cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikoleta Lakoša
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējusi Ungāriju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi piecas medaļas: 3 sudraba (1993. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 meiteņu vecuma grupā, 1994. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 meiteņu vecuma grupā un 1993. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 meiteņu vecuma grupā) un 2 bronzas (1990. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U12 meiteņu vecuma grupā un 1993. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 meiteņu vecuma grupā). Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Vīnē (1995), Budapeštā (1999), Krkā (2003). Trīskārtējā Ungārijas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (1997, 2002, 2005) un sudraba laureāte (2000, 2004). Piedalījusies 2000. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Ņūdelī, kurā 1. kārtā zaudējusi Pīa Kramlingai.
Lībagu sākumskola
Vēsture
1990. un 1991. gadā bērnu skaits bērnudārzā strauji samazinājās. Lībagu pagasta deputātu padome 1992. gada 28. maijā pieņēma lēmumu — pārveidot Dižstendes bērnudārzu "Vārpiņa" par Lībagu sākumskolu ar 1.—4. klasi un 3 pirmsskolas grupām.
1992. gada 1. augustā skolā sākās darbs skolas sagatavošanai jaunajam mācību gadam.
Lielākais bērnu skaits skolā bija 1996./1997. mācību gadā — 182 bērmi. 2001. gada septembrī skolā atvēra 5. klasi, 2002. gada septembrī 6. klasi. No 2002./2003. mācību gada Lībagu sākumskolā bija 1.—6. klases un 3 pirmsskolas grupas.
Personāls
Pašlaik Lībagu sākumskolā ir 4 pirmsskolas grupas un 4 klases.
Nikoleta Lakoša
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2000. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Lībagu sākumskola
Iestādes vadītāji
1983. gads — 1992. gads Vēsma Krūmiņa
1992. gads — 2013. gads Rūta Kriķe
no 2013. gada 1. septembra Vēsma Gaiziņa
Žeļvi
Žeļvi ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 215 km attālumā no Rīgas.
Frederiks Nanings
Frederiks Nanings (nl; dzimis, miris ) bija nīderlandiešu šaha problēmists un šaha žurnālists.
Pēc profesijas skolotājs.
Šaha kompozīcija
Nanings sastādīja tiešā mata uzdevumus — divvilčus, trīsvilčus un daudzvilčus. 1931. gadā viņš bija viens no Nīderlandes šaha problēmistu savienības dibinātājiem (Nederlandse Bond van Schaakprobleemvrienden) un daudzus gadus žurnāla Tijdschrift van de Koninglijke Nederlandse Schaakbond redaktors. 1933. gadā viņš uzrakstīja grāmatu (Het oplossen van Schaak problemen) par to, kā atrisināt šaha uzdevumus, bet 1948. gadā kopā ar nīderlandiešu problēmistu Albertu Koldeiku grāmatu Thema-Boek ar 300 šaha kompozīcijas tēmu formulējumiem un piemēriem.
Arī viņa vecākie brāļi Vilems (1870-1932) un Aleksandrs Karels (1878-1936) bija šaha problēmisti.
Šaha uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Žils Rofe
Žils Rofe (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Minjē lode
Minjē lode (fr; en) ir cilindriska lode ar smailu galu un konisku iedobumu aizmugurējā daļā, kas samērā aktīvi tika izmantota 19. gadsimta 50. un 60. gados vītņstobru šauteņu arsenālā.
Žils Rofe
Rofe 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš aizcīnījās līdz ceturdaļfināliem, kur savā grupā palika 4./6. vietā.
Minjē lode
Minjē lode pirmoreiz tika izgudrota 1848. gadā, kad Francijas armijas kapteinis Klods Etjēns Minjē (Claude-Étienne Minié) veica konstruktīvus uzlabojumus vītņstobru šauteņu pielādēšanas mehānismā — Minjē radītās lodes bija izgatavotas no mīksta svina un izmēru ziņā bija nedaudz mazākas par pašu šautenes stobra diametru, kas tādējādi samērā viegli ļāva tās atkārtoti pielādēt no jauna — bez tam lodes bija aprīkotas ar sānu gropēm, līdz ar to šāviena brīdī pulvera gāzu spiediena ietekmē lodes diametrs nedaudz palielinājās un cieši piekļāvās stobra vītnēm, kas tādējādi ļāva tās izšaut rotējošā un stabilā trajektorijā teju trīs reizes tālāk nekā no parastajām musketēm izšautās lodes.
Rezultāts
Minjē lodes, kas tika izšautas no attiecīgajām vītņstobru šautenēm, bija spējīgas sasniegt savu mērķi līdz pat 230 metru (250 jardu) attālumā, kas nozīmēja, ka to atstātās sekas kaujas laukā bija ārkārtīgi postošas. Krimas kara laikā britu karavīri tās ļoti lielā apmērā pielietoja pret krievu armiju, kas tajā laikā vēl joprojām lielākoties bija apbruņota ar gludstobra musketēm, kuru izšauto ložu distance ne tuvu nestāvēja līdzās Minjē lodes lidojuma attālumam. Medicīnas personāli regulāri ziņoja, ka tā kā Minjē lodes tika izšautas ar lielāku ātrumu, tās parasti ķermenī ietriecās ar daudz lielāku spēku nekā no musketēm izšautās lodes, līdz ar to ārsti bija samērā šokēti, redzot ievainojumus, kurus aiz sevis bija atstājusi Minjē lode.
