cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pilveru pilskalns
Par pilskalnu saglabājušās vairākas teikas: ka tas "sanests ar maisiņiem", ka tajā bijusi pils, kas nogrimusi, ka pilskalnā senāk resni ozoli bijuši, zem kuriem ziedots. Pilveru pilskalns diezgan grūti atrodams. Kalna pakājē ir neliela atpūtas vieta ar stendu.
Engelberts Dollfuss
Būdams mežu un lauksaimniecības ministrs no konservatīvās Austrijas Kristīgi sociālās partijas, Dolfuss 1932. gadā tika iecelts par Austrijas federālo kancleru. 1933. gada sākumā, izmantojot Austrijas parlamenta krīzi, atlaida paralmentu un nodibināja valstī autoritāru režīmu. Uzvarot sociāldemokrātus īsā Austrijas pilsoņu karā no 1934. gada 12. līdz 16. februārim, Dollfuss nostiprināja varu 1934. gada 1. maijā pieņemot jaunu konstitūciju, kura vlastī nodibināja vienpartijas režīmu. 1934. gada 25. jūlijā Dollfuss tika nogalināts savā darba vietā, kad valstī izcēlās nacistu organizēts pučs. Pučs tika apspiests ar bruņotu spēku, bet par Austrijas līderi izvirzījās Kurts Šušnigs.
Krievu—zviedru karš (1741—1743)
Krievu—zviedru karš (1741—1743) jeb Cepuraino karš (fi, sv), bija Zviedrijas un Krievijas impērijas karš Austrijas mantojuma kara (1740—1748) laikā. Zviedriju diplomātiski atbalstīja Francijas karaliste.
Kara iegansts
Zviedrijā pretkrievu noskaņojumu pastiprināja Zviedrijas diplomāta Malkolma Sinklēra (Sinclair) nogalināšana Silēzijā 1739. gada jūnijā, kas Krievu—turku kara laikā bija notikusi Krievijas impērijas ģenerālfeldmaršala Miniha uzdevumā. 1740. gada novembrī Pēterburgā notika galma apvērsums, kura laikā reģentu Bīronu arestēja, bet par jauno reģenti līdz ķeizara Ivana VI pilngadībai izsludināja viņa māti hercogieni Annu. Francija un Zviedrija atbalstīja Pētera I meitas Elizabetes pretenzijas uz troni.
Norise
Izmantojot Pēterburgas galma nesaskaņas, 1741. gada 8. augustā Zviedrijas Riksdāgs pieteica karu Krievijai, taču 3. septembrī ap 20 tūkstošu vīru lielā Zviedrijas armija cieta sakāvi kaujā pie Lapēnrantas (zviedru: Villmanstrand).
Pēc 1741. gada 6. decembra galma apvērsuma jaunā Krievijas impērijas valdniece Elizabete pavēlēja gāztā ķeizara Ivana VI ģimeni lielā slepenībā turēt ieslodzījumā Daugavgrīvas cietoksnī, tomēr atteicās no solījumiem atgriezt Baltijas provinces Zviedrijai un nolēma turpināt karadarbību.
1743. gada jaunvārī Krievijas impērijas armija sāka uzbrukumu Turku (Åbo) virzienā, tādēļ Turku pilī sākās miera sarunas, kurās Zviedrijas pusi pārstāvēja Rīgā dzimušais sūtnis Ēriks Matīss fon Nolkens (Nolcken), bet Krievijas pusi ģenerālis Aleksandrs Rumjancevs. 1743. gada 17. jūnijā puses parakstīja vienošanos par kara pārtraukšanu, Riksdāga komisija piesprieda nāvessodu neveiksmīgajiem karaspēka komandieriem ģenerāļiem Kārlim Emīlam Lēvenhauptam un Henrikam Magnusam fon Budenbrokam.
7. augustā karojošās puses noslēdza Turku miera līgumu, kurā atteicās ne tikai no Baltijas provincēm, bet arī no Kīmmenegordas un Savonlinnas (Kymmenegårds och Nyslotts) lēnes daļas.
Alfrēds Rasiņš
Alfrēds Rasiņš (1916—1995) bija latviešu botāniķis, vaskulāro augu floras un sistemātikas pētnieks, augu aizsardzības speciālists, ekologs un arheologs.
Dzīves gājums
Dzimis 1916. gada 30. martā Maikopā, Krasnodaras novadā (tagad Krievijas Federācijā) Paula un Eižēnijas Rasiņu ģimenē. 1921. gada rudenī ģimene atgriezās Latvijā. Mācījies Rīgā Franču licejā līdz 1931. gadam. 1936. gadā beidzis Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas ģimnāziju un vasarā strādājis pie Kārļa Starca par preparatoru herbārija sagatavošanā.
1937. — 1938. strādājis Latvijas Lauksaimniecības Kameras Augu aizsardzības literatūras apgādā, bet no 1938. — 1940. bija iesaukts obligātajā karadienestā Latvijas Armijā. No 1941. līdz 1943. gadam mācījies Latvijas Universitātes (tobrīd Rīgas Universitātes) Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē, kuru kara juku laikā tā arī nepabeidza. 1944. gada novembrī sācis savas darba gaitas Latvijas Augu aizsardzības institūtā. Neskatoties uz to, ka viņam bija nepabeigta augstākā izglītība, 1965. gadā viņam atļāva aizstāvēt disertāciju LVU Bioloģijas fakultātē un 1966. gada 3. februārī piešķira bioloģijas zinātņu kandidāta grādu par darbu “Jaunu pesticīdu lietošana zirņu sējumos un rezultātu ticamības novērtēšanas metodes”, jo viņam bija liela zinātniskā un praktiskā darba pieredze un daudz zinātnisku publikāciju. 1992. gadā Latvijas Universitātes habilitācijas un promocijas padome to pielīdzināja Latvijas Republikas bioloģijas doktora grādam.
No 1975. līdz 1977. gada maijam viņš vadīja LPSR ZA Bioloģijas institūtā, Ekoloģijas grupu, kura pētīja piesārņojuma ietekmi uz ekosistēmām. Pēc slimošanas Rasiņš atgriezies Augu aizsardzības institūtā, kur nostrādāja līdz aiziešanai pensijā 1990. gadā. Viņš turpināja darbu pie jaunas nezāļu terminoloģijas vārdnīcas, veica pienākumus ZTK “Efekts ltd” un Agronomu biedrībā.
Alfrēds Rasiņš miris 1995. gada 2. martā Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Zinātniskais darbs
1936. un 1937. gadā Rasiņš strādāja pie K. Starca par preparatoru, tehnisko darbinieku herbārija sagatavošanā. Te viņš aizrāvās ar Latvijas floras pētīšanu. Pirmā pastāvīgā darba vieta A. Rasiņam bija Lauksaimniecības kameras Augu aizsardzības literatūras apgāds, kur viņš iepazinās ar tādiem augu aizsardzības speciālistiem kā entomologs prof. Edgars Ozols, mikologs Jūlijs Smarods, botāniķis Kārlis Starcs. Tas arī noteica tālāko A. Rasiņa dzīves ceļu. Vēlāk daudz ceļojis Latvijā un vācis augus, aizrāvis ar botāniku Edgaru Vimbu, Gaidu Ābeli, Austru Āboliņu. Rasiņš pētījis Jumurdas apkārtnes floru, Gaujas un Daugavas ieleju floru, Latvijas floras attīstību, fitoģeogrāfiju. Pārstrādājis Jāņa Bicka “Latvijas augu noteicēju” (Rīga, 1946). Tāpat viņš apstrādājis kārklu (Salix L.) ģinti, Cannabaceae, Polypodiaceae, Chenopodiaceae, Amaranthaceae, Portulacaceae, Nymphaeaceae, Papaveraceae, Brassicaceae, Resedaceae dzimtas Baltijas floras konspektam (1. sēj., Tartu, 1993).
