas laikā abi dzimumi apmetas stāvās klintīs, kur ir plāna sniega kārta. Iecienīts klinšu slīpums ir 30—45°. Atpūtai kalnu kazas izmanto nelielas alas un vēju aizsargātas vietas zem klinšu pārkarēm. Alpu kalnu kazas dzīvo noteiktās teritorijās. Mātītēm teritorija ir mazāka nekā tēviņiem, ziemā teritorija ir mazāka nekā vasarā. Tās lielums var būt 1,8—28 km².
Izskats un īpatnības
Alpu kalnu kaza ir vidēji liels pārnadzis. Salīdzinot ar citām kazām, tās galva ir īsāka un platāka, matojums pelēcīgāks. Kažoks ir vienmērīgi pelēkbrūns, ar nedaudz gaišāku matojumu pavēderē, bet tumšāku uz zoda, pakakles, kājām un robežjoslā starp pavēderi un sāniem, kā arī uz muguras ir tumša garensvītra. Matojums mainās divas reizes gadā. Pirmo reizi laikā no aprīļa līdz maijam, otro reizi septembrī, kad īsais vasaras kažoks tiek nomainīts garāko un biezāko ziemas kažoku, kurš ir dubults ar garākiem akotmatiem un siltu pavilnu.
Tēviņi ir lielāki un masīvāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums ir 149—171 cm, augstums skaustā 90—101 cm, svars 67—117 kg. Mātītes ķermeņa garums ir 121—141 cm, augstums skaustā 73—84 cm, svars 17—32 kg. Abiem dzimumiem ir ragi, tikai āžiem tie ir lieli, gari, masīvi, izliekti slaidā lokā uz aizmuguri, kazām īsāki un smalkāki. Tēviņa ragu garums ir 69—98 cm, mātītēm 18—35 cm. Ragi aug visu mūžu, otrajā gadā tiem pieaugot visstraujāk. Tēviņu ragi gada laikā izaug par apmēram 8 cm, bet sasniedzot 10 gadu vecumu augšana kļūst lēnāka. Tēviņu ragiem jāaug vismaz 6 gadus, līdz tie sasniedz raksturīgo garumu un lielumu. Aste ir īsa un plakana (12-15 cm), apakšpuse neapmatota. Pie astes pamatnes atrodas smirddziedzeri. Tēviņi spēcīgi smako. Mazas ausis, slīpi novietotas nāsu atveres un tipiska kazbārdiņa. Katrai pēdai ir divi nagi. Nagi ļoti labi piemēroti kāpšanai kalnos. Kalnu kaza ļoti veikli pārvietojas pa kalniem. Ar apbrīnojamu vieglumu tā lec no klints uz klinti.
Dzīvesveids
Lai arī Alpu kalnu kazas ir sabiedriskas, bars tiek veidots pēc dzimuma un vecuma pazīmēm. Izšķir četru veidu barus: pieaugušu tēviņu, mātīšu un to mazuļu, jaunu īpatņu (2—3 gadus veci) un abu dzimumu pieaugušo īpatņu bari. Pavasarī var novērot daudzus jauno kalnu kazu barus, bet līdz vasaras beigām mātītes tēviņus no bara ir padzinušas. Mātīšu un to mazuļu bari ir novērojami visu gadu. Abu dzimumu pieaugušo īpatņu barus var novērot parošanās sezonas laikā, kas sākas decembrī vai janvārī, bet laikā no aprīļa līdz maijam bars šķiras pēc dzimuma pazīmēm. Tikai ļoti veci āži dzīvo vieni paši.
Starp tēviņiem valda lineāra hierarhija (pēc vecuma un fiziskā pārspēka). Nelielā barā katrs tēviņš pēc atmiņas (visi tēviņi nāk no viena dzimtā bara) zina savu vietu hierarhijā. Lielos baros, kuros saplūst kopā savstarpēji nepazīstami tēviņi, vieta hierarhijā tiek noteikta no spēka pozīcijām. Starp tēviņiem bieži izceļas cīņas, badoties un noskaidrojot, kurš no pretiniekiem ir spēcīgāks.
