cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burtnieku pils
Vēsture
Ordeņa pils atradās pie ceļa, kas veda no Vīlandes pils uz Valmieras pili un tajā parasti apmetās Livonijas ordeņa mestri un citi ceļotāji. 16. gadsimtā Burtnieku pils ietilpa tieši Livonijas ordeņa mestram pakļautajā teritorijā. Ivana III valdīšanas laikā Burtnieku pilij atkārtoti uzbruka Maskavijas karaspēks (1481). 1492. gadā minēts, ka par Burtnieku pils sargāšanu izlēņota zeme. Livonijas kara laikā 1560. gadā pili ieņēma Lietuvas dižkunigaitijas karaspēks. 1561. gadā Somijas hercogs Juhans Vāsa Viļņā apprecēja Lietuvas dižkunigaiša Sigismunda II Augusta māsu Katrīnu Jagailieti un kā ķīlu saņēma Burtnieku pili un vēl sešus cietokšņus (Paides, Karkuses, Helmetas, Trikātas, Ērģemes, Rūjienas pilis) un pievienoja tos saviem Somijas īpašumiem. Pēc hercoga Juhana apcietināšanas 1563. gadā pili ieņēma Zviedrijas karaļa Ērika XIV karaspēks, bet 1577. gadā tā nokļuva Krievijas caristes pakļautībā un tika nopostīta. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Burtnieku pils vairs netika pieminēta, pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Pērnavas prezidiāta sastāvā.
Pils tautas teikās un literatūrā
"Reiz vecos laikos pie Burtnieku ezera bijusi valdnieka pils. Valdnieks ļaudis mocījis ar darbiem. Bet te piepeši Burtnieku pils nogrimusi ezerā. Dievs parādījās valdniekam un sacīja: kad saule noies vakaros un rītos uzleks, pa to laiku viņš varēs iziet no nogrimušās pils."
"Sensenos laikos Burtnieku ezera krastos bijusi pils. Ļaudis dzīvojuši mierā un laimē. Kādā dienā pili apsēduši svešnieki, pils nogrimusi. Skaidrā laikā pils atspoguļojas ezera dibinā un skaidri redzama".
"Priekš ilgiem gadiem Burtnieku pilī dzīvojis vecs lielkungs ar savu dēlu un meitu. Lielkunga dēls bijis traki palaidnīgs, un viņš nodomājis precēt savu māsu. Kad vecais lielkungs dabūjis zināt dēla nodomu, tad no sirdsēstiem palicis slims un nomiris. Nu arī neģēlīgais brālis varējis mierīgi izvest savu nodomu. Viņš piespiedis savu māsu, lai tā nāk pie viņa par sievu. Māsa negribējusi iet, lūgusi Dievu un gauži, gauži raudājusi. Bet brālis neatlaidies un nolicis jau kāzu dienu. Priekš kāzām brālis redzējis trīs reizes sapņos, ka lai neprecē savu māsu, bet viņš smējies un nelicies ne par ko zinis. Kāzu diena pienākusi. Mācītājs braucis uz baznīcu brāli un māsu laulāt. Bet netālu no baznīcas mācītāja kučērs nokāpis no bukas un nebraucis vairs tālāk, jo nākusi rūkdama milzīga debess. Mācītājs aizbraucis uz baznīcu viens pats. Kad mācītājs iesācis brāļa un māsas laulāšanu, tad uzreiz sacēlies milzīgs vējš, pērkons rūcis, un melnā debess šņākdama nogāzusies uz baznīcas un muižas. Plašs apgabals palicis par ezeru, un to vēlāk iesaukuši par Burtnieku ezeru. Pa ezeru pēc tam peldējušas uz riņķi vien divas pīles. Bet tagad tās vairs neesot redzamas. Skaidrās dienās varot vēl tagad redzēt muižas ēku sarkanos jumtus un arī baznīcu, kas esot tīri balta".
Nogrimusī Burtnieka pils attēlota arī Andreja Pumpura tautas eposā "Lāčplēsis" un Raiņa vēsturiskajā lugā "Uguns un nakts".
Amorga
Amorga (gr) ir Grieķijai piederoša sala Egejas jūrā, pēc platības tā ir septītā lielākā Kiklādu sala pēc Naksas, Andras, Paras, Tinas, Milas un Kejas. Salas administratīvais centrs ir Amorgas ciems.
Rosica
Rosica (ltg, be) ir Daugavas labā krasta pieteka Latvijā (Krāslavas novadā) un Baltkrievijā (Vitebskas apgabalā). Sākas rietumos no Robežniekiem Robežnieku pagastā. Pa Dagdas pauguraines austrumu nogāzi tek dienvidaustrumu virzienā un pie Žurilovas šķērso Baltkrievijas robežu. Augštece Latvijas teritorijā visā garumā regulēta. Baltkrievijas teritorijā tek dienvidaustrumu—dienvidu virzienā un pie Bihosavas pagriežas uz rietumiem, kur pie Patarniekiem atgriežas Latvijas teritorijā. Ietek Daugavā pie Koškovciem un pirms pašas ietekas 1 km garumā ir Latvijas un Baltkrievijas robežupe. Lielākās pietekas ir Bjarozauka (21 km) Baltkrievijā un Savica (12 km) Latvijā. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Skuki Latvijā un Rosica un Bihosava Baltkrievijā.
Gods kalpot Rīgai!
'''"Gods kalpot Rīgai!" (GKR)''' ir 2012. gada martā dibināta politiska partija Latvijā. Tās vadītājs ir Oļegs Burovs. Partijas kodolu sākotnēji veidoja 20 cilvēki, no kuriem 12 bija likvidētās LPP/LC Rīgas domes deputāti. Partija vairākus gadus darbojusies Rīgas domes valdošajā koalīcijā kopā ar partiju "Saskaņa". Tās vadītājs Oļegs Burovs 2019. un 2020. gadā bija Rīgas domes priekšsēdētājs, savukārt tās bijušais vadītājs Andris Ameriks iepriekš ilgstoši bija Rīgas domes priekšsēdētāja vietnieks.
2018. gada decembrī partijā bija 605 biedri.
Vienīgā partijas pārstāve Saeimā bija Jūlija Stepaņenko, kas tika ievēlēta 12. un 13. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta. 13. Saeimā stŗādājusi kā pie frakcijām nepiederoša deputāte. 2020. gada 21. februārī J. Stepaņenko kopā ar pieciem Rīgas domes deputātiem no partijas izstājusies.
2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās partijas biedri (Burovs u.c.) startēja partijas "Latvija pirmajā vietā" sarakstā. Vēlēšanās saraksts saņēma 6,24% vēlētāju atbalsta, iegūstot 9 vietas 14. Saeimā, no kurām vienu ieņēma "Gods kalpot Rīga" līderis O. Burovs.
Valentīna Moneta
Valentīna Moneta (Valentina Monetta; dzimusi ) ir Sanmarīno dziedātāja.
Viņa ir pārstāvējusi Sanmarīno 2012., 2013., 2014. un 2017. gada Eirovīzijā. Vēl piedalījusies 2008. gada Sanmarīno nacionālajā atlasē. Valentīna piedalījās arī 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā duetā kopā ar Džimiju Vilsonu.
2012. gada Eirovīzijā Moneta Sanmarīno pārstāvēja ar dziesmu The Social Network Song, kuras sākotnējais nosaukums bija Facebook Uh, Oh, Oh, tomēr dziesmas vārdus diskvalificēja noteikumu pārkāpuma dēļ (savā pusfinālā ar 31 punktu tā ierindojās 14. vietā, tādējādi tāpat nekvalificējoties finālam). 2013. gada Eirovīzijā viņa izpildīja dziesmu Crisalide (Vola), ar ko savā pusfinālā ar 47 punktiem ierindojās 11. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam. 2014. gada Eirovīzijā Moneta pārstāvēja valsti ar dziesmu Maybe, šoreiz viņa kvalificējās finālam, kur ierindojās 24. vietā. Moneta ir trešā māksliniece Eirovīzijas vēsturē, kas piedalās trijos konkursos pēc kārtas. 2017. gada Eirovīzijā viņa, kopā ar Džimiju Vilsonu, piedalījās ar dziesmu Spirit of the Night, bet savā pusfinālā ieguva 18. (pēdējo) vietu, kas neļāva viņiem kvalificēties finālam.
