cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andress Eskobars
Nāve
1994. gada 2. jūlijā Eskobaru nošāva ārpus bāra "El Indio" kurs atrodas Medeljinas priekšpilsētā. Pēc Eskobara draudzenes teiktā, slepkava esot kliedzis "Gooooooooooooool!" (attēlojot Dienvidamerikas sporta komentētāju izsaucienus pēc gūtiem vārtiem) pie katras no 12 izšautajām lodēm.
Diks Fosberijs
Piedalījies Mehiko, kur izcīnīja zelta medaļu ar jaunu olimpisko rekordu 2,24 m. Zelta medaļu izcīnījis, lēcot tobrīd jaunā stilā — pārvarēja latiņu aizmuguriski. Mūsdienās šī ir populārākā latiņas pārvarēšanas metode. Augstlēkšana kļuva par pirmo vieglatlētikas disciplīnu un pašlaik arī vienīgo, kurā kāda sportista vārdā ticis nosaukts kāds no elementiem. Sākotnēji fosbury flop tika uzskatīta par nedrošu tehniku, tomēr vēlāk kļuva par tehniku, ko izmanto lielākā daļa augstlēcēju.
Pēc Mehiko Olimpiskajām spēlēm beidza sportot augstā līmenī (neveiksmīgi mēģināja kvalificēties ) un pievērsās civilās aviācijas inženiera amatam.
Andress Eskobars
Nāve
Slepkavība tiek uzskatīta par sodu par bumbas ieraidīšanu savos vārtos. Nav noskaidrots, vai slepkavam bija kāda saistība ar azartspēļu sindikātiem, kas bija likuši lielas naudas summas par Kolumbijas kvalificēšanos otrajai kārtai.
Nākamajā dienā BBC atvainojās par sava komentētāja Alana Hansena izteikumu citā spēlē, ka "Argentīnas aizsargs ir pelnījis nošaušanu par tādu kļūdu."
Slepkava
Par Eskobara slepkavību 1995. gada jūnijā tika notiesāts Umberto Munjess Kastro. Tiesa viņam piesprieda 43 gadus cietumsoda. Munjess pirms tam bija strādājis par miesassargu.
Soda termiņš 2001. gadā tika samazināts līdz 26 gadiem. 2005. gadā viņš par labu uzvedību tika priekšlaicīgi atbrīvots, cietumā aizvadot 11 gadus. Šis notikums izraisīja asu sabiedrības reakciju.
Aspergera sindroms
Aspergera sindroms (saīsināti AS) ir viens no autisma paveidiem, kas parasti attiecināms uz vieglu autisma formu. Šo terminu 1981. gadā ieviesa Lorna Vinga. Viņa šo slimību nosauca austriešu psihiatra un pediatra Hansa Aspergera vārdā, kura darbs netika novērtēts līdz pat 1990. gadiem. Ar Aspergera sindromu slimiem cilvēkiem parasti ir grūti iekļauties sabiedrībā. Toties viņi daudz vieglāk saskata dažādas likumsakarības, kuras citiem paliek nepamanītas. Daži uzskata, ka ar šo slimību slimoja Sokrats, Čārlzs Darvins, Īzaks Ņūtons un Alberts Einšteins, kaut arī nevienam no viņiem dzīves laikā diagnoze netika uzstādīta.
Cilvēkiem ar Aspergera sindromu ir raksturīgs šaurs interešu loks, kurā iekļaujas visnotaļ specifiskas lietas (piemēram, dinozauri vai kosmoss); tāpat ir raksturīga monotona, gandrīz robotiska balss. Dažkārt šo cilvēku jūtas var šķist esam "iesaldētas", bet tajā pašā laikā ir arī iespējams, ka Aspergera sindroma pacients ir pārlieku līdzjūtīgs.
Autisma cēlonis nav zināms. Daļēji tas ir iedzimstošs, bet to var ietekmēt arī vides faktori. Nav arī viens vienīgs piemērots ārstēšanas veids. Terapiju mērķis ir uzlabot sliktas komunikāciju prasmes, tikt galā ar obsesīvām rutīnām, ar fizisku neveiklību. Var tikt izmantotas šādas terapijas: sociālo prasmju treniņš, kognitīvi biheiviorālā terapija, fizioterapija, vecāku apmācības. Medikamenti var tik izmantoti saistītu slimību ārstēšanā, piemēram, garastāvokļa traucējumu vai trauksmes. Lielākā daļa simptomu bērniem parasti samazinās, bērniem pieaugot, tomēr sociālās un komunikāciju grūtības mēdz saglabāties.
Krakovas apriņķis
Krakovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Mehovas, Prošovices, Bohņas, Veličkas, Misleņices, Vadovices, Hšanovas un Olkušas apriņķiem, kā arī Krakovas pilsētu.
Spore
Spore ir Maxis un Vila Raita izstrādāta vairākžanru "masīva vienspēlētāju tiešsaistes datorspēle". Spēlē spēlētājs kontrolē sugu evolūciju no pašiem sākumiem kā mikroorganisms līdz intelekta attīstībai un ceļošanai kosmosā. Tā piesaistīja lielu uzmanību savas daudzveidības un brīvā spēlēšanas stila dēļ.
Spēles pilnās versijas izlaišana Austrālijā un Eiropas ziemeļu valstīs tika ieplānota, bet Austrālijas veikalos to sāka pārdot 2 dienas pirms norunātā datuma. Spēli Eiropā, Japānā un Dienvidamerikā bija ieplānots izlaist, bet Ziemeļamerikā un Āzijas Klusā okeāna teritorijās —. Spore ir arī pieejama tiešajā lejupielādē no Electronic Arts.
Spore: Galactic Edition īpašajā spēles izdevumā papildus spēlei iekļauts arī Making of Spore un How to Build a Better Beingu DVD video, The Art of Spore — grāmatiņu cietos vākos, Spore plakātu un 100 lapaspušu garu Galactic rokasgrāmatu, ko izdeva Prima Games.
Zariņa
Zariņa (vīriešu dzimtē Zariņš) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „zars” pamazināmās formas vai vietvārda Zariņi. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Spore
Žanrs
Spore neatbilst nevienam datorspēļu žanram. Spēles veidotāji un dažādi plašsaziņas līdzekļi avoti spēli raksturo kā dieva datorspēles žanra,
Dagdas pagasts
Dagdas pagasts ir viena no Krāslavas novada administratīvajām teritorijām tā centrā Dagdas ezera rietumu krastā. Robežojas ar sava novada Dagdas pilsētu, Andzeļu, Ezernieku, Svariņu, Asūnes, Konstantinovas un Andrupenes pagastiem. Pagasta pārvalde atrodas Ozoliņos.
Roberts Bancāns
Roberts Bancāns (1891—1938) bija latviešu dramaturgs, Maskavas latviešu teātra "Skatuve" direktors.
Dagdas pagasts
Upes
Pagasta teritorijā ir piecas upes :
Roberts Bancāns
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gada 12. decembrī Asares pagasta "Bancānos". Bija fabrikas strādnieks Rīgā, pirms Pirmā pasaules kara pārcēlās uz Maskavu, kur mācījās latviešu teātra "Skatuve" studijā. Bija šī teātra režisors, sacerēja trīs lugas, kuras pats arī iestudēja teātrī "Skatuve" — Fufcēners tintē (1927), Gaidītie un negaidītie (1931) un Miroņi vēl dzīvo (1931).
Dagdas pagasts
Upes
Dagda, Gušča, Narūta, Purpļonka un Mazā upīte.
Roberts Bancāns
Dzīvesgājums
Teātra pastāvēšanas pēdējos gados viņš bija tā direktors (1932—1937). 1935. gadā R. Bancānam piešķīra Krievijas PFSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu. Tā sauktās "Latviešu operācijas" laikā ‎R. Bancānu 1937. gada 1. decembrī kopā ar citiem teātra darbiniekiem apcietināja un 1938. gada 3. februārī nošāva Butovas poligonā pie Maskavas.