Kalnu kaza dienā ir aktīvs dzīvnieks. Tā agri dodas baroties, lēnam pārvietojoties pa kalnu nogāzēm un Alpu pļavām. Briesmu brīžos kalnu kazas veikli pazūd slēpnī starp klintīm. Tā kā viņām ir ļoti laba redze, oža un dzirde, tās ātri sajūt draudošās briesmas un laikus aizbēg. Kalnu kazas dabiskie ienaidnieki ir vilks, lācis, lūsis un lapsa.
Vairošanās
Kalnu kazas riesta laiks sākas decembrī vai janvāra sākumā. Tas parasti ilgst 6 nedēļas. Šaja laikā lielie tēviņu bari sadalās mazākos baros, lai meklētu mātīšu baru. Riestam izšķir 2 fāzes. Pirmajā fāzē tēviņi cenšas sadraudzēties ar mātīšu baru. Jo dominantāks tēviņš, jo lielākas izredzes tam pietuvoties mātītēm. Tēviņi izrāda mātītēm savu veiklību, spēku un izmanību. Otrajā riesta fāzē viens tēviņš nodalās pilnībā no sava bara un seko vienai mātītei. Viņš tai izrāda savu nedalīto uzmanību, apsargā to un nelaiž pie mātītes vairs nevienu citu tēviņu, līdz abi sapārojas. Pēc tam tēviņš atgriežas savā barā un vienlaicīgi pirmajā riesta fāzē. Tomēr īpaši dominanti, augstu hierarhijā esoši āži izvairās viens no otra, tādējādi izbēgot no nopietnām cīņām un savainojumiem.
Grūsnības periods ilgst 165—170 dienas. Piedzimst viens vai divi kazlēni. Dvīņi piedzimst apmēram 20% gadījumu. Mātes ļoti rūpējas par saviem mazuļiem, kurus zīda gandrīz gadu. Jau drīz pēc piedzimšanas kazlēni veikli kāpelē pa klintīm un sāk ganīties. Dzimumbriedumu Alpu kalnu kazas sasniedz 18 mēnešu vecumā, bet pieauguša īpatņa lielumu mātīte sasniedz 5—6 gadu vecumā, tēviņš 9—11 gadu vecumā. Alpu kalnu kazas dzīves ilgums savvaļā ir apmēram 19 gadi.
Aizsardzība
Alpu kalnu kaza ir aizsargājams dzīvnieks un, pateicoties dažādiem aizsardzības pasākumiem, to skaits lēnām atjaunojas. Intensīvo un nekontrolēto medību dēļ (atsevišķām kalnu kazas ķermeņa daļām tika piedēvētas arī dziednieciskas īpašības) Alpu kalnu kaza 18. gadsimtā izmira Šveicē un Vācijā, 19. gadsimtā Itālijas ziemeļaustrumos un Austrijā. Vienīgā Alpu kazu populācija, kas bija izdzīvojusi līdz 1854. gadam, bija Gran Paradiso un Vanuāza masīvā. 1854. gadā Viktors Emanuels II šajā teritorijā izveidoja karalisko medību rezervātu. Šāds rezervāts nozīmēja, ka Alpu kalnu kaza tika aizsargāta no malumedniekiem un to skaits 1914. gadā sasniedza 3020 īpatņu. Aizsardzības pasākumi uzlabojās un pilnveidojās, kad 1922. gadā tika izveidots Gran Paradiso Nacionālais parks. Nostiprinoties populācijai, kalnu kazu apdzīvotā teritorija lēnām izpletās, kā arī atsevišķi dzīvnieki tika izmantoti reintrodukcijai. Mūsdienās kopējā populācija ir apmēram 20 000. Tomēr esošajai populācijai ir zema ģenētiskā dažādība.