Augu aizsardzības institūtā A. Rasiņš strādāja galvenokārt par nezālēm, to bioloģiju, uzskaiti un apkarošanu. Sastādījis nezāļu un to sēklu noteicējus. Vēlāk iesaistījies herbicīdu izmēģinājumos un to efektivitātes noteikšanā. Izstrādājis lauksaimniecības kultūrām kaitīgo organismu uzskaites metodiku, kuru plaši ieviesa praksē; arī vienkāršotu metodiku nezāļu kartēšanai. Rasiņu aizrāva arī matemātisko metožu un jauno tehnoloģiju pielietošana botānikā, augu aizsardzībā. Kopā ar zinātniekiem no Latvijas Valsts mežzinātnes institūta “Silava" viņš izstrādāja pirmos klasifikatorus datu bāzēm, kuras ieviesa gan “Silavā”, gan ZA Bioloģijas institūtā. Plaša sadarbība A. Rasiņam bija ar arheologiem, kuri veica izrakumus Latvijas pilskalnos — Tērvetē, Asotē, Daugmalē, Talsos u.c. Kā labs augu sēklu pazinējs A. Rasiņš pētīja sēklu atradumus arheoloģiskajā materiālā. Tā tika iegūts priekšstats par kultūraugu un nezāļu izplatību un zemkopības attīstību gan pirms mūsu ēras (Kreiču apmetne Ludzas rajonā), gan arī pēc mūsu ēras no IX līdz XIII gadsimtam visā Latvijā. 20. gadsimta 70. gados, strādājot Bioloģijas institūtā Ekoloģijas grupā, A. Rasiņš piedalījās kompleksos pētījumos par rūpnieciskā piesārņojuma ietekmi uz vidi, kas tika atzinīgi novērtēti. Alfrēds Rasiņš bija plaša profila zinātnieks ar enciklopēdiskām zināšanām. Ļoti daudz viņam palīdzēja svešvalodu zināšanas : vācu, franču, krievu, angļu. Plašas zināšanas A. Rasiņam bija ne tikai par augiem, bet arī Latvijas vēsturē, literatūrā, valodniecībā, folklorā. Viņu vienmēr bija interesanti klausīties. Viņa balss ir skanējusi arī daudzās zinātniskajās konferencēs, simpozijos un kongresos ne tikai Latvijā, Lietuvā un Igaunijā, bet arī Krievijā, Baltkrievijā, Ukrainā.
Alfrēds Rasiņš bija Latvijas Botāniķu biedrības biedrs no 1952. gada, Latvijas Agronomu biedrības biedrs.
Alfrēda Rasiņa herbārijs (apm. 14 000 eksemplāru) glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas Herbārijā (starptautiskais kods LATV). Viņa bibliotēka nodota LU bibliotēkai un Daugavpils Universitātes studiju un pētniecības centram “Ilgas”.
Darbi
Izdevumā “Dr. biol. A. Rasiņa darbu bibliogrāfija (1938—1994)” minētas 200 zinātniskas grāmatas, raksti un tēzes, 104 raksti Lauksaimniecības enciklopēdijā, 22 raksti Latvijas mazajā enciklopēdijā. Pavisam 326 zinātniski darbi. Vēlāk publicēti vēl raksti Enciklopēdijā Latvijas daba. Šeit minēti zinātniskie darbi, kas raksturo A. Rasiņa daudzpusīgo pētniecisko darbību.
Rakstījis arī Хоpология флоры Латвийской ССР, Dārzs un Drava, Mežsaimniecība un Mežrūpniecība, Dabas un vēstures kalendārs, Lauku Dzīve, Zinātne un Tehnika.
2022.—2023. gada NHL sezona
2022.—2023. gada Nacionālās hokeja līgas sezona bija 106. NHL sezona (105. spēlētā sezona). Regulārā sezona ilga no un līdz 2023. gada jūnijam. Sezonā piedalās 32 komandas, katra regulārajā sezonā aizvadīja 82 mačus.
Par Stenlija kausa ieguvējiem pirmo reizi vēsturē kļuva Vegasas "Golden Knights", kas finālsērijā pārspēja Floridas "Panthers". Teodors Bļugers kļuva par otro latvieti, kas ir ieguvis Stenlija kausu (pirmais — Sandis Ozoliņš).
Regulārā sezona
Sezona tika atklāta ar Sanhosē "Sharks" un Našvilas "Predators" maču O2 arēnā Prāgā, Čehijā, kur nākamajā dienā tika aizvadīta vēl viens mačs. 4. un 5. novembrī Kolumbusas "Blue Jackets" un Kolorādo "Avalanche" aizvadīja mačus Nokia arēnā Tamperē, Somijā.
Bostonā tika aizvadīts Ziemas klasikas spēle, kurā Bostonas "Bruins" ar rezultātu 2—1 uzvarēja Pitsburgas "Penguins".
FLA Live Arena arēnā Sanraizā, Floridā tika aizvadīta NHL Visu zvaigžņu spēle.
Labākie spēlētāji
Sekojošie spēlētāji bija līgas līderi gūtajos rezultativitātes punktos pēc regulārās sezonas beigām.
Āraišu iela
Āraišu iela var būt:
Uguļova
Uguļova var būt:
Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs
Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs (VSRC) ir Ventspils Augstskolas zinātniskais institūts. Atrodas Inženieru ielā 101, Ventspilī, Latvijā, savukārt Ventspils rajona Ances pagasta Irbenē atrodas centra radioteleskopi.
Vēsture
1996. gadā Latvijas radioastronomisko novērojumu “smaguma centrs” pārvietojās uz Irbeni Ventspils rajonā, kur atrodas Padomju armijas 32 un 16 metru diametra radioantenas—slepenais PSRS militārās izlūkošanas objekts "Zvaigznīte."
1994. g. 22. jūlijā tika oficiāli apstiprināta ziņa, ka pēdējais Krievijas armijas kareivis atstās bijušo karaspēka daļu 51420, kosmisko sakaru centru Ventspils rajona Irbenē. Informācija par to nonāca LZA rīcībā. Latvijas valdība iestājās pret šāda objekta saglabāšanu un tam drīzāk bija paredzēts Skrundas radiolokatora liktenis, t.i. likvidēšana. Latvijas zinātnieki T. Millers, A. Balklavs un J. Ekmanis ar J. Stradiņa (kā toreizējā ministru prezidenta V. Birkava padomnieka zinātnes jautājumos) diplomātisko palīdzību saņēma atļauju Zinātņu akadēmijai pārņemt šo objektu. Tā tika izveidots Ventspils starptautiskais radioastronomijas centrs. Centra speciālisti strādā pie radioantenu pārveidošanas par radioteleskopiem. 32 m radioteleskops tagad ir viens no lielākajiem Eiropā, kuru iespējams izmantot kā radiointerferometra sastāvdaļu kopā ar pārējiem radioteleskopiem, kas veido radiointerferometru un atrodas citās valstīs. 1999. gadā šādā režīmā tika veikti pirmie ārpusgalaktikas objektu novērojumi. Augsta līmeņa pētniecības centra un patiesībā modernas, Latvijā nebijušas nozares veidošana bija īstu zinātnieku veikums, bez finansējuma, ar entuziasmu vien. Izšķirīgs tam bija J. Ekmaņa inspirētais un viņa FEI darbinieku ieguldījums un Zviedrijas Karaliskās Zinātņu akadēmijas un LZA ārzemju locekļa, astronomijas profesora Daiņa Draviņa (Lundas observatorijas Zviedrijā) atbalsts. Sākumā tika piedāvāts piedalīties kopējā objekta apsaimniekošanā arī Krievijas zinātņu akadēmijai, bet Krievijas militārās iestādes to neļāva.