Alfrēds Grava
Alfrēds Grava (1919—2003) bija Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas matemātikas pedagogs, mācību grāmatu autors.
Dagdas pagasts
Ezeri
Pagasta teritorijā ir deviņi ezeri :
Alfrēds Grava
Dzīvesgājums
Dzimis kā Alfrēds Gernsdorfs, uzvārdu latviskošanas laikā pieņēma uzvārdu Grava. 1944.-1946. gadā sāka vadīt praktiskās nodarbības LVU Fizikas un matemātikas fakultātē, no 1963. līdz 1999. gadam strādāja Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā. Izskoloja vairākus desmitus Latvijas un starptautiskajās matemātikas olimpiādes panākumus guvušus skolēnus. Viens no A. Gravas ievērojamākajiem bijušajiem skolēniem ir LU profesors Agnis Andžāns.
Dagdas pagasts
Ezeri
Gaļšūns, Janovas ezers, Glušņa, Karašu ezers, Kauseņš, Narūts, Opsas ezers, Plotku ezers un Purpļu ezers.
Purvi
Pagasta teritorijā ir divi purvi :
Bojāru purvs, Neikuru purvs.
Vēsture
1920. gada zemes reformas laikā Dagdas muižu sadalīja 64 vienībās 937 ha kopplatībā, Zabaras muižu 12 vienībās 266 ha kopplatībā, Bogdana muižu 27 vienībās 671 ha kopplatībā, Sivergovas muižu 26 vienībās 620 ha kopplatībā, Konstantinovas muižu 41 vienībā 753 ha kopplatībā, Magnusovas muižu 30 vienībās 572 ha kopplatībā, Ignatovas muižu 18 vienībās 348 ha kopplatībā, Aleksandrovas muižu 17 vienībās 229 ha kopplatībā, Astašovas muižu 31 vienībā 489 ha kopplatībā, Kazimirovas muižu 4 vienībās 67 ha kopplatībā, Dilmaņu muižu 20 vienībās 450 ha kopplatībā, Mariampoles muižu 28 vienībās 628 ha kopplatībā.
1935. gadā Dagdas pagasta platība bija 147,3 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Dagdas, Bižas, Bronku, Ignatovas, Kazimirovas un Ojatnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā izveidoja Dagdas strādnieku ciematu, kuram 1957. gadā pievienoja daļu Niperu ciema. 1954. gadā Dagdas ciemam pievienoja Bronku ciemu. 1971. gadā Dagdas ciemam pievienoja Dagdas lauku teritoriju, bet padomju saimniecības "Iskra" teritoriju pievienoja Iskras ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā. 2021. gadā Dagdas novadu iekļāva Krāslavas novadā.
Pieminekļi
Pagasta teritorijā ir trīs valsts nozīmes un viens vietējās nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Valsts nozīmes pieminekļi:
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Alženova, Bojāri, Dagdas muiža, Jubeļi, Neikuri, Ozoliņi, Plotki, Purpļi, Rabši, Rumpīši, Sloboda, Ustje, Vecdome, Zeļļi u.c.
Jānis Judiņš
Jānis Judiņš ( — ) bija padomju militārais darbinieks. Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks.
Biogrāfija
Dzimis Liezēres pagastā bezzemnieku ģimenē. 1904. gadā pabeidza Valkas skolotāju semināru. Piedalījās 1905. gada revolūcijā. Strādāja par skolotāju.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā, tika iesaukts Krievijas impērijas armijā, kur sākotnēji dienēja vienā no Sibīrijas strēlnieku pulkiem. Par kaujās parādīto varonību apbalvots ar Jura krustu. Tika nosūtīts uz Viļņas karaskolu, kuru pabeidza 1916. gadā kā praporščiks. Pēc tam dienēja 4. latviešu strēlnieku pulkā. Paaugstināts par podporučiku. 1917. gada maijā iestājās Krievijas komunistiskajā (boļševiku) partijā. Tika ievēlēts Iskolastrelā, kur kļuva par juridiskās nodaļas vadītāju.
1918. gada aprīlī tika iecelts par latviešu strēlnieku padomju divīzijas 3. brigādes komandieri. Jūnijā bija viens no komandieriem, kas līdzdarbojās eseru dumpja likvidēšanā Maskavā, kā arī piedalījās cīņās par Jaroslavļu un Kazaņu. Kopā ar 4. pulku pārcelts uz čehoslovāku fronti, kur Judiņu iecēla par Volgas kreisā krasta padomju karaspēka un 3. latviešu strēlnieku brigādes komandieri. 8. augustā netālu no Kazaņas pie Krasnaja Gorkas dzelzceļa stacijas viņu ķēra lielgabala šāviņš, kas bija par iemeslu viņa nāvei. Zemes klēpī viņš tika guldīts netālajā Svijažskā.
KPFSR Tautas Komisāru Padome pēc Ļeņina iniciatīvas 1918. gada 14. augustā nolēma pārsaukt dzelzceļa staciju, pie kuras krita Jānis Judiņš, par "Judino" (ru), lai godinātu viņa piemiņu. Tas bija pirmais gadījums, kad tika iemūžināts kāda Krievijas pilsoņu kara cīnītāja vārds. Viņa vārdā nosaukts arī mikrorajons un iela Kazaņā un Neberežnije Čelnos.
Patusas lagūna
Patusas lagūna ( — ‘pīļu ezers’) ir lagūnas tipa ezers Brazīlijas dienvidos, Riugrandi du Sulas štatā. Uzskata par pasaulē lielāko lagūnas tipa ezeru, lielākais ezers Brazīlijā.
Ezers stiepjas ziemeļu—dienvidu virzienā, paralēli Atlantijas okeānam, no kura to atdala ap 5 km plata josla — smilšu bārs. Ezerā notiek profesionāla zveja.
Iztekas Riugrandi ieteku jūrā portugāļu jūrasbraucēji sākotnēji uzskatīja par lielas upes ieteku.
Neistrija
Neistrija (fr, la, got — 'ne-austrumi') bija Merovingu pārvaldītās franku karaļvalsts rietumu daļa, kuras galvaspilsēta atradās Parīzē (Lutēcijā). Neistrijā bija iekļautas teritorijas starp Šeldu un Luāru.
6.—7. gadsimtā vairākas reizes kļuvusi par patstāvīgu karaļvalsti.
Konvencija par bioloģisko daudzveidību
Konvencija par bioloģisko daudzveidību (UNCED) ir globāla mēroga starpvalstu līgums, kas parakstītājvalstīm uzliek par pienākumu aizsargāt "daudzveidību sugas ietvaros, starp sugām un starp ekosistēmām".
Plecu josla
Plecu josla (cingulum membri superioris) savieno rokas ar rumpi. Plecu josla ir kustīgs veidojums - to var pacelt uz augšu, nolaist uz leju, kā arī pārvietot uz priekšu un atpakaļ. Plecu joslu veido divi pāra kauli - lāpstiņa un atslēgas kauls, kas pievienojoties krūšu kaulam, izveido nenoslēgtu kaulu gredzenu. Abi atslēgas kauli priekšpusē ir saistīti ar krūšu kaulu, bet aizmugurē - ar lāpstiņām, kuras spēj brīvi kustēties - tās vietā notur tikai muskuļi. Kaulus savā starpā vaļīgi saista saites.
Alfrēds Redklifs-Brauns
Sers Alfrēds Redžinalds Redklifs-Brauns (Alfred Reginald Radcliffe-Brown; dzimis, miris ) bija britu sociālantropologs. Strukturālā funkcionālisma pamatlicējs. Līdz ar Broņislavu Malinovski tiek uzskatīts par mūsdienu sociālās antropoloģijas nodibinātāju.
Studējis Kembridžā. Apmeklējis Andamānu salas un Rietumaustrāliju. Strādājis Tongā un Dienvidāfrikā. Vēlāk strādāja par profesoru Sidnejā, Čikāgā un Oksfordā. Ietekmējies no Emīla Dirkema.