Cvikavas apriņķis
Cvikavas apriņķis ir apriņķis Vācijā, Saksijas federālajā zemē. Apriņķis robežojas ar Saksijas Vidussaksijas apriņķi, Hemnicas pilsētu, Rūdu kalnu apriņķi un Fogtlandes apriņķi, kā arī Tīringenes zemes Griecas apriņķi un Altenbergas Zemi.
Cvikavas apriņķis iedalās 14 pilsētās un 19 kopienās. Pilsētas ir Cvikava, Glauhava, Hartenšteina, Hoenšteina-Ernstāle, Kirhberga, Krimmičava, Lihtenšteina, Limbaha-Oberfrona, Mērane, Oberlungvica, Valdenburga, Verdava, Vildenfelsa, Vilkava-Haslava.
Dzelzs Vilks (organizācija)
Dzelzs Vilks (lt) bija pusoficiāla lietuviešu nacionalistiskā, militarizēta organizācija, kas darbojās 1928.—1930. gadā un kuru vadīja premjerministrs Augustīns Voldemārs. To 1927. gada beigās izveidoja valdošā Lietuvas Nacionālistu Savienība, lai palīdzētu apspiest savu opozīciju. Organizācija bija slepena, tā oficiāli darbojās kā sporta savienība no 1928. gada maija. Organizācijā bija vairāk nekā 4000 biedru.
Kad 1929. gada septembrī Voldemāru atcēla no premjerministra amata, prezidents Antanas Smetona mēģināja iecelt organizācijā savus cilvēkus. Kad šī taktika cieta neveiksmi, organizācija tika oficiāli slēgta 1930. gada 24. maijā. Tomēr Voldemāra atbalstītāji turpināja darboties un kļuva pazīstami kā Voldemarininkai ("voldemārieši"). Viņi plānoja vairākus pret Smetonu vērstus apvērsumus, kļuva arvien simpātiskāki pret fašismu un vācu okupācijas laikā Lietuvā bieži sadarbojās ar nacistiem. Dzelzs vilks tika īslaicīgi atjaunots 1941. gadā, lai atbalstītu pronacistisko Lietuvas Nacionālistu Partiju.
Ideoloģija
Dzelzs Vilks sevi pasludināja par apolitisku organizāciju — tai nebija savas politiskās programmas un tā tikai aktīvi sargāja no pretvalstiskiem draudiem. Tomēr ļoti ātri Dzelzs vilka vadītāji attīstīja savu ideoloģiju, noraidot demokrātiju par labu radikālismam un nacionālismam. Savā periodiskajā izdevumā Dzelzs Vilks neaizstāvēja savu šovinistisko ievirzi, taču noliedza jebkādas apsūdzības antisemītismā. Savos iekšējos dokumentos Dzelzs Vilks aizliedza jebkādus ekscesus pret ebrejiem, taču strādāja pie programmas, lai samazinātu ebreju ekonomisko ietekmi un atbalstītu lietuviešiem piederošos uzņēmumus.
Silakroga grāvis
Silakroga grāvis (arī Meldergrāvis, Melderu grāvis, Zušupīte) ir 19. gadsimtā izrakts Alaukstu un Taunu savienojošs grāvis Cēsu novadā, kas kļuvis par galveno ūdensteci, kas novada Alauksta ūdeņus Gaujiņas vietā.
Iztece - no Alauksta ezera dienvidiem. Tek dienvidu virzienā, vidustecē pagriežoties uz dienvidaustrumiem. Ietek Tauna ziemeļos caur Madaru purvu. Silakroga grāvi šķērso valsts autoceļi P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona) un P3 (Garkalne—Alauksts), tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Barselonas grāfu uzskaitījums
Barselonas grāfiste (801 — 1162)
{{legend| yellow | Sunifredu dinastrija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Aragonas tronis (1162 — 1715) 30px
{{legend| purple | Barseloniešu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue | Trastamaru dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Zušupīte
Zušupīte var būt:
Prizrenas līga
Prizrenas līga (sq), oficiāli Albāņu nācijas tiesību aizsardzības līga (sq), bija albāņu politiski nacionāla organizācija, kas oficiāli tika nodibināta 1878. gada 10. jūnijā Prizrenas vecpilsētā, Osmaņu impērijas Kosovas vilājetā, un 1881. gadā tika fiziski likvidēta.