Ir izdevusi trīs studijas albumus: Il mio gioco preferito, La storia di Valentina Monetta, Sensibilità (Sensibility).
2017. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem
2017. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem norisinājās no līdz  Monreālā un Toronto, Kanādā. Spēles tika aizvadītas Bell Centre un Air Canada Centre. Šis bija jau 41. oficiālais Pasaules čempionāts hokejā junioriem.
Vietu sadalījums un statistika
{| style="float:right;"
Aram Mp3
Studiju laikā piedalījies KVN komēdijraidījumā. Armēnijā vadījis dažādus TV raidījumus. 2007. gadā uzvarējis "2 zvaigznes" (2 Astgher) programmā. Aramu izraudzījās par Armēnijas pārstāvi 2014. gada Eirovīzijā. 2014. gada martā tika paziņots, ka viņš izpildīs dziesmu Not Alone. Eirovīzijas finālā ierindojies 4. vietā.
Ūsti pie Labas
Ūsti pie Labas (cs,, de) ir pilsēta Čehijas ziemeļos. Atrodas pie Bilīnas ietekas Labā, galvenā Labas (Elbas) osta. Nozīmīgs dzelzceļa mezgls, Ziemeļbohēmijas rūpniecības un tirdzniecības centrs. Ar vairāk nekā 93,5 tūkstošiem iedzīvotāju tā ir septītā lielākā pilsēta valstī.
Pilsētas vēsture sniedzas līdz 10. gadsimtam, galvenokārt pilsēta attīstījusies kopš 19. gadsimta. Pilsētā atrodas Stržekovas hrada (Hrad Střekov), ievērojama ir arī Jaunavas Marijas Debesbraukšanas katedrāle, kurā atrodas 15. gadsimta beigās tapusi vēlīnās gotikas altārglezna, ievērojama būve ir tilts pār Labi. Katedrāles tornis Otrā pasaules kara laikā pēc pilsētas bombardēšanas novirzījies par 1 m no vertikālās ass.
Beovulfs (filma)
"Beovulfs" (en) ir 2007. gada ASV animācijas filma, kura balstīta uz Krisa Van Olsburga tāda paša nosaukuma grāmatas. Filmas režisors ir Roberts Zemekis. Galvenos tēlus ierunājuši Rejs Vinstons, Entonijs Hopkinss, Džons Malkovičs, Robina Raita, Brendans Glīsons, Krispins Glovers, Alisona Lohmana, Andželīna Džolija. Filmas pirmizrāde notika.
Larss Benders
Larss Benders (de; dzimis ) ir bijušais Vācijas futbolists. Lielāko daļu karjeras spēlēja Bundeslīgas klubā Leverkūzenes "Bayer". Viņa dvīņu brālis Svens arī pārstāv Leverkūzenes "Bayer".
Benders savu karjeru sāka Minhenes klubā TSV 1880 Munich. 2009. gadā Benders pievienojās Leverkūzenes "Bayer". Kopš 2015.—2016. gada sezonas Benders bija Bayer kapteinis, taču atteicās no šī statusa pirms 2020.—2021. gada sezonas, sakarā ar ilgstošām traumām.
Vācijas futbola izlasē spēlējis 2012. gada Eiropas čempionātā un 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur izcīnija sudraba medaļas.
Landsat 5
Landsat 5 (līdz startam zināms arī kā Landsat D' jeb Landsat D Prime), bija ASV Zemes novērošanas pavadonis. Tas tika palaists 1984. gada martā Pavadoni apkalpo NASA un ģeoloģiskais dienests United States Geological Survey (USGS). Landsat 5 ar 28 gadiem 10 mēnešiem ir visilgāk darbojies Zemes novērošanas pavadonis.
Landsat 5 bija identisks Landsat 5 (Landsat D), kurš palaists 1982. gada jūlijā. To izgatavoja uzņēmums Fairchild. Landsat 5 būvēts uz Multi-Mission Modular Spacecraft (MMS) platformas bāzes. Pie tā pievienots instrumentu modulis, kurā uzstādīti instrumenti kopā ar misijai unikālajām apakšsistēmām: saules bateriju panelis, TDRS antena, platjoslas sakaru kanāla modulis, GPS sistēma. Instrumenti: Thematic Mapper (TM) — "slotas" tipa skeneris, kas uzņem multispektrālus Zemes virsmas attēlus; Multispectral Scanner (MSS) — multispektrālais skeneris ar augstāku izšķirtspēju nekā TM.
Kosmiskā aparāta nominālais darbības ilgums bija plānots trīs gadiem, bet bija paredzēta iespēja to pagarināt, veicot nepieciešamos remontus ar Space Shuttle kosmoplānu. Orbitālie remonti pavadonim tā arī netika veikti, bet tā kā tas bija apgādāts ar papildu degvielu, tad Landsat 5 darbību bija iespējams nodrošināt daudz ilgākam laikam.
Landsat D' tika palaists 17:59:00 UTC ar nesējraķeti Delta 3920 no Vandenberga Gaisa spēku bāzes. Pēc veiksmīgās palaišanas to pārdēvēja par Landsat 5. No solārsinhronās orbītas 705 km augstumā tas spēja visu Zemi noskenēt 16 dienu laikā.
Sākotnēji Landsat 5 apkalpoja NOAA. Pēc tam, kad ASV Kongress nolēma, ka Zemes novērošanas pavadoņi ir jāprivatizē, Landsat 5 tika nodots uzņēmumam Earth Observation Satellite Company (EOSAT).
Laika gaitā Landsat 5 piedzīvoja virkni problēmu (zaudētas baterijas, zvaigžņu sensorus), bet speciālistiem izdevās nodrošināt instrumentu darbību. 1987. gadā sabojājās TDRS raidītājs un, tā kā pavadonim nebija datu ieraksta iespējas, nevarēja saņemt ārpus ASV teritorijas uzņemtos datus. Informācijas uztveršanai tika iesaistītas zemes stacijas citās valstīs. Kad 1993. gadā tika zaudēts Landsat 6, Landsat 5 nodrošināja datu nepārtrauktību līdz Landsat 7 palaišanai 1999. gadā.
1995. gadā tika izslēgts MSS instruments. 2011. gada novembrī TM instruments tika izslēgts, jo tā elektronika bija strauji degradējusies. Tā vietā atkal tika ieslēgts MSS.
2001. gada 1. jūlijā Landsat pavadoņu kontrole atgriezās federālās valdības rokās USGS un NASA pārziņā.
2012. gada decembrī USGS paziņoja, ka pavadonis tiks dekomisionēts 2013. gada sākumā, jo tam bija sabojājies rezerves žiroskops (tam ir trīs žiroskopi, no tiem vismaz divi vajadzīgi, lai kontrolētu pavadoņa stāvokli telpā). Landsat 5 pēdējos attēlus uzņēma 2013. gada 6. janvārī. Februārī NASA paziņoja, ka Ginesa rekordu grāmatā Landsat 5 ierakstīts kā "ilgāk darbojies Zemes novērošanas pavadonis" ar 28 gadiem 10 mēnešiem un ilgāk.
Tika nolemts pavadoņa orbītu pazemināt, lai netraucētu citiem aktīvajiem pavadoņiem 705 km orbītā. 2013. gada 15. janvārī tika veikta dzinēju iedarbināšana. 23. janvārī manevrs tika turpināts; Landsat 5 orbīta pazemināta par 22,9 km.