Taganroga
Taganroga ir pilsēta Krievijas Federācijas Rostovas apgabalā. Tā atrodas Azovas jūras krastā, Taganrogas līča piekrastē, 70 km no Rostovas pie Donas. Pilsētā dzīvo 250 tūkstoši iedzīvotāju, bet aglomerācijā — ap 300 tūkstoši.
Pilsētā bija vairāki mašīnbūves uzņēmumi: Taganrogas kombainu rūpnīca, Taganrogas automobiļu rūpnīca.
Klimats
Taganrogas klimats ir sauss, mēreni kontinentāls, silts. Gada vidējā temperatūra +9 °C. Jūlija maksimālās temperatūras ir ap 35-40 °C, janvāra minimālās temperatūras ap -30 °C. Bieži ir stipri vēji, kuru dēļ jūrā uz neilgu laiku ceļas ūdens līmenis. Gaisa temperatūra janvārī dienā ir ap 0, -1 °C, naktī -6, -7 °C, bet jūlijā naktī ap 16-18 °C, bet dienā ir vidēji 26-28 °C silts. Nokrišņu daudzums vislielākais ir vasarā - ap 60 mm mēnesī. Vismazāk nokrišņu ir martā un oktobrī - ap 30 mm.
Vasilijs Sinaiskis
Vasilijs Sinaiskis (, Tambovas guberņa —, Brisele) bija Krievijas un Latvijas jurists, vēsturnieks un dzejnieks. Tambovas garīgās seminārijas un Tērbatas Universitātes (1903) ) absolvents. Docēja romiešu tiesības Tērbatas Universitātē (1908—1911), vēlāk civiltiesības Kijivas Universitātē (1911—1922) ; no 1922. līdz 1944. gadam LU profesors. Civiltiesību speciālists, nodarbojās arī ar tiesību filozofijas problēmām. Bija krievu studentu korporācijas Fraternitas Arctica biedrs.
1809. gads
1809. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Kuldīga
Kuldīga ir Latvijas pilsēta Kurzemē pie Ventas rumbas, Kuldīgas novada administratīvais centrs, 155 km no Rīgas. 16.—17. gadsimtā tā bijusi Kurzemes un Zemgales hercoga rezidences pilsēta, kurā uzturējies viņa galms. Tā ir bijusi arī Hanzas savienības pilsēta. Kuldīgu reizēm vēl tagad dēvē par "Kurzemes galvaspilsētu" vai "Kurzemes sirdi". 2016. gadā Kuldīgā dzīvoja 11,8 tūkstoši iedzīvotāju. Tilts pār Ventu ir garākais ķieģeļu tilts Latvijā.
Nosaukuma izcelsme
Pilsētas vārda izcelsme ir neskaidra, bet uzskata, ka senais kuršu pils nosaukums ir bijis Kuldinga. Galotne -(i)nga ir parasta kuršu valodā, piemēram nosaukumā Kretinga. Kuldīgas oficiālais nosaukums līdz pat Pirmā pasaules kara beigām bija Goldingen. Kuršu valodas vārds Kuld- pārtapis par Gold- vācu valodas dēļ, jo tajā Gold nozīmē "zelts".
Ģerbonis
Kuldīgas 1681. gada zīmogā bija attēlota Svētā Katrīna ar ratu vienā un zobenu otrā rokā. No 1925. līdz 1938. gadam ģerbonis piedzīvojis pamatīgas izmaiņas. To divās daļās sadala viļņota līnija, simbolizējot Ventas upi, kuras abās pusēs ir zivis. Pašreizējais ģerbonis ir līdzīgs 1681. gada versijai.
Pilsētas simboli
Pilsētas oficiālie simboli ir ģerbonis ar tajā attēloto pilsētas aizgādni Svēto Katrīnu (pieņemts 1938. gadā) un sarkanmelnais karogs ar ratu centrā (pieņemts 1992. gadā).
Par neoficiālajiem pilsētas simboliem dažkārt tiek uzskatīti ķieģeļu tilts un Ventas rumba.
Ģeogrāfija
Kuldīga atrodas Ventas abos krastos 155 km no Rīgas. Pilsētas lielākā un senākā daļa atrodas upes kreisajā krastā, labajā krastā — Pārventa. Ventas krasti pilsētas robežās lielākoties stāvi, lejpus Virkas atrodas 15 m augstais atsegums Melnā Kolka. Lejpus Ventas rumbas upē ir vairākas salas un sēres. Pilsētas robežās tek arī Ventas kreisā krasta pietekas Krāčupīte un Alekšupīte ar pieteku Kurmāles upīti. Alekšupītes kreisajā krastā pie Dzirnavu ielas uzpludināts 4,3 ha lielais Māras dīķis.
Kuldīgas 20. gadsimta ģenerālplāna autors ir pilsētbūvniecības arhitekts Gunārs Lūsis-Grīnbergs.
Transports
Pilsēta atrodas svarīgu Kurzemes autoceļu krustpunktā starp Ventspili, Liepāju, Talsiem un Saldu. Pilsētai cauri iet autoceļš P108 (Ventspils—Saldus), kā arī krustojas autoceļi P112 (uz Aizputi), P116 (uz Skrundu un Embūti), P118 (Kuldīgas apvedceļš), P119 (uz Jūrkalni), P120 (uz Talsiem) un P121 (uz Tukumu).
Vēsture
Rakstiskajos avotos Kuldīga pirmo reizi minēta 1242. gadā, kas tiek uzskatīta par pilsētas dibināšanas dienu. 1242.—1244. gadā pēc karagājiena uz Kursu Livonijas ordenis uzcēla ordeņa Kuldīgas komtura mūra pili pie Ventas rumbas, kas sākumā tika saukta par Jesusburg, bet vēlāk par Goldingen. 1355. gadā Kuldīga pirmo reizi nodēvēta par pilsētu, viens tās iecirknis tika saukts par "kuršu pilsētu", bet 1368. gadā Kuldīga minēta Hanzas savienības dokumentos. 1378. gadā Kuldīgai tika piešķirtas Rīgas pilsētas tiesības (ius Rigense).
1561. gadā pēc Livonijas Konfederācijas sabrukuma Kuldīgas pils kļuva par vienu no Kurzemes hercoga rezidencēm. Kad 1587.—1617. gadā Kurzemes un Zemgales hercogiste bija sadalīta, Kuldīga bija hercoga Vilhelma Ketlera pārvaldītās Kurzemes hercogistes galvaspilsēta. 1642.—1682. gadā hercoga Jēkaba valdīšanas laikā Kuldīga piedzīvoja saimniecisko uzplaukumu, tika uzcelta kuģu būvētava, salpetra fabrika, ķieģeļu cepļi. Kuldīgai bija tirdzniecības sakari ar daudzām valstīm.
1935. gadā tika atklāta šaursliežu dzelzceļa līnija Kuldīga—Alsunga. Otrā pasaules kara laikā 1941.—1945. gadā pilsētu okupēja nacistiskās Vācijas karaspēks. 1944.—1945. gadā netālu no Kuldīgas Pelču muižas kungu mājā atradās Kurzemes cietoksnī esošās vācu armijas grupējuma Kurland štābs. 1945.—1991. gadā Kuldīga bija rajona centrs, kurā kopš 1960. gadiem tika attīstīta vietējā rūpniecība (kokapstrādes kombināts, dzelzsbetona rūpnīca, trikotāžas fabrika).
Ordeņpils drupas un skulptūru dārzs
Pils dzirnavas, pilssarga namiņš un vecais pilsētas parks Pils ielas labajā pusē atrodas bijušās ordeņa komtura pils vietā jeb Rumbas kalnā.
Līdz mūsu dienām no pils ir saglabājušies krusta ailes fragmenti, kas ir vecākās mūra celtņu paliekas Kurzemē. Tagad šeit tēlniece Līvija Rezevska, Kuldīgas goda pilsone, izveidojusi skulptūru parku, kurā apskatāmi 15 viņas darinātie akmens un bronzas mākslas darbi.