Gan Sanstefano līgumā, gan to pārskatošajā Berlīnes līgumā tika noteiktas valstu robežas teritorijās, kurās dzīvoja albāņi. Osmaņu Porta nespēja aizsargāt savas intereses šajā reģionā, kurā bija 70 procenti musulmaņu un kas bija lielā mērā lojāls tai. Šis stāvoklis piespieda albāņu līderus ne tikai organizēt vietējo pašaizsardzību, bet arī apsvērt autonomas administrācijas izveidi, kāda reģionā bija Serbijai, Moldāvijai un Valahijai pirms viņu neatkarības iegūšanas.
Mihailo Hruševskis
Mihailo Hruševskis (ua, dzimis Helmā, miris  Kislovodskā) bija ukraiņu valstsvīrs, politiskais aktīvists, vēsturnieks, viens no ievērojamākajiem ukraiņu nacionālās atdzimšanas līderiem 20. gadsimta sākumā, pirmais Ukrainas Centrālās Radas priekšsēdētājs (1917—1918), kā arī vadoša personība Ukrainas PSR kultūrā 1920. gados.
Prizrenas līga
Līga tika nodibināta 47 osmaņu, galvenokārt Kosovas, beju — vietējo administratoru, inteliģences, lieltirgotāju un feodālo līderu sanāksmē. Sākotnējā līgas pozīcija tika apliecināta dokumentā, kurš pazīstams kā Kararname, kura turku valodā rakstītais oriģināls mūsdienās ir nozaudēts. Ar šo dokumentu Kosovas albāņu līderi uzsvēra nodomu saglabāt un uzturēt Balkānos Osmaņu impērijas teritoriālo kopību, atbalstot to, un "cīnīties ar ieročiem, lai aizstāvētu albāņu teritoriju vienotību". Lai arī tajā nekas nebija teikts par reformām, skolām, autonomiju vai par albāņu apvienošanu vienā vilājetā, Abdīla Frašeri un citu nacionālistu ietekmē šī sākotnējā nostāja tika radikāli mainīta un izvērtās par albāņu autonomijas prasību un vēlāk par atklātu karu pret Osmaņu impēriju.
Vēsturiskais fons
1877. – 1878. gada Krievijas un Turcijas karš bija izšķirošs trieciens osmaņu varai Balkānu pussalā, atstājot impērijai tikai nestabilu valdīšanu Albānijā un Balkānu dienvidos. Albāņu bailes, ka viņu apdzīvotās zemes sadalīs Melnkalnes kņaziste, Serbijas kņaziste, Bulgārijas kņaziste un Grieķijas Karaliste, veicināja pretestības pieaugumu. Pirmais pēckara līgums — albāņiem neveiksmīgais San Stefano līgums, kas tika parakstīts 1878. gada 3. martā, daudzus Prizrenas līgas pieprasītos apgabalus piešķīra Serbijai, Melnkalnei un Bulgārijai. Austroungārija un Lielbritānija bloķēja šo vienošanos, jo tā deva Krievijai dominējošo stāvokli Balkānos un tādējādi izjauca tās labā Eiropas spēku līdzsvaru. Bez tam, Austroungāriju satrauca Serbijas iziešana uz Adrijas jūru. Miera konference, lai izšķirtu strīdu, tika sākta tā paša gada nogalē Berlīnē. Kopējā situācija spieda albāņus organizēties vietējās Nacionālās glābšanas padomēs, lai aizsargātu albāņu apdzīvotās zemes. Ap 1877. gada beigām teritoriālās kopības aizstāvēšanas jautājums kļuva īpaši sarežģīts. 1877. gada 13. decembrī serbi, tāpat kā Melnkalne, pieteica karu Osmaņu impērijai. Saņēmušas atbalstu no Krievijas armijas, Serbija un Melnkalne veica uzbrukumus Albānijas ziemeļdaļai. Albāņi izrādījās nespējīgi aizstāvēt vairākus reģionus un pilsētas Albānijas ziemeļaustrumos un ziemeļrietumos. Pēc šo zemju okupācijas osmaņu administratori (kuri galvenokārt bija albāņu izcelsmes) bēga no zaudētajām teritorijām vai tika izraidīti. Krievijas un Turcijas kara laikā ienākusī serbu armija lielāko daļu albāņu-musulmaņu izdzina no Toplikas un Nišas reģioniem uz Kosovu, izraisot cita starpā Prizrenas līgas (1878–1881) parādīšanos kā reakciju uz šo t.s. Lielo Austrumu krīzi.