Vēl lielākā un postošākā apmērā Minjē lodes tika pielietotas Amerikas pilsoņu kara laikā, kur tiek lēsts, ka no aptuveni 620 000 bojāgājušo karavīru 90% mira no Minjē ložu ievainojumu atstātajām sekām. Minjē lodes izraisītie ievainojumi bija apjomīgi tādēļ, ka lodei ietriecoties ķermenī, tā parasti ne tikai bija spējīga sašķaidīt kaulus, bet arī pārplēst un izārdīt audus (no gludstobra ieroča izšauta lode parasti salauž kaulus un iziet cauri mīkstajiem audiem, tos īpaši neizārdot). Šī iemesla dēļ Minjē lodes radītā brūce parasti bija četras līdz astoņas reizes lielāka nekā pašas lodes diametrs, kas līdz ar to bieži vien noveda pie gangrēnas izraisīšanās un attiecīgi ievainotās ķermeņa daļas amputācijas. Diemžēl liela daļa no karavīriem, kuriem Amerikas pilsoņu kara laikā tika veikta amputācija, tāpat gala rezultātā nomira no infekcijām, jo tajā laikā ārstiem vēl bija samērā vājas zināšanas par baktērijām, kas nonāca brūcēs Minjē ložu radīto ievainojumu rezultātā.
Minjē lodes izraisītās sekas lika ārstiem 1870. gados panākt starptautiskās sabiedrības informēšanu par tās pārlieku lielo postošo efektu uz cilvēka ķermeni, kas beidzās ar to, ka 1899. gadā Hāgas konvencija ar likumu aizliedza izmantot no mīksta svina darinātas lodes (to skaitā arī Minjē lodes) kaujas laukā.
Paktene
Paktene (arī Pededze, Piktene) ir Briedes kreisā krasta pieteka Limbažu un Valmieras novados.
Iztece uz ziemeļiem no Ozolmuiža. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Briedē tai caurtekot Zažēnu purvu uz rietumiem no Bērzaines. Upi šķērso valsts autoceļš V112 (Puikule – Rencēni – Vēveri). Tās krastos atrodas Ķelderi.
Juris Stabiņš
Juris Stabiņš (1940—?) bija latviešu pedagogs. Bijis Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolas rektors, zinātņu doktors (Dr.sc.ing., Dr.paed.).
Dzīvesgājums
Dzimis 1940. gada novembrī Rēzeknē, skolotājas Veronikas Stabiņas, dzimušas Makužas (1916—2011), ģimenē. 1990. gadā J. Stabiņš kļuva par Rīgas Komercģimnāzijas (RKĢ) direktoru. Kad 1994. gadā apvienoja Rīgas Skolotāju institūtu un Imantas Skolotāju institūtu, izveidojot Rīgas Pedagoģijas augstskolu, Juri Stabiņu iecēla augstskolas rektora amatā. 1995. gadā to pārdēvēja par Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolu.
2004. gada septembrī Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs aizturēja Juri Stabiņu un Igoru Zabirko aizdomās par kukuļņemšanu kā atlīdzību par skolēnu uzņemšanu Rīgas Komercskolā. Kukuļa izspiešanu viņš maskējis ar nepieciešamību ziedot naudu komercskolas telpu remontam. Viņš pats savu vainu noziedzīgajos nodarījumos neatzina. 2008. gadā Rīgas apgabaltiesa viņu notiesāja, piemērojot brīvības atņemšanu uz astoņiem gadiem un mantas konfiskāciju. Apelācijas sūdzību Augstākās tiesas Krimināllietu tiesu palāta izskatīja 2009. gada sākumā un atstāja nemainītu pirmās instances lēmumu. 2009. gada 8. septembrī Augstākās tiesas Senāta Krimināllietu departaments atstāja negrozītu tiesas nolēmumu.
Labā krasta Ukraina
Labā krasta Ukraina (ukraiņu: Правобережна Україна, krievu: Правобережная Украина, poļu: Prawobrzeżna Ukraina) ir vēsturisks novads mūsdienu Ukrainas teritorijā, Dņepras labajā (rietumu) krastā, kura teritorijā ietilpst mūsdienu Vinnicas, Žitomiras, Kirovohradas apgabali, kā arī Kijivas un Čerkasu apgabalu rietumu daļas. Sabrukuma (Руїна) periodā 17. gadsimta otrajā pusē tas tika politiski atdalīts no kreisā krasta.
Labā krasta Ukraina robežojas ar vēsturiskajiem Volīnijas un Podolijas novadiem rietumos, Moldāviju dienvidrietumos, Jedisanu un Zaporižju dienvidos, kreisā krasta Ukrainu austrumos un Poļesji ziemeļos.