Struktūra
Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs sākotnēji bija Latvijas Zinātņu akadēmijas struktūrvienība, 1996. gadā tika iegūts valsts bezpeļņas organizācijas SIA statuss, kopš 2004. gada tam ir pašreizējais statuss.
Struktūrkapitālu veido nekustamais īpašums (objekts "Zvaigznīte"). Īpašumā ietilpst divi radioteleskopi, ēkas un iekārtas, ar kurām tiek nodrošināta teleskopu darbība. Lielākajam no teleskopiem RT-32 antena ir 32 m liela (diametrā), mazākajam RT-16 — 16 m.
Zinātniskā loma
Centrā tiek novēroti dabiskie un mākslīgie radioavoti, uzkrāti dati fundamentālām un praktiskām dažādu nozaru dienestu (ģeodēzija, kosmoloģija, koordinātas u. c.) izpētes programmām, veikti satelītnavigācijas mērījumi.
Burāšana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Burāšana 2016. gada vasaras olimpiskajā spēlēs Riodežaneiro norisinājās no 8. līdz 18. augustam. Burāšanas sacensības norisinājās Marina da Gloria, Gvanabaras līcī. Šajās olimpiskajās spēlēs burāšanas sacensībās startēja 381 sportisti no 66 valstīm, viņi sacenstās 10 disciplīnās. Salīdzinājumā ar 2012. gada olimpiskajām spēlēs bija divas izmaiņas disciplīnās.
Visvairāk medaļu, 4 medaļas, izcīnīja Austrālijas un Jaunzēlandes sportisti. Taču Lielbritānija un Nīderlande bija vienīgās, kas izcīnīja divas zelta medaļas.
Burāšanas sacensībās startēja arī Latvijas sportisti Ketija Birzule.
Sacensību incidenti
Viena no karstākajām tēmām pirms sacensībām un sacnsību laikā bija ūdens piesārņojums, un Riodežaneiro apņēmās sakopt un attīrīt ūdeni. Šis mērķis pilnībā netika sasniegts un plašsaziņas līdzekļos bieži bija temati par ūdens kvalitātes jautājumiem. Sacensību organizatori pieļāva iespēju burāšanas sacensības aizvadīt ārpus līča vai arī tās pārcelt uz Buziusu. Tomēr galu galā tikai beļģu burātājs Evi van Eckers ziņoja, ka ūdens kvalitāte ir ietekmējusi viņa dalību burāšanas sacensībās.
Sportistus satrauca burāšanas sacensību norises vieta, jo zinātnieki bija atraduši baktērijas Gvanabaras līcī, kas ir izturīgas pret medikamentiem, sakarā ar slimnīcu atkritumu un sadzīves notekūdeņu nonākšanu upēs un okeānā. Arī Brazīlijas federālās valdības Osvaldu Krusa fanda labaratorijā tika atrastas tās pašas baktērijas upē, kas ietek Gvanabaras līcī.
Tieši pirms sacensībām sabruka palaišanas rampa, taču neviens netika ievainots.
Kvalifikācija
Burāšanas sacensībās kopumā sacentās 381 sportisti. Kvalifikācijas periods sākās ar 2014. gada ISAF Pasaules čempionātu burāšanā 2014. gada septembrī. Kā olimpisko spēļu rīkotājvalstij Brazīlijai bija garantēta viena dalības kvota katrā no 10 disciplīnām.
Vērtēšana
Sacīkstes 2016. gada olimpiskajās spēlēs visi konkurenti startēja un brauca kopā. Tie tika vērtēti pēc zemo punktu sistēmas, kur pirmā vieta tiek vērtēta ar 1, otrā vieta tiek iegūta 2 utt. Katrā disciplīnā notika vairāki priekšsacīkšu braucieni, kam sekoja noslēdzošais brauciens par medaļām. RS:X, 49er, 49erFX un Nacra 17 klasēs bija 12 priekšsacīkstes braucieni, pārējās klasēs - 10 braucieni.
Pēc priekšsacīkšu braucieniem desmit labākie burātāji kvalificējās medaļu braucienam. Laiva ar zemāko kopējo rezultātu pēc visām sacīkstēm tika atzīta par uzvarētāju.
Sacensību grafiks
Burāšanas sacensības sākās 8. augustā un noslēdzās 18. augustā.
Pārstāvētās valstis
2016. gada vasaras olimpisko spēļu burāšanas sacensībās bija pārstāvētas 66 valstis. Pirmoreizi burāšanā bija pārstāvēta Alžīrija un Sentlūsija.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Sportisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu burāšanas sacensībās startēja 381 sportists.
Šivaliks
Šivaliks (en, ur, hi, ne) ir Himalaju kalnu sistēmā ietilpstoša kalnu grēda, kas stiepjas apmēram 2400 kilotru garumā no Indas upes augšteces līdz Brahmaputrai. Tā ir Himalaju ģeoloģiski visjaunākā un viszemākā kalnu grēda. Atdala Indas-Gangas līdzenumu no Mazajiem Himalajiem. Kalni vidēji paceļas 700 — 1200 metru augstumā.
Upeitnīki
Upeitnīki var būt:
Ausmas iela
Ausmas iela var būt:
Upeslīči
Upeslīči var būt:
Ustje
Ustje var būt:
Johans Štrauss II
Johans Štrauss, jaunākais, (de; — ) bija austriešu komponists. Pārsvarā rakstīja deju mūziku un operetes. J. Štrauss ir sacerējis vairāk nekā 500 valšus, polkas un kadriļas. Viņš tiek saukts par "Valšu karali". J. Štrauss bija viens no galvenajām personām valšu popularitātes izraisīšanā Vīnē 19. gadsimtā. Arī viņa tēvs Johans Štrauss bija ievērojams komponists.
Meikulāni
Meikulāni ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 270 km attālumā no Rīgas.
Elkupīte
Elkupīte (arī Brūnupe, Elkupe) ir Bārtas labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā uz dienvidiem no Bārtas.
Tek dienvidrietumu - rietumu virzienā, paralēli autoceļam V1218 (Bārta–Kalēti–Gramzda), lejtecē - P113 (Grobiņa—Bārta—Rucava). Ietek Bartā pie Plostagala.
Azercell Telekom
Azercell Telekom MMC ir Azerbaidžānas mobilo sakaru uzņēmums, kas darbojas ar zīmolu Azercell. Tas ir dibināts 1996. gadā. Galvenais birojs atrodas Baku.