Mihailo Hruševskis
Dzīves sākums
Mihailo Hruševskis dzimis 1866. gada 29. septembrī dižciltīgā ukraiņu ģimenē Helmā, Polijas Karalistē, Krievijas Impērijā. Viņa māte Glafira Okopova dzimusi Podolijā, Sestrinivkas ciemā, kur viņas tēvs bija vietējais pareizticīgo mācītājs. Šajā ciematā viņa apprecējās ar Kijivas semināra skolotāju Sergiju Hruševski. Sergija Hruševska tēvs Fjodors bija augsti novērtēts ierēdnis, apgalvots ar diviem Svētās Annas ordeņiem un Bronzas krustu, kā arī ar muižniecības titulu. Fjodors Hruševskis bija beidzis Kijivas Svētā Vladimira Ķeizariskās universitātes vēstures nodaļu.
Kad piedzima Mihailo Hruševskis, viņa tēvs bija krievu valodas skolotājs grieķu-katoļu ģimnāzijā Helmā. Tēvs bija sarakstījis slāvu baznīcas valodas mācību grāmatu, ko bija apstiprinājusi Krievijas Impērijas Izglītības ministrija, un kas daudzkārt tika izdota atkārtoti. Autortiesības ģimenei deva stabilus ienākumus, kas vēlāk Mikhailo Hruševskim ļāva nodoties vēstures pētniecībai.
Prizrenas līga
Vēsturiskais fons
Šo notikumu ietekmē vietējās Nacionālās glābšanas padomes apvienojās vienā koordinācijas struktūrā. Albāņi 1877. gada 12. decembrī Stambulā izveidoja Albāņu nācijas tiesību aizsardzības centrālo komiteju. San Stefano līgums izraisīja dziļu satraukumu albāņu un bosniešu vidū, un tas mudināja viņu vadītājus organizēt viņu apdzīvoto zemju aizsardzību. 1878. gada pavasarī ietekmīgi albāņi Stambulā, ieskaitot Abdīlu Frašeri, kurš bija galvenā figūra Albānijas nacionālajā kustībā pirmajos gados, organizēja komiteju, lai vadītu albāņu pretošanos. Maijā grupa aicināja uz pārstāvju kopsapulci no visiem reģioniem, kuros tajā laikā pastāvēja albāņu kopienas. Komitejas locekļi bija Ali Ibra, Zija Priština, Sami Frašeri, Jani Vreto, Paško Vasa, Baca Kurti Gjokajs un Abdīls Frašeri.
Mihailo Hruševskis
Dzīves sākums
Drīz pēc Mihailo piedzimšanas ģimene pārcēlās uz Tiflisu. Hruševskis Tiflisā pabeidza ģimnāziju. 1885. gadā iestājās vēstures-filoloģijas fakultātē Sv. Volodimira universitātē Kijivā, kur mācījās pie profesora Vladimira Antonoviča. Profesora vadībā izstrādāja darbu par 16. gadsimta pirmās puses Dienvidkrievijas pilīm un darbu par Kijivas zemju vēsturi no Jaroslava nāves līdz 14. gadsimta beigām (Историю Киевской земли от смерти Ярослава до конца XIV века), par ko saņēma zelta medaļu.
