cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristības
Kristības jeb kristīšana kristīgajā ticībā ir sakraments, ar kuru cilvēks tiek uzņemts kristīgajā baznīcā un arī konkrētā konfesijā. Kristību atzīst visi kristietības novirzieni, kaut arī dažādos traktējumos. Lielākā daļa konfesiju praktizē bērnu kristīšanu, taču dažas, kā baptisti un anabaptisti, kristī tikai pieaugušus cilvēkus. Neviens cilvēks nevar kristīt pats sevi. Kristību procesu parasti vada priesteris vai diakons. Izņēmums ir nāves briesmu gadījumā, kad kristīt drīkst arī cits cilvēks, arī tāds, kas pats nav kristīts.
Kristību izpratne
Vairākos kristietības novirzienos kristības tiek uzskatītas par rituālu, kas ietver noteiktas reliģiskas vainas (grēka) noņemšanu un dod iespēju personīgi atrasties Dieva tuvumā. Par simbolisku kristību nozīmi tiek uzskatīta līdzdalība grēku piedošanā caur Jēzus Kristus nāvi pie krusta un tiek izprasta kā augšāmcelšanās, lai “dzīvotu atjaunotu dzīvi”, un tādējādi uzņemšanas baznīcas draudzē. Vēl viena analoģija ir “dievišķā dēla piedzimšana”. Daļa cilvēku kristībās vairāk redz simbolisku darbību, kas netiek saistīta ar iepriekš minētajiem procesiem.
Kristību prakse dažādos kristību novirzienos atšķiras. Dažās konfesijās kristības veic jau zīdaiņiem, savukārt, piemēram, baptisti un anabaptisti, kristības veic tikai pieaugušajiem. Dažās konfesijās kristības izpaužas kā ūdens uzliešana cilvēkam, savukārt citur kristību procedūrā viss cilvēka ķermenis tiek iegremdēts ūdenī. Gandrīz visās konfesijās tiek izmantota frāze “es tevi kristīju Dieva Tēva un Dēla un Svētā Gara vārdā”.
Kristību ģenealoģiskā zīme ir tilde (~).
Ūdens kristības
Izplatītākā ir ūdens kristība jeb kristības sakraments, kas ir nepieciešams cilvēkam, lai kļūtu par draudzes un Baznīcas locekli. Jaunajā derībā ir minēta Svētā Gara kristība jeb kristīšana ar Svēto Garu; lielākā daļa kristīgo konfesiju to uzskata par ūdens kristības daļu, bet Vasarsvētku kustības pārstāvji — par atsevišķu kristību. Bībelē vēl tiek minēta arī kristīšana ar uguni, taču kristietībā tāda tiek reti praktizēta un notiek caur Svēto Garu jeb vienlaicīgi ar kristību Svētajā Garā, jo Svētais Gars nāk kā uguns.
Pēc Jēzus Kristus vārdiem, ūdens kristība un Svētā Gara kristība savā būtībā ir atdzimšana no augšas un ir nepieciešamais priekšnoteikums tikšanai Dieva valstībā (Jāņa ev. 3:3—5). Pēc apustuļa Pētera vārdiem, kristība ir labas sirdsapziņas izlūgšanās (1. Pētera 3:21).
Vēsture
Bībelē kristības pirmo reizi parādās sakarā ar Jāņa Kristītāja darbību, kurš atnācējus kristīja, iegremdējot tos Jordānas upes ūdeņos par zīmi tam, ka tie atsakās no izdarītā ļaunuma un nomazgā no sevis grēkus, lai ar tīru dvēseli sagaidītu Mesiju, kura atnākšanu Jānis Kristītājs sludināja. Šādā veidā tika nokristīts arī Jēzus. Vēlāk arī Jēzus ar saviem mācekļiem ūdenī kristīja jūdus. Bībelē tiek nošķirta Jāņa Kristītāja kristība un Jēzus kristība jeb kristīšana Jēzus vārdā (Apustuļu darbi 19:1—5). Pēc augšāmcelšanās Jēzus aicināja savus mācekļus palikt Jeruzalemē, lai tie sagaidītu spēku no augšas (no Dieva), un 50 dienas pēc Kristus augšāmcelšanās pār tiem nonāca Svēta Gara spēks (viņi tika kristīti ar Svēto Garu). Vēlāk tie praktizēja kristīšanu Svētajā Garā ar roku uzlikšanu. Viena no Svētā Gara saņemšanas zīmēm bija runāšana mēlēs un (vai) pravietošana.
Decembra klimats Latvijā
Decembris ir gada vistumšākais mēnesis, Saule tajā noslīd viszemāk, lai pēc tam atkal sāktu savu ceļu augšup. Vidēji 8—12 dienās ar sauli tās vidējais spīdēšanas ilgums ir tikai 2—2,5 stundas. Diennakts vidējā gaisa temperatūra turpina samazināties: vidēji Latvijā no −1 grāda mēneša sākumā līdz −4 grādiem mēneša beigās. Visaukstākajā Latvijas daļā — galējos austrumu rajonos — diennakts vidējā gaisa temperatūra mēneša laikā noslīd no −3 līdz −6 grādiem, bet vissiltākajā — Baltijas jūras piekrastē — tikai mēneša vidū iestājas ziema — diennakts vidējā gaisa temperatūra stabili noslīd zem 0 °C.
Temperatūra
Mēneša vidējā maksimālā gaisa temperatūra ir no −2 līdz +2 grādiem. Līdz šim reģistrētā absolūti maksimālā gaisa temperatūra ir no +10 līdz +13 grādiem un ir uzstādīta galvenokārt 2006. gada 5.—6. decembrī. Mēneša vidējā minimālā gaisa temperatūra ir no −2 līdz −7 grādiem. Līdz šim reģistrētā absolūti minimālā gaisa temperatūra ir no −43 grādiem Vidzemes augstienē (Zosēnos) līdz −22, −26 grādiem Kurzemes rietumos — Baltijas jūras piekrastē, un ir uzstādīta galvenokārt 1978. gada 30. un 31. decembrī.
Nokrišņi
Decembrī vidēji 17—21 dienā ar nokrišņiem to vidējā mēneša summa ir 54 mm. Latvijas austrumu un centrālajos rajonos jau 75—80% no visiem nokrišņiem ir sniega un slapja sniega veidā, Baltijas jūras piekrastē gan lietus vēl ir vairāk — ap 40%. Mēneša nokrišņu daudzums ir 40—70 mm centrālajos un austrumu rajonos un 50—80 mm Latvijas rietumu daļā ar maksimumu Kurzemes un Vidzemes rietumu nogāzēs. Ar nokrišņiem visbagātākais decembris kopumā Latvijā ir bijis 1999. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji Valstī bija 80 mm. Līdz šim vislielākais decembra mēneša nokrišņu daudzums Latvijas rietumu rajonos ir reģistrēts 1949. gadā Liepājas rajonā: Pāvilostā tas sasniedza 174, Rucavā — 171, Liepājā — 170 un Cīravas pagastā — 168 mm. Decembrī Vidzemē vislielākais nokrišņu daudzums ir bijis 143 mm (1999. gadā Mazsalacā), Latgalē — 169 mm (1892. gadā Rēzeknē) un Zemgalē — 120 mm (1974. gadā Bauskas rajona Mežotnē). Vismazāk nokrišņu decembrī gan kopumā Latvijā, gan vairumā tās vietu ir bijis 1953. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums vidēji Valstī bija tikai 11 mm, bet Kurzemē vietām mēneša nokrišņu daudzums bija tikai 4—5 mm.