Azercell 100 % kapitāldaļu turētājs ir Turcijā reģistrēta pārvaldītājsabiedrība Azertel Telekomünikasyon ve Yatırım Dış Ticaret A.Ş. Savukārt Azertel 51,3 % akciju pieder Azerbaidžānas valstij piederošajam uzņēmumam Azerbaijan International Telecom (AzInTelecom), 42,2 % — Turcijā reģistrētam uzņēmumam Cenay Iletsim Hismetlesi, 6,5 % — Maltā reģistrētam uzņēmumam FA Invest.
Azercell mobilo sakaru tīklā ir vairāk nekā 5 miljoni abonentu.
Vēsture
1996. gada 19. janvārī Turcijas uzņēmums Azertel (64,3 % kapitāldaļu) un Azerbaidžānas Republikas Sakaru ministrija (35,7 %) dibināja kopuzņēmumu Azercell Telekom MMC. Azertel 79,8 % akciju piederēja Turcijas sakaru operatoram Turkcell, un 20,2% — Turcijas sakaru iekārtu ražotājam Cenay Group. 1996. gada 15. decembrī tas sāka komerciālu darbību atklājot Azerbaidžānā pirmo GSM tīklu. 1998. gadā Azercell sāka piedāvāt priekšapmaksas sistēmu SimSim.
2000. gada februārī Turkcell akcionāru struktūrā notika reorganizācija, un Turkcell piederošās Azertel kapitāldaļas nodeva Nīderlandē reģistrētai pārvaldītājsabiedrībai Fintur Holding BV, kur 40 % piederēja Turcijas uzņēmumam Çukurova, 35 % — Somijas Sonera (2002. gadā tā apvienojās ar Telia un kļuva par TeliaSonera, bet kopš 2016. gada ir Telia Company), 25 % — Turkcell. 2002. gadā Çukurova pārdeva savas daļas Fintur Holding, tādējādi Sonera daļa tajā kļuva 58,55 %, bet Turkcell — 41,45 %. 2005. gadā Cenay Group pārdeva vairumu Azertel kapitāldaļu Turcijā reģistrētam uzņēmumam Cenay Iletsim Hismetlesi.
2008. gadā notika Azercell privatizācija. Azertel izpirka Azerbaidžānas valdībai piederošās Azercell kapitāldaļas par 180 miljoniem ASV dolāru un kļuva 100 % Azercell īpašnieku. Vienlaikus Cenay Group palielināja dalību Azertel līdz 48,7 %, bet Fintur samazināja dalību līdz 51,3 %.
Kopš 2009. gada ekskluzīvas tiesības 3G izmantošanai Azerbaidžānā bija konkurentam Azerfone. Tikai 2011. gadā Azercell ieguva 3G licenci. 2011. gadā Cenay Group pārdeva atlikušo 6,55 % Azertel akciju Maltā reģistrētam ārzonas uzņēmumam FA Invest. 2012. gadā Azercell sāka piedāvāt 4G sakaru pakalpojumus.
2018. gada 5. martā tika panākta vienošanās par Fintur piederošo 51,3 % Azertel Telekommunikasyon Yatirim Diş Ticaret A.Ş. kapitāldaļu pārdošanu Azerbaidžānas valstij piederošajam uzņēmumam Azerbaijan International Telecom (AzInTelecom).
Flandrijas klasikas
Flandrijas klasikas ir oficiāla sadarbība starp Flandrijā notiekošo klasisko riteņbraukšanas sacensību organizatoriem. Tā tika izveidota 2010. gadā apvienojot sešas sacensības, no kurām par svarīgāko tiek uzskatīta Flandrijas tūre, kura ir viena no klasikas pieminekļiem. Organizācijā nav iekļautas tādas svarīgas sacensības kā E3 Harelbeke un Kīrne—Brisele—Kīrne.
Mērķis
Flandrijas klasiku mērķis ir nodrošināt flāmu klasiku atrašanos starptautiskajā riteņbraukšanas sacensību kalendārā. To darot, organizācija uzlabo mazāku flāmu sacensību reputāciju. Sadarbība jau nodrošinājusi labākus datumus trijām no sacensībām: Gente—Vevelgema notiek svētdienā starp Milāna—Sanremo un Flandrijas tūri; Grote Scheldeprijs notiek starp Flandrijas tūri un Parīze—Rubē un Brabantse Pijl notiek pirms Ardēnu klasikām, kuras sastāv no Amstel Gold Race, La Flèche Wallonne un Ljēža—Bastoņa—Ljēža.
Klasikas
Sadarbojošās sacensības ir:
Lutriņi (stacija)
Lutriņi ir neizmantots dzelzceļa pieturas punkts dzelzceļa līnijā Jelgava—Liepāja starp staciju Saldus un pieturu Lašupe. Tas atrodas Lutriņu pagastā pie Zirņu pagasta un Saldus pagasta robežas. Stacijas ēka līdz mūsdienām nav saglabājusies.
Vēsture
Lutriņu pietura tika atvērta līdz ar līnijas Jelgava—Liepāja atklāšanu 1928. gadā. 1938. gadā uzbūvēta pagaidu ēka. Lutriņos līdz 2001. gadam apstājās dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Kopš 2001. gada pieturas punkts ir neizmantots. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. jūnija.
Odāka
Odāka (dk, kl) ir 15 x 18 metrus liela sala vai sēklis Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, mazāk nekā 2 kilometrus uz ziemeļiem no Kafeklubenas salas. Tā kā Odāka atrodas 705 kilometrus uz dienvidiem no Ziemeļpola, tā pretendē uz vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu.
Sala tika atklāta 1978. gadā un nosaukta inuīta, Roberta Pīrija ekspedīcijas locekļa vārdā. 2008. gadā, apsekojot ar helikopteru, sala netika konstatēta.
Utināni
Utināni var būt:
Vendi
Vendi var būt:
Štrauss
Štrauss var būt:
Šenkings
Šenkings var būt:
Ordžonikidze
Ordžonikidze var būt:
Liesma (izdevniecība)
Izdevniecība "Liesma" bija 20. gadsimta beigās pastāvošs uzņēmums, kas darbojās kā grāmatu izdevniecība. Tas tika izveidots 1944. gada oktobrī kā Grāmatu apgāds, bet 1946. gada augustā tika pārdēvēts par Latvijas Valsts izdevniecību (LVI). 1965. gada janvārī tas ieguva nosaukumu "Liesma", ar ko bija pazīstams līdz pat uzņēmuma pastāvēšanas beigām. 1996. gada 18. janvārī uzņēmumu nodeva privatizācijai un pēc pusotra gada atzina par maksātnespējīgu. Uzņēmuma likvidācijas process tika pabeigts 2001. gada 22. jūnijā.
Kļūstot par specializētu izdevniecību, "Liesma" izdeva gan oriģinālliteratūru, gan arī ārzemju autoru tulkotos darbus, kopoto rakstu krājumus un izlases, monogrāfijas, kritikas gadagrāmatas un dažādu mākslas nozaru albumus. "Liesma" ir izdevusi arī vairākas grāmatu sērijas, to vidū "Piedzīvojumi. Fantastika. Ceļojumi", "Ievērojamu cilvēku dzīve", "Brīnumzeme", "Stāsti par vēsturi" un "Stāsti par dabu".
Viļānu vecticībnieku baznīca
Viļānu vecticībnieku baznīca tika uzbūvēta 20. gadsimta trīsdesmitajos gaos. Projekta autors — D. Pavlovs. 2004. gadā dievnamu rekonstruēja, kā arī tika uzbūvēts 14 metru augsts zvanu tornis.