Vēsturnieka darbs
Pēc maģistra disertācijas aizstāvēšanas 1894. gadā profesors Antonovičs rekomendēja Ļvivas Universitātei pieņemt Hruševski par jaundibinātās vēstures katedras profesoru. Hruševskis pārcēlās uz Ļvivu, kas tolaik bija Austroungārijas sastāvā. Tur viņš sāka darbu pie Ukrainas vēstures apraksta, atainojot ukraiņus kā atsevišķu tautu ar savu vēsturi, pretēji iepriekš dominējošam krievu vēsturnieku viedoklim, ka Krievijai bijusi noteicošā loma reģiona vēsturē un līdz ar to arī tiesības saukties par Kijivas Krievzemes pārmantotāju. Krievijas Impērijas vēsturnieki vērsās pret Hruševski, pasludinot viņu par separātistu. 1899. gadā situācija vēl saasinājās, kad Hruševskis pieprasīja arheoloģijai veltītajā kongresā Kijivā pieņemt referātus ukraiņu valodā. Tas tika noraidīts, un tādēļ Hruševskis un citi ukraiņu vēsturnieki no Austroungārijas kongresā nepiedalījās. 1906. gadā Harkivas Universitāte gan iedrošinājās piešķirt Hruševskim goda doktora nosaukumu krievu vēsturē, bet 1907. gadā viņa kandidatūra krievu vēstures katedrā Kijivas Universitātē tika noraidīta.
Prizrenas līga
Vēsturiskais fons
Prizrenas līgu izveidoja albāņu vadītāju un intelektuāļu grupa, lai pretotos to sadalīšanai pa kaimiņu Balkānu valstīm un apliecinātu albāņu nacionālo apziņu, apvienojot tos vienotas valodas un kultūras nācijā. Tikšanās laikā Prizrenā 1878. gada 18. jūnijā tika parakstīta programma Kararname. Šis dokuments atspoguļoja līgas sākotnējo nostāju, ko galvenokārt atbalstīja muižnieki un ar osmaņu administrāciju saistītas personas. Šī dokumenta 1. pantā šie albāņu vadītāji atkārtoja savu nodomu saglabāt un uzturēt Osmaņu impērijas teritoriālo vienotību Balkānos, atbalstot Portu un "cīnoties ar ieročiem, lai aizstāvētu albāņu teritoriju vienotību". Tā paša dokumenta 6. pantā tika atkārtots albāņu kā osmaņu lojālistu naidīgums gan pret Bulgārijas, gan Serbijas neatkarību. "Mēs nedrīkstam ļaut ārvalstu armijām ienākt mūsu zemēs. Mums nevajadzētu atzīt pašu Bulgārijas vārdu. Ja Serbija mierīgi neatstās tās nelikumīgi okupētās zemes, mums vajadzētu sūtīt bašibuzukus un censties līdz galam atbrīvot šos reģionus, ieskaitot Melnkalni."
Pirmajā līgas sanāksmē Kararname nekādi nepieminēja reformas vai albāņu apvienošanu. Tas nebija aicinājums uz Albānijas neatkarību vai pat autonomiju Osmaņu impērijas ietvaros. Dalībnieki vēlējās atgriezt status quo, kāds tas bija pirms krievu—turku kara sākuma 1877. gadā. Galvenais mērķis bija aizsargāties no tūlītējām teritoriālās sašķelšanas briesmām. No savas puses, impērija apmaksāja ieradušos delegātu izdevumus un sniedza jaunajai organizācijai finansiālu atbalstu, kā arī palīdzēja tai apbruņoties. Drīz līgas nostāja radikāli mainījās, jau tā paša gada novembrī tā uzstādīja autonomijas prasības un sāka atklātu karu pret Osmaņu impēriju, kā to formulēja Abdīls Frašeri:
Mihailo Hruševskis
Politiskā darbība
Par atļauju Hruševskim pārcelties uz Maskavu iestājās Vladimirs Vernadskis, kurš kopā ar citiem Pēterburgas Zinātņu akadēmijas locekļiem un Maskavas Universitātes mācību spēkiem nosūtīja vēstuli Iekšlietu ministram, un Hruševskim atļāva pārcelties uz Maskavu. Maskavā Hruševskis nonāca Februāra revolūcijas laikā. Krievijas Impērijas nomalēs izplatījās idejas par autonomiju vai pat neatkarību. Tā notika arī Ukrainā. 1917. gada martā tika dibināta Ukrainas Centrālā Rada, kam bija nepieciešams līderis. Hruševskis tika uzaicināts uz Kijivu, un kļuva par Centrālās Radas priekšsēdētāju. Hruševskis, kurš pirms revolūcijas pieturējās pie liberāldemokrātiskiem uzskatiem, domāja, ka jaunajā situācijā ir iespējams paātrināt nacionālā valstiskuma veidošanu, sākotnēji veidojot Ukrainas nacionāli teritoriālo autonomiju Krievijas sastāvā, kuru vēlāk varētu pārveidot par federāciju. 1917. gada aprīlī notika Ukraiņu sociālistu–revolucionāru partijas dibināšanas kongress, kurā Hruševskis bija viens no aktīvākajiem virzītājiem. Pēc tam notika Visukrainas nacionālais kongress, kura 900 dalībnieki ievēlēja 150 Ukrainas Centrālā Radas locekļus un jaunu prezidiju. Hruševskis tika vēlreiz apstiprināts par Centrālās Radas priekšsēdētāju, un tādā statusā piedalījās sarunās ar Krievijas Pagaidu valdību par Ukrainas autonomiju. Pēc Oktobra revolūcijas Petrogradā Ukrainas Centrālā Rada pēc Hruševska iniciatīvas pasludināja Ukrainas Tautas Republiku federatīvās valsts sastāvā. 1917. gada novembrī Hruševski ievēlēja par Viskrievijas Satversmes sapulces deputātu no Kijivas vēlēšanu apgabala. Kad šis varas orgāns revolūcijas gaitā tika atlaists, Ukrainas Centrālā Rada pasludināja Ukrainas Tautas Republikas neatkarību.
Jāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — jāšanas medības
Jāšanas medības bija viena no disciplīnām jāšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Šo disciplīnu Starptautiskā Olimpiskā komiteja neatzīst par "olimpisko" disciplīnu, līdz ar to par šo disciplīnu netiek pasniegtas olimpiskās medaļas. Sacensības tika aizvadītas 1900. gada 31. maijā, Parīzes 7. apgabalā, Parīzē. Šajās sacensībās varētu būt startējis 51 sportists no 6 dažādām valstīm, taču tikai daļai sportistu ir zināma identitāte.
Mihailo Hruševskis
Politiskā darbība
1918. gada janvārī boļševiki sarīkoja Kijivā sacelšanos, bet Radai uzticīgie spēki to apspieda. Dažas nedēļas vēlāk Kijivu ieņēma Sarkanā armija, un Centrālā Rada bija spiesta bēgt. Tūlīt pēc tam daži Radas pārstāvji parakstīja separātisku Brestas miera līgumu ar Vāciju un Austroungāriju, kā rezultātā Ukrainu okupēja vācu un Austroungārijas spēki. 2018. gada 29. aprīlī šie spēki atbalstīja Ukrainas hetmaņa Pavlo Skoropadska apvērsumu, kā rezultātā tika atlaista Centrālā Rada.