Vējš
Decembrī Latvijā pārsvarā pūš dienvidu un dienvidrietumu, Baltijas jūras piekrastē dienvidaustrumu vēji. Mēneša vidējais vēja ātrums sauszemes teritorijā ir 3—4, jūras piekrastē 4—6 m/s. Novembris, decembris un janvāris kopumā Latvijā ir mēneši, kad vidējais vēja ātrums gada gaitā ir vislielākais. Jūras vējiem atklātos piekrastes rajonos katru gadu decembrī vēja ātrums (10 minūtēs vidējā vēja ātruma vērtība) var sasniegt mēreni stipra vēja spēku (8,0—10,7 m/s), bet Baltijas jūras piekrastē vidēji reizi 25 gados var tikt novērotas vētras (20,8—24,4 m/s). Līdz šim vislielākais Latvijā decembrī reģistrētais 10 minūtēs vidējais vēja ātrums ir 24 m/s (1965. gada 6. decembrī Liepājā). Pēc novērojumu staciju datiem līdz šim vislielākās vēja brāzmas decembrī kopumā Latvijā ir bijušas 1961. gada 6. decembrī Ventspilī, kur tās sasniedza 40 m/s, iekšzemē vislielākās vēja brāzmas ir bijušas 34 m/s (1971. gada 22. decembrī Alūksnē un Daugavpilī).
Himalaju ciedrs
Himalaju ciedrs ir ciedru ģints koku suga. Dabā sastopams ziemeļ-rietumu Himalajos, Afganistānā, kalnos izplatās līdz 3600m. augstumam virs jūras līmeņa. Aug mežos kopā ar eglēm, priedēm, balteglēm.
Apraksts
Himalaju ciedrs var sasniegt 50m. augstumu un 3m. diametrā, kā arī 3000 gadu vecumu. Pieaugušiem eksemplāriem lapotne augšpusē ir plakana ar nokarenām pazarēm uz horizontāli izplestiem resnajiem zariem. Jaunie dzinumi nokareni. Koksne cieta, sīkslāņaina, ar dzeltenīgu vai iesārtu nokrāsu, ļoti smaržīga augstā sveķu satura dēļ. Skujas asas, tievas, gaiši-zaļas ar sudrabotu nokrāsu, garākas kā citām sugām (līdz 5 cm.), sakārtotas pušķos. Čiekuri līdz 10 cm., olveidīgi-iegareni, jauniem eksemplāriem zilganīgi, vecākiem — sarkanīgi-brūni, vidū mazāk izliekti, nekā libānas ciedram. Čiekura zvīņas dziļi pārsedz cita citu. Čiekuri nogatavojas 1,5 gadu laikā. Sēklas bālganas, 16-17 mm lielas. Apputeksnēšanās notiek oktobra beigās — novembra sākumā.
Ilgdzīvojoša, ātraudzīga suga. Labāk par citiem ciedriem panes apēnošanu, dod priekšroku paaugstinātam gaisa un augsnes mitrumam, bet tomēr nepanes stāvošu ūdeni. Pieticīga pret augsnēm, aug arī kaļķainās augsnēs. Bez bojājumiem panes temperatūru līdz -25°С. Cieš no vējgāzēm. Pakļauta tādai slimībai, kā hloroze, kas rodas no paaugstināta kaļķu satura augsnē. Šādiem ciedriem skuja nodzeltē, un koks palēnina savu augšanu. Tajā pat laikā Himalaju ciedri ir noturīgi pret sēnīšu un kaitēkļu bojājumiem.
Meža sprigane
Meža sprigane (la) ir viengadīgs 40—100 cm augsts balzamīņu dzimtas lakstaugs. Ne visai bieži sastopams mitros mežos, krūmājos, strautmalās. Stumbrs stāvs, ar paresninājumiem mezglu vietās, dažreiz zarains, bieži vien caurspīdīgs. Lapas pamīšus, vienkāršas, 5—10 cm garas, 2—5 cm platas, iegareni eliptiskas vai olveida, ar īsu, smailu galotni un rupji zobainu malu. Apakšējās lapas ar kātiņiem un plati ķīļveidīgu pamatu, augšējās gandrīz sēdošas. Zied no jūlija līdz augustam. Ziedkopa — ķekars, īsāks par lapām, ar 3—5 ziediem. Ziedi līdz 3 cm gari, ar nokareniem ziedu kātiņiem, citrondzeltenā krāsā, ar sārtiem plankumiņiem rīklē. Kauslapas 5, divas no tām vērstas uz priekšu, divas mazas, viena liela, ar piesi, vainaglapu krāsā. Vainaglapas 5, malējās saaugušas pa pāriem, tā izveidojot 2 divdaivainas vainaglapas, kurām piekļaujas viena maza vainaglapa (tāpēc izskatās, it kā būtu 4 vainaglapas un 2 kauslapas). Auglis — lineāra pogaļa, apmēram 2 cm gara, atveras ar 5 vārsnēm, tām saritinoties uz augšu; sēklu daudz. Tautas medicīnā lapas izmanto kā diurētisku līdzekli pret tūskām, nieru un urīnpūšļa akmeņiem; ārīgi lieto čūlu un ievainojumu dziedēšanai, kā pretiekaisuma līdzekli, ārstējot hemoroīdus, pret reimatiskām sāpēm. Ar lapām un ziediem var nokrāsot vilnas tekstilijas sarkanā vai citā krāsā.
Juris Boldāns
Juris Boldāns (dzimis ) ir latviešu politiķis, bijušais 9. Saeimas deputāts un Kubulu pagasta padomes priekšsēdētājs. Par 9. Saeimas vēlēšanu rezultātu viltošanas organizēšanu notiesāts ar reālu cietumsodu, ko izcieta 2008. un 2009. gadā.
Biogrāfija
1985. gadā Latvijas Republikāniskajā neklātienes lauksaimniecības tehnikumā ieguvis lauksaimniecības mehanizatora izglītību, bet 2006. gadā Baltijas Krievu institūtā ieguvis maģistra grādu uzņēmējdarbībā un administrēšanā.
Politiskā darbība
Saeimas vēlēšanās J. Boldāns pirmo reizi kandidējis 2002. gadā no partijas "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, kad netika ievēlēts 8. Saeimā. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Kubulu pagasta padomē, pēc tam ievēlēts par pagasta padomes priekšsēdētāju.
2006. gadā J. Boldāns tika ievēlēts 9. Saeimā, taču darbību parlamentā neuzsāka, jo pret viņu tika uzsākts kriminālprocess par iespējamu Saeimas vēlēšanu rezultātu viltošanu Kubulu pagasta vēlēšanu iecirknī un dota Saeimas piekrišana kriminālvajāšanai. 3. novembrī viņam tika uzrādīta apsūdzība par vēlēšanu rezultātu viltošanas organizēšanu. 7. novembrī, kad 9. Saeima sāka savu darbību, netika apstiprināts J. Boldāna deputāta mandāts, taču tas tomēr tika izdarīts 16. novembrī. Reāli darbu Saeimā gan J. Boldāns neuzsāka un vēlāk, pēc notiesājoša lēmuma stāšanās spēkā, viņš tika izslēgts no Saeimas sastāva. Decembra vidū J. Boldāns arī izstājās no TB/LNNK.
Augstākā tiesa atzina J. Boldāna vainu vēlēšanu dokumentu viltošanā un piesprieda 6 mēnešu cietumsodu, kā arī "kā papildsodu tiesa piemēroja aizliegumu divus gadus kandidēt Saeimas, Eiropas Parlamenta, pilsētas domes un pagasta padomes vēlēšanās". Vēlāk kasācijas kārtībā pēdējā tiesas instance termiņu pagarināja uz 8 mēnešiem. J. Boldāna apcietinājuma termiņš beidzās 2009. gadā.
2013. gada pašvaldību vēlēšanās J. Boldāns tika ievēlēts Balvu novada domē no partijas "Par prezidentālu republiku" saraksta.
Dukstigala baznīca
Dukstigala Jaunavas Marijas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Čornajas pagasta Čornajas ciemā.
Vēsture
Dukstigalā līdz 1960. gadam bija divas draudzes — Baltais Dukstigals un Melnais Dukstigals.