Kalama tricornis
Apraksts
Pieaugušas blakts ķermeņa garums 2,7—3,8 mm. Cieti matiņi uz antenu III segmenta diezgan gari, ne īsāki par smailēm kā antenu pamatnē. III antenu segments ir garāks (mātītēm 0,97-1,23 reizes un tēviņiem 1,29-1,45 reizes) nekā galvas platums.
Turkmenbaši
Turkmenbaši (tk — "Visu turkmēņu tēvs") var būt:
Kalama tricornis
Ekoloģija
Kalama tricornis tīklblakts apdzīvo sausas, smilšu vai akmeņainas vietas ar kaļķakmeņainu atsegumu, kas ir pārklāts ar zemu augāju. Sastopama arī meža klajumos ar mālu, smilšmālu, podzolētās un melnzemes augsni, mežmalās, lēzenas nogāzes grāvī, ceļmalās, ganībās, jaunās atmatās, parkos, retāk apstrādājamās pļavās, it īpaši uz daudzgadīgās zāles. Gan pieaugušās blaktis, gan nimfas pārsvarā turas uz augsnes, slēpjas augāja detrītā, sūnās vai ķērpjos. Tās var atrast uz lauku vībotnes, mārsiliem, deviņvīruspēkiem, daglīšiem, Jēkaba krustaines, mētrām un citiem augiem. Iespējams, ka Kalama tricornis barojas uz lauku vībotnes, mazās mauragas un apiņu lucernas. G. M. Roško ir atzīmējis, ka Kalama tricornis Ukrainā (Aizkarpatu un Ivanofrankivskas apgabalos) barojas uz Hieracium melaneilema, Hieracium magnauricula un Hieracium acutisquamum.
Vagulāni
Vagulāni var būt:
KSI: In Real Life
KSI: In Real Life ir 2023. gada britu dokumentālā filma, ko producējusi Amazon Prime Video un kurā galvenā uzmanība veltīta Anglijas YouTube satura veidotāja, repera un boksera KSI karjerai.
Dokumentālā filma izdota 2023. gada 26. janvārī, un to režisējis Veslijs Polits.
Haralds Mednis
Haralds Mednis (dzimis, miris ) bija latviešu diriģents.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Rīgas 1. ģimnāzijā, Latvijas Universitātē, kur studējis matemātiku un astronomiju, vēl studējis Latvijas Konservatorijā. Pēc tēva nāves kļuva par matemātikas skolotāju Lazdonas pamatskolā, kur arī sācis diriģenta gaitas. 1938. gadā viņa vadītais Lazdonas draudzes koris IX dziesmu svētku Dziesmu svētku "dziesmu karos" ieņēma pirmo vietu starp lauku koriem. Tāpat darbojies ar vairākiem citiem koriem, tostarp Latvijas Universitātes jaukto kori "Juventus".
Aktīvi darbojies Dziesmu svētkos — vairākos Dziesmu svētkos bijis virsdiriģents (1950, 1973, 1977, 1990), divos Dziesmu svētkos H. Mednis bija goda virsdiriģents (1993, 1998).
1985. gada Dziesmu svētkos, pēc tam, kad Emiļa Melngaiļa "Jāņu vakaru" nodiriģēja Jānis Dūmiņš, koristi sāka skandēt "Mednis, Mednis..." No virsdiriģentu saraksta izslēgtais Haralds Mednis uzkāpa uz skatuves un apvienotais koris vēlreiz nodziedāja "Jāņu vakaru". Šoreiz Haralda Medņa vadībā. Savukārt oficiālās svētku noslēguma ceremonijas laikā kopkoris izsauca publikā sēdošo Haraldu Medni, kas tomēr nodiriģēja no programmas izsvītroto "Gaismas pili".
Miris, apglabāts Rīgas Otrajos Meža kapos.
Apbalvojumi un pagodinājumi
1938. gadā apbalvots ar Atzinības krusta V šķiru. 1994. gadā saņēma Triju Zvaigžņu ordeņa IV šķiru, 1995. gadā kļuva par Latvijas Zinātņu akadēmijas goda locekli. 1999. gadā saņēma Lielo mūzikas balvu.
Petrela
Petrela (es) ir Argentīnas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietota Dandī salas rietumu galā Velčnesa ragā Antarktikas šauruma krastā. Zemesragā 1952. gada janvārī operācijas Petrel (vētrasputns) ietvaros tika izveidota Argentīnas kara flotes patversme, kas 1967. gada 22. janvārī tika pārveidota par pastāvīgu staciju (Estación Aeronaval Petrel). Līdz 1977. gadam Petrela darbojās kā vissezonas stacija, kurā tika veikti pētījumi meteoroloģijā, glacioloģijā, bioloģijā, ziemeļblāzmas novērojumi. Stacija var uzņemt līdz 55 cilvēkiem. Pēc 1978. gada darbojas kā sezonāla vasaras stacija. 1990. gadā pārņemta Argentīnas Antarktikas institūta pārziņā.
Jenakijeve
Jenakijeve (uk) ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos Krinkas upes krastos, pieskaitāma Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijai. Pilsētas municipalitātei pakļautas Vuhlehirskas un Bunhes pilsētas, 8 pilsētciemati un lauku teritorija (425 km², 161 535 iedzīvotāji).
Vēsture
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1783. gadā kā Razdoļskas un Sofijevkas ciemi. 1858. gadā atklātas Sofijevkas akmeņogļu raktuves, bet netālu izveidota čuguna lietuve. 1895. gadā inženieri Fjodors Jenakijevs un Boļeslavs Jaloveckis kopīgi ar beļģu uzņēmējiem dibina Krievu-beļģu metalurģisko biedrību. 1898. gadā pie rūpnīcām un šahtām izveidojušos ciematus apvieno un nosauc par godu inženierim Jenakijevam. Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves un metalurģijas centrs.
Pilsētas tiesības kopš 1925. gada. 1928. gadā pārdēvēta par Rikovu par godu komunistu partijas funkcionāram Aleksejam Rikovam. Pēc Rikova aresta 1937. gadā pilsētu pārdēvē par Ordžonikidzi par godu citam komunistu funkcionāram Grigorijam Ordžonikidzem. 1943. gadā pilsētai atgriezts sākotnējais nosaukums.
Meirāni (Kubulu pagasts)
Meirāni ir ciems Kubulu pagastā, Balvu novadā. Atrodas 215 km attālumā no Rīgas.
Vairogi
Vairogi var būt:
Austrumu iela
Austrumu iela var būt:
Gravas upe
Gravas upe ir Vārtājas labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā uz austrumiem no Bārtas. Tek dienvidaustrumu virzienā, ietek Vārtājā pie Žāžu kapiem.
ATOW1996
ATOW1996 ir 108 metrus gara un metru augsta saliņa Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, uz ziemeļiem no Kafeklubenas salas. Atklāta 1996. gadā un pretendē uz pasaulē vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu.
Biešu iela
Biešu iela var būt:
Vaivodi
Vaivodi var būt:
Decepción
Decepción var būt:
Gregors Kobels
Gregors Kobels (de, dzimis ) ir šveiciešu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Šveices futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Kobels pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Borussia Dortmund.
Iepriekš spēlējis Vācijas komandās 1899 Hoffenheim, FC Augsburg un VfB Stuttgart.
Šveices futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Amūras ezis
Amūras ezis (Erinaceus amurensis) ir ežu dzimtas (Erinaceidae) suga, kas pieder pie Eirāzijas ežu ģints. Tas mājo Tālajos Austrumos: Amūras apgabalā un Piejūras novadā Krievijā, Mandžūrijā Ķīnā un Korejas pussalā. Ārēji tas līdzinās brūnkrūtainajam ezim (Erinaceus europaeus), tikai ir par to gaišāks. Vēl nesenā pagātnē Amūras ezis tika uzskatīts par brūnkrūtainā eža pasugu.
Izskats un īpašības
Amūras ezis ir neliels zīdītājs ar kompaktu, apaļīgu ķermeni. Pieauguša dzīvnieka garums ir apmēram 18—26 cm, bet svars atkarīgs no sezonas. Rudenī pirms ziemas miega ezim ir uzkrātas tauku rezerves. Pavasarī pēc ziemas miega Amūras ezis sver apmēram 235 g, rudenī pirms hibernācijas apmēram 1100 g. Tēviņi vidēji ir lielāki nekā mātītes. Galva salīdzinoši neliela, ķīļveidīga, ar noapaļotām, labi attīstītām, bet īsām ausīm, ar apaļām, melnām acīm un nelielu, izstieptu, smailu, ļoti kustīgu, allaž mitru purniņu. Kājas īsas, turklāt pakaļkājas nedaudz garākas par priekškājām, ķepām pieci pirksti. Trīs vidējie pirksti labi attīstīti un samērā gari, bet abi malējie ķepas abās malās īsāki un vājāki. Nagi gari. Aste ļoti īsa, apmēram 16—28 mm.
Kā visi eži Amūras ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, apmēram 30 mm garām adatām. Dzīvnieks ir gaišā, pelēkbrūnā krāsā. Apmēram trešdaļai adatu nav pigmentācijas. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Starp adatām aug daži ļoti tievi, gari mati. Adatas pakāpeniski izkrīt un to vietā aug jaunas. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē pelēka ar dažādām nokrāsām, no gaiši pelēkas līdz tumši brūnai. Jo vecāks ezis, jo dzeltenīgāks kļūst matojums.
Uzvedība un barība
Amūras ezis sastopams dažādos biotopos, tas vienīgi izvairās no augstiem kalniem un lieliem purviem. Vislabprātāk Amūras ezis apmetas upju ielejās un kalnu zemākajās nogāzēs, kas segtas ar lapu koku vai jauktu koku mežiem, bagātīgu pamežu un bieziem zālājiem. To visbiežāk var novērot pļavās, mežmalās, izcirtumos, krūmājos un sīkmežos. Amūras ezis kā visi eži ir vientuļnieks un aktīvs nakts laikā. Diennakts gaišajā laikā tas parasti noguļ savā migā, bet vēsās, lietainās dienās ezis barību meklē arī pa dienu. Galvenokārt tas barojas ar kukaiņiem, tārpiem (īpaši iecienītas ir sliekas) un citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem, retāk ar sīkiem grauzējiem, bet vēl retāk ar augļiem un ogām. Oktobrī, iestājoties vēsam laikam, Amūras ezis kā visi Eirāzijas eži dodas ziemas miegā. Ziemošanas miga tiek ierīkota zem biezas lapu kaudzes, iztrupējušos celmos un zem kritušiem kokiem.
Vairošanās sezona sākas martā vai aprīļa sākumā. Sezonā viens metiens, kurā ir 3—8 mazuļi un par kuriem rūpējas tikai māte. Pārojas otrajā dzīves gadā.
Burtnieku iela
Burtnieku iela var būt:
Vaišļi
Vaišļi var būt:
Vamži
Vamži var būt:
Vasariški
Vasariški var būt:
Džellaba
Džellaba ir tradicionāls berberu apģērbs, garš un plats halāts ar smailu kapuci un kuplām piedurknēm, izplatīts starp vīriešiem un sievietēm arābu valstīs Vidusjūras reģionā, galvenokārt Ziemeļāfrikā. Līdz šim džellaba visvairāk izplatīta Marokā.
Tradicionāli džellabas tiek izgatavotas no rupjas vilnas vai kokvilnas. Vairākās berberu ciltīs džellabas krāsa parādīja to nēsājošā cilvēka ģimenes statusu (tumši brūnu krāsu izmantoja vecpuiši). Kapuce apģērbā ir skaidrojama ar nepieciešamību aizsargāt cilvēku pret sauli un smiltīm tuksneša klimatā.
Tagad džellabas tiek izgatavotas no zīda un citiem mūsdienīgiem audumiem, ar skaistu un bagātu dekoru.
Khulaganri
Khulaganri (dz, zh) ir 7554 metrus augsts (citos avotos 7538 metrus augsts) kalns Himalajos. Dažādos avotos ir dažādi uzskati vai daļa no kalna atrodas Butānā vai tomēr viss kalns ir Ķīnas Tibetas sastāvā. Ja kalns atrodas Butānā un tas ir 7554 metrs augsts, tā ir valsts augstākā virsotne.
Slepenā operācija "30 pēc pusnakts"
"Slepenā operācija "30 pēc pusnakts"" (en) ir 2012. gada ASV mākslas filma, asa sižeta ar trillera elementiem. Filmas režisore un viena no producentēm ir Ketrina Bigelova. Galvenajā lomā Džesika Česteina.
Filma balstīta uz patiesiem notikumiem, Osamas bin Ladena likvidāciju. Amerikāņu ar kino saistītie preses izdevumi ļoti pozitīvi pieņēma Bigelovas projektu, savukārt vietnē Rotten Tomatoes vēl pirms filmas oficiālās pirmizrādes tās reitings sasniedza 100%.
"Slepenā operācija "30 pēc pusnakts" vairākas ASV kinokritiķu sabiedrības atzinušas par gada labāko filmu. Zelta globusa balvai filma tika izvirzīta četrās nominācijās, bet balvu ieguva tikai Džesika Česteina kā "Labākā aktrise". 85. Kinoakadēmijas balvai filma tika izvirzīta piecās nominācijās, tajā skaitā nominācijā "Labākā filma", bet balvu saņēma tikai nominācijā "Labākā skaņas montāža".
Veceļi
Veceļi var būt:
Cepure
Cepure ir daļa no apģērba, kuru izmanto galvas nosegšanai. Cepures valkā, lai pasargātu galvu no nokrišņiem, ceremoniālu un reliģisku iemeslu dēļ, drošības pēc un arī kā modes aksesuāru. Vēsturiski cepure norādīja arī sociālo stāvokli sabiedrībā. Mūsdienās cepure un tās valkāšanas veids visbiežāk norāda uz piederību zināmai sociālai grupai.
Jans Zommers
Jans Zommers (de; dzimis ) ir Šveices futbolists, Vācijas Bundeslīgas kluba Minhenes "Bayern" un Šveices futbola izlases vārtsargs.
Karjera
Karjeru sāka FC Basel sistēmā. Ticis izīrēts gan FC Vaduz, gan Grasshopper. Pēc īrēm kļuva par stabilu Basel spēlētāju. 2014. gada martā parakstīja piecu gadu līgumu ar Vācijas klubu Menhengladbahas "Borussia". Pēc pavadītiem gandrīz deviņiem gadiem Menhengladbahā, Zommers 2023. gada janvārī pievienojās Minhenes "Bayern".
Šveices izlasē spēlējis gan 2014. gada FIFA Pasaules kausā, 2022. gada FIFA Pasaules kausā gan 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Vaduz
Basel
Bayern Munich Individuālie sasniegumi
Desepsjona
Desepsjona (es) ir Argentīnas vasaras polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Dienvidšetlendas salās, Disepšenas salas krastā pie tās iekšējā līča Fostera ostas.
Stacija izveidota 1948. gada 25. janvārī kā Argentīnas Kara flotes postenis (Destacamento Naval Decepción). Līdz 1967. gadam darbojās kā pastāvīgi apdzīvota vissezonas stacija. Pēc 1967. gada 4. decembra vulkāna izvirduma stacija tika evakuēta un vēlākos gados darbojās kā sezonāla vasaras stacija. 1990. gadā nodota Argentīnas Antarktikas institūta pārziņā. Galvenās pētniecības nozares ir meteoroloģija, seismoloģija, vulkanoloģija, ģeoloģija un jonosfēras izpēte.
Meirāni (Gaigalavas pagasts)
Meirāni ir ciems Gaigalavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 243 km attālumā no Rīgas.
Meirānos dzimis Eduards Krustāns (1871_1953), literāts, ērģelnieks, sabiedrisks darbinieks.
Kārklupe (Bārtas pieteka)
Kārklupe (arī Kārklupis) ir Bārtas labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā uz rietumiem no Bārtas.
Izveidojas, satekot Poļu grāvim (no labās) un Puļķupei (no kreisās). Ļoti līkumojot tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Bārtā mežainā apvidū.
Uniper
Uniper SE ir Vācijā reģistrēts enerģētikas uzņēmums, kas nodarbojas ar konvenciālās enerģijas ražošanu un tirdzniecību. Tas ir dibināts 2016. gadā, atdaloties no E.ON. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Diseldorfā.
Uniper SE akcijas tiek kotētas Frankfurtes fondu biržā (ISIN UN01). Lielākais akcionārs ir Vācijas Federatīvā Republika (99,12 %).
Vēsture
2014. gada novembrī Vācijas enerģētikas uzņēmums E.ON nolēma turpmāk koncentrēties uz atjaunojamās enerģijas ražošanu, enerģijas pārvades tīkliem un patērētāju risinājumiem, bet atsevišķā uzņēmumā atdalīt konvenciālo enerģijas ražošanu (ūdens enerģija, dabasgāze un ogles) un enerģijas tirdzniecību. Jaunajam uzņēmumam tika dots nosaukums Uniper (no angļu valodas vārdiem unique [unikāls] un performance [veiktspēja]), un to dibināja 2016. gada 1. janvārī kā E.ON meitas uzņēmumu. E.ON Ruhrgas International GmbH pārgāja Uniper pārziņā, un tika pārdēvēts par Uniper Ruhrgas International GmbH. 2016. gada 28. janvārī Uniper Ruhrgas International pārdeva tam piederošo 28,97 % Latvijas Gāze akciju Eiropas investīciju fondam Marguerite Fund.
2016. gada 8. jūnijā E.ON akcionāru sanāksmē apstiprināja Uniper atdalīšanu no mātes uzņēmuma. 9. septembrī tika veikta Uniper atdalīšana, un 12. septembrī Uniper akcijas sāka kotēt biržā. 53,35 % Uniper kapitāldaļu ieguva esošie E.ON akcionāri, bet 46,65 % paturēja E.ON. 2017. gada 15. decembrī Latvijas valsts uzņēmums "Augstsprieguma tīkls" no Uniper Ruhrgas International nopirka tam piederošo 18,31 % Latvijas dabasgāzes pārvades un uzglabāšanas sistēmas operatora Conexus Baltic Grid akciju.
2017. gada septembrī Somijas enerģētikas uzņēmums Fortum paziņoja, ka no E.ON pirks 46,65 % Uniper kapitāldaļas, vēloties iegūt arī 53 % no pārējiem akciju turētājiem. 2018. gada 26. jūnijā beidzās akciju brīvprātīgās pirkšanas piedāvājums, Fortum iegūstot 47,12 % Uniper kapitāldaļu. 2019. gada 4. jūlijā tika panākta vienošanās ar Čehijas uzņēmumu Energetický a průmyslový holding, a.s (EPH) par Uniper darbību pārdošanu Francijā. Darījums ietvēra Uniper Francijas tirdzniecības biznesu, divas ar gāzi darbināmas elektrostacijas Senvoldā (Lotringā), divas ogļu spēkstacijas Senvoldā un Gardanā (Provansā), biomasas elektrostaciju Provence 4 Biomasse Gardanā un vēja un saules elektrostacijas. 2019. gada 8. oktobrī Fortum panāca vienošanās ar uzņēmumiem Elliott un Knight Vinke par Uniper 20,5 % kapitāldaļu iegādi. 2020. gada 26. martā Fortum bija ieguvis 69,6 % Uniper kapitāldaļu un kļūstot par vairākuma akcionāru. 18. augustā Fortum bija ieguvis 75,01 % Uniper kapitāldaļu.
Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā Uniper 2022. gada 28. aprīlī paziņoja, ka maksās par Krievijas gāzi rubļos, piekāpjoties Krievijas prasībām, tādējādi mazinot ES sankcijas pret Krieviju. 2022. gada 22. jūlijā Vācijas valdība piekrita glābt Uniper ar 15 miljardu eiro glābšanas darījumu pēc tam, kad to nopietni ietekmēja piegādes samazināšanās un augstās cenas pēc enerģētikas strīda ar Krieviju. Saskaņā ar glābšanas programmu, kas ir rekords Vācijas uzņēmumu vēsturē, valdība pārņemtu 30 % Uniper akciju, samazinot Fortum īpašumtiesības līdz 56 %. Augusta sākumā Krievijas prezidents aizliedza "nedraudzīgajām" valstī pārdot savus aktīvus finanšu sektorā un enerģijas sektorā (tas attiecās arī uz Uniper), jo rietumvalstu sankcijas Krievijai apgrūtina spēkstaciju uzturēšanu darba kārtībā. Ja elektrostacijas netiktu darbinātas, uzņēmumiem draudētu lieli naudas sodi. 2022. gada pirmajā pusgadā Uniper zaudējumi pārsniedza 12 miljardus eiro. 21. septembrī Vācijas federālā valdība vienojās, ka no Fortum atpirks visas tam piederošās Uniper kapitāldaļas, un valstij piederošā banka KfW nodrošinās uzņēmumam nepieciešamo finansējumu. 21. decembrī Fortum, Uniper un Vācijas valdība parakstīja galīgo vienošanos par Uniper kapitāldaļu iegādi. 22. decembrī Vācijas Federatīvajai Republikai piederēja 99,12 % Uniper akciju.
Vecā Zeļonovka
Vecā Zeļonovka var būt:
Ungārijas valsts vadītāju uzskaitījums
30px Ungārijas valsts (1849) 30px
{{legend| #68001D | Opozīcijas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C3B091 | Militārais |border=1px solid #AAAAAA}}
''Pēc 1848. gada Ungārijas revolūcijas neveiksmes tika atjaunota Ungārijas Karaliste un tā kļuva par neatņemamu sastāvdaļu Austrijas Impērijai līdz 1867. gadam, kad tika izveidota Austroungārijas dubultā monarhija un Ungārijas karaliste tika izveodta kā Svētā Stefana kroņa zemes.''