Prizrenas līga
Vēsturiskais fons
1878. gada jūlijā Prizrenas līgas 60 locekļu valde, kuru vadīja Abdīls bejs Frašeri, nosūtīja vēstuli lielvalstīm uz Berlīnes kongresu ar lūgumu nokārtot albāņu problēmas, kas saistītas ar notikušo karu. Berlīnes kongress ignorēja līgas memorandu, un Vācijas kanclers Oto fon Bismarks izteicās, ka albāņu nācija nepastāv un Albānija ir “tikai ģeogrāfisks termins”. Bismarks izrādīja savu nicinājumu par pārmērīgu iesaistīšanos Balkānu lietās, sakot, ka "visi Balkāni nav viena Pomerānijas grenadiera veselu kaulu vērti". Kongress šo memorandu neņēma vērā arī tādēļ, ka tas atzina Serbijas un Bulgārijas konkurējošās pretenzijas uz teritorijām, kurās Osmaņu impērija valdīja pār albāņiem. Uz Eiropas galvaspilsētām nosūtītā līgas delegācija kongresā netika pielaista. Prizrenas līga baidījās, ka albāņi neuzvarēs arī savās prasībās par Epīru pret Grieķiju, un organizēja vietējo pretošanos dažādās vietās. San Stefano līgumu vēlāk aizstāja ar pret osmaņiem mazāk strikto Berlīnes līgumu pēc Austroungārijas un Lielbritānijas uzstājības. Šis pēdējais līgums tomēr atzina citu reģiona tautu konkurējošās pretenzijas uz albāņu apdzīvotajām teritorijām.
Jāšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — jāšanas medības
Sacensībās pirmās trīs vietas ieguva Francijas sportisti. Pirmo vietu ieguva Luijs Napoleons Mirā, otro vietu Viktors Aršenols, bet trešo vietu — Robērs de Monteskjū.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās norādīts startējošo sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Mihailo Hruševskis
Darbs Ukrainas PSR
Hruševskis atgriezās 1924. gadā, kad Ukrainas Centrālā izpildkomiteja atļāva viņam atgriezties, lai strādātu pie tolaik praktizētās ukrainizācijas teorētiskā pamatojuma. Viņš kļuva par Ukrainas Valsts universitātes vēstures profesoru, ievēlēts par Visukrainas zinātņu akadēmijas akadēmiķi, akadēmijas vēstures-filoloģijas nodaļas vadītāju, vadīja akadēmijas arheogrāfisko komisiju. 1929. gadā Hruševski ievēlēja par PSRS Zinātņu akadēmijas akadēmiķi.
Pēc kampaņas padomju presē 1931. gadā Hruševski arestēja, apsūdzot par kontrrevolucionāru darbību, piedēvējot viņam Ukrainas nacionālā centra vadīšanu. Represijas skāra arī viņa līdzstrādniekus, ar kuriem kopā viņš bija strādājis 1920. gados. Pēc atbrīvošanas Hruševskis strādāja Maskavā.
1934. gadā Hruševskis aizbrauca ārstēties uz Kislovodsku, kur pēkšņi mira pēc vienkāršas ķirurģiskas operācijas.
Piemiņa
Hruševska piemiņai veltīti muzeji Kijivā, Ļvivā un Sestrinivkas ciemā. Kijivā un Ļvivā atrodas arī pieminekļi Hruševskim. Viņa vārdā nosauktas ielas Kijivā, Odesā un Dņeprā. Viņa portrets ir uz 50 hrivnu naudaszīmes, kā arī uz vairākām piemiņas minētām..
Prizrenas līga
Vēsturiskais fons
Kongress nodeva Melnkalnei Baras un Podgoricas pilsētas un apgabalus ap kalnu pilsētām Gusiņi un Plavu, kuras albāņu vadītāji uzskatīja par savu teritoriju. Serbija arī ieguva teritoriju, kurā citu tautību starpā ietilpa arī etniskie albāņi. Albāņi stingri iestājās pret šiem teritoriālajiem zaudējumiem. Albāņi arī baidījās par iespējamo Epīras zaudēšanu Grieķijai. Prizrenas līga organizēja bruņotus pretošanās spēkus Gusiņē, Škodrā, Prizrenā, Prevezā un Joanninā. Robežu tolaik raksturoja kā "noplūdušu asinīm".
Luv Is Rage 2
Luv Is Rage 2 ir amerikāņu repera Lil Uzi Vert debijas studijas albums. Tas tika izdots 2017. gada 25. augustā, izmantojot Generation Now un Atlantic Records. Albums kalpo kā Lil Uzi Vert komerciālā debijas miksteipa Luv Is Rage (2015) turpinājums. Albumā piedalās The Weeknd, Farels Viljamss un Oh Wonder.