Pilssarga namiņš
Kamēr pastāvēja Livonijas ordeņa pils Ventas krastā, tajā dzīvoja arī pils sargi. Viņu uzdevums bija rūpēties par pils un tās iemītnieku drošību. Laikā, kad pāri Ventai bija uzbūvēts tilts (14.—17. gadsimts) un satiksme pār to notika caur priekšpils pagalmu, pils sargi iekasēja nodevu par tilta lietošanu, kā arī muitas naudu par pārvedamajām precēm. Pēc hercoga galma pārcelšanās uz Jelgavu vecā pils, kas karos tika stipri sapostīta un izlaupīta, nonāca aizmirstībā. Pēdējais pils sargs Bofemēls sūdzējās hercogam par savu pussabrukušo dzīvokli pilī un lūdza atļauju izmantot mūru akmeņus, lai pils sētā uzceltu sev māju. Tas arī tika atļauts, un 1735. gadā namiņš bija gatavs. Pils sabrukšana netika aizkavēta, nekoptie dārzi aizauga. Pagalmi un laukumi, vaļņi un bastioni aizauga ar zāli, krūmiem un kokiem. Pilsētas iedzīvotāji izmantoja pilsdrupu akmeņus kā lētu būvmateriālu savu dzīvojamo namu celtniecībai. Kā jau tipiskai 18. gadsimta ēkai namiņa centrā atrodas apvalkdūmenis — kādreizējā pavarda vieta. Četrdesmit gadu pilssarga namiņš bija Kuldīgas Novada muzeja lietošanā — sākumā pirmajā stāvā bija izvietota ekspozīcija, taču ar laiku namiņš kļuva par muzeja krātuvi, kur glabājās fotogrāfiju, dokumentu, fotonegatīvu, priekšmetu kolekcijas. Pēc īpašnieku maiņas 2004. gadā muzeja krājums tika pārvietots uz citām telpām un namiņš palika tukšs. Kopš 1998. gada ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Rātslaukums
Rātslaukums atrodas pilsētas centrā un ir sena ļaužu pulcēšanās vieta, kas pirmo reizi minēta jau 17. gadsimta dokumentos. Līdz 1937. gadam te bija tirgus laukums. Rātslaukuma savdabīgums un namu īpatnējā arhitektūra rosināja vairākus kino režisorus. Te uzņemta liela daļa no mākslas filmām "Krasts" un "Emīla nedarbi".
Pilsētas laukums
Kuldīgas pilsētas laukums atklāts 1936. gada 26. septembrī kā Kuldīgas jaunais tirgus laukums.
Baznīcas ielas senie nami
Vecais rātsnams atrodas Baznīcas ielā 5. No 17. gadsimta saglabājušās pagraba velvētās telpas, kur bija pilsētas cietums. Pilsētas rāte izveidota jau 14. gadsimta sākumā. 1368. gadā Rātei piešķirtas tiesības ņemt no pilsoņiem nodokļus. Rāte sastāvēja no birģermeistara, fogta, 5 rātsvīriem un darbveža. Pēc restaurācijas ēka nodota kultūras nama rīcībā. Pretī vecajam rātsnamam laukuma malā atradās Kauna stabs, pie kura sodīti nepaklausīgie iedzīvotāji.
Baznīcas ielā 7 atrodas vecākā ēka Kuldīgā. Tā celta 1670. gadā, pārbūvēta 18. gadsimtā, tā piederējusi kādam rātskungam. Šī nama grezni kalto vēja rādītāju ar mītiska vienradža tēlu un gadu skaitļiem "1670" un "1742" var aplūkot Kuldīgas Sv. Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīcā. Kopš 1998. gada nams ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Bijusī hercoga Jēkaba galma aptiekas ēka Baznīcas ielā 10 taisnstūrveida divstāvu celtne, kas celta koka pildrežģu tehnikā, ar pagrabu, manteļskursteni un mansarda jumtu. Ēka 1986. gadā tika atjaunota. 17. gadsimtā te atradās hercoga galma aptieka. Kopš 1998. gada nams ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Baznīcas ielā 36 atrodas Kuldīgas pilsdzirnavas. Kopš 1998. gada nams ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Liepājas iela
Liepājas iela ir Kuldīgas centrālā iela, kas ir organizēta kā gājēju iela. Tās malās atrodas dažādi tirdzniecības uzņēmumi, bankas, institūcijas un izklaides vietas. Ik gadu gan Kuldīgas pilsētas svētku laikā, gan valsts gadadienas laikā, gan Ziemas saulgriežos, gan Vasaras saulgriežos un citās svinamās dienās Liepājas iela tiek tematiski izdekorēta, radot pilsētniekiem un pilsētas viesiem svētku noskaņu.
Līdz 1941. gadam Liepājas iela bijusi braucama, bet pa to dienā izbraukuši labi ja pāris pajūgi. 1948. gadā Liepājas ielu paredzēja pārveidot par galveno pilsētas transporta maģistrāli. Lai to paplašinātu, bija iecerēts nojaukt vairākas ēkas, jo tās nolietojušās un traucē pilsētas attīstību. Izdevās nojaukt tikai trīs vēsturiskas celtnes. Pārējā plāna īstenošanai pietrūcis naudas. Līdz 1991. gadam Liepājas iela transportam izmantota tikpat intensīvi, cik paralēli esošā Mucenieku iela. Pēc tam daļu ielas atvēra tikai gājējiem un riteņbraucējiem.
Sinagoga
Viena no lielākajām ēkām Kuldīgā (1905. gada ielā 6) ir sinagoga. Tā pazīstama sava interjera dēļ, kurā dominēja marmors un zeltītas detaļas. Dokuments, kas senebreju valodā apraksta ēkas būvniecību 1875. gadā, atrodas Kuldīgas novada muzejā. Tā tika celta Krievijas ķeizara Aleksandra II valdīšanas laikā, un te atradās aktīvs ebreju kopienas centrs. Sinagoga ir daļa no plašāka kopienas ēku kompleksa, kas saglabājies līdz mūsdienām un kurā ietilpst arī lūgšanu nams, ēka, kurā tika novietoti mirušie kopienas locekļi un ebreju skola. Ebreju kopiena bija aktīva kopš apmešanās Kurzemes hercogistē 16. gadsimtā. Lielākā daļa pirmo ebreju ieceļotāju ieradās no Vācijas rietumu teritorijām, bet 17. gadsimtā nemieri Polijā izraisīja ebreju pieplūdumu reģionā. 18. gadsimtā Kurzemes ebrejiem bija nozīmīga loma novada ekonomiskajā dzīvē. Kuldīgas sinagoga kļuva par ebreju cietumu 1941. gada vasarā, kad okupanti ēkā ieslodzīja visus pilsētā dzīvojošos ebrejus un turēja tajā vairākas dienas, pirms, sadalot mazākās grupās, nošāva tos apkārtnes mežos. Vācu karaspēks īsi pēc ebreju iznīcināšanas ierīkoja sinagogā pārtikas glabātuvi. Pirmajos padomju varas gados sinagogā ierīkota graudu noliktava, taču pēc kāda laika tā tika pārcelta un ēka vairākus gadus netika izmantota. 1958. gadā sinagogā tika atklāts kinoteātris "Kurzeme". Tajā atradās 450 skatītāju vietas, kā arī lasītava. Kinoteātris sinagogā atradās līdz 2003. gadam. Te tika ierīkota arī kafejnīca un nakts klubs. Pēc rekonstrukcijas, bijušajās sinagogas telpās atrodas Kuldīgas Galvenā bibliotēka, bet bijušajā lūgšanu namā iekārtots Kuldīgas Mākslas nams, kura izstāžu zālē regulāri var aplūkot profesionālās mākslas izstādes.
Kultūras nams
Krustojumā ar Mucenieku ielu, labajā pusē izveidots skvērs, kas piekļaujas rajona kultūras namam. Ēka celta 1909. gadā un kalpojusi par Kuldīgas Sadraudzīgās biedrības namu. 20. gadsimta 20. gados te tika organizētas strādnieku sapulces. Te uzstājušies rakstnieki — Leons Paegle un Linards Laicens — Saeimas deputāti no strādnieku un zemnieku frakcijas.