Latvijas zelts
Latvijas Republikas zelta rezerve ir dārgmetālu krājumi nacionālās valūtas un naudas aprites stabilitātes nodrošināšanai. Zelta rezerve sāka veidoties pēc tam, kad Padomju Krievija samaksāja 4 miljonus zelta rubļu jeb 3096,9 kg tīra zelta no Krievijas impērijas zelta rezerves saskaņā ar Rīgas miera līgumu. Šī rezerve līdz šai dienai sastāda pusi no Latvijas zelta rezerves, kas šobrīd tiek lēsta 7700 kg, no kurām 1100 kg tika nodoti Eiropas Centrālajai bankai pēc Latvijas Republikas pievienošanās eirozonai. Pašlaik zelta rezerves veido apmēram 4,1% no visām Latvijas Bankas rezervēm.
Silagaiļi (Dricānu pagasts)
Silagaiļi ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 249 km attālumā no Rīgas.
Latvijas zelts
Veidošanās vēsture
Latvijas Republikas zelta rezerves bāze tika likta vienlaikus ar valsts neatkarības atzīšanu no Padomju Krievijas, parakstot Rīgas miera līgumu. No Padomju Krievijas tika pārsūtīti 4 miljoni cara zelta rubļu pēc kursa 0,774234 g zelta par 1 zelta rubli, kā kompensācija par Pirmā pasaules kara Latvijas teritorijā nodarītajiem postījumiem un par no Latvijas 1915. gadā izvestajām rūpnīcu iekārtām un no Rīgas bankām uz Krieviju izvesto zeltu.
Tomēr zelta krājums nebija pietiekošs: salīdzinājumam, Igaunija no Padomju Krievijas saņēma 15 miljonus zelta rubļu. Jau pirms tā 1919. gada beigās tika organizēta līdzekļu vākšanas kampaņa, kurā tika aicināts ziedot zelta rotaslietas par labu valstij. Būtisko krājuma daļu sastādīja Latvijas iedzīvotāju saziedotais zelts, „Latvijas Sieviešu zelta fonds”.
Zelta ziedošanas iniciatore bija rakstniece Ivande Kaija, kura 1919. gada novembrī publicēja uzsaukumu laikrakstā „Tēvijas sargs". „Cik no jūsu piekariņiem esat gatavs dot, kad valsts prasa dzimtenes labā? Kad jūsu vīrieši atlaidīs savu dzīvību par tautas un tēvu zemes brīvību?” Ļaudis nesa sudraba vāzes un biķerus, zelta ķēdītes un briļļu rāmjus, auskarus, gredzenus, apbalvojumus, medaļas un žetonus. Visbiežāk ziedoja laulības gredzenus.
Fonda pārņemšanas brīdī 1922. gada rudenī ziedojumi ietilpa 99 kastēs, sešos čemodānos, trīs grozos un vienā maisiņā. Zeltu, izņemot īpaši smalkas rotas, pārkausēja stieņos, atzīmēja raudzi un svaru. 1920. gada 20. martā tika nodibināts Zelta fonds, kas pārņēma saziedotās vērtības un turpināja vākt jaunas. Šajā fondā tika ieskaitīts arī Finanšu ministrijas pirktais zelts. Zeltu pārkausēja stieņos, atzīmēja raudzi un svaru un nodeva Latvijas Bankai, kas to pārsūtīja glabāšanai uz Anglijas Banku.
Jāsaka, ka lietpratīgi un stingri saimniekojot, toreizējam finanšu ministram Ringoldam Kalningam izdevās līdzsvarot valsts budžetu un naudas apriti. Jau 1921. gada 14. jūlijā Satversmes sapulce noteica, ka līdz galīgai naudas reformai visus darījumus var slēgt, izmantojot iedomātu ideālu maksāšanas līdzekli — zelta franku, kas bija vienāds 0,2903226 gramiem tīra zelta vai aptuveni 100 Latvijas rubļiem. Diezgan ātri, pateicoties 1921. un 1922. gadā nodokļu un aizdevumu noteikumu ieviešanai, Latvijas rublis nostabilizējās līmenī: 1 franks = 50 rubļi.
Saskaņā ar Kredīta departamenta 1922. gada 5. maija rīkojumu katrs iedzīvotājs varēja apmainīt Latvijas rubļus pret zelta, cik tā bija vienā zelta frankā. Bija bažas, ka valsts zelts „aizplūdīs tautā”, taču tauta šai iespējai nepievērsa uzmanību. Jau tas vien liecina par Latvijas rubļa stabilitāti šajā laikā.
Rezerves uzglabāšana
Drošības apsvērumu dēļ uzkrāto līdzekļu lielākā daļa tika pārskaitīta Lielbritānijai, kā arī ASV Federālo rezervju bankai, Francijas Bankai un Starptautisko norēķinu bankai Šveicē. 1940. gada beigās no Latvijas zelta kopējā daudzuma ārvalstu bankās bija deponēti 10 607,2 kg, bet Rīgā — 1604,3 kg. Šīs ārvalstu rezerves tika atdotas Latvijai 1991.—1993. gadā pēc neatkarības atjaunošanas, bet ne fiziski.
Zelta atgūšana
Tūlīt pēc neatkarības atjaunošanas Latvijas Bankas rīcībā bija tikai 137,8 kg zelta.
Francijas Banka 1991. gada 22. novembrī, Latvijas Bankas prezidenta klātbūtnē, svinīgi nodeva noguldīto Latvijas zeltu. Vēlāk Latvija pārņēma Šveices Starptautisko norēķinu bankā esošo zeltu.
1993. gada 19. martā Lielbritānijas valdība parakstīja līgumu ar LR Ārlietu ministriju par to, ka nodod noguldīto Latvijas zeltu Latvijas Bankai, un 31. martā zelts tika ieskaitīts Latvijas Bankas kontā Anglijas Bankā.
Latvijas Republikas Augstākās padomes 1992. gada 4. martā lēmums "Par 1922. gadā dibinātās Latvijas Bankas tiesību pārņemšanu" paredzēja, ka Latvijas Bankai jāpārņem savā bilancē gan Latvijas Bankai, gan Finanšu ministrijai līdz 1940. gadam piederējušo zeltu un citas vērtības ārvalstīs.
1992. gada 17. novembrī Latvijai tika atgriezta lielākā daļa ASV Federālo rezervju sistēmā esošā zelta. Daļa zelta tur palika iesaldēta līdz 1994. gada maijam.
Roberts Bellarmīns
Roberto Frančesko Romolo Bellarmino (it, dzimis, miris ), pazīstams kā Svētais Roberts Bellarmīns, bija katoļu kardināls un svētais no itāļu jezuītu ordeņa. Viņš bija viens no galvenajiem kontrreformācijas un Romas inkvizīcijas dalībniekiem. 1930. gadā viņš tika kanonizēts kā svētais.
Paranormans
"Paranormans" (en) ir 2012. gada ASV leļļu filma, kuras režisori ir Sems Fels un Kriss Batlers. Tā uzņemta 3D formātā. Filma uzņemta studijā Laika, kas pazīstama ar leļļu filmām "Korelaina" un "Līgava — līķis". Galvenās lomas ierunājuši Kodijs Smits-Makfī, Takers Albrici, Anna Kendrika un Keisijs Afleks.
Filma tika nominēta 85. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma".
Skrāģi
Skrāģi ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V303.