Baltajā Dukstigalā koka baznīca, kas bija oktagoniskas formas 95 m² liela celtne uz akmens mūra pamatiem, bija celta 1775. gadā. No ārpuses tā bija vertikāli apšūta ar dēļiem, arī jumts bija veidots no koka dēlīšiem, bet uz tā izveidots dekoratīvs paaugstinājums ar dzelzs krustu. Zemāka piebūve bija presbitērija daļai. Baznīcai apkārt bija dārzs, ap kuru atradās akmens mūra žogs un vārti sarkanu ķieģeļu stabos. Tā kā padomju varas gados nebija pieļaujams, ka vienā vietā atrastos divas baznīcas, 1960. gadā to nojauca, neskatoties uz to, ka dievnams bija arhitektūras piemineklis un vecākā koka baznīca Latgalē, tolaik 367 gadus veca celtne.
Melnā Dukstigala pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1776. gadā un veltīta Vissvētās Trīsvienības godam. 1827. gadā dievnams tika pilnībā atjaunots un tas pastāvēja līdz 1922. gadam, kad prāvesta Gabra darbības laikā šīs baznīcas vietā sāka būvēt jaunu koka dievnamu. Baznīca tika uzcelta, taču Otrā Pasaules kara laikā, 1944. gada 26. jūlijā dievnams nodega.
Pašreizējā koka baznīca tika uzcelta 1947. gadā prāvesta Ludviga Krumpāna darbības laikā, kurš par draudzes locekļu saziedoto naudu nopirka lielu māju, kuru nojauca, bet materiālus pārveda uz Melno Dukstigalu, kur uz nodegušā dievnama pamatiem uzcēla baznīcu, veltot to Jaunavas Marijas godam.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pāvils Zeile. Melnā Dukstigala draudze izveidojās vienā laikā ar pirmās Melnā Dukstigala baznīcas uzcelšanu. 1964. gadā Baltā Dukstigala draudzi pievienoja Melnā Dukstigala draudzei, izveidojot Dukstigala draudzi. Draudzei ir piecas kapsētas — Puncuļu kapi, Mitru kapi, Baltiņu kapi, Diužgola kapi, Bareišu kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jāzepa diena, Svētā Antona no Padujas diena, Svētā Jāņa Kristītāja diena un 40 stundu atlaidas, Jēzus transfigurācijas diena, Rožukroņa svētki.
Tehniska informācija
Dukstigala baznīca ir koka celtne ar šīfera jumtu un koka grīdu. Tā ir 15 metrus gara un 9 metrus plata un 4 metrus augsta celtne.
Interjers
Galvenajā altārī ir aplūkojama Dievmātes glezna. Dievnamā redzama arī Dievmātes statuja.
Mihails Zemļinskis
Mihails Zemļinskis (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas izlases un Rīgas "Skonto" futbolists, aktīvās sporta gaitas beidza 2005. gadā. Pēc sportista karjeras — treneris. 2006. gadā iestājās politiskajā apvienībā "Saskaņas Centrs". 2009. gada jūlijā pirmo reizi kļuvis par Saeimas deputātu. Bijis ievēlēts arī vairākos sekojošajos parlamenta sasaukumos.
M. Zemļinskis ir arī Eiropas Savienības eiroskeptiskas galējas labējas partijas "Dzīves un Ģimenes koalīcija" biedrs.
Biogrāfija
Dzimis 1969. gadā Rīgā, bērnību pavadīja Imantas mikrorajonā. Izglītību apguva Rīgas 76. vidusskolā (tagad — Rīgas Vilhelma Ostvalda vidusskola), kuru pabeidza 1989. gadā, kopā ar slaveno hokejistu Sergeju Žoltoku.
Spēlētāja karjera
Trenēties futbolā M. Zemļinskis uzsāka Rīgas "Dinamo" bērnu komandā. 1989. gadā klubs tika reorganizēts un sākumā pārdēvēts par FK "Forums", vēlāk par Forums-Skonto. 1991. gadā klubs pirmo un pēdējo reizi kļuva par Latvijas PSR čempionvienību.
1992. gadā, vienlaikus ar Latvijas Republikas izveidošanos, parādījās arī komanda ar nosaukumu Skonto FC. Tās sastāvā M. Zemļinskis kļuva par trīspadsmitkārtējo Latvijas čempionu līdz 2005. gada septembrim, kad draudzības spēlē starp Latvijas un Japānas futbola izlasēm, kura noslēdzās neizšķirti 2:2, viņš oficiāli atvadījās no profesionālā sporta.
Divas reizes mēģinājis uzsākt spēlētāja karjeru ārzemēs (devies uz Izraēlu un Ungāriju), bet pēc dažu dienu treniņiem, abas reizes atgriezās Latvijā un turpināja spēlēt Skonto.
Trenera karjera
2005. gadā, beidzot spēlētāja karjeru, M. Zemļinskis kļuva par vienu no Rīgas "Olimpa" treneriem. 2007. gada novembrī viņš kļuva par Daugavpils "Daugavas" galveno treneri. Savā pirmajā sezonā kā galvenajam trenerim viņš ar "Daugavu" ieguva Latvijas kausu. Tomēr jau tika paziņots, ka M. Zemļinski amatā nomainīs iepriekšējais galvenais treneris Igors Gamula. Trenera nomaiņa tika pamatota ar nelielo pieredzi un M. Zemļinskis palika kluba struktūrā.
2009. gada 31. augustā viņš tika apstiprināts par Latvijas U21 izlases galveno treneri, aizstājot mirušo Genādiju Šitiku. 2011. gada oktobrī atkāpās no šī amata.
2016. gadā M. Zemļinskis ieņēma Pirmās līgas kluba FK Ogre trenera amatu.
Politiskā darbība
2006. gadā iestājās politiskajā apvienībā "Saskaņas Centrs". 2009. gada jūlijā kļuvis par 9. Saeimas deputātu. Bijis ievēlēts arī nākamajos parlamenta sasaukumos no partijas "Saskaņa".
Pētnieciskās žurnālistikas centra Re:Baltica veiktajā pētījumā par 12. Saeimas deputātu uzstāšanos tribīnē un ziņojumu gatavošanu kopā ar 12 citiem, tostarp 7 no "Saskaņas" ievēlētajiem deputātiem, atzīts par "nerunīgo deputātu", jo 12. Saeimā 44 pavadītajos mēnešos Zemļinskis ne reizi nav runājis no tribīnes un tikai četras reizes gatavojis ziņojumu par kādu likumprojektu. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Brīvības gatve
Brīvības gatve ir Rīgas galvenā iela, kas ved cauri Vidzemes priekšpilsētai. Tā šķērso šādas Rīgas apkaimes: Teika, Jugla, Berģi un Bukulti.
Brīvības gatve ir Brīvības ielas turpinājums no Gaisa tilta līdz pat Rīgas pilsētas robežai, kur tā turpinās kā autoceļš A2. Gatves malā izbūvēts veloceļš Centrs—Berģi.
Vēsture
Brīvības gatves pirmsākumi ir saistīti ar seno tirdzniecības ceļu, kurš veda cauri Rīgas patrimoniālajam apgabalam līdz Bukultu pilij. No 1839. līdz 1858. gadam uzbūvēja bruģētu Rīgas—Pēterburgas šoseju.
1923. gadā to pārdēvēja par Vidzemes šoseju, bet 1935. gadā par Brīvības gatvi. Vācijas okupācijas laikā 1941.—1944. gadā ielu sauca par Ādolfa Hitlera ielu. Pēc PSRS okupācijas atjaunošanas 1950. gadā Svērtuves un Kaļķu ielu, Brīvības bulvāri, Brīvības ielu un Brīvības gatvi apvienoja vienā maģistrālē un nosauca par Ļeņina ielu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas atjaunoja Brīvības gatves nosaukumu, bet saglabājot vienoto numerāciju ar Brīvības bulvāri un Brīvības ielu.