Rajona kultūras namā darbojas Tautas teātris (1974), Tautas koris "Vārtava" (1977), Tautas deju ansamblis "Venta" (1970), divas Tautas lietišķās mākslas studijas — "Varavīksne" (1974) un "Ķocis" (1982) un Tautas Fotostudija "Kuldīga" (1983).
Viesnīca "Metropole"
Metropole celta 1910. gadā. Kopš tā laika ēka degusi vismaz trīs reiz. Pēdējais ugunsgrēks to gandrīz visu nopostīja 1997. gada novembrī. Piecus gadus neviens investors sevišķu interesi par ēku neizrādīja un arī iepriekšējie privatizācijas mēģinājumi bija neveiksmīgi. 2002. gadā uzņēmējam Valentīnam Kokalim piederošā zemnieku saimniecība Ezernieki vēsturisko viesnīcu privatizēja. Pilnībā izdegušo namu par simbolisku cenu — vienu latu — Valentīns Kokalis no Kuldīgas pilsētas pašvaldības iegādājies 2002. gadā, par zemi zem tās samaksājot 2000 latu. Viesnīcas būvniecībā ieguldīti 1 500 000 latu, no kuriem 700 000 esot kredīts, bet pārējā summa — paša Valentīna Kokaļa investīcijas. 2006. gadā tika pabeigta Metropoles restaurācija un tā tika atvērta kā atpūtas vieta kuldīdzniekiem un kā viesnīca Kuldīgas viesiem.
Ventas rumba
Ventas rumba ir platākais ūdenskritums Latvijā un viens no platākajiem Eiropā. Tā platums atkarīgs no ūdens daudzuma, vidēji tas ir 100–110 m, palu laikā sasniedz pat 270 m. Rumbas augstums ir 1,6—2,2 m. Pārgāzi veido visai interesanta līkloču līnija. Ventas rumba ir dabas piemineklis un ietilpst Ventas ielejas dabas liegumā.
Alekšupīte
Alekšupīte ir Ventas kreisā krasta pieteka. Apmēram 70 m no ķieģeļu tilta pār Ventu Kuldīgā Alekšupīte ietek Ventā, pirms tam vijoties cauri Kuldīgas vecpilsētai. Alekšupītes krasti izsenis ir apbūvēti. Vairākās vietās ir izveidojušies dabīgi vai radīti mākslīgi ūdenskritumi. Pie ietekas Ventā atrodas Alekšupītes pēdējais ūdenskritums, kas ir 4,15 m augsts un 8 m plats.
Virkas muiža
Virkas muižas kungu māja celta kā vasaras muiža un vēlāk iekļāvusies Kuldīgas pilsētas apbūvē. Pie kungu mājas atrodas 19. gadsimtā izveidots neliels parks. 18. gadsimta beigās Virkas muižā darbojusies pirmā luterāņu skola Kuldīgas apriņķī, bet Otrā pasaules kara sākumā tajā izvietots krievu karavīru hospitālis. Arhitektūras stils — historisms. Šodien Virkas muižu apsaimnieko uzņēmums SIA “Virkas muiža”, kas sniedz viesnīcas un izklaides pakalpojumus. Virkas muiža šodien atrodas Virkas ielā 27.
Parki
Kuldīgas ir izveidojušās lielākas un mazākas zaļās atpūtas zonas jeb skvēri, tai skaitā četri parki pilsētas centrā — Pils parks līdzās Ventas upei un senajam ķieģeļu tiltam pār to, 1905. gada parks līdzās Sinagogai, Pilsētas estrādes parks un Kuldīgas pareizticīgo baznīcas parks līdzās Baltijas skolotāju semināra ēkai (tagadējam Kuldīgas Tehnoloģiju un tūrisma tehnikumam).
1905. gada parks
Parka pirmsākumi meklējami Otrā pasaules kara laikā. 1945. gada 8. maijā pēc Padomju Armijas nomestajām bumbām daļa koka ēku tagadējā parka vietā nodega. Nodegušā kvartāla vietā pēc kara tika izveidots parks. Tolaik māju drupas bija novāktas, bet vecie dārzi saglabājušies. Regulāri parka celiņi tika ierīkoti pēc tam, kad parkā tika novietots tēlnieces Līvijas Rezevskas veidotais piemineklis 1905. gada cīnītājiem. Ap to pašu laiku iekārtoja arī L. Rezevskas veidoto strūklaku — meiteni ar krūzi jeb Anniņu.
Kapi
Kuldīgas pilsētas robežās ir izveidoti trīs lieli kapi — Vecie kapi Liepājas ielas galā, Annas kapi netālu no Pils parka un Jāņkalna kapi pie pilsētas dienvidrietumu robežas.
Kuldīgas Veco kapu parks aizņem 37 066 m2 platību Liepājas ielas galā pie Ēdoles ielas sākuma. Šos kapus sāka veidot 18.gs. Katrai pilsētas draudzei šajā teritorijā, uz rietumiem no pilsētas, bija ierādīta sava platība un vieta. Tagadējās Liepājas ielas malā vistuvāk Kuldīgai — krievu kapi, tālāk vācu apbedījumi, bet otrpus celiņam, kas tagad savieno Parka un Ēdoles ielu, atradās latviešu kapi, bet uz rietumiem no tiem — ebreju mūžīgās atdusas vietas. Var pieņemt, ka šīs teritorijas ne vienmēr tika strikti ievērotas jaukto laulību gadījumos, bet katrā ziņā šeit visas tautības satika draudzīgi.
Šodien Vecie kapi vairāk līdzinās parkam, nevis kapiem. Gadu gaitā kapu kopiņas ir izzudušas un lielākā daļa pieminekļu pazuduši. Kapsētas krievu un vācu daļā saglabājušies vairāki valsts aizsargājamo objektu sarakstā iekļautie mākslas pieminekļi. Turpat līdzās vēl redzamas dažas sabojātas (arī mākslinieciski augstvērtīga jūgendstila) dzelzs kaluma un čuguna lējuma sētiņas ap apbedījuma vietām. Liepājas ielas malā uzstādīts piemiņas akmens ārstam, dzejniekam un latviešu valodas pētniekam Jurim Bāram (1808—1879), kura īstā apbedījuma vieta vācu kapos tika nopostīta.
Medicīna
Kopš 1827. gada Kuldīgā darbojas slimnīca. 2003. gadā Kuldīgas slimnīca tika pārcelta no vecajām telpām pilsētas centrā uz jaunuzceltām ēkām un jaunām telpām pilsētas nomalē. Šobrīd Kuldīgas slimnīcā ir Terapijas, Ķirurģijas, Bērnu, Ginekoloģijas un dzemdību nodaļas,Reanimācijas un anestezioloģijas nodaļa un 4 operāciju zāles.
Kuldīgā darbojas arī SIA "Kuldīgas doktorāts", kurā medicīnas pakalpojumus iedzīvotājiem sniedz ģimenes ārsti un ginekologi.
Kuldīgā darbojas septiņas zobārstniecības privātprakses.
Bērnu dārzi
Kuldīgā ir četri bērnu dārzi jeb pirmsskolas izglītības iestādes (PII):
Vispārizglītojošās skolas
Kuldīgā ir sešas vispārizglītojošās skolas:
Kuldīga vakara vidusskola un RPIVA
Līdz 2002. gadam Kuldīgā bija arī Kuldīgas vakara vidusskola. Taču 2002. gadā to pievienoja Kuldīgas 2. vidusskolai.
Kuldīgā ir iespēja iegūt arī augstāko izglītību Latvijas Universitātes (LU) (līdz 2017. gada septembrim — Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolas (RPIVA)) Kuldīgas filiālē. Kuldīgas vakara vidusskola līdz 2002. gadam kopā ar RPIVA Kuldīgas filiāli atradās vienā ēkā Kalna ielā 19, Kuldīgā. Ēkas vēsture stiepjas līdz 1866. gadam, kad Kuldīgā tika nodibināta valsts vācu ģimnāzija un tās vajadzībām tika uzcelta ēku Kalna ielā 19. Skolā mācījās zēni no visas Kurzemes. 1892. gadā ģimnāziju slēdza, jo cariskā valdība vairs nevēlējās piešķirt līdzekļus skolai ar vācu mācību valodu. Ēkā darbu turpināja Dr.Bitnera privātģimnāzija, to nomainīja Erlemaņa, pēc tam R.Holmaņa vadītā skola. 1906. gadā tika atļauts mācības atkal noturēt vācu valodā, un no jauna sāka darbu klasiskā ģimnāzija. 1920. gadā skolas ēka tika nacionalizēta un nodota latviešu ģimnāzijai. No 1945. līdz 1952. gadam te pastāvēja Kuldīgas daiļamatniecības vidusskola. 1952. gadā skolu pārcēla uz Liepāju un ēkā tika ierīkota Kuldīgas 2. septiņgadīgā skola. Pēc tam ēkā darbojās 3. astoņgadīgā skola, no 1977. gada — Kuldīgas vakarskola, no 2002. gada — RPIVA (vēlāk LU) Kuldīgas nodaļa.
Baznīcas
Kuldīgā ir vairāku kristiešu konfesiju dievnami, vecākais no kuriem ir 1252. gadā celtā Katrīnas baznīca:
Bibliotēka
Kuldīgā bibliotēka darbojas jau kopš 20. gadsimta sākuma. Sākotnējā tās atrašanās vieta bija Baznīcas ielā 1, kur šodien atrodas Kuldīgas pilsētas dome. 1934. gadā Kuldīgas pilsētas bibliotēku pārvietoja uz Liepājas ielu 35. 1940. gadā Kuldīgas pilsētas bibliotēku pārdēvēja par Kuldīgas apriņķa masu bibliotēku un to pārvietoja uz citām telpām Baznīcas ielā 3/5. 1945. gadā to pārcēla uz kultūras nama telpām Raiņa ielā 23. Tur bibliotēka atradās līdz 1964. gadam. Tālāk bibliotēku pārvietoja atkal uz Baznīcas ielu 2/4. No 1978. gada Kuldīgas bibliotēka darbojās Baznīcas ielā 1. 1992. gadā šajā namā tika iekārtota Kuldīgas pilsētas dome, bet pilsētas bibliotēku pārcēla uz telpām Vakara ielā 6, kur līdz tam atradās bērnudārzs "Sprīdītis".
Kopš 2011. gada 16. novembra Kuldīgas Galvenā bibliotēka atrodas 1905. gada ielā 6 (rekonstruētajā bijušās Sinagogas ēkā).
Muzejs
Kopš 1935. gada Kuldīgā darbojas muzejs. 1940. gadā Kuldīgas Novada muzejs tika iekārtots tajās telpās, kurās tas atrodas šodien — Pils ielā 5 Kuldīgā. Pirmais muzeja eksponāts bija 1851. gadā gleznotā Frīdriha Špēra glezna „Skats uz Rumbu“. Muzejā glabājas vairāk nekā 85 000 eksponātu. Rakstisko materiālu krājumā ir dokumenti jau no 17. gadsimta Fotoattēlu un fotonegatīvu arhīvs sniedz bagātīgu ieskatu Kuldīgas novada dzīvē no 19. gadsimta beigām līdz mūsu dienām. Kuldīgas muzejā ir viena no plašākajām vārpstiņu kolekcijām Latvijā. Apkopoti materiāli par novada kultūras darbinieku dzīvi un darbu. Kuldīgas Novada muzejam ir filiāle "Kāršu istaba", kas ir vienīgais tāda veida muzejs Baltijas valstīs. Tajā var apskatīt 172 kāršu kavas no 32 valstīm, uzzināt kāršu vēsturi un tikties ar to kolekcionāru Jāni Mētru.
Muzeja ēkā 20. gadsimta sākumā tika atvesta no Liepājas, kur to 19. gadsimta beigās projektējis Liepājas pilsētas arhitekts Pauls Makss Berči. Kaut gan tiešu pierādījumu trūkst, joprojām dzīva ir leģenda par to, ka ēka ir bijusi Krievijas paviljons izstādē Parīzē 1900. gadā.
Kinoteātris
Līdz 2003. gadam Kuldīgā darbojās kinoteātris "Kurzeme". 1958. gadā kinoteātri izveidoja Kuldīgas Lielās sinagogas telpās. Sinagoga celta 1875. gadā cara Aleksandra II valdīšanas laikā. Šobrīd sinagogas ēku komplekss pieder Kuldīgas pilsētas pašvaldībai. 2008. gada 20. oktobrī Kuldīgas pilsētas Dome nolēma izsludināta būvniecības ieceres publisko apspriešanu — sinagogas ēku kompleksa pārbūve par Kuldīgas galveno bibliotēku.
Kinofilmas
Kuldīga un tās vecpilsēta ir kļuvusi par pievilcīgu vietu vairāku vietējo un ārzemju kinofilmu uzņemšanai. Pavisam šeit uzņemtas 29 kinofilmas un vairākas reklāmas.
1985. gadā daļēji Kuldīgā tika uzņemta filma "Emīla nedarbi". Tās režisors — Varis Brasla. 2000. gadā Kuldīgā tika uzņemta filma "Neuzvaramais" (režisors — Verners Hercogs), 2003. gadā — filma "Ūdensbumba resnajam runcim" (režisors — Varis Brasla), 2007. gadā — Vācijas filma "Tilts" (vācu val. — Die Brücke),
Estrādes
Kuldīgā pašlaik ir vismaz trīs estrādes — Pilsētas estrāde pilsētas estrādes parkā, Pārventas estrāde Pārventā un ilgu laiku pavisam neliela estrāde atradās uz Mārtiņsalas. Pēc Otrā pasaules kara (līdz 70. gadu sākumam) galvenie kultūras pasākumi vasarās notika pils parka estrādē, kura atradās aiz Muzeja teritorijas žoga. Tur bija nojume ar skatuvi, tualetēm un deju grīdu, kur pēc estrādes koncertiem rīkoja dejas. Kuldīgas pilsētas svētku laikā lielākas un mazākas estrādes tiek celtas visā pilsētā.
Sports
Sporta tradīcijas Kuldīgā un Kuldīgas novadā ir volejbolam, riteņbraukšanai, vieglatlētikai un futbolam, orientēšanās sportam, kā arī galda spēlēm — šaham, dambretei. No 1954 līdz 1968 gadam Kuldīgā bija hokeja komanda "Kuldīgas Vulkāns", ko atbalstīja kokapstrādes kombināta "Vulkāns" administrācija un BSB "Vārpa". "Vulkāns" hokeja komanda bija vairākkārtēja sporta biedrības "Vārpa" zonālo čempionātu uzvarētāja, bet pēdējo zonālo sacensību 1967/68 gada sezonā izcīnīja bronzas godalgas.
Pēdējā laikā Kuldīgā strauji attīstās tādi sporta veidi kā jauktā cīņas māksla, kikbokss un svarcelšana.
Kuldīgā ir savs futbola klubs FK Kuldīga, kurš startē 2. līgā.
Divdesmita gadsimta piecdesmitajos un sešdesmitajos gados Kuldīgas "Vulkāns" bija viens no vadošajiem klubiem Latvijas futbolā. Tas izveidojās 1930. gadu sākumā kā Vulkāna rūpnīcas komanda. Pēc dažiem gadiem tas tika likvidēts, bet 1947. gadā komanda tika atjaunota un 1949. gada iekļuva augstākajā līgā. 1964. gadā klubs ieguva Latvijas kausu. Tomēr pēc tam panākumi izpalika un 1968. gada klubs izkrita no augstakās līgas, lai atgrieztos tikai 1981. gada sezonā, pēc kuras tas vēlreiz izkrita uz zemāku līgu.