30px Pirmā Ungārijas Republika (1918 — 1919) 30px
{{legend|#68001D|F48P–Kāroji|border=1px solid #AAAAAA}}
30px Ungārijas Padomju Republika (1919) 30px
{{legend| #FF0000 | Ungārijas komunistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #BE1F2E | Ungārijas sociāldemokrātiskā partija |border=1px solid #AAAAAA}}
=== Ungārijas Republika (1919 — 1920)  === {{legend| #6091BA | Nacionāli kristīgās savienības partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
=== Ungārijas Karaliste (1920 — 1946)  === {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Valsts vienotības valdība 30px
{{legend| #964B00 | Bultu krusta partija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Otrā Ungārijas Republika (1946 — 1949) 30px
{{legend| #808000 | Sīksaimniecību, agrāro strādnieku un pilsoņu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FF0000 | Ungārijas Darbaļaužu partija |border=1px solid #AAAAAA}}
Prezidentālās padomes priekšsēdētāji
{{legend| #FF0000 | Ungārijas Darbaļaužu partija / Ungārijas Sociālistiskās strādnieku partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Ungārijas Darbaļaužu partijas / Ungārijas Sociālistiskās strādnieku partijas ģenerālsekretāri
{{legend| #FF0000 | Ungārijas Darbaļaužu partija / Ungārijas Sociālistiskās strādnieku partija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Ungārija (1989 — mūsdienas) 30px
{{legend| #ED1B34 | Ungārijas Sociālistu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #1CA8E6 | Brīvo demokrātu apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FF6A00 | Fidess |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Halmahera
Halmahera (id) ir sala Indonēzijā, Moluku arhipelāga lielākā sala. Administratīvi ietilpst Ziemeļmoluku provincē.
Ģeogrāfija
Halmahera izvietojusies Indonēzijas ziemeļaustrumos. Austrumos tās krastus apskalo Halmaheras jūra, rietumos — Moluku jūra. Ziemeļos Morotai šaurums to atdala no Morotai salas, dienvidos Obi šaurums — no Obi salām, bet dienvidrietumos Patinti šaurums — no Bačanu salām. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs kalnains, augstākā virsotne ir Gamkonora (1635 m vjl) salas ziemeļdaļā. Biežas zemestrīces, vairāki aktīvi vulkāni (Dukono, Ibu, Gamkonora). Krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu. Piekrastē daudz mazāku saliņu un rifu.
Salu šķērso ekvators; tajā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži. Daudz endēmu augu un dzīvnieku sugu. Salas ziemeļaustrumos izveidots Akatadžaves-Lolobatas nacionālais parks.
Vēsture
Mazapdzīvotā Halmahera (agrāk zināma arī kā Džailolo) jau ilgu laiku atradās Ternates un Tidores ietekmē, kas ir nelielas salas pie Halmaheras rietumu krasta. Pirms Nīderlandes Austrumindijas kompānijas kolonizēšanas arhipelāgā abās salās bija izveidojušies nozīmīgi sultanāti. Otrā pasaules kara laikā salu ieņēma japāņi, kas Kau līcī uzcēla militāro bāzi.
1999. un 2000. gadā sala bija asiņainu konfliktu vieta starp musulmaņiem un kristiešiem, kas bija izplatījušies no Ambonas salas. Šie konflikti prasīja tūkstošiem dzīvību.
Iedzīvotāji
Kalnainā un tropu mežiem klātā Halmahera vēsturiski bijusi retāk apdzīvota, kā citas Indonēzijas salas. Salu apdzīvo vairākas tautas, kas lingvistiski pieder malajiešu-polinēziešu valodām salas dienviddaļā, bet ziemeļos — papuasu valodām. Ap 80% iedzīvotāju ir musulmaņi, bet 20% — kristieši.
Kafeklubena
Kafeklubena, Kafijas kluba sala (dk) jeb Inuitkekertāta (kl) ir neliela, neapdzīvota sala Grenlandes galējos ziemeļos, Grenlandes nacionālā parka teritorijā. Atrodas Vandela jūrā, uz austrumiem no Morisa Džesepa raga.
Sala pamanīta 1900. gada Roberta Pīrija ekspedīcijas laikā. 1921. gadā Lauge Kohs izkāpa uz salas un nosauca to Kopenhāgenas Universitātes Ģeoloģijas muzeja kafijas kluba vārdā. 1969. gadā kanādiešu ekspedīcija izmērīja, ka sala atrodas 750 metrus tālāk uz ziemeļiem, nekā Morisa Džesepa rags. Tā ir 713,5 kilometrus uz dienvidiem no Ziemeļpola un pretendē uz pasaulē vistālāk uz ziemeļiem novietotās sauszemes nosaukumu.
Georgs Marko
Georgs Marko (de;, Čerņivci — , Vīne) bija rumāņu izcelsmes Austrijas šahists.
Biogrāfija
Ar šahu nopietni sācis nodarboties Bukarestē, kad iepazinies ar tā laika vadošo rumāņu šahistu Ādolfu Albinu. No 1885. gada dzīvojis Vīnē, kur strādājis par pilsētas šaha kluba sekretāru. No 1898. gada līdz 1916. gadam bijis žurnāla Wiener Schachzeitung redaktors. Publicējis daudz rakstu par šaha atklātņu teoriju, kā arī tā laika lielāko turnīru partiju krājumus un apskatus. Piedalījies daudzos šaha turnīros. Labākie rezultāti ir izcīnītās trešās vietas 1903. gadā Vīnē (aiz Mihaila Čigorina un Frenka Māršala) un 1912. gadā Stokholmā (turnīrā uzvarēja Aleksandrs Aļehins). Mačos divas reizes spēlējis neizšķirti ar Kārli Šlehteru - 1893. gadā 5:5 (+0, =10, -0) un 1894. gadā 5½:5½ (+4, =3, -4), 1901. gadā uzvarējis Ādolfu Albinu ar 6:4, bet 1904. gadā zaudējis Davidam Janovskim ar 2:4. Pēc spēles stila bijis pozicionāls šahists, kurš izcēlies ar attapību uzbrukumā un sīkstu aizsardzību.
Santjago de Kuba
Santjago de Kuba (es) ir pilsēta Santjago de Kubas provincē, Kubā. Atrodas salas dienvidaustrumos, apmēram 870 km attālumā no valsts galvaspilsētas Havanas.
Ar vairāk nekā 472,2 tūkstošiem iedzīvotāju (2004. gada dati) šī ir otra lielākā pilsēta Kubā pēc tās galvaspilsētas. Santjago de Kuba ir provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas līcī, kas savienots ar Karību jūru, šeit ir nozīmīga osta. UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā ir iekļauta pilsētā esošā Sanpedro de la Rokas pils (Castillo de San Pedro de la Roca).
Urbāns VI
Urbāns VI (la; dzimis ap 1318. gadu; pilsoniskais vārds — Bartolomeo Prinjano (Bartolomeo Prignano), miris ) bija Romas pāvests no 1378. gada līdz nāvei 1389. gadā.
Urbāna VI laikā sākās Rietumu shizma, kuras laikā tika izvirzīti vairāki pāvesti vienlaicīgi. Shizma tika atrisināta Konstances koncilā no 1414. līdz 1418. gadam. Urbāns ir līdz mūsdienām pēdējais pāvests, kurš pirms tam nebija kardināls.