Savstarpējās ekonomiskās palīdzības padome
Savstarpējās ekonomiskās palīdzības padome jeb saīsināti SEPP no 1949. līdz 1991. gadam bija starptautiska ekonomiskās sadarbības organizācija, kurā apvienojās Austrumu bloka un dažas ārpus tā esošās komunistiskās valstis. SEPP izveide bija kā atbilde Eiropas ekonomiskās sadarbības organizācijas izveidei Rietumeiropā.
SEPP tika izveidota 1949. gada janvārī ar lēmumu, ko pieņēma Bulgārijas, Čehoslovākijas, Polijas, PSRS, Rumānijas un Ungārijas pārstāvju apspriedē. 1949. gadā organizācijai pievienojās Albānija, bet jau 1961. gadā tā pameta SEPP. Vēlāk SEPP pievienojās arī Vācijas Demokrātiskā Republika (1950—1990), Mongolija (no 1962), Kuba (no 1972), Vjetnama (no 1978). SEPP asociētā locekle bija Dienvidslāvijas Sociālistiskā Federatīvā Republika (no 1964). SEPP bija arī vairākas novērotājvalstis. Pastāvēja arī īpaši līgumi, uz kuru pamata organizācijas darbā piedalījās arī nesociālistiskās valstis, piemēram, Somija, Nikaragva, Meksika un citas valstis. SEPP sēdeklis atradās Maskavā.
SEPP mērķi bija veicināt dalībvalstu ekonomisko attīstību, dalībvalstu industrializācijas līmeņa paaugstināšanu, celt dzīves līmeni, darba ražīgumu un tā tālāk. Būtisks trūkums SEPP darbībā bija tas, ka tās pieņemtie lēmumi nebija juridiski saistoši visām dalībvalstīm un tiem bija deklaratīvs rakstus. Plānveida ekonomikas apstākļos organizācijas darbība nebija efektīva un nereti radīja zaudējumus tās dalībvalstīm. SEPP beidza pastāvēt 1991. gada 28. jūnijā pēc pēdējās SEPP sesijas Budapeštā.
Lēna Meiere-Landruta
Lēna Meiere-Landruta (de; dzimusi Hannoverē, Vācijā), plašāk pazīstama kā Lēna, ir vācu dziedātāja. Viņa uzvarēja 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, pārstāvot Vāciju ar dziesmu "Satellite". Par Vācijas pārstāvi 2010. gada Eirovīzijā Lēna tika izvēlēta speciālā konkursā "Mūsu zvaigzne Oslo" (de), kurā piedalījās 4500 dalībnieki.
Ar trim dziesmām no nacionālās atlases fināla ("Satellite", "Bee", "Love Me") viņa vienlaikus ierindojās Vācijas topa pirmajā pieciniekā. Singls "Satellite" debitēja topa pirmajā vietā, vēlāk tiekot sertificēts kā platīns. 2010. gada 7. maijā viņa izdeva savu debijas studijas albumu My Cassette Player.
Mūziķe piedalījās arī 2011. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Diseldorfā ar dziesmu "Taken by a Stranger", kur ieguva 10. vietu ar 107 punktiem.
Toksīns
Toksīns (τοξικός (toxikos) — indīgs) ir bioloģiskas izcelsmes inde. Mācību par indēm sauc par toksikoloģiju.
Toksīni ir substances, ko producē dzīvas šūnas vai organismi. Toksīni ir bakteriālas, augu vai dzīvnieku izcelsmes vielas, kam ir spēja apspiest fizioloģiskās funkcijas, kas izraisa cilvēka vai dzīvnieku saslimšanas vai bojāeju. Pēc ķīmiskā sastāva toksīni parasti ir olbaltumvielas vai polipeptīdi. Atšķirībā no citām organiskām vai neorganiskām indīgām vielām, toksīnam iekļūstot ķermenī, tajā sāk veidoties antivielas. Toksīni ietilpst čūsku, skorpionu, zirnekļu u.c. dzīvnieku un augu indes sastāvā. Toksīnus producē dažādi mikroorganismi - sēnes (mikotoksīni), baktērijas, vīrusi, parazīti, aļģes, augi. Bioloģiskas izcelsmes toksīnus izmanto arī kā bioloģiskos ieročus.
Vēsture
Pirmais terminu toksīns izmantoja ķīmiķis Ludvigs Briegers (Ludwig Brieger (1849—1919)). Baktēriju toksīnus pirmie atklāja franču zinātnieks E. Rū un šveiciešu zinātnieks A. Jersens 1888. gadā, kas ieguva difterijas nūjiņu toksīnu. Ar šo atklājumu zinātnieki radīja priekšnosacījumus toksīnu pretindes izveidošanai. 1890. gadā vācu bakteriologs E. Berings veiksmīgi pielietoja antivielas (antitoksīnus), viņš noteica, ka dzīvnieku, kas imunizēti ar subletālām toksīnu devām, asins serumam ir terapeitiskas un profilaktiskas īpašības toksikožu ārstēšanā. Vēlāk, 1924. gadā, franču zinātnieks G. Ramons piedāvāja apstrādāt toksīnus ar formalīnu, rezultātā izveidojās netoksisks anatoksīns, kas ievadīts organismā veido organisma izturību jeb imunitāti pret atbilstošo toksīnu. 20. gadsimta 50. gadu beigās, attīstoties ķīmijas zinātnei, radās iespēja attīrīt toksīnus, precīzi tos identificēt un modificēt.
Iedalījums
Toksīnus iedala atkarībā no to izcelsmes. Baktēriju izdalītos toksīnus iedala eksotoksīnos un endotoksīnos. Viens no pazīstamākajiem baktēriju producētajiem toksīniem ir botulīns.
Sēņu izdalītie toksīni ir mikotoksīni. Tos visbiežāk satur pārtika.
Augu toksīni
Augu toksīni jeb fitotoksīni ir augu sekundārā metabolisma blakusprodukti. Fitotoksīnus iedala alkaloīdos, terpēnos, fenolu savienojumos u.c.
Akcija T4
Par "Akciju T4" (de) sauc nacistu no 1939. gada līdz 1941. gada rudenim īstenoto eitanāzijas programmu. Akciju T4 tika veikta ar oglekļa monoksīdu sešos nogalināšanas centros (Hadamar, Brandenburg, Hartheim, Grafeneck, Bernburg un Sonnenstein).
Norise
1929. gadā par vājo cilvēku nogādāšanu pie malas izteicās Ādolfs Hitlers. 1934. gadā stājās spēkā "Likums par iedzimto slimību novēršanu nākamajās paaudzēs," kas paredzēja noteiktu cilvēku grupu piespiedu sterilizāciju nolūkā radīt "kungu rasi". Grozot minēto likumu 1935. gadā tika legalizēti ķirurģiskie aborti. 1939. gada maijā sākās jaundzimušo un mazo bērnu eitanāzija. Tās laikā sāka pielietot anketas, ko vēlāk lietoja arī pieaugušo nonāvēšanā. Bērnu eitanāzijai raksturīga metode bija nomērdēšana badā. Kā izteicās kāds bērnu eitanāzijas "lietpratējs", šī metode ir "daudz dabīgāka". 1939. gada augustā, rīkojot provokācijas uz Vācijas un Polijas robežas (Gleivicas incidents), tika lietoti notiesātu vācu noziedznieku līķi. Šo ļaužu apzīmēšanai, dažas dienas pirms provokācijām, Reinhards Heidrihs (Reinhardt Heydrich) bija lietojis vārdu "konservi". Provokāciju dienā R. Heidriha norīkoti ārsti šiem vīriem bija veikuši letālas injekcijas.
1939. gada septembra beigās Ādolfs Hitlers ar atpakaļejošu datumu - 1939. gada 1. septembri parakstīja "slepeno pavēli" ("eitanāzijas pilnvarojumu") ar kuru reihsleiteram F. Bouleram un savam personīgajam ārstam, dr. Karlam Brantam uzdeva paplašināt ārstu pilnvaras, reģistrējot tos īpaši, lai, pēc cilvēciskiem apsvērumiem, neārstējami slimajiem tiktu garantēta nonāvēšana aiz žēlsirdības. 1939. gada oktobra beigās, Nacionālsociālistiskās ārstu apvienības priekšsēdētājs (Valsts Ārstu vadonis (Reichsaerztefuehrer)) Leonardo Konti (Leonardo Conti) pildot Vācijas Iekšlietu Ministrijas valsts sekretāra pienākumus veselības aizsardzības jautājumos, visām psihiatriskajām slimnīcām izsūtīja anketas, uz kurām pamatojoties, notika nonāvēšanai paredzēto pacientu atlase. Īpaši tika uzsvērts, ka anketas jāaizpilda par jūdiem, čigāniem, nēģeriem un personām, kurām nav Vācijas pilsonības. Šādu cilvēku eitanāziju nacisti sauca par "īpašo ārstēšanu" (de). Lai pacientu iekļautu nonāvējamo sarakstā, bija vajadzīgs triju, savstarpēji nesaistītu "lietpratēju" nonāvēšanai labvēlīgs atzinums. Darbības ar slimnīcās aizpildītājām anketām (pavairošana, izsūtīšana "lietpratējiem" utt.) kā arī grāmatvedība un slimnieku pārvietošana uz Novākšanas iestādēm (de) tika vadītas no ēkas Berlīnē Tiergartenstrasse 4, no kā arī radās formāli slepenās nacistu eitanāzijas programmas koda nosaukums "T-4".
Jau 1939. gada beigās vienā no Eitanāzijas iestādēm - Hadamāras slimnīcā, netālu no Limburgas pie Lānas, "T-4" ietvaros tika izmēģinātas gāzes kameras. Nonāvētos no gāzes kameras pa slīdošo lenti nogādāja krematorijā. Bērni, gribēdami viens otru nolamāt, teica: "Tu esi dulls, tu nokļūsi Hadamārā, cepeškrāsnī!" 1941. gada 3. augustā, reaģējot uz pirms dažām dienām notikušo Marientāles (netālu no Minsteres) klīnikas pacientu nosūtīšanu uz Eihbergas eitanāzijas iestādi, Minsteres arhibīskaps Klemenss Augusts fon Gālens (Clemens August von Galen) asi nosodīja nacistu eitanāzijas praksi, izraisot šoku valdošajā elitē. Šī sprediķa iespaidā Ādolfs Hitlers 1941. gada 23. augustā pavēlēja izbeigt programmu "T-4". Īstenībā tas nozīmēja tikai to, ka gāzes kameras no eitanāzijas iestādēm tika pārvestas uz koncentrācijas nometnēm, kā arī eitanāzijas "lietpratēju" iesaistīšanos koncentrācijas nometņu ieslodzītu iznīcināšanas programmā "Sonderbehandlung 14f13" un "Euthanasie 14f13", un okupēto zemju iedzīvotāju apšaušanā (Aktion Reinhardt - pēc tās vadītāja - R. Heidriha vārda). Sakarā ar lielo nonāvēto jūdu tautības iedzīvotāju skaitu šie un citi, mazāka apjoma noziegumi koncentrācijas nometnēs un okupētajās teritorijās mūsdienās plašāk ir zināmi ar vienu nosaukumu - holokausts.
Folklendu karš
Folklendu karš (en, es) bija karš, kas norisinājās starp Apvienoto Karalisti un Argentīnu 1982. gadā par britiem piederošajām Folklenda salām, Dienviddžordžiju un Dienvidsendviču salām.
Folklendu karš sākās 1982. gada 2. aprīlī, kad argentīniešu karaspēks okupēja Folklenda salas un Dienviddžordžijas salas. Apvienotā Karaliste uz šo reģionu nosūtīja flotes operatīvo vienību, lai tā sakautu reģionā esošās Argentīnas flotes un gaisa spēku vienības, veiktu jūras desantu un atgūtu argentīniešu okupētās salas. Karadarbība beidzās 1982. gada 14. jūnijā pēc Argentīnas karaspēka vienību padošanās. Karš kopumā ilga 74 dienas. Folklendu kara laikā gāja bojā 275 briti un 649 argentīnieši. Šis šobrīd (2022) ir pēdējais militārais konflikts, kurā Apvienotā Karaliste karoja bez neviena sabiedrotā, un pēdējais Argentīnas ekspansijas gadījums kopš 19. gadsimta beigām.
Konflikta iemesls bija ilgstošie strīdi par šo salu piederību. Neviena no pusēm otrai pusei formāli nepieteica karu. Pati karadarbība lielākoties notika Atlantijas okeāna dienvidu daļā un teritorijās, kas kalpoja par kara iemeslu. Argentīnieši britu iebrukumu uzskatīja par atkārtotu okupāciju, bet briti to uzskata par iebrukumu sev piederošajās teritorijās. Argentīna joprojām uzskata, ka tai pieder šīs teritorijas. Arī šīs valsts konstitūcijā kopš 1994. gada ir tieša norāde uz šo nostāju.
Abas valstis Folklendu kara laikā piedzīvoja patriotisma uzplūdu. Reizē gan konflikts atstāja būtisku ietekmi uz abu pušu iekšpolitiku. Argentīnā sabiedrība kritizēja valstī valdošos militāristus par zaudējumu karā, bet Apvienotajā Karalistē Tečeres valdība ieguva tautas atbalstu. Nākamajā gadā Tečere uzvarēja vēlēšanās, pateicoties arī veiksmīgajam kara iznākumam, bet Argentīnā valdošā militārā hunta labprātīgi atteicās no varas.
Diplomātiskās attiecības starp abām valstīm tika atjaunotas 1983. gadā.
Moriss Utrilo
Moriss Utrilo dzimis Moriss Valadons (, * 1883.g. 25.decembrī Parīzē, † 1955.g. 5.novembrī Daksā) - franču gleznotājs. Parasti gleznojis pilsētas ainavas. Viens no retajiem pazīstamajiem gleznotājiem, kurš pats dzimis Monmatrā.
Moriss Utrilo māte bija pazīstamā modele un gleznotāja Sūzanna Valadona. Mākslinieka īstais tēvs nav zināms. Kad 1902. gadā Utrilo parādījās psihiskas slimības pazīmes, māte iedrošināja viņu sākt gleznot. 1910. gadā viņu ievēroja kritika, bet 1920. gadā Utrilo kļuva starptautiski pazīstams.
.ls
.ls ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Lesoto. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir National University of Lesotho, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Leo (PTY) LTD. Reģistrācija galvenokārt tiek veikta zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .co.ls un .org.ls.
Ārējās saites
Toppdomän
Decembra klimats Latvijā
Sniegs
Visbiezākā sniega sega decembrī ir reģistrēta 2009. gada 17. decembrī Kolkā — 75 cm. 2010. gada 31. decembrī Kalnciemā sniega segas biezums sasniedza 57 cm, 1925. gada 29. un 30. decembrī Gulbenē sniega segas biezums bija 54—56 cm, 1942. gada 4. decembrī Cēsu rajona Priekuļos — 52 cm, bet pašā Baltijas jūras piekrastē — Ventspilī 1980. gada 7. decembrī sniega segas biezums bija 48 cm. Ne tikai auksts, bet arī bagāts ar sniegu bija 2001. gada decembris: sniega krājumi mēneša gaitā pakāpeniski pieauga un Vecgada vakarā visu Latviju klāja no 10 līdz pat 52 cm (Limbažos) bieza sniega sega.
Ilggadīgie dati liecina, ka līdz šim visbiezākā mēneša vidējā sniega sega decembrī — vidēji 23 centimetri — ir bijusi 1937. gadā. 2010. gada decembris kļuvis par otro ar sniegiem visbagātāko decembri ar vidējo sniega segas biezumu 22 cm. Trešais ar sniegu visbagātākais decembris Latvijā ir bijis 1981. gadā, kad vidējais sniega segas biezums bija 17 cm.
Sniega sega Ziemassvētkos
Kopš 1920. gada vienpadsmit Ziemassvētkos — 1924., 1932., 1936., 1951., 1960., 1974., 2006., 2013., 2015., 2016. un 2019. gadā — sniegs nebija visā Latvijā. Vēl četros gados, kopš 1961. gada — 1971., 1972., 2007. un 2011. gadā — sniega sega bija tikai atsevišķās vietās un tās vidējais biezums valstī nesasniedza pat vienu centimetru. Visbaltākie Ziemassvētki bija 1981. un 2010.gadā, kad vidējais sniega kārtas biezums valstī sasniedza attiecīgi 30 un 31 centimetru.
Skrimšļzivis
Skrimšļzivis (Chondrichthyes) ir sena recento zivju klase, kas iedalās 2 apakšklasēs. Šajā klasē ir apmēram 1100 sugas, no kurām aprakstītas ir apmēram 900. Senākās skrimšļzivis dzīvoja apmēram pirms 450 miljoniem gadu, un tās ir vecākie zināmie mugurkaulnieki. Skrimšļzivju galvenās pazīmes ir skrimšļa skelets, divkameru sirds, un tām nav peldpūšļa. Pie skrimšļzivīm pieder haizivis, rajas un himēras. Tās ir plaši izplatītas okeānos un jūrās, retāk saldūdeņos. Vislielākā sugu dažādība apdzīvo tropu un mērenās joslas jūras.
Anatomija
Skrimšļzivīm ir augsti attīstīta nervu sistēma — labi izveidotas priekšējo smadzeņu puslodes, un maņu orgāni. Tām ir iekšējā apaugļošanās, un mātītes vai nu dzemdē dzīvus mazuļus vai nērš blīvā ragvielas apvalkā ietvertas olas — ikrus (tādējādi apsteidzot kaulzivis). Tēviņš spermu mātītei nodod ar vēdera spuras palīdzību, kas pārveidojusies par kopulācijas orgānu. Haizivju aknas sastāv no divām daivām. To funkcija ir enerģijas uzkrāšana un peldspējas uzturēšana. Aknas ir lielas un sastāda 5—25% no skrimšļzivs ķermeņa svara. Skrimšļzivīm ir zems asinsspiediens, un asins cirkulāciju nodrošina muskuļu darbība, tāpēc daļai sugu nepārtraukti jāpeld.
Skelets
Skrimšļzivīm nav īstu kaulu, to vietā tām ir skrimšļa skelets, kas daļēji piesātināts ar kalcija, fosfātiem un karbonātiem, īpaši mugurkaulā. Jaunām skrimšļzivīm skrimšļa vietā ir muguras stiegra jeb horda, kas pamazām, organismam nobriestot, pārveidojas par skrimsli. Skrimšļzivīm nav arī ribu, vai arī tās ir vāji attīstītas, tādēļ liela auguma skrimšļzivis, ja tās tiek izceltas no ūdens, ar savu svaru var saspiest iekšējos orgānus. Žokļu skelets skrimšļzivīm ir attīstījies no trešā un ceturtā pāra žaunu lokiem. Divi pirmie žaunu loku pāri vai nu reducējās vai pievienojās žoķlu skeletam.
Tā kā skrimšļzivīm nav kaulu smadzeņu, sarkanās asins šūnas veidojas liesā un īpašos audos ap dzimumdziedzeriem. Eritrocīti veidojas arī Leidiga orgānā. Šāds orgāns ir tikai plātņžauņiem (haizivīm un rajām), lai gan dažām sugām tas iztrūkst. Veselgalvju apakšklases (Holocephali) sugām nav ne Leidiga orgāna, ne īpašo audu ap dzimumdziedzeriem.
Ķermenis
Skrimšļzivju ķermeni klāj izturīga āda. Lielākajai daļai sugu ādu sedz plakoīdas jeb zobveidīgas zvīņas (ādas zobi). Pieaugušām veselgalvēm zvīņas izzūd. Izņēmums ir tēviņu galvas maņu orgāns, uz kura saglabājas zvīņas. Skrimšļzivju zvīņas pēc taustes atgādina smilšpapīru. Eiropā galdnieki pirms sāka ražot smilšpapīru haizivju ādu izmantoja kā smilšpapīru. Lielākajai daļai visas zvīņas orientētas vienā virzienā, tādējādi, ja ādu noglauda vienā virzienā, tā ir ļoti gluda, bet pretējā virzienā asa un raupja. Vēl viens izņēmums ir elektrorajveidīgās (Torpediniformes) skrimšļzivis. Tām ir biezs un ļengans ķermenis, ko sedz mīksta, plastiska āda bez plakoīdām zvīņām.
Zvīņas un zobi
Plakoīdās zvīņas tāpat kā zobi sastāv no trīs slāņiem: emaljas, dentīna un pulpas dobuma. Haizivju zvīņas sakārtotas regulāri, raju zvīņas — neregulāri. Plakoīdās zvīņas atšķirībā no citām zivju zvīņām, zivij augot, nepalielinās izmēros, bet palielinās to skaits. Skrimšļzivju zvīņas pilda divas funkcijas: aizsargā ķermeni un optimizē ūdensplūsmu gar ķermeņa virsmu. Dažām sugām ir arī gļotu dziedzeri. Zobi ir palielinātas un pārveidotas plakoīdās zvīņas. Pastāv viedoklis, ka skrimšļzivju zobi ir radušies no zvīņām, kas sākušas augt mutē, bet tas varētu būt noticis arī otrādāk. Senajām bruņuzivīm zobi nav bijuši vispār, to vietā tām mutē bija asas, kaulveida plātnes. Tādējādi nav zināms, kas evolūcijas gaitā radās vispirms — plakoīdās zvīņas vai zobi.
Elpošana
Visas skrimšļzivis atkarībā no sugas elpo caur 5—7 žaunām. Ūdens ieplūst žaunu kamerās caur muti vai šļāktuvītēm. Kādreiz valdīja uzskats, ka pelaģiskajām skrimšļzivīm visu laiku ir jāpeld, lai uzturētu ar skābekli piesātināta ūdens plūsmu cauri žaunām, bet ir noskaidrots, ka haizivis var sūknēt ūdeni cauri žaunām, atverot un aizverot muti. Uz grunts dzīvojošās sugas spēj ūdeni pumpēt cauri žaunām, ievelkot ūdeni caur šļāktuvītēm (Spiraculum) žaunu kamerā un izpumpēt laukā caur žaunām. Šļāktuvītes ir divas nelielas atveres, kas atrodas galvas virspusē aiz acīm. Tās ir pārveidotas pirmās žaunu spraugas. Tomēr šļāktuvītes var atrasties ne tikai aiz acīm, piemēram, paklājhaizivīm tās atrodas zem acīm. Dažām sugām tie ir pavisam mazi un apaļi caurumiņi, piemēram, aukļhaizivij (Ginglymostoma cirratum), bet dažām tie ir palielināti un spraugveidīgi, piemēram, makreļhaizivju dzimtas (Lamnidae) sugām. Lai arī šāds elpošanas iedalījums raksturīgs lielākajai daļai skrimšļzivju, tas var būt atšķirīgs atkarībā no sugas.
Lēna Meiere-Landruta
"Mūsu zvaigzne Oslo"
Lai arī Lēna nekad nav mācījusies dziedāt profesionāli, viņa izlēma startēt 2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa Vācijas nacionālajā atlasē. Vācijas pārstāvi Eirovīzijā vācieši noteica speciālā konkursā "Mūsu zvaigzne Oslo" (de), kurā kopumā piedalījās 4500 dalībnieki. Lēna izturēja atlasi un bija viena no 20 konkursa finālistēm. Jautāta par iemeslu, kāpēc startē šovā, Lēna atbildēja: "Man patīk sevi pārbaudīt. Es vēlējos uzzināt, ko cilvēki ar muzikālo izglītību teiks par mani. Es pati sevi nevaru objektīvi novērtēt."
Šova laikā Lēna bija izteikta Vācijas favorīte un viņa bieži uzvarēja ar lielu balsu pārsvaru dažādās interneta aptaujās. Dienu pēc uzvaras šovā visas trīs viņas izpildītās dziesmas finālā bija Vācijas iTunes interneta veikala visvairāk pirkto dziesmu saraksta augšgalā. "Satellite" pirmajā nedēļā tika lejupielādēts 100 000 reižu, kas kļuva par Vācijas nedēļas laikā visu laiku vislejuplādētāko dziesmu. Ar trim dziesmām no nacionālās atlases fināla viņa vienlaikus ierindojās Vācijas topa pirmajā pieciniekā, kas vēl nevienam māksliniekam Vācijā nebija izdevies kopš 1959. gada. "Satellite" jau savā pirmajā nedēļā tika sertificēts ar zelta disku, taču jau ceturtajā nedēļā — platīna. Dziesma Vācijas topa pirmajā vietā noturējās piecas nedēļas pēc kārtas, kā arī nokļuva Austrijas un Šveices topu pirmajās vietās.
Paralēli dalībai konkursā Lēna turpināja apmeklēt skolu. Konkursa fināls notika mēnesi pirms izlaiduma eksāmeniem. Pēc eksāmenu nokārtošanas 7. maijā viņa izdeva savu debijas albumu My Cassette Player. Albuma producents ir Stefans Rābs, albumā ir iekļautas visas dziesmas no konkursa fināla, kā arī daudzas citas konkursā izpildītās un jaunas dziesmas. Piecu dziesmu līdzautore ir pati Lēna. Albums Vācijas albumu topā debitēja 1. vietā, Austrijas un Šveices tops — 3. vietā — un Eiropas albumu Top 100 — 5. vietā.
Pēc sasniegtajiem panākumiem Vācijā Lēna teica, ka vēlētos turpināt dziedāt vai kļūt par aktrisi, taču tajā pašā laikā atzina, ka nevēlas ar to saistīt visu savu dzīvi. Viņa apgalvoja, ka pēc skolas beigšanas viņa studēs aktieru skolā, taču vēlāk atzina, ka tomēr nav pārliecināta par to.
2010. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Sakarā ar to, ka Vācija ir viena no EBU "lielā četrinieka" valstīm, Vācija automātiski kvalificējās Eirovīzijas finālam bez starta pusfinālā. Vācija saņēma wild card uzstāšanās kārtības izlozēšanas laikā, kas ļāva Vācijai izvēlēties savu uzstāšanās kārtas numuru. Lēna konkursa norises vietā ieradās nedēļu pirms Eirovīzijas sākuma un aizvadīja 5 mēģinājumus. Pirms fināla viņa tika uzskatīta par vienu no konkursa favorītēm, bukmeikeri uzskatīja, ka Lēna iegūs otro vietu aiz Azerbaidžānas pārstāves Sefuras, taču Google paredzēja uzvaru jaunajai vācietei. Pamatojoties uz Afterposten informāciju, Lēna bija saņēmusi vislielāko mediju uzmanību starp visiem dalībniekiem.
2010. gada Eirovīzijas fināls notika 2010. gada 29. maijā Telenor Arena Oslo. Lēna finālā uzstājās ar 22. kārtas numuru melnā bezpiedurkņu kleitā kopā ar četrām bekvokālistēm. Viņas vienkāršā uzstāšanās bija liels pretstats iepriekšējo dalībnieku priekšnesumiem. Vācija konkursā uzvarēja pirmo reizi kopš 1982. gada, un tā arī bija pirmā reize kopš Vācijas apvienošanas 1990. gadā. Lēnas izpildītā "Satellite" saņēma 246 punktus, 2. vietas ieguvējus Turcijas grupu maNga apsteidzot par 76 punktiem. 76 punktu starpība finālā ir otra pārliecinošākā uzvara pēc Aleksandra Ribaka 169 punktu starpības lielās uzvaras 2009. gada konkursā. Augstāko novērtējumu 12 punktus Vācijai iedeva Dānija, Igaunija, Somija, Latvija, Norvēģija, Zviedrija, Šveice, Slovākija un Spānija.
Laika posms pēc Eirovīzijas
BBC Lēnas izpildīto "Satellite" atzina par pirmo mūsdienīgo pophitu, kas ir uzvarējis Eirovīzijā uzsākot jaunu ikgadējas mūzikas pasākuma laikmetu. 2010. gada konkursu Vācijā vēroja rekordliels skatītāju skaits — 14,69 miljoni skatītāju (49,1% tirgus daļas). Lēnu atgriežamies Hannoverē sagaidīja ap 40 000 cilvēku. Stefans Rābs norādīja, ka Lēna varētu mēģināt aizstāvēt savu titulu 2011. gada Eirovīzijā, tā viņa varētu kļūt tikai par trešo izpildītāju, kam tas ir izdevies un par pirmo pēdējo 50 gadu laikā.
Jūnijā "Satellite" atguva Vācijas singlu topa pirmo pozīciju un sasniedza topu augstākās pozīcijas Dānijas, Somijas, Norvēģijas, Zviedrijas, Šveices un citu Eiropas valstu singlu topos.
Teodora Celma balva filozofijā
Teodora Celma balva filozofijā tiek piešķirta par izciliem pētījumiem akadēmiskajā filozofijā. Teodora Celma balva filozofijā iedibināta ar LZA Senāta 1998. gada 22. septembra lēmumu. LZA balvu fondu veido LZA naudas līdzekļi un atbalstītāju ziedojumi.
Lēna Meiere-Landruta
Laika posms pēc Eirovīzijas
Oficiālais pārraidītājs NDR paziņoja, ka Lēna centīsies aizstāvēt savu uzvarētājas titulu 2011. gada Eirovīzijā. 2011. gada janvārī tika paziņots, ka Vāciju pārstāvošā Lēnas izpildītā dziesma tiks noteikta konkursā "Unser Song für Deutschland". Visas 12 dziesmas, ko viņa izpildīja šova laikā, tika ierakstītas un izdotas Lēnas otrajā studijas albumā Good News, kas tika izdots. Albums jau pirmajā nedēļā tika pārdots 100 000 kopiju un tika sertificēts ar zelta disku. Albuma vadošais singls "Taken by a Stranger" tika izvēlēts par Vāciju pārstāvošo dziesmu Eirovīzijā. Singls tika izdots.
2011. gada aprīlī tika aizvadīta koncerttūre vairākās Vācijas lielākajās pilsētās. Koncerts Frankfurtē ir ticis ierakstīts un 2011. gada maijā tiks izdots DVD formātā.
Toksīns
Augu toksīni
Augu toksīnus izmanto medicīnā, piemēram, uzpirkstītes toksīnus izmanto sirdsdarbības uzlabošanai, arī tradicionālajā medicīnā. Atsevišķu uzpirkstīšu sugu sulu izmanto bultu ieziešanai, jo tā var būt nāvējoša.
Indīgās augu daļas
Augu toksīni var koncentrēties visās auga daļās, vai lokalizēties specifiskās vietās. Piemēram, daudziem rožu dzimtas (Rosaceae) dzimtas augiem dīgļlapas satur amigdalīnu, kas pieder cianoglikozīdu grupai, un piedod dīgļlapām rūgtu garšu, dīgsti ar lielāku amigdalīna saturu ir konkurētspējīgāki. Atsevišķu augu daļu toksiskumu ietekmē gadalaiks jeb sezona. Katrai auga daļai ir sava funkcija auga dzīvē. Auga apakšzemes orgāni visbiežāk uzkrāj rezerves barības vielas, tāpēc tajos visvairāk aktīvo vielu ir rudenī un ziemā. Virszemes augu daļās parasti vislielākais aktīvo vielu saturs ir īsi pirms ziedu plaukšanas. Citiem augiem visindīgākie ir nenogatavojušies augļi un sēklas (magones, sinepes, naktene). Tomēr vairumam indīgo augu vistoksiskākās ir sēklas pēc to nogatavošanās.
Augu toksīnu iedarbība
Viena un tā paša auga toksīni dažādi iedarbojas uz atšķirīgām dzīvnieku grupām. Piemēram, beladonna (vilkogas) un velnāboli ir stipri toksiski cilvēkam, toties grauzējiem, suņveidīgajiem, vistām, putniem, Kolorādo vabolēm ir pilnīgi nekaitīgs, tomēr izsauc pīļu un cāļu saindēšanos. Jutīgums pret opiju zirgiem un suņiem ir 10x mazāks, nekā cilvēkam, vardes ir pat 1000x mazāk jutīgas. Daudzi augu toksīni ir toksiski tikai kukaiņiem, jo kukaiņi ir vislielākā dzīvo organismu grupa, kas spēj bojāt augus.
Izmantošana medicīnā
Nevar atdalīt indīgos augus no ārstniecības augiem. Liela daļa indīgo augu toksīni nelielās devās ir ārstnieciski, bet, pārsniedzot šīs devas, kļūst toksiski. Uzpirkstītes, maijpuķītes, delfīnijas un daudzi citi augi plaši tiek izmantoti medicīnā dažādiem mērķiem. Ap 80% indīgo un ārstniecības augu medicīnā tiek izmantoti sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai. Lai izmantotu augus medicīnā, tie labi jāpazīst un jāpārzina to iedarbība.
Palīdzība saindējoties
Ja gadījies saindēties ar augiem, vispirms jāvēršas pēc kvalificētas medicīniskās palīdzības. Jāatbrīvojas no kuņģa un zarnu trakta satura, izsaucot vemšanu, vai lietojot caurejas līdzekļus. Noteikti jānosaka saindēšanās cēlonis, pēc zarnu trakta izdalījumiem, vai auga daļām, lai varētu uzsākt terapiju ar specifiskiem antitoksīniem.
Dzīvnieku toksīni
Dzīvnieki arī var saturēt un producēt toksīnus. Tie visbiežāk tiek izmantoti pašaizsardzībai.Parasti indīgās vielas rodas speciālos dziedzeros, kas saistīti ar attiecīgi veidotiem indes zobiem (čūskām), dzeloņiem (kukaiņiem) vai atverēm ādā (krupjiem). Dažreiz indi satur ķermeņa audi vai orgāni (dažām zivīm dzimumdziedzeri, vēderplēve). Indīgi var būt: infuzorijas, hidras, medūzas, zirnekļi, skorpioni, ērces, kukaiņi, zivis, abinieki, čūskas. Pazīstamākie indīgie dzīvnieki ir čūskas. Tām ir 2 gari indes zobi augšžoklī, caur kuriem pa kanālu vai rievu kodiena laikā inde no indes dziedzera ieplūst brūcē. Kodumi bieži vien ir nāvējoši. Daudz indīgo čūsku ir tropu un subtropu zemēs. Latvijā sastopama tikai 1 suga — odze (Vipera berus).
Indes dziedzeri mēdz būt dažām kukaiņu — plēvspārņu sugām: bitēm, lapsenēm, sirseņiem. Dzēlējierīce — pārveidots dējeklis. Par indīgiem dažreiz tiek uzskatīti arī daudzi asinssūcēji kukaiņi — utis, blaktis, blusas, odi, knišļi, dunduri, pēc kuru dzēliena izveidojas alerģiskas parādības: tūskas, izsitumi, nieze, paaugstināta temperatūra u.tml.
Čūsku indi un bišu indi plaši izmanto medicīnā.
Toksīnu izmantošana bioloģisko ieroču izgatavošanā
Toksīni sāka piesaistīt militāristu interesi jau 20. gadsimta sākumā. Tajā laikā gan bija grūti saražot pietiekami daudz toksīnu, kas interesi mazināja. Daudzi no toksīniem tajā laikā bija jutīgi pret karstumu un gaismu, kuru dēļ tie bija nestabili un izmantošanai neparocīgi un neērti. ASV pārtrauca savu toksīnu programmu 20. gadsimta 60. gados un iznīcināja jau uzkrātās rezerves, piemēram, botulīna toksīnu. 20. gadsimta 70. gados strauji attīstījās gēnu tehnoloģija kopā ar biotehnoloģiju, kas ļāva saražot stabilus toksīnus, arī sintētiski lielos daudzumos, un atkal radās toksīnu, kā ķīmisko ieroču draudi. Gēnu tehnoloģiju varēja izmantot, lai modificētu toksīnus, tādējādi gala produkts varēja iegūt jaunas īpašības un, piemēram, kļūt mazāk jutīgs pret saules gaismu.
Žokļi: Atriebība
"Žokļi: Atriebība" (en) ir 1987. gada ASV šausmu trillera filma, kuras režisors un producents ir Džozefs Sardžents. Šis ir trešais turpinājums Stīvena Spīlberga 1975. gada filmai "Žokļi". Galvenās lomas atveido Loreina Gērija, Lānss Gests, Mario Van Pībls un Maikls Keins. Pilsētas mēra lomai bija paredzēts Marijs Hemiltons, kurš mēru atveidoja iepriekšējās "Žokļu" daļās, bet viņš nomira dažus mēnešus pirms filmēšanas darbu sākšanās, un šo lomu atvēlēja Maiklam Keinam.
Jaunākais Mārtina Brodija dēls iet bojā haizivju uzbrukuma laikā. Dēla māte Elena (Loreina Gērija) dodas atriebties par dēlu.
Kaķveidīgie
Kaķveidīgie, kaķveidīgo apakškārtas (Feliformia) dzīvnieki pieder pie plēsēju kārtas (Carnivora). Tā apvieno lielus kaķus un mazus kaķus, hiēnas, mangustus un civetus. Kaķveidīgo apakškārtā ir 6 mūsdienās dzīvojošas dzimtas.
Galvenā īpašība, kas apvieno visus kaķveidīgos dzīvniekus, ir to dzirdes sensorā sistēma. Auss dobumam, kas aptver vidusausi un iekšējo ausi, ir divi kambari, toties suņveidīgajiem (Caniformia) tas ir viens. Visiem kaķveidīgajiem ir arī raksturīgs salīdzinoši īsāks purns kā suņveidīgajiem. Nagus tie spēj ievilkt un paslēpt ķepās pilnībā vai daļēji, toties suņveidīgie nagus ievilkt ķepās nespēj. Lielākā daļa kaķveidīgo dzīvo kokos vai uzturas kokos daļēji.
Evolūcija
Apmēram pirms 60 miljoniem gadu radās plēsēju kārtas senākie dzīvnieki — miacīdi (Miacoidea). Tie bija neliela auguma un dzīvoja kokos. Iespējams, tie barojās ar kukaiņiem, nelieliem zīdītājiem un putniem. Miacīdiem izdala divas dzimtas: miacīdu dzimtu (Miacidae) un viveravīdu dzimtu (Viverravidae). Pirmo dzimtu uzskatīja par suņveidīgo plēsēju priekštečiem, bet otro par kaķveidīgo priekštečiem. Abas dzimtas atšķiras ar zobu skaitu. Miacīdu dzimtas plēsējiem ir pilns komplekts ar dzerokļiem, bet viveravīdu dzimtas plēsējiem dzerokļu pēc skaita ir mazāk, bet to ilkņi ir attīstītāki. Tomēr pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi īsti neapstiprina šo teoriju. Ir zināms, ka pirms 40 miljoniem gadu izveidojās abas apakškārtas: suņveidīgie un kaķveidīgie. Senie kaķveidīgie dzīvnieki dzīvoja mežos un medīja kokos, toties senie suņveidīgie dzīvnieki bija ātrāki skrējēji un medīja atklātākās ainavās. Lai arī ir zināms, kad parādījās pirmie kaķveidīgie plēsēji, tomēr zinātnieki nav atraduši fosilijas, kuras piederētu kopīgam priekštecim visām kaķveidīgajām mūsdienu sugām.