2005. gada Virslīgas sezonā Kuldīgu pārstāvēja skandalozais klubs FK Venta. Pirms sezonas tas spēja piesaistīt bijušo Londonas "Arsenal" spēlētāju Oļegu Lužniju, kā arī vairākus Baltkrievijas, Polijas un Latvijas futbola izlases spēlētājus. Klubs bankrotēja jau sezonas gaitā un sezonu pabeidza ar jauniešu sastāvu.
Latvijas volejbola čempionātā vairākas sezonas spēlēja klubs SK Elvi/Kuldīga, taču 2009. gadā tas bankrotēja.
Krabja miglājs
Krabja miglājs (M1, NGC 1952) ir gāzveida miglājs, kurš atrodas Vērša zvaigznājā. Pēc būtības Krabja miglājs ir supernovas pārpalikums. Tas atrodas aptuveni 6500 gaismas gadu attālumā no Zemes. Krabja miglāja diametrs ir aptuveni 6 gaismas gadi un tas izplešas ar ātrumu 1000 km/s. Pašlaik miglāja centrā atrodas neitronu zvaigzne — pulsārs, kas izstaro elektromagnētiskos viļņus īsu impulsu veidā (ar periodu 33 milisekundes ) diapazonā no radioviļņiem līdz gamma stariem. Krabja miglājs izstaro arī tā saucamo sinhrotrono starojumu, kas rodas, relatīvistiskiem elektroniem bremzējoties pulsāra magnētiskajā laukā.
Kuldīga
Izklaide
Kopš 2008. gada gandrīz visu gadu uzņēmums "Zvaigžņu rati" piedāvā izbraucienus ratos vai karietē ar zirgiem cauri Kuldīgas vecpilsētai.
Basketbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sievietēm
Basketbola turnīrs sievietēm tiek aizvadīts no  līdz. Turnīrā piedalās 12 izlases.
Kuldīga
Izklaide
No 2000. līdz 2005. gadam ik vasaru Veckuldīgas pilskalnā (Kuldīgas nomalē) tika rīkots nekomerciāls brīvdabas kultūras vairāku dienu pasākums "Tabūns". To īstenoja nevalstiskā organizācija Nekomerciālās Kultūras Attīstības Centrs (NEKAC). Pasākumā apvienoja gan izklaidējošas, gan informatīvas un izglītojošas norises — mūziķu uzstāšanos, video un foto mākslinieku priekšnesumus, konferenci un diskusijas, izstādes, kā arī sporta un vizuālās mākslas akcijas. Pasākuma forma — dzīvošana telšu pilsētiņā Veckuldīgas pilskalnā, kur māksliniekiem ir tieša saikne ar savu auditoriju — īstenoja projekta būtību — brīvā gaisotnē, dialogā parādīt savas idejas un talantus.
Kopš 1992. gada Kuldīgā ik vasaru tiek svinēti Kuldīgas pilsētas svētki. Katru gadu šie svētki kļūst arvien krāšņāki, arvien populārāki un arvien skaistāki. Ik gadu mainās svētku nosaukums un moto. Par tradīciju šajos svētkos ir kļuvis svētku gājiens cauri pilsētai. Gājienā piedalās uzņēmumu un iestāžu pārstāvji no Kuldīgas pilsētas, Kuldīgas rajona un citām vietām. Vēl viena tradīcija Kuldīgas pilsētas svētkos ir "Alekšupītes skrējiens".
Uzņēmējdarbība
Kopš 1992. gada Kuldīgā darbojas Zviedrijas — Latvijas kopuzņēmums SIA "Kuldīgas tekstils". 1992. gada februārī Zviedrijas uzņēmums Jersey Vavnader AB Latvijā izveidoja meitas uzņēmumu Top—print. Pirms dažiem gadiem Top—print nosaukumu vadība Zviedrijā ieteica nomainīt pret latvisko Kuldīgas tekstilu. Sākumā uzņēmums nodarbināja 25 strādnieces, bet šobrīd jau ap 200, lielākoties sievietes. Uzņēmums nodarbojas ar apģērbu ražošanu, diendienā šujot kreklus, bikses, veļu, cepures, bērnu apģērbu u.c. tekstilizstrādājumus. Lielākā produkcijas daļa tiek nosūtīta mātes uzņēmumam Zviedrijā, kurš tālāk to izplata Dānijā, Norvēģijā un citās valstīs. No 25 sievietēm, kas sāka strādāt, kad izveidoja uzņēmumu, šodien darbu turpina vien 17.
Pašlaik Kuldīgā darbojas finiera rūpnīca STIGA RM, vairāki kokapstrādes uzņēmumi, tai skaitā SIA Mars un SIA Vēvers.
Plašsaziņas līdzekļi
Laikraksts "Kurzemnieks" ir vienīgais laikraksts, kas tiek izdots Kuldīgas un Viduskurzemes iedzīvotājiem. Laikraksts ar šādu nosaukumu pirmo reizi tika izdots 1910. gadā. No tā laika Kuldīgā ir izdoti arī citi laikraksti. Mūsdienu laikraksts "Kurzemnieks" bez pārtraukuma iznāk kopš 1989. gada.
Līdz 2005. gadam Kuldīgā un tās rajonā tika raidīta vietējā Kuldīgas TV, ko vadīja SIA "Kuldīgas televīzijas sabiedrība". 2005. gadā finanšu trūkuma dēļ tā pārtrauca raidīt. Uzņēmums mainīja statusu uz BO "Kuldīgas televīzijas sabiedrība".
Kšešovice
Kšešovice ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krakovas. Vēsturiski Kšešovice ir viena no savulaik ietekmīgās Potocku dzimtas rezidences pilsētām. Saglabājušās vairākas Potocku pilis.
Ford Mustang
Ford Mustang ir automašīna, kuru ražo Ford Motor Company, sākotnēji būvēts uz Ford Falcon bāzes. Pirmā šī modeļa mašīna no konveijera lentes nobrauca Dīrbornā (Mičigana) un tika izstādīta  Ņujorkas Pasaules izstādē. 19.aprīlī šī automašīna tika reklamēta televīzijā, bet septembrī tā parādās Džeimsa Bonda filmā "Zelta Pirksts" ("Goldfinger"). Šī mašīna ir viens no veiksmīgākajiem produktiem automašīnu vēsturē. Pirmajos 18 mēnešos kopš nonākšanas tirgū tika pārdoti vairāk nekā miljons Mustang automašīnas. "Mustangs" radīja jaunu "pony car" automašīnu klasi, pielāgojot "garu nolaižamo jumtu, īsu grīdu", kas vairāk izskatījās pēc sedana nekā sporta mašīnas. Rezultātā radās vairāki konkurenti, kā Chevrolet Camaro, un tas iedvesmoja ražot mazākus salonus, kā Toyota Celica un Ford Capri. Pēdējās (piektās paaudzes) Mustangs ir KITT jaunais iemiesojums 2008. gada filmā un seriālā "Ceļojošais bruņinieks" (Knight Rider). "Mustangs" pēc vairākām desmitgadēm vēl joprojām tiek ražots un tam ir bijušas vairākas versijas.
1808. gads
1808. bija garais gads, kas sākās piektdienā.
Dzeltenie Pastnieki
Dzeltenie Pastnieki ir 1979. gadā izveidota latviešu mūzikas grupa, kas tiek uzskatīta par vienu no jaunā viļņa un regeja pionieriem Latvijā un bijušajā Padomju Savienībā.
Vēsture
Grupas darbības sākums datējams ar 1981. gadu, kad tapa pirmais albums "Bolderājas dzelzceļš" un par grupas mājvietu kļuva zvejnieku kolhozs "Uzvara". Tomēr grupas oficiālajai darbībai tika likti šķēršļi: padomju laikā rokgrupas tika uzskatītas par pašdarbības kolektīviem, kuriem visas repertuāra dziesmas pirms izpildīšanas jāapstiprina kontroles organizācijā: E. Melngaiļa Tautas mākslas un kultūras un izglītības darba zinātniski metodiskajā centrā. Kā atceras I. Baušķenieks, no albuma "Bolderājas dzelzceļš" akceptu saņēma tikai trīs dziesmu mūzika un vienas dziesmas teksts. Grupas dziesmas atzina par vulgārām, nemākslinieciskām un kaitīgām. Arī nākamā programma "Man ļoti patīk jaunais vilnis" tika noraidīta, tādējādi "Pastnieki" kļuva par pagrīdes grupu, kurai nav tiesību oficiāli uzstāties koncertos. 1983. gadā beidzās sadarbība ar kolhozu "Uzvara" un grupa turpmākos gados pašu spēkiem ierakstīja vairākus albumus, kas izplatās magnetofona lenšu ierakstos. Divas dziesmas no "Bolderājas dzelzceļa" ("Nāc ārā no ūdens" un "Sliktā dziesma par Zaķusalu") iekļautas Rietumvācijā izdotajā Latvijas rokgrupu izlasē "Vēl ir laiks" (1984).
Grupas trešais albums "Alise" tapa, kad režisors un dramaturgs Andris Zeibots plānoja iestudēt amatierteātrī L. Kerola grāmatas "Alise Brīnumzemē" dramatizējumu un uzaicināja "Pastniekus" radīt tam mūziku. Šī mūzika tika ierakstīta 1983.-1984. gadā, izmantojot L. Kerola tekstus Dagnijas Dreikas un A. Zeibota atdzejojumos. Paralēli šim albumam tapa arī ceturtais albums "Vienmēr klusi".
80. gadu otrajā pusē Padomju savienībā tika izsludināta "pārkārtošanās" politika, un kultūras nozares kontrole atslāba. Arī "Dzeltenajiem Pastniekiem" kļuva iespējama publiska uzstāšanās: 1986. gadā viņi piedalījās festivalā "Bildes", savukārt 1987. gadā kāpa uz festivāla "Liepājas dzintars" skatuves. Tika pabeigti vēl divi albumi, "Depresīvā pilsēta" (1986), kas apvieno gan dziesmas, gan instrumentālas kompozīcijas un skices, un "Naktis" (1987), kurā grupa atgriezās pie "dzīvā" sastāva skanējuma ar ģitāru, basģitāru un sitamajiem instrumentiem, papildinot tos ar sintezatoriem un elektroniku. Pēc tam grupas darbība uz laiku apsīka. Ingus Baušķenieks sāka solodarbību, ierakstīdams albumu "Mājas dzīve", savukārt Viesturs Slava un Ilgvars Rišķis iesaistījās grupā "19 gadi pirms sākuma". 1989. gadā grupa atjaunoja koncertdarbību, tika izdota labāko dziesmu izlase magnetofona lentes formātā "Sliekutēva vaļasprieks".
90. gados I. Baušķenieks turpināja solodarbību, V. Slava sadarbojās ar Kasparu Rolšteinu albumā "Šūpoles". Nākamais "Pastnieku" albums "Kaķis" iznāca tikai 2003. gadā, un tam sekoja arī 80. gadu albumu izdevumi kompaktdiska formātā. Grupa regulāri uzstājās Latvijas mūzikas festivālos. 2012. gada 28. septembrī grupa sniedza koncertu Rīgā, koncertzālē "Palladium". 2017. gadā ASV mūzikas izdevniecība "Dark Entries" izdeva grupas 80. dziesmu izlasi "Lentu gabaliņi".
2018. gadā iznāca jauns albums "Nepieklājīgā meitene", kurā apkopotas idejas, kas radušās, sākot jau no 80. gadiem.
Skala (pilsēta)
Skala ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Krakovas.
Brumels
Brumels ir ģermāņu valodu cilmes uzvārds.
7. trolejbusu maršruts (Rīga)
7. trolejbusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas kursēja no Ķeguma ielas Teikas apkaimē līdz Āgenskalna priedēm. Trolejbusu maršruts atklāts 1961. gadā. apvienots ar 4. maršrutu un pārdēvēts par 12. maršrutu.
7. trolejbusu maršruta kopējais garums sasniedza 20,339 km. Virziena Ķeguma iela — Āgenskalna priedes kopējais garums sasniedza 10,092 km, bet virziena Āgenskalna priedes — Ķeguma iela — 10,247 km.
Darbdienās 7. trolejbusu maršrutā kursēja 7 trolejbusi, savukārt brīvdienās — 4 trolejbusi. Maršrutu apkalpoja RP SIA "Rīgas Satiksme" abi trolejbusu parki.
Pieturvietas
7. trolejbusu maršrutā bija 38 pieturas, virzienā Ķeguma iela — Āgenskalna priedes bija 18 pieturas, savukārt virzienā Āgenskalna priedes — Ķeguma iela — 20 pieturas.
Maršruta ar mainītu virzienu pieturvietas
Virzienā '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Āgenskalna priedes bija 5 pieturas, savukārt virzienā Āgenskalna priedes  — 2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā)''' — 7 pieturas. Bet virzienā '''2. trolejbusu parks (Jelgavas ielā) — Ķeguma iela''' bija 17 pieturas.
Aleksandrs Šostaks
Aleksandrs Šostaks, (dzimis 1948. gada 5. decembrī Rīgā) ir Latvijas matemātiķis. Darbības lauks — vispārīgā topoloģija, kategoriju teorija, L-kopas un L-vērtīgas struktūras, nestriktas kopas. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.
Biogrāfija
1971. gadā absolvēja LVU Fizikas un matemātikas fakultāti. Kopš 1974. gada asistents, vecākais pasniedzējs, docents LVU, LU. Kopš 1975. gada fizikas un matemātikas zinātņu kandidāts. Kopš 1992 gada habilitētais matemātikas doktors. Kopš 1993. gada LU profesors.
1997.—2001. gadā Latvijas Matemātikas biedrības priekšsēdētājs. 2001.—2004. gadā darbs RSEBAA. Kopš 2004. gada LZA korespondētājloceklis.
Arhentino ezers
<mapframe text="Arhentino ezers" width=290 height=290 zoom=8 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q753898" }
Arhentino ezers (es) ir liels ezers Argentīnas dienvidos, Santakrusas provincē. Lielākais ezers Argentīnā.
Ezers izcili ainavisks, tajā ieplūst vairāki ledāji (tajā skaitā Perito Moreno ledājs, Upsālas ledājs). Rietumu piekrastē kalni, fjordi, austrumu piekrastē — pampa. Sevišķi iespaidīgi izskatās ap 50 metrus augstā Perito Moreno ledāja fronte ezera ūdenī, no kuras nepārtraukti atdalās un ūdenī krīt ledus blāķi. Ezerā peld aisbergi. Nereti ledājs norobežo kādu ezera daļu, kurā tad ceļas ūdens līmenis. Šāda mazāka ezera radītais ūdenskritums pāri ledum ir ļoti iespaidīgs.
Daļa ezera iekļauta Losglasiaresas nacionālajā parkā. Ezers un tā apkaime ir izcili tūrisma objekti. Lieliskas zvejas iespējas.
Ezers 1873. gadā sasniedza Valentīns Filbergs — sākotnēji to noturēja par Vjedmas ezeru, kas atrodas netālu ziemeļos. 1877. gadā atklāja, ka šis ir atsevišķs ezers un deva tam vārdu.
Komsomoļska pie Amūras
Komsomoļska pie Amūras (ru) ir pilsēta Habarovskas novadā, Krievijas Federācijas Tālajos Austrumos. Tā atrodas 348 km uz ziemeļaustrumiem no Habarovskas. Pilsēta izstiepusies gar Amūras kreiso krastu apmēram 30 km garumā. Tās "fasāde" vērsta uz Amūras upes pusi, kura pilsētas tuvumā ir ap 2,5 km plata.
Vēsture
Pēc Aigunas līguma noslēgšanas 1858. gadā Amūras kreisā krasta zemes nonāca Krievijas Impērijas pakļautībā. 1860. gadā pārceļotāji no Permas nodibināja Permskas (Пермское) ciemu. Kad 1932. gadā Permskā sākās kuģubūvētavas celtniecība, topošajai pilsētai piešķīra Komsomoļskas nosaukumu.