Guerichosteus heterolepis
Guerichosteus heterolepis ir gīrihosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja I.Preobraženskis 1911. gadā kā Psammosteus heterolepis. 1933. gadā V. Gross sugu pieskaitīja psammolepjiem, 1940. gadā D. Obručevs — šizostejiem, bet 2018. gadā V. Glinskis un D. Pinakina to pieskaitīja gīrihostejiem. G. heterolepis lektotips ir branhialās plātnes fragments, kas tika atrasta pie Tori Pernu upes krastos vidusdevona pērnavas svītas, nogulumos. Nosaukums G. heterolepis nozīmē (hetero — dažāds + lepis — zvīņa) dažādzvīņains gverihostejs, sakarā ar dažāda izmēra ādas zobiem uz plātnēm. Suga ir izplatīta Igaunijas pērnavas svītas nogulumos pie Oores un Tori ciema Pernu upes krastā, kā arī, iespējams, Lietuvā, Krekenavas urbumā (dziļums 383,5-383,6 m). Šī suga ir pērnavas svītas ihtiofaunas zonas vadfosilija.
Apraksts
G. heterolepis bija vidēja izmēra bezžokļaiņi. Ādas zobi vietām ir ļoti lieli (5-14 uz 1 cm), kupolveidīgi, pamatnē apaļi, nedaudz izstiepti vai asimetriski-daudzstūraini, augsti un blīvi izvietoti. Uz tiem reizēm ir sīku pauguriņu radiālas rindas, kas bieži vien saplūst ķīlīšos. Zobiņi ir ļoti īsi. Starp lielajiem ādas zobiem bieži vien izvietoti arī sīki.
Branhiālā plātne ir ļoti šaura, eiribazāla. Muguras plātne izvietota mediāli un priekšējā sānu izbīdījuma zonā saaug ar vēdera plātni 10° leņķī. Orbitālā plātne ir apmēram trīsstūrveida formā. Acs atvere 3,7-4,0 mm liela.
Salīdzinājums
Galvenā sugu raksturojošā īpašība ir kaulu ornamentējumā. Ādas zobu lielums var sasniegt lielus izmērus, reizēm pārsniedzot pat Pycnosteus palaeformis ādas zobu izmērus. Zobu augstā, kupolveidīgā forma atšķir G. heterolepis no citām sugām. Savdabīgi ir arī vietām uz ādas zobiem sastopamie radialās rindās izvietotie sīkie pauguriņi, kas saplūstot veido ķīlīšus. Orbitālās plātnes garums, līdzīgi kā Pycnosteus tuberculatus, pārsniedz platumu. Pēc formas un augšanas centra izvietojuma postorbitālā plātne ir līdzīga kā Schizosteus striatus sugai.
Heidara Alijeva centrs
Heidara Alijeva centrs (az) ir aptuveni 60 000 kvadrātmetru liels ēku komplekss Baku, Azerbaidžānā, ko projektējusi irāņu izcelsmes britu arhitekte Zaha Hadīda un tas izceļas ar tā atšķirīgo arhitektūru un plūstošo, izliekto stilu, kurā izdevies izvairīties no asiem stūriem. Komplekss nosaukts par godu Heidaram Alijevam, Padomju Azerbaidžānas līderim no 1969. līdz 1982. gadam un Azerbaidžānas prezidentam no 1993. līdz 2003. gadam.
Dizains
Centrā atrodas konferenču zāle (auditorija), galerijas zāle un muzejs. Plānots, ka projekts spēlēs būtisku lomu pilsētas intelektuālajā dzīvē. Tas atrodas tuvu pilsētas centram un ir daļa no plašākiem centieniem Baku labiekārtošanā.
Heidara Alijeva centrs veido plūstošu formu, kas iekļaujas ainavas dabiskajā reljefā un iekļauj atsevišķās centra funkcijas. Visas centra funkcijas, kopā ar ieejām, attēlo krokas vienā nepārtrauktā virsmā. Šī plūstošā forma dod iespēju savienot dažādās kultūras telpas, tajā pašā laikā katram centra elementam sniedzot savu identitāti un privātumu.
Heidara Alijeva centru atklāja 2012. gada 10. maijā ar ceremoniju, kurā piedalījās pašreizējais Azerbaidžānas prezidents Ilhams Alijevs.
Kā starptautiski atzīts arhitektūras darbs ēka kļuvusi par nozīmīgu mūsdienu Baku apskates objektu sava inovatīvā un modernā dizaina dēļ. 2013. gadā ēka tika nominēta apbalvojumiem gan Pasaules arhitektūras festivālā, gan tajā notiekošajā biennālē.
Milda Zīlava
Milda Zīlava (dzimusi, mirusi ) bija latviešu aktrise.
Biogrāfija
Dzimusi 1908. gada 1. septembrī Jelgavā. 1931. gadā beigusi Latvju dramatiskos kursus un sākusi strādāt Latvijas Nacionālajā teātrī, uzreiz tiekot pie vadošām lomām.
1944. gadā devusies bēgļu gaitās uz Vāciju, kur darbojusies Mērbekas Latviešu teātrī, bet 1950. gadā pārcēlusies uz ASV, kur pievienojusies Amerikas Latviešu teātra Ņujorkas ansamblim. 1960. gadu sākumā darbību teātros beigusi.
Mirusi 2002. gada 20. augustā Virdžīnijas štatā Šarlotesvillā.
Radošā profesionālā darbība
Mildas Zīlavas tēli bija vienkārši un sirsnīgi. Viņas dabisko tēlojumu ievēroja arī kinorežisori, un Milda Zīlava kļuva par vienu no pirmajām latviešu kinoaktrisēm. 1934. gadā viņa spēlēja Maigu filmā “Tautas dēls”, vēlāk filmā “Dzimtene sauc” — Līgavu, bet latviešu kino vēsturē iekļuvusi ar Zentas tēlu “Zvejnieka dēla” pirmajā, 1939. gada ekranizācijā.
Izrādes
Par Mildas Zīlavas nozīmīgākajām izrādēm tiek uzskatītas “Maija un Paija” (1932), “Zvejnieka dēls” (1. daļa, 1934), “Pūt, vējiņi!” (1936), “Lēdijas Vindermīres vēdeklis” (1939), “Ugunī” (1940), “No saldenās pudeles” (1942). Attēloja lomas arī daudzās citās izrādēs:
Cryptonevra
Cryptonevra ir stiebrmušu ģints, kurā ietilpst 12 sugas. Tipu suga ir Cryptonevra flavitarsis. Izplatītas Palearktikā un Orientālā reģionā. Latvijā ir sastopamas 3 sugas Cryptonevra diadema, Cryptonevra flavitarsis un Cryptonevra tarsata.
Pieaugušo īpatņu apraksts
Mušu ķermenis ir melns, ar daļēji dzeltenu pieri, ūsām un kājām. Labi attīstīti ir galvas sariņi; vte sariņš ir garāks par vti sariņu. Actiņu trīsstūris ir liels, plašs aizmugurē, gandrīz sasniedz pieres priekšējo malu; ar sietiņveida mikroskulptūru, bez putekļaina aplikuma. Seja ar carinum, kas ir trīsstūrveida starp ūsām un ir šaura apakšā. Pirmā flagellomere ir tikpat gara, cik plata ar punktētu virsējo malu.
Femorālie un tibiālie orgāni ir.
Tīmekļa e-pasts
Tīmekļa e-pasts (en) ir jebkurš e-pasta klients, kas pieslēgšanos īsteno ar tīmekļa e-pasta lietotnes palīdzību - izmantojot tīmekļa saskarni interneta pārlūkprogrammā. Populārākie tīmekļa e-pasta pakalpojumu sniedzēji ir AOL Mail, Gmail, Outlook.com un Yahoo! Mail. Gandrīz katrs tīmekļa pasta pakalpojumu sniedzējs piedāvā piekļuvi e-pastam izmantojot arī tīmekļa e-pasta klienta tīmekļa saskarni, daudzi piedāvā piekļuvi e-pastam kā darbvirsmas e-pasta klientam - izmantojot standarta e-pasta protokolus. Daudzi interneta pakalpojumu sniedzēji arī nodrošina tīmekļa pasta klienta servisu kā daļu no e-pasta pakalpojumiem, kas iekļauti piedāvāto interneta pakalpojumu paketē.
Tīmekļa e-pasta lietotnes klienta galvenā priekšrocība salīdzinājumā ar darbvirsmas e-pasta lietotnes klientu ir iespēja nosūtīt un saņemt e-pastu jebkurā vietā no interneta pārlūkprogrammas. Tās galvenais trūkums ir interneta nepieciešamība.
1994. un 1995. gadā vairāki cilvēki sāka strādāt pie līdzīgiem projektiem, kuru mērķis bija panākt e-pasta pieejamībai caur tīmekļa pārlūkprogrammu. Eiropā šādu projektu sākotnējie īstenotāji bija Søren Vejrum (angļu val.) "WWW Mail", Luca Manunza (angļu val.) "WebMail", un Remy Wetzel (angļu val.) " WebMail", bet Amerikas Savienotajās Valstīs Matt Mankins (angļu val.) veidoja "Webex". Trīs no šiem projektiem bija sagatavoti uz Perl programmēšanas valodas skriptu bāzes, kas nodrošināja pilna pirmkoda lejupielādes pieejamību. Remy Wetzel (angļu val.) versija bija CGI (Common Gateway Interface) programma, kas rakstīta C programmēšanas valodā uz Unix.
Godzilla (2014. gada filma)
"Godzilla" (en) ir 2014. gada ASV monstru filma, kuras režisors ir Gerets Edvardss. Šī ir Toho "Godzilla" filmu sērijas 30. filma, pirmā Legendary MonsterVerse sērija filma un otrā "Godzillas" filma, kas pilnībā producēta Holivudas studijā. Galvenās lomas atveidojuši Ārons Teilors-Džonsons, Kens Vatanabe, Elizabete Olsena, Žiljeta Binoša, Sallija Hokinsa, Deivids Stratērns un Braians Krenstons. Filmā karavīrs mēģina atgriezties pie savas ģimenes, nokļūstot senas sāncensības krustugunīs starp Godzillu un diviem parazītiskiem briesmoņiem, kas zināmi kā MUTO.
Projekts 2004. gadā aizsākās kā IMAX īsfilma, kas 2009. gadā nokļuva Legendary rīcībā un tika pārstrādāts pilnmetrāžas spēlfilmā. Filma oficiāli izziņota 2010. gada martā un 2011. gada janvārī paziņoja, ka tās režisors būs Edvardss. Filmēšana norisinājās 2013. gadā no marta līdz jūlijam ASV un Kanādā.
Filmas "Godzilla" pirmizrāde notika Dolby teātrī, bet ASV un Latvijas kinoteātros to sāka demonstrēt. Tā galvenokārt saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas slavēja režiju, vizuālos efektus, mūziku, operatora darbu, cieņu pret oriģinālu un Krenstona aktierspēli, bet kritizēja scenāriju, tēlus un Godzillas ekrāna laiku. Filmai bija labi kases ienākumi, pasaulē nopelnot 529 miljonus ASV dolārus ar 160 miljonus lielu ražošanas budžetu un 100 miljoniem mārketinga kampaņai. Filmas finansiālie panākumi pamudināja Toho izveidot jaunas sērijas filmas un Legendary veidot turpinājumus "Godzilla II: Briesmoņu karalis" (2019) un Godzilla vs. Kong (2021).
Hercogs Jēkabs (ekskursiju kuģītis)
Vēsture
Ap 1992. gadu Ventspilī, starp zivju konservu kombinātu, kas atradās pilsētas labajā krastā un kreiso krastu kursēja kuģītis — pārceltuve. Tolaik simtiem darbinieku to izmantoja, lai nokļūtu darbā, jo tas bija ātrākais ceļš kā nokļūt darbā, tādi apejot lielo gabalu, kas būtu jāmēro kājām, cauri visai pilsētai un pārventai. Pārceltuve neatbilda drošības standartiem un kuģītis bija fiziski un morāli novecojis. Ventspils pilsētas pašvaldība izlēma iegādāties pārceltuvi, kas būtu laikmetīga un atbilstu drošības prasībām.
Kuteris tika pasūtīts 1994. gada nogalē Nīderlandes kuģu būvētavā Scheepswerf Grave BV un tā pasūtītājs bija tolaik izveidotā Ventspils ostas administrācija. Kutera izmaksas bija 650 tūkstoši dollāru. Kuteris tika uzbūvēts 1995. gada jūnijā un jūlijā tika atgādāts uz Ventspils ostu. Laikā kad tika pasūtīts "Hercogs Jēkabs", pilsētā nekursēja sabiedriskais transports, tāpēc "Hercogs Jēkabs" lieliski atrisinātu pilsētnieku pārcelšanu, no viena, uz otru krastu, jo tas spētu uzņemt, līdz pat 167 pasažieru. Atvedot kuģīti, uz tā pieņēma darbā vairākus darbiniekus. Kuģa topošos kapteiņus un maiņas kapteiņus apmācīja no Scheepswerf Grave BV atbraukušie darbinieki, kuri veica apmācības divas dienas, pa Ventspils ostu.
"Hercogs Jēkabs" savu pirmo darba dienu aizvadīja 1995. gada 26. jūlijā, pēc kuģa un karoga svinīgās iesvētīšanas. Brīdī kad kuģītis tika atvests uz Ventspili, situācija jau bija mainījusies, jo bija sācis kursēt sabiedriskais transports. Neskatoties uz to, "Hercogs Jēkabs" pārvadāja cilvēkus no Plosta ielas gala pāri Ventai, uz bijušo Jūrnieku centru, kā arī īsu brīdi kursēja līdz Krievlaukiem un svētdienās līdz Lečiem. Starplaikos, kamēr kuģītis nepildīja sabiedriskā transporta funkcijas, tas arī piedāvāja ekskursijas pa Ventspils ostas akvatoriju. Laikam ejot, tika novērots, ka kuģītis bija pieprasītāks tieši ekskursijām, tāpēc 1996. gadā tas beidza pārceltuves funkcijas.
Mūsdienas
Kuģītis atiet no 20. piestātnes (Tirgus ielas un Ostas ielas krustojums) katru dienu no 1. maija līdz pēdējai oktobra dienai. Biļetes ir iespējams iegādāties biļešu kasē, kas atrodas netālu no kuģīša piestātnes. Uz kutera ir divi klāji, kuros kopā var uzņemt līdz 167 pasažieriem. Ekskursijas garums ir vidēji 45 minūtes. Brauciena laikā var aplūkot Ventspils ostas terminālus, vecpilsētu, Ventas tiltu un Ventspils ostas jūras vārtus. Pieprasījums, pēc ekskursijām, lielākoties ir maijā un septembrī kad skolniekiem sākas, vai noslēdzas mācību gads un tie dodas skolas ekskursijās uz Ventspili. Vasaras mēnešos kuģīti visaktīvāk izmanto vietējie iedzīvotāji, kā arī tūristi, īpaši no Lietuvas. Uz kuģīša ir pieejams arī audiogida austiņas, kuras par attiecīgu samaksu var izīrēt biļešu kasē. Audiogids dažādās valodās sniegs izsmeļošu informāciju, par braucienā redzamajiem objektiem un vietām. Lai dotos ekskursijā, ir nepieciešami vismaz 5 cilvēki, lai kuģis dotos reisā. Biļešu cenas un kuģīša attiešanas laiki ir atrodami Ventspils brīvostas pārvaldes, kā arī Ventspils tūrisma informācijas centra mājaslapās.
Par kuteri
"Hercogs Jēkabs" ir reģistrēts Latvijas kuģu reģistrā 1995. gada 27. jūlijā. Kuģis kuģo zem izsaukuma signāla YL2268. Kuģis ir aprīkots ar Volvo Penta TMD 122 A dīzeļdegvielas dzinēju, kura jauda ir 225 kW. Kuteris ir aprīkots ar 2 klājiem — salonu (apakšā) un augšējo klāju, kā arī kuģa apkalpei ir sava kajīte, kas atrodas kuģa salona aizmugurējā daļā. Tajā atrodas maza virtuve un atpūtas telpa ar 2 gultām un tualeti. Uz kuģa vienā maiņā strādā kapteinis, matrozis un mehāniķis. Tā kā "Hercoga Jēkaba" iegrime ir neliela un tam nav jūras klases, tas kuģo tikai iekšējos ūdeņos, proti — Ventspils vajadzībām tikai līdz ostas jūras vārtiem. Kuģis drīkst kuģot, kamēr vēja ātrums nepārsniedz 17 m/s. Kuģis ir aprīkots ar Kelvin Hughes navigācijas sistēmu.
DelfinGroup
AS DelfinGroup ir Latvijas finanšu nozares uzņēmums, kas darbojas ar zīmoliem Banknote un VIZIA. Tas ir dibināts 2009. gadā. Uzņēmuma birojs ir Rīgā.
Uzņēmums attīsta un piedāvā patēriņa aizdevumus, aizdevumus senioriem, nomaksas pakalpojumus, lombarda aizdevumus un lietotu, mazlietotu un jaunu preču tirdzniecību vairāk nekā 90 filiālēs visā Latvijā, kā arī tiešsaistes veikalā banknote.lv
DelfinGroup vairāk nekā 300 profesionāļu komanda vidēji mēnesī izsniedz 35 tūkstošus aizdevumu. Uzņēmuma kopējais reģistrēto klientu skaits pārsniedz 400 000.
DelfinGroup kopš 2014. gada ir pazīstams Nasdaq Riga biržā kā obligāciju emitents un kopš 2021. gada kā akciju emitents Baltijas Oficiālajā sarakstā. Uzņēmums 2021. gadā veica IPO, piesaistot gandrīz 6000 jaunu akcionāru. Uzņēmums veic regulāru ikceturkšņa dividenžu izmaksu.
Uzņēmuma ilgtspējas pamatā ir fokuss uz korporatīvo pārvaldību, fintech inovācijām, atbildīgu aizdevumu izsniegšanu, finanšu iekļaušanu un aprites ekonomikas veicināšanu. Uzņēmums strādā ar peļņu katru gadu kopš 2010. gada.
Uzņēmums ir Baltijas Korporatīvās Pārvaldības Institūta, Fintech Latvia Asociācijas un Latvijas tirdzniecības un rūpniecības kameras biedrs.
Uz 2022. gada novembri DelfinGroup akcionāri ir SIA L24 Finance (56.43%), SIA EC Finance (18.28%), SIA AE Consulting (8.90%), kā arī uzņēmuma vadības komanda (1.35%). 15.04% akciju atrodas brīvā publiskā apgrozībā biržas Nasdaq Riga Baltijas Oficiālajā sarakstā.
== Vēsture == 2009. gadā uzņēmums atvēra pirmo lombardu Rīgas centrā, Dzirnavu ielā 119. Filiāle joprojām darbojas.
2010. gadā atvērts piecdesmitais lombards. Katra filiāle vidēji sešu mēnešu darbības laikā sasniedz bezzaudējuma punktu. Filiāļu tīkls aptver 15 Latvijas pilsētas.
2011. gadā filiāļu tīklā uzsākta patēriņa aizdevumu izsniegšana, kas ļauj klientiem pieteikties un saņemt lielākus aizdevumus.
2013. gada beigās tika emitētas obligācijas 8,5 miljonu eiro apmērā: 5 miljoni eiro nodrošinātās obligācijas un 3,5 miljoni eiro nenodrošinātās obligācijas.
2015. gadā tika iegādāts Rīgas pilsētas lombards — vecākais lombards Latvijā, kas savu darbību uzsācis 1802. gadā. Lombarda iegāde nostiprināja uzņēmuma tirgus līdera pozīciju un paplašināja klientu bāzi, ko gadsimtu gaitā bija attīstījis Rīgas pilsētas lombards.
2017. gadā uzņēmums ieguva Bureau Veritas kvalitātes pārvaldības sistēmas ISO 9001 sertifikātu un energopārvaldības sistēmas ISO 50001 sertifikātu. 2017. gadā novembrī uzņēmums klientiem sāka piedāvāt arī tiešsaistes pakalpojumus.
2018. gadā tika atklāts interneta veikals Banknote.lv, kurš darbojās kā papildu kanāls preču pārdošanai, ievērojami palielinot potenciālo klientu loku. Izveidots jauns zīmols VIZIA — finanšu pakalpojumu sniedzējs, kas specializējas patēriņa aizdevumos gan mazām, gan lielām dzīves situācijām. VIZIA darbojas tiešsaistes vidē.
2020. gadā tika izstrādāts jauns finanšu produkts — Banknote Pirkumiem.
2021. gada 19. janvārī DelfinGroup mainīja savu korporatīvo struktūru uz akciju sabiedrību. Uzņēmums izsludināja starptautisku konkursu uz profesionālu un neatkarīgu padomes locekļu amatiem. 31. martā par padomes locekļiem kļuva Gatis Kokins, Edgars Voļskis, Mārtiņš Bičevskis un Jānis Pizičs. Agris Evertovskis turpina pildīt padomes priekšsēdētāja pienākumus.
DelfinGroup sākotnējais publiskais piedāvājums (IPO) veiksmīgi noslēdzās 2021.gada 14. oktobrī. IPO piedalījās 5927 investori, un uzņēmums piesaistīja 8,09 miljonus eiro. 2021. gada 19. oktobrī Nasdaq Riga nolēma kotēt DelfinGroup akcijas Baltijas Oficiālajā sarakstā (Baltic Main List) no 2021. gada 20. oktobra.
2022. gadā tika atjaunots Banknote interneta veikals banknote.lv.
Mandarīni (filma)
"Mandarīni" (ka, et) ir 2013. gada Igaunijas un Gruzijas filma, kuras režisors, producents un scenārija autors ir Zaza Urušadze.
Filmas darbība notiek 20. gadsimta 90. gadu Abhāzijas kara laikā. Filma "Mandarīni" ir nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai labākās filmas svešvalodā kategorijā. Šī ir pirmā Igaunijas nominētā filma, kas nokļuvusi līdz pēdējai balsojuma kārtai šajā nominācijā. Filma tikusi nominēta šajā kategorijā arī Zelta globusa balvai. Tā ir saņēmusi arī dažādus apbalvojumos kinofestivālos.
Foļvarkas ezers
Foļvarkas ezers var būt:
Ebrāhīms Raisī
Ebrāhīms Raisī (fa), pilnā vārdā Ebrāhīms Raisolsadati (fa), dzimis, ir Irānas prezidents kopš 2021. gada. Pēc izglītības ir islāma jurists un tiek uzskatīts par radikāli konservatīvas politikas piekritēju. ANO īpašie ziņotāji un dažas cilvēktiesību organizācijas viņu vaino noziegumos pret cilvēci.
Biogrāfija
Ebrāhīms Raisī dzimis 1960. gada 14. decembrī persiešu garīdznieku ģimenē Mešhedā. Viņa tēvs Sejeds Hadži nomira, kad viņam bija 5 gadi. Pēc izcelsmes viņam ir attāla radniecība ar šiītu ceturto imāmu Zein-al-Ābidīnu.
Mācījies islāma skolā (medresē) un semināros Mešhedā un Kumā. Motahari Universitātē ieguvis doktora grādu privāttiesībās, lai gan viņa oponenti to apšauba. Viņa izglītības patiesais līmenis palicis neskaidrs. Kādu laiku viņš dēvēja sevi par ajatollu, taču kad prese publiskoja viņa formālas reliģiskās izglītības un akreditācijas apliecības trūkumu, Raisī pārstāja apgalvot, ka viņam ir šī pakāpe, un turpmāk sauca sevi par "islāma autoritāti" ("hudžat-ol-eslām"), kas ir vienu pakāpi zemāk par ajatollas līmeni. Pēc tam Raisī neilgi pirms 2021. gada prezidenta vēlēšanām atkal pasludināja sevi par ajatollu. Augstākā līdera Alī Hāmenejī dekrētā, ar kuru viņu iecēla par prezidentu, viņš tiek minēts kā "hudžat-ol-eslām".
Karjera
Pēc islāmistu uzvaras 1981. gadā Raisī tika iecelts par Karadžas prokuroru. Vēlāk viņš tika iecelts arī par Hamadānas prokuroru un aktīvi pildīja abus amatus divās pilsētās vairāk nekā 300 km attālumā viena no otras. Pēc četriem mēnešiem viņš tika iecelts par Hamadānas provinces (ostāna) prokuroru.
1985. gadā Raisī tika iecelts par Teherānas prokurora vietnieku un pārcēlās uz galvaspilsētu. Pēc trim gadiem, 1988. gada sākumā, viņam pievērsa uzmanību valsts faktiskais galva ajatolla Homeinī un deva tam īpašu no tiesu varas neatkarīgu mandātu, lai risinātu juridiskās problēmas dažās provincēs, piemēram, Luristānā, Semnānā un Kermānšāhā.
1988. gada masu nāvessodi kreisajiem radikāļiem
Raisī tiek minēts kā viena no galvenajām personām, kas iesaistītas nelikumīgo nāvessodu izpildē 1988. gadā Irānas politieslodzītajiem. Raisī pēc tam publiski nekomentēja šo tēmu, tomēr 2021. gadā, kļuvis par prezidentu, teica, ka ir godināms un augstu vērtējams par viņa lomu šajos notikumos.
1988. gadā pēc varas iestāžu pavēles notika Irānas radikāli kreiso un citu politieslodzītajo nonāvēšana bez parastās notiesāšanas procedūras visā Irānas teritorijā, sākot no 1988. gada 19. jūlija, kas ilga aptuveni piecus mēnešus. Upuru skaits palicis nezināms un tiek minēts no 3 tūkstošiem līdz vairāk nekā 30 tūkstošiem. Vairums nogalināto bija kreisi islamisko "Irānas tautas mudžahedu" atbalstītāji un dalībnieki, kuru organizācija pēc tās atbalstītās 1979. gada revolūcijas bija nostājusies pret ajatollu valdīšanu un veikusi terora aktus pret to, taču nāvessodi tika izpildīti arī citu kreiso grupējumu, tostarp Tautas Fedaju un Irānas "Tude" (Komunistiskās partijas) atbalstītājiem neatkarīgi no to darbības veida pret valdošo režīmu. Saskaņā ar "Amnesty International" ziņoto, "Irānas ieslodzījuma vietās visā valstī tūkstošiem politieslodzīto sistemātiski tika pakļauti iznīcināšanai un tika nonāvēti bez tiesas sprieduma saskaņā ar Irānas augstākā līdera rīkojumu, kas tika īstenots visos valsts cietumos. Daudzi no tiem, kas tika nogalināti šajā laikā, tika pakļauti spīdzināšanai un citai necilvēcīgai attieksmei un sodīšanai.”
Tālākie amati
Pēc Homeinī nāves un Alī Hāmenejī ievēlēšanas par jauno augstāko vadītāju Raisī iecēla par Teherānas prokuroru. Viņš ieņēma amatu piecus gadus no 1989. līdz 1994. gadam. 1994. gadā viņš tika iecelts par Galvenā Inspekcijas biroja vadītāju, kurš nomināli cīnās ar korupciju, taču praksē galvenokārt uzrauga valsts organizāciju finanses.
Citi amati
Raisī desmit gadus bija Alī Hāmenejī vadītā "Imama Homeinī rīkojumu izpildes ordeņa", kurš kontrolē ap 100 miljardus dolārus vērtus opozīcijai konfiscētus īpašumus, pilnvaroto padomes loceklis. Viņš bija arī "Augstākās atlases komisijas" loceklis. Viņš ir Teherānas "Fātimas Al-Zāhras semināra" dibinātājs un pirmais sekretārs. 2019. gadā viņš tika iecelts par Augstākās tiesas priekšsēdētāju.
Viņa citi izpildvaras un pārraudzības pienākumi ietver tādus amatus kā dalība Kibertelpas Augstākajā padomē, Monetārajā un kredītu padomē un Pretkorupcijas štābā.
2017. gads
Raisī tika nosaukts par vienu no Islāma revolūcijas spēku Tautas frontes (JAMNA) prezidenta amata kandidātiem 2017. gada februārī. Viņa kandidatūru atbalstīja arī Islāma Revolūcijas Stabilitātes Fronte. Oficiāli viņš paziņoja par savu kandidatūru 6. aprīlī publicētajā paziņojumā par savu "reliģisko un revolucionāro pienākumu kandidēt", norādot uz nepieciešamību "būtiski mainīt valsts izpildvadību" un radīt valdību, kas "cīnīsies pret nabadzību un korupciju".
Vairāki avoti Raisī pirms vēlēšanām nosauca par Irānas augstākā līdera ajatollas Alī Hamenejī "mīluli un iespējamo pēcteci", šāds viedoklis saglabājās arī vēlāk.
Pēc vēlēšanu rezultātu paziņošanas Raisī saņēma 15 786 449 balsu no 42 382 390 (38,30%), zaudēdams Hasanam Rūhānī. Viņš neapsveica Rūhānī ar atkārtoto ievēlēšanu prezidenta amatā un lūdza Sardzes padomi, kurai ir tiesības izslēgt vēlēšanu dalībniekus, izskatīt "likuma pārkāpumus" pirms vēlēšanām un to laikā, pievienojot 100 lappušu dokumentāciju. Tomēr viņa pretenzijas netika atzītas.
2021. gads
2021. gadā Raisī atkārtoti kandidēja uz prezidenta amatu un uzvarēja vēlēšanās. Vēlēšanās piedalījās rekordmaz — 48,8% vēlētāju, un 62% no tiem nobalsoja par Raisī. No 28,9 miljoniem balsu aptuveni 3,7 miljoni balsu netika ieskaitītas.
Vēlēšanās tika reģistrēti gandrīz 600 kandidāti, no kuriem 7 mēnesi pirms vēlēšanām apstiprināja 12 Sardzes padomes juristi un teologi. Trīs no šiem kandidātiem tika atsaukti pirms vēlēšanu dienas. Bijušais prezidents Mahmūds Ahmadīnežāds, būdams starp tiem, kuriem tika liegts kandidēt, video vēstījumā sacīja, ka nebalsos, paziņojot: "Es nevēlos piedalīties šajā grēkā."
Prezidenta amatā
Raisī tika iecelts par pašreizējo Irānas prezidentu 2021. gada 3. augustā ar augstākā līdera Alī Hamenejī izdoto dekrētu. Viņš nodeva zvērestu Islāma konsultatīvās asamblejas (parlamenta) priekšā 5. augustā. Savā runā viņš norādīja, ka Irāna ir atbildīga par Tuvo Austrumu stabilizāciju, ka viņš pretosies ārvalstu spiedienam uz Irānu, bet paplašinās tās ārējās attiecības, īpaši ar Irānas kaimiņvalstīm, solīja atbalstīt jebkuru diplomātisko soli, lai atceltu ASV sankcijas, un apgalvoja, ka Irānas kodolprogramma bija paredzēta tikai miermīlīgiem mērķiem. Viņš arī apsolīja, ka centīsies uzlabot irāņu dzīves kvalitāti un aizstāvēt cilvēktiesības.
Raisī 8. augustā iecēla Imāma Homeinī rīkojumu izpildes ordeņa fonda vadītāju Mohamadu Mohbēru par Irānas pirmo viceprezidentu. 11. augustā Raisī iecēla bijušo naftas un tirdzniecības ministru Masūdu Miru Kazemī par viceprezidentu un Plāna un budžeta organizācijas vadītāju.
Argentīna un Izraēla nosodīja Raisī izdarīto Ahmāda Vahidi iecelšanu iekšlietu ministra amatā, jo Argentīna caur Interpolu bija pieprasījusi viņa arestu par iespējamo līdzdalību 1994. gada sprādzienā Buenosairesā. Argentīnas Ārlietu ministrija paziņoja, ka Vahidi iecelšana ir "apvainojums Argentīnas tiesai un terora akta upuriem". Cits Interpola izsludināts meklējamais par šo terora aktu Mosens Rezaje 25. augustā tika iecelts par viceprezidentu ekonomikas jautājumos, kas arī izsauca Argentīnas protestu.
Uzskati
Raisī iestājas par dzimumu segregāciju, vienlaikus norādot uz nepieciešamību stingri ievērot tās sieviešu tiesības, kādas paredzētas islāmā, un pieļaut to dalību kultūrā un ekonomikā. Viņš ir arī atbalstītājs universitāšu islāmizācijai, interneta un Rietumu kultūras cenzūrai. Raisī ir lappuses Twitter, Facebook un Instagram, neraugoties uz to, ka pirmie divi no tiem Irānā tiek bloķēti. Raisī teicis, ka zagļu roku amputācija, kas pamatojas uz stingro šariāta interpretāciju, ir gods Irānai un ka šādi sodi tiks turpināti. Ārpolitikā Raisī pieturas pie salīdzinoši mērenas līnijas, iestādamies par savstarpēji izdevīgiem sakariem ar visām valstīm, izņemot Izraēlu.
Sankcijas
Raisī ir viens no deviņām Irānas amatpersonām, kurām ASV Valsts departaments 2019. gada novembrī piemēroja sankcijas saistībā ar iespējamiem cilvēktiesību pārkāpumiem.
Darbi
Starp Raisī darbiem ir šādi:
Tuvais ezers
Tuvais ezers (arī Foļvarkas ezers) ir neliela ūdenstilpe Krāslavas novada Kastuļinas pagastā Foļvarkas ezeru grupā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā Foļvarkas ciemā. Ietek strauts no Sausā Priedaiņa, iztek strauts uz Tālo ezeru. Ezera austrumu krastā atrodas valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Foļvarkas vecticībnieku baznīca.
Dārzu iela (Jūrmala)
Dārzu iela ir galvenā iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Dārzu iela sākas pie Mellužu pludmales un beidzas krustojumā ar Slokas ielu. Kopējais ielas garums ir 2270 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu, bet mazā posmā no Mellužu pludmales līdz Kāpu ielai ir grants segums un šajā posmā ir viena josla. Iela šķērso dzelzceļa līniju Torņakalns—Tukums II, un ielai ir divas neatdalītas joslas. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve, un dažas ēkas ir iekļautas ievērojamo celtņu sarakstā.
Ielu savienojumi
Dārzu iela ir savienota ar šādām ielām:
Jānis Mārtiņš Reišulis
Jānis Mārtiņš Reišulis (dzimis ) ir divkārtējs Eiropas un pasaules čempionāta medaļnieks motokrosā. Piecreiz triumfējis arī Latvijas čempionātā.
Biogrāfija
Jānis motokrosā sekojis vecākā brāļa Kārļa Alberta Reišuļa pēdās. Tieši ar Kārļa veco motociklu Jānis sācis savas gaitas šajā sporta veidā. Jānis Mārtiņš Reišulis piecreiz kļuvis par Latvijas čempionu - vienreiz 50cc klasē(2015), vienreiz 85B klasē (2018), divreiz 85 cc klasē (2020. un 2021. gadā) un vienreiz 125 cc klasē (2022), kas bija viņa debijas sezona šajā motociklu klasē. Arī starptautiskajā līmenī Reišulim veicies diezgan labi - 2022. gadā izdevās kāpt uz goda pjedestāla gan Eiropas, gan pasaules čempionātā 125 cc klasē.
2023. gada sezonā Jānis Mārtiņš Reišulis pievienojies rūpnīcas komandai "MJC Yamaha", ko iepriekš pārstāvēja viņa brālis Kārlis. Jānis nospraudis mērķus jaunajā sezonā cīnīties par Eiropas čempiona godalgotajām vietām.
Miški (Mālupes pagasts)
Miški ir ciems Alūksnes novada Mālupes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 5 km no pagasta centra Mālupes, 22 km no novada centra Alūksnes un 223 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V454, Igrīves upes krastā.
Ija
Ija (gr) ir Grieķijai piederoša sala Egejas jūrā, astotā lielākā Kiklādu arhipelāga sala. Tās administratīvais centrs ir Ijas pilsēta.
Zagorska
Zagorska var būt:
Kodori grēda
Kodori grēda (ka) ir kalnu grēda Gruzijā. Izvietojusies valsts ziemeļrietumos, Lielā Kaukāza grēdas dienvidu priekšgrēda. Stiepjas 75 km garumā ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Stipri sazarota; grēdas vidusdaļā no tās dienvidu virzienā atzarojas vairākas priekšgrēdas. Augstākā virsotne ir Moguašihra (3852 m) grēdas ziemeļaustrumu daļā. Pa grēdas ziemeļaustrumu kori un tās dienvidu atzariem vilkta Gruzijas un separātiskās Abhāzijas robeža.
Lielākā daļa grēdas veidota no vulkāniskiem iežiem, mālaina slānekļa un smilšakmens. Ziemeļrietumos Kodori grēdu no Lielā Kaukāza galvenās grēdas un Abhāzijas grēdas nodala Kodoras un tās augšteces Sakenas ielejas, dienvidaustrumos Inguri ieleja atdala no Egrisas grēdas. Nogāzēs platlapju meži, augstienēs — subalpīnās un alpīnās pļavas. Grēdas dienvidu daļā akmeņogļu atradnes un Tkvarčeli kalnraču pilsēta.
Silagaiļi (Blontu pagasts)
Silagaiļi ir ciems Blontu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 279 km attālumā no Rīgas.
Orkadasa
Orkadasa (es) ir Argentīnas vissezonas polārstacija Antarktīdā, vecākā pētnieciskā stacija un pirmā nepārtraukti cilvēku apdzīvotā vieta Antarktikā. Izvietojusies Dienvidorkneju salu arhipelāga otrā lielākajā — Lorija salā uz zemesšauruma starp Skotijas līci dienvidos un Džesijas līci ziemeļos.
Vēsture
Pirmā meteostacija Lorija salā tika ierīkota 1903. gada polārās vasaras beigās Viljama Spīrsa Brūsa Skotijas Nacionālās antarktiskās ekspedīcijas ar kuģi Scotia laikā, kad kļuva skaidrs, ka tai nāksies pārziemot Dienvidorkneju salās. Meteostacijas ēkas sienas tika izbūvēta no sakrautiem akmeņiem 1—2 m platumā, spraugas starp tiem pildot ar smiltīm un šķembām. Ēkas platība bija 4,25 m², paredzēta gan kā meteostacija, gan daļas ekspedīcijas komandas pārziemošanai. Ēka tika nosaukta par Omondhausu (Omond House) par godu Nevisa kalna observatorijas galvenajam meteorologam Robertam Omondam (Robert T. Omond). Pārziemošanas laikā ik stundu tika veikti meteoroloģiskie novērojumi, ūdenslīmeņa un magnētiskie mērījumi, kā arī pētīta dzīvnieku un augu valsts.