Galvenās reģiona pilsētas ir Čerkasi, Kropivnicka, Bila Cerkva, Žitomira un Oleksandrija.
Vēsture
Labā un kreisā krasta Ukrainas vēsture ir cieši saistīta ar Hmeļnicka sacelšanos 1648–1657. gados. Teritorija bija daļa no Vāsu dinastijas pārvaldītās Polijas—Lietuvas ūnijas līdz krievu-poļu karam, ko izraisīja Perejaslavas rada 1654. gadā, Hetmanātam kļūstot par Krievijas sabiedroto. Pēc 13 gadus ilga kara tā uzvarētāja, Krievijas cariste, 1667. gadā pēc Andrusovas pamiera anektēja kreisā krasta Ukrainu un Kijivas pilsētu.
Pēc kristiešu lielvaru uzvaras kaujā par Vīni 1683. gadā, ar 1699. gada Karlovicas līgumu, šīs zemes atdeva Žečpospolitai. 18. gadsimtā notika divas kazaku sacelšanās. 1793. gadā labā krasta Ukrainu anektēja Krievijas Impērija Polijas otrajā dalīšanā, padarot to par daļu no Mazkrievijas guberņas.
19. gadsimtā labā krasta Ukrainas iedzīvotāji pārsvarā bija ukraiņi, bet lielākā daļa zemes piederēja poļu vai polonizētajai ukraiņu muižniecībai. Daudzas pilsētas bija daļa no Nometinājuma joslas, un tajās dzīvoja ievērojams skaits ebreju, savukārt poļu valodā runājošā muižniecība pārsvarā bija Romas katoļi. Lielākā daļa zemnieku kļuva par grieķu katoļiem tikai 18. gadsimtā un pēc Polijas sadalīšanas lielākoties pārgāja pareizticībā. Labā krasta Ukraina tika sadalīta četrās guberņās: Kijivas, Volīnijas, Hersonas un Podolijas guberņās.
Kiks Langevegs
Kiks Langevegs (nl; dzimis ) ir Nīderlandes starptautiskais meistars šahā (1962).
Biogrāfija
1960. un 1970. gados bijis viens no vadošajiem Nīderlandes šahistiem. Daudzkārtējais Nīderlandes šaha čempionāta laureāts: divas reizes izcīnījis sudraba medaļas (1969, 1980) un trīs reizes izcīnījis bronzas medaļas (1970, 1972, 1983). 1961. gadā Amsterdamā uzvarējis IBM starptautiskajā šaha turnīrā. 1974. gadā uzvarējis šaha turnīrā Plovdivā, bet 1976. gadā Cīrihē ieņēmis 4. vietu I Šveices atklātajā šaha čempionātā. Par panākumiem turnīros FIDE 1962. gadā Langevegam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Kotra
Kotra (be) jeb Katra (lt) ir 140 kilometrus gara Nemunas labā krasta pieteka Lietuvā un Baltkrievijā.
Iztece Lietuvas teritorijā. Netālu no iztekas novērojama bifurkācija — daļa no upes ūdeņiem izveido Ūlu. Tek dienvidrietumu virzienā. Augštecē veido Lietuvas—Baltkrievijas robežu. Šeit upes labajā, Lietuvas krastā izveidots Čepkeļu dabas rezervāts, kas 1993. gadā iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā. Kreisā, Baltkrievijas krasta upes paliene kļuva par Rāmsaras vietu 2002. gadā.
Elcoteq
Vēsture
1984. gadā daudznozaru uzņēmums Oy Lohja Ab dibināja meitasuzņēmumu Lohja Microelectronics, kas ražotu mikroelektronikas komponentes Lohja ambiciozajam projektam: attīstīt un ražot elektroluminiscences displejus. Jaunais uzņēmums ātri izpildīja mātes uzņēmuma dotos uzdevumus, bet, tā kā pašu displeju izstrāde negāja tik gludi un no Lohja vairs nebija jaunu pasūtījumu, nācās meklēt klientus ārpus uzņēmuma. Somijas uzņēmums Nokia-Mobira un Zviedrijas Ericsson bija izstrādājušas pirmos mobilos telefonus, tiem vajadzēja smalko komponentu ražotāju, un Lohja Microelectronics ieguva pasūtījumus no abiem uzņēmumiem.
2001. gada sākumā Ericsson nolēma aizvērt tā Eiropas ražotnes, līdz ar to Elcoteq zaudēja vienu no lielākajiem pasūtītājiem. Elcoteq nācās samazināt darbinieku skaitu, ražošanu koncentrēt mazākā skaitā ražotņu, samazināt izmaksas un uzlabot pārvaldības efektivitāti. Finanšu situācija sāka uzlaboties 2002. gada otrajā ceturksnī.
Lai klientiem varētu piedāvāt jaunu produktu izstrādi, 2002. gadā Elcoteq iegādājās Benefon konstruktoru biroju, ko nodeva meitasuzņēmumam Elcoteq Design Center Oy. 2002. gada beigās Elcoteq iegādājās 70 % Ķīnas uzņēmumu Shenzhen GKI Electronics Company Limited un Beijing GKI Electronics Co, Ltd kapitāldaļu. 2003. gadā Elcoteq ieguva pasūtījumus no sakaru aparatūras ražotājiem Siemens, Marconi, Kathrein, Tellabs, LANCOM un Strix Systems. 2004. gadā Elcoteq pārdeva savu rūpnieciskās elektronikas nozari Šveices uzņēmumam Enics AG.
2004. gada oktobrī Elcoteq valde nolēma mainīt uzņēmuma statusu, kļūstot par Eiropas komercsabiedrību (Societas Europaea, SE), lai efektīvāk varētu darboties starptautiskajā tirgū. 2004. gada decembrī Elcoteq kļuva par ārpakalpojumu sniedzēju Francijas Thomson SA; Thomson ražotne Meksikā tika nodota Elcoteq. 2005. gadā tika atvērta ražotne Bangalorā, Indijā. 2005. gada jūnijā tika atvērts jauns birojs Budapeštā, Ungārijā, no kura vadīja operācijas Eiropā. Kopš 2005. gada 1. oktobra uzņēmuma jaunais nosaukums kļuva par Elcoteq SE. Tas bija pirmā lielā Eiropas ražotājuzņēmums, kas kļuvis par Eiropas komercsabiedrību. 2005. gada oktobrī Elcoteq atvēra ražotni Sanktpēterburgā, Krievijā.
Žiu
Žiu (ro) ir 339 kilometrus gara Donavas kreisā krasta pieteka Rumānijā.
Elcoteq
Vēsture
2006. gadā uzņēmuma atkal samazinājās pasūtījumi, tāpēc tika veikti pasākumi, lai uzlabotu konkurētspēju un peļņu. Lohjā un Meksikā slēdza ražotnes. 2008. gadā galveno biroju pārcēla uz Luksemburgu. 2009. gadā slēdza ražotnes Rumānijā, Ričardsonā (ASV), Sanktpēterburgā; ražotnes Ķīnā tika apvienotas. Lielākā daļa operāciju Tallinā (aptuveni 80 % Elcoteq Tallinn ražošanas jaudu) pārdeva Zviedrijas Ericsson 2010. gadā atlikušās Elcoteq Tallinn ražotnes pārcēla uz jaunām telpām Tallinā.
Žiu
Izveidojas pie Petrošaniem, satekot Žiulai de Vestai un Žiulai de Estaii (Rietumu Žiu un Austrumu Žiu). Tek dienvidu virzienā. Lielākās pietekas Džilorta, Motru un Amaradja. Ietek Donavā pie Beketas. Upes krastos atrodas Petrošani, Lupeni, Bumbešti-Žiu, Tirgu Žiu, Turčeni, Filiaši, Krajova. Žiu upes augšteces baseins Karpatu kalnos kopš 19. gadsimta vidus bija Rumānijas galvenais akmeņogļu ieguves baseins.
Aleksandrs Valmans
Aleksandrs Valmans Osgordens (no, dzimis 1986. gada 12. decembrī), ir norvēģu dziedātājs, dziesmu autors, balss aktieris, sociālais darbinieks un snovbordieris. Viņš piedzima Portsgrūnā, Norvēģijā un uzauga muzikālā ģimenē.
Elcoteq
Vēsture
2011. gadā Elcoteq iestājās maksātnespēja. Meitasuzņēmumiem bankrots tika pasludināts augustā — septembrī. 2011. gada 7. oktobrī arī Elcoteq SE tika pasludināts bankrots. Igaunijas ražotni AS Elcoteq Tallinn 2012. gada martā pārdeva Francijas elektronikas ražotājam Eolane; tā nosaukumu mainīja uz Eolane Tallinn AS.
Aleksandrs Valmans
2012. gadā vinš piedalījās Norvēģijas The Voice versijā un ieguva 2. vietu.
2017. gadā Aleksandrs kopā ar mūzikas producentu JOWST piedalījās Norvēģijas nacionālajā atlasē 2017. gada Eirovīzijai ar dziesmu "Grab the Moment" un uzvarēja kas ļauj viņiem pārstāvēt Norvēģiju 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijivā. Fināla kopvērtējumā viņi ieguva 10. vietu.
Šrēbera rūsaine
Šrēbera rūsaine (Pleurozium schreberi) ir bieži Latvijā sastopama pleirokarpu jeb sānsporogonsūnu grupas lapu sūna priežu mežos. Tā aug uz augsnes, koku pamatnes un trupošas koksnes skujkoku un jauktu koku mežos, kā arī zālājos. Pēc IUCN sugu statusa klasifikācijas šī suga ir zema riska (least concern) kategorijā.
Šrēbera rūsaini Latvijā izmanto pētījumos, lai noteiktu vides piesārņojuma līmeni ar smagajiem metāliem un slāpekli.
Apraksts
Visatpazīstamākā šīs sugas īpatnība ir stumbra (kauloīda) brūni sarkanā nokrāsa, kuras dēļ šis augs ir ieguvis savu latvisko nosaukumu. Šrēbera rūsaines sugas latīniskais epitets ir dēvēts tai par godu vācu ārstam un dabaspētniekam Johanam von Šrēberam (Johann Christian Daniel Von Schreber).
Šrēbera rūsainei ir līdzība ar tīro zaļkāti (Pseudoscleropodium purum). Atšķirībā no P. schreberi, P. purum piemīt izteikti zaļš stumbrs, un lapas dzīsla ir tikai viena, kā arī pašai lapas plātnei var manīt nelielu smaili.
Izplatība
Aug taigas skujkoku mežos, krūmājos, mērenās joslas mežos, purvos, virsājos un zālājos, kā arī akmeņainās lokācijās u.c. nabadzīga substrāta vietās līdz 2,74 m virs jūras līmeņa. Šī suga ir piemērojusies skābam un neitrālam substrātam (pH 3,3–7,2).
Šrēbera rūsaine ir plaši sastopama Eiropā, Turcijā, Svalbāras arhipelāgā, un Ziemeļamerikā.
Aphis
Aphis ir īsto laputu dzimtas nominatīva ģints. Tā ir lielākā ģints pēc sugu skaita īsto laputu dzimtā, tajā ietilpst ap 580 sugām, kurus iedala septiņās apakšģintīs, kas ir izplatītas pa visu pasauli.
Apraksts
Sīki kukaiņi, garums 0,8—3,1 mm. Taustekļi atrodas uz plakanas vai viegli izstieptas pieres, pieres sānos pauguri vāji attīstīti. Dažreiz marginālo pauguru ir tikai 3 pāri, bet lielākajai daļai ir vairāk (uz vēdera posmiem starp 1. un 7.).
Sistemātika
No aprakstītajām sugām Eiropā ir sastopamas vairāk nekā 220 sugas no trim apakšģintīm: Aphis (213 sugas), Bursaphis (6 sugas) un Pseudoprotaphis (3 sugas). Tieši Pireneju pussalā ir sastopamas 103 sugas.
Ikaunieki (Dekšāres pagasts)
Ikaunieki (arī Ikaunīki) ir ciems Rēzeknes novada Dekšāres pagastā. Izvietojies pagasta austrumos 9,8 km no pagasta centra Dekšārēm, 36,1 km no novada centra Rēzeknes un 208,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Dominiks Ravū
Dominiks Ravū (fr; dzimis, miris ) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 249 punktus, izcīnot dalīto 32. vietu kopā ar Bohēmijas vingrotāju Františeku Erbenu un francūzi Betremjē.
Vladimirs Tukmakovs
Vladimirs Tukmakovs (uk; dzimis Odesā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (1972).
Biogrāfija
1960. gados bijis viens no talantīgākajiem PSRS jaunajiem šahistiem. Trīs reizes uzvarējis PSRS jauno šaha meistaru turnīros (1965, 1967, 1968). 1970. gadā Kijevā kļuvis par Ukrainas čempionu šahā.
Vairākkārt piedalījies PSRS šaha čempionāta finālos, kur trīs reizes kļuvis par vicečempionu: 1970. gadā Rīgā, kad ieņēmis otro vietu aiz Viktora Korčnoja, un 1972. gadā Baku, kad bijis otrais aiz Mihaila Tāla, un 1983. gadā Maskavā, kad bijis otrais aiz toreizējā Pasaules šaha čempiona Anatolija Karpova.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts: 1969. gadā dalījis 3.-4. vietu tradicionālajā Hastingsas (Anglija) jaungada turnīrā, 1970. gadā bijis otrais Buenosairesā aiz Roberta Fišera, 1971. gadā dalījis 4.-5. vietu Aleksandra Aļehina memoriālā Maskavā, 1973. gadā bijis otrais Madridē aiz Anatolija Karpova, bet 1978. gadā uzvarējis Viļņā. Divas reizes Ukrainas izlases sastāvā uzvarējis PSRS komandu šaha čempionātos (1979, 1981). 1984. gadā Padomju armijas komandas sastāvā uzvarējis PSRS komandu kausā šahā. Par panākumiem turnīros FIDE Tukmakovam 1970. gadā piešķīra starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1972. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Pārstāvējis PSRS un Ukrainas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Vēlākajos gados pierādījis sevi kā spējīgu šaha treneri. No 2004. līdz 2011. gadam bijis Ukrainas šaha izlases galvenais treneris. Viņa vadībā komanda divas reizes (2004, 2010) uzvarēja Pasaules šaha olimpiādēs, bet 2009. gadā bija trešā Pasaules komandu šaha čempionātā. 2004. gadā kļuvis par FIDE vecāko treneri, bet 2010. gadā atzīts par FIDE gada labāko treneri. Bijis arī Azerbaidžānas šaha izlases galvenais treneris. Trenējis arī jauno lielmeistaru Anišu Giri.
Bubuļi
Bubuļi ir ciems Jēkabpils novada Asares pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Asares, 14 km no Aknīstes, 57,5 km no novada centra Jēkabpils un 165 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V822, Bubuļu ezera krastā.
Žogi (Turku pagasts)
Žogi ir ciems Turku pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 170 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V754.
Snouhila
Snouhila (en) vai Sjerronevado (es) ir neapdzīvota sala Antarktīdas pussalas ziemeļaustrumos Antarktikā, Vedela jūras ziemeļrietumos. No ziemeļrietumos esošās Džeimsa Rosa salas to atdala Admiralitātes šaurums, bet no austrumos esošās Sīmora salas — Piknika šaurums. 96% salas teritorijas klāj ledus kupols, kas augstākajā punktā sasniedz 396 m vjl.
Salas austrumu krastu atklāja britu Džeimsa Rosa ekspedīcija 1843. gada 6. janvārī un atzīmēja to kā Triniti pussalas daļu un nosauca aprakstoši par "Sniega pauguru". Šaurumu starp Snouhilas salu un ziemeļos esošo Džeimsa Rosa salu 1903. gadā atklāja Zviedrijas antarktiskā ekspedīcija Oto Nordenšelda vadībā. Salas ziemeļdaļā zviedru ekspedīcija ierīkoja bāzes nometni, kas bija nepārtraukti apdzīvota no 1902. gada 12. februāra līdz 1903. gada 11. novembrim. Ekspedīcijas ēkai piešķirts aizsargājama vēstures pieminekļa (Nr. 38) statuss. 1954. gadā netālu no zviedru ekspedīcijas būdas tika ierīkota argentīniešu patversme Suecia.
Lielais skudrlācis
Lielais skudrlācis jeb trīspirkstu skudrlācis (Myrmecophaga tridactyla) ir liela auguma nepilnzobju kārtas (Pilosa) zīdītājs. Tā ir vienīgā lielo skudrlāču ģints (Myrmecophaga) mūsdienās dzīvojošā suga. Lielais skudrlācis sastopams gan Centrālamerikas un Dienvidamerikas tropiskajos lietus mežos, gan sausajos krūmājos. Tā ir viena no četrām skudrlāču mūsdienās dzīvojošajām sugām. Atšķirībā no pārējām skudrlāču sugām, kas pilnībā vai daļēji uzturas kokos, lielais skudrlācis mājo uz zemes.
Saskaņā ar Starptautiskās dabas un dabas resursu aizsardzības savienības datiem lielais skudrlācis ir iespējami apdraudēta suga. Daudzās agrāk apdzīvotajās vietās tas ir izmiris un tikpat kā vairs nav sastopams Centrālamerikā. Galvenie iemesli sugas izmiršanai ir tā apdzīvotās vides izzušana, ugunsgrēki un malumedniecība.
Izplatība
Lielā skudrlāča dabīgais izplatības areāls aptver Centrālameriku un Dienvidameriku. Areāla ziemeļu robeža sākas Hondurasā, bet dienvidu robeža sasniedz Argentīnu. Fosilie atradumi Sonoras ziemeļrietumos liecina, ka šīs uga ir bijusi izplatīta arī Meksikā.
Daudzas populācijas ir stabilas un daudzās valstīs tiek veidotas aizsargājamas teritorijas, piemēram, Argentīnā un Brazīlijā. Tomēr lielais skudrlācis mūsdienās ir izmiris Urugvajā un, iespējams, arī Belizā, Kostarikā un Gvatemalā. Laikā no 2000. gada līdz 2010. gadam kopējā skudrlāču populācija ir samazinājusies par 30%. 1994. gadā liels skaits skudrlāču (apmēram 340) gāja bojā Emas Nacionālā parka (Brazīlijā) ugunsgrēkā. Lielais dzīvnieks ugunsgrēka gadījumā ir ļoti neaizsargāts, jo pārvietojas pārāk lēni, lai izbēgtu no uguns. Ļoti bieži skudrlāči iet bojā arī nelaimes gadījumos uz autoceļiem, no suņu uzbrukumiem, bet galvenais apdraudējums ir to dzīves vietas izzušana.
Kažoks
Kažoka krāsa pamatā ir pelēkbrūna. Tā priekškājas ir gaiši pelēkas, gandrīz baltas, ar melnām joslām ap pēdu locītavām, bet pakaļkājas tumši brūnas. Arī pakakle ir tumši brūna, kas kā plata josla apņem krūšu augšējo daļu, stiepjoties pāri pleciem un līdz muguras vidusdaļai, vienlaicīgi sašaurinoties smailā trīsstūrī. Tumšo krāsu papildus izceļ koši baltā, šaurā kontūra gar joslas malām. Līdzīgi kā pakaļkājas arī aste ir tumši brūna. Matojums lielajam skudrlācim ir garš, īpaši uz astes. Visas muguras garumā izceļas stīvas krēpes. Lai arī tēviņi ir nedaudz lielāki un masīvāki, dzimumus ir grūti vienu no otra atšķirt. Lielajam skudrlācim ir zema ķermeņa temperatūra, apmēram 33 °C, kas ir par dažīem grādiem zemāka kā citiem zīdītājiem. Kaut arī lielais skudrlācis mājo tropos, tam ir ļoti biezs kažoks, jo tā uzņemtā barība satur zemu enerģētisko vērtību, vielmaiņa ir lēna un organisms praktiski neuzkrāj tauku rezerves. Lai guļot pārāk neatdzistu vai pārāk nesakarstu, skudrlācis saritinās kamolā un piesedzas ar savu garo, kuplo asti. Aste un biezais kažoks pasargā dzīvnieku no apkārtējās vides temperatūras svārstībām un uztur konstantu ķermeņa temperatūru.
Pēdas un nagi
Neskatoties uz savu nosaukumu — trīspirkstu skudrlācis, visām četrām pēdām ir pieci pirksti. Priekškājām četriem pirkstiem ir nagi, bet otrajam un trešajam pirkstam tie ir pagarināti, lieli un spēcīgi, kas tiek izmantoti zemes rakšanai un aizsardzībai. Priekškājas ir arī ļoti spēcīgas, ar labi attīstītiem muskuļiem. Lai taupītu nagus, skudrlācis pārvietojas uz delmiem, līdzīgi kā to dara gorillas un šimpanzes. Vidējie kauliņi, kas galvenokārt uzņem dzīvnieka svaru, locītavā ir paplatināti. Atšķirībā no priekškājām pakaļkājām nagi ir īsi un tie ir visiem pieciem pirkstiem. Ejot skudrlācis izmanto pēdas.
Uzvedība
Lielais skudrlācis ir vienpatis, kas var būt aktīvs gan dienas laikā, gan naktī. Tas apdzīvo dažādus Centrālamerikas un Dienvidamerikas biotopus: lietus mežus, jauktu koku mežus, zāļainus līdzenumus un pussausus reģionus. Lielā skudrlāča apdzīvotās teritorijas lielums ir atkarīgs no tās ģeogrāfiskās atrašanās vietas. Piemēram, Brazīlijā Minasžeraisas štatā mātītes teritorija ir apmēram 3,67 km² liela, tēviņam 2,74 km². Citās Brazīlijas daļās lielajam skudrlācim var būt pat 9 km² liela platība. Toties Venecuēlā teritorija sasniedz 25 km². Lielais skudrlācis parasti ir viens. Vairākus vienviet tos var ieraudzīt tikai pārošanās periodā un laikā, kad māte audzina mazuļus. Teritorija tiek iezīmēta ar ūrīnu un skrāpējumiem koka mizā. Par gatavību pāroties mātīte paziņo, izdalot sekrētu no anālajiem dziedzeriem. Lielie skudrlāči spēj viens otru atpazīt pēc siekalu smaržas. Satiekoties mātītes savstarpēji ir draudzīgākas un tolerantākas nekā tēviņi, līdz ar to mātītēm teritorijas pārklājas. Toties tēviņi satiekoties mēdz izkauties.
2007. gada pētījumos Brazīlijā noskaidrojās, ka barību lielais skudrlācis galvenokārt meklē atklātās vietās, bet atpūšas mežā. Iespējams, ka šādu ieradumu var izskaidrot ar to, ka vēsās dienās mežā ir siltāks nekā atklātā vietā, bet karstās dienās mežā ir vēsāks. Brazīlijā novērotajiem skudrlāčiem bija raksturīgs nakts dzīvnieku dzīves veids.Visaktīvākie tie bija nakts laikā un agri no rīta, ejot gulēt laikā, kad diena iesila. Toties aukstās dienās aktīvitāte pārceļas uz dienas laiku. Iespējams, tā kā lielais skudrlācis izvairās no cilvēkiem, tad cilvēku mājokļu tuvumā tas kļūst par naktsaktīvu dzīvnieku. Kad lielais skudrlācis neguļ, tas visu laiku ar garo degunu osta zemi un nenogurdināmi meklē skudras.
Atpūtai dzīvnieks izvēlas biezus krūmus vai garu zāli. Tas parasti zemē izrok seklu bedri vai arī izmanto cita dzīvnieka alu. Guļot tas saritinās kamolā un apsedzas ar savu lielo, pūkaino asti, kas ir tikpat gara kā ķermenis. Aste kalpo gan kā sega, gan kā papildus kamuflāžas elements. Lielais skudrlācis ir lielisks peldētājs un spēj pārpeldēt platas upes. Tā dabīgie ienaidnieki ir jaguāri un pumas. Parasti no plēsējiem tas cenšas aizbēgt skrienot, bet, ja tiek panākts, lielais skudrlācis paceļas pakaļkājās un aizsargājas ar priekškājām, cērtot ar nagiem. Asie nagi ir draudīgs ierocis, jo ar tiem skudrlācis spēj jaguāru arī nogalināt. Arī no cilvēkiem tas cenšas izvairīties bēgot, bet iedzīts stūri var sevi aizstāvēt. Ir zināmi vairāki gadījumi, kad lielais skudrlācis ir nopietni savainojis vai nogalinājis cilvēkus.
Barība
Lielais skudrlācis ir kukaiņēdājs un galvenokārt barojas ar skudrām vai termītiem, bet tas barojas arī ar vaboļu kāpuriem un reizēm ar rāpuļu olām. Apvidos, kas regulāri applūst, piemēram, zāļainajos līdzenumos Venecuēlā lielais skudrlācis galvenokārt barojas ar skudrām, jo termītu šajos apvidos ir maz. Toties Emas Nacionālajā parkā Brazīlijā skudrlāči galvenokārt barojas ar termītiem, kas lielā daudzumā atrodami sausajā zālājā. Barības meklējumos tas paļaujas galvenokārt uz labo ožu. Lai piekļūtu termītu mājoklim, skudrlācis izmanto garos, stipros nagus, ar kuriem tas cietajā termītu celtnē izkasa caurumu. Mēlei šaudoties lielā ātrumā, skudrlācis uzlaiza bēgošos termītus un, lai arī skudrlācim nav zobu, ievelkot mēli, kukaiņi nonāk uz asajiem, ragveidīgajiem aukslēju izaugumiem un kā ar rīvi tiek saberzti. Lai remdētu izsalkumu, lielajam skudrlācim dienā nepieciešamas aptuveni 35 000 skudras un termīti, līdz ar to tas dienas laikā apmeklē apmēram 200 skudru pūžņus vai termītu mājokļus.
Lielais skudrlācis labprāt barojas arī ar vaboļu un bišu kāpuriem. Termītu mājokļos bieži iekārtojas Eiropas medus bite. Ir novērots, ka lielais skudrlācis labprātāk izvēlas termītu mājokli ar bitēm nekā bez bitēm. Ja tuvumā nav pieejama ūdenskrātuve, tad, lai padzertos, skudrlācis ar nagiem izrok iedobi, kas piepildās ar ūdeni. Šīs iedobes dzeršanai izmanto arī citi dzīvnieki.
Vairošanās
Lielajam skudrlācim nav noteikta pārošanās sezona. Kad mātīte ir gatava pāropties, tā atstāj īpašās smaržu zīmes un tēviņs to atrod. Apmēram trīs dienas pāris pavada kopā, vairākas reizes sapārojoties. Šajā laikā tos var novērot barojoties pie viena termītu vai skudru pūžņa. Pēc īsās kopdzīves pāris šķiras un mazuli audzina tikai mātīte.
Grūsnības periods ilgst 190 dienas. Parasti piedzimst viens mazulis. Piedzimstot tas sver apmēram 1,4 kg. Tā acis ir ciet un tās atveras 6 dienu vecumā. Māte mazuli apmēram 9 mēnešus nēsā uz savas muguras, kur tas ir grūti ieraugāms, jo mazuļa matojums saplūst ar mātes matojumu. Māte to zīda līdz 10 mēnešu vecumam, bet jau 3 mēnešu vecumā tas uzsāk baroties arī ar kukaiņiem. Māte ļoti rūpējas par savu mazuli, īpaši pirmajos trīs mēnešos. Apmēram mēneša vecumā mazulis iemācās lēkšot un sāk ik pa birdim pamest mātes muguru. Sasniedzot 9—10 mēnešu vecumu mazulis kļūst neatkarīgs un ciešās saites ar māti pamazām sāk irt, tomēr tie kopā paliek līdz jaunais skudrlācis sasniedz 2 gadu vecumu. Dzimumbriedumu lielie skudrlāči sasniedz 2,5—4 gadu vecumā. Nebrīvē lielais skudrlācis var dzīvot līdz 16 gadiem.
Marcels Tribovskis
Marcels Tribovskis (de; dzimis ) ir vācu šaha problēmists.
Pēc profesijas Tribovskis ir arhitekts.
Sasniegumi šaha kompozīcija
Pirmo uzdevumu sastādījis 1984. gadā. Kopš tā laika publicējis vairāk nekā 250 dažādu žanru šaha uzdevumus, galvenokārt daudzvilčus. Divas trešdaļas no tiem guvuši atzinības konkursos.
No 2010. gada lielmeistars šaha kompozīcijā.
No 1990. līdz 1998. gadam Tribovskis bijis žurnāla Die Schwalbe daudzvilču nodaļas redaktors.
Kārlis Špitelers
Kārlis Frīdrihs Georgs Špitelers (de; dzimis, miris ) bija šveiciešu dzejnieks.
Rakstījis vācu valodā. Ievērojamākais darbs ir episkā poēma "Olimpiskais pavasaris" (1900—1906). Šajā darbā tiek apspriestas sabiedrībai aktuālas problēmas, tiek izmantotas un modernizētas antīko mītu alegorijas. Špitelers rakstīja arī romānus, esejas, liriku. 1919. gadā saņēmis Nobela prēmiju literatūrā par "Olimpisko pavasