Lielā_Grieķija
Sirakūzas
Koloniju, kurai bija lemts kļūt par ievērojamāko Lielās Grieķijas pilsētu, uz dienvidiem no Naksosas 733. gadā pr.Kr. dibināja korintieši Arhija vadībā. Vienlaicīgi cita korintiešu grupa kolonizēja Kerkīru, salu ceļā no Grieķijas uz Itāliju, padzenot no turienes eretriešus un ilīriešus. Ņemot vērā pašas Korintas nozīmīgo atrašanās vietu Istmas šaurumā, caur kuru gāja īsākais ceļš no Egejas jūras uz rietumiem, Korinta nodrošināja sev vadošo lomu grieķu tirdzniecībā. Korinta, atšķirībā no vispārpieņemtās prakses, centās saglabāt administratīvo kontroli pār savām kolonijām. Taču Sirakūzas ieguva neatkarību, nesabojājot attiecības ar metropoli. Sākotnēji pilsēta bija uzcelta uz Ortigijas salas, kas atradās netālu no piekrastes, kur iepriekš bija sikulu ciems. Šajā salā bija liels avots, veltīts nimfai Aretusei. Grieķijā bija dīvains uzskats, ka Alfejas upe Peloponēsā ietek zem zemes un šeit iztek virspusē. Kolonija strauji auga, un drīz izveidojās pilsētas kvartāli (Ahradina, Neapolis, Tihe, Epipoli) arī pašā Sicīlijā. Anapas upes grīvā bija auglīgas zemes, kuras pārvaldīja pilsētas dižciltīgie (gomori), kas arī veidoja Tautas sapulci. Sikuli daļēji pameta savas zemes, daļēji kļuva par atkarīgajiem ilotiem un nodevu maksātājiem. Sirakūzas dibināja dažas personīgās kolonijas: Kamarinu, piekrastes rietumu virzienā, kā arī Akras un Kasmenas dziļāk salas iekšienē, kas kalpoja par priekšposteņiem cīņā ar sikuliem. Kamarina spēja nodibināt ar sikuliem daudzmaz draudzīgas attiecības un ap 550. gadu pr.Kr., saceļoties pret metropoli, atkaroja sev neatkarību. Bet pārējās pilsētas pie Sirakūzām saglabāja savu atkarību no tām, kas darīja to par spēcīgu pilsētvalsti. Ap 575. gadu pr.Kr. Ortigijā tika uzcelts Apollonam veltīts templis, kas toreiz bija lielākais grieķu pasaulē. Apmēram šajā pat laikā pilsēta sāka kalt savu naudu, turklāt par pamatu tika ņemta Atikas-Eibejas, nevis Korintas svaru sistēma. 5. gadsimta pr.Kr. sākumā Sirakūzas uz laiku zaudēja savas līderpozīcijas par labu Gēlai, kurā tajā laikā valdīja enerģisks diktators Hipokrāts, kurš pie varas nāca ap 498. gadu pr.Kr. Ap 492. gadu pr.Kr. viņš sakāva Sirakūzas kaujā pie Geloras upes. No pilsētas ieņemšanas viņu atturēja vienīgi Korintas un Kerkiras diplomātiskie centieni. Hipokrāta jaunos mantiniekus atstādināja no varas Gēlā Gelons, Dinamena dēls. Ap 485. gadu pr.Kr. Gelons, kuram palīgā nāca no Sirakūzām padzītie aristokrāti, ieņēma Sirakūzas un pārcēla uz turieni savu galmu, bet Gēla pārgāja viņa brāļa Hierona pārvaldē. Gelons padarīja Sirakūzas par lielāko pilsētu, pārceļot uz turieni pusi Gēlas iedzīvotāju, pusi Kamarinas iedzīvotāju un visu Hiblejas Megāras, kā arī Sicīlijas Eibejas aristokrātiju. Pilsēta tika ļoti nostiprināta. Gelona rīcībā bija arī spēcīga armija. 480. gadā pr.Kr. Kartāga sūtīja uz Sicīliju spēcīgu armiju Hamilkāra vadībā. Tie aplenca tirānu Feronu Himerā. Gelons nāca viņam palīgā un sakāva kartāgiešus pie Himeras. Pēc šīs uzvaras Gelona autoritāte grieķiskajā pasaulē kļuva īpaši liela. Viņš mira 478. gadā pr.Kr., nododams varu savam brālim Hieronam. Hierons izcīnīja uzvaru karos ar Kartāgu, bija apprecējis Regijas tirāna Anaksila meitu un dibināja pilsētu Etnu. 474. gadā pr.Kr. pēc Kūmu un Lokru aicinājuma devās karā pret etruskiem un Neapoles līcī izcīnīja lielu uzvaru pār tiem. Viņa galmā uzturējās slaveni dzejnieki, piemēram, Keosijas Simonīds, Pindars, Eshils. Hierona zirgs, saukts Ferenikss (Uzvarētājs), atnesa Hieronam uzvaru 476. gada pr.Kr. Olimpiskajās spēlēs, kam ir veltīta Pindara I olimpiskā oda. Hierons mira 467. gadā pr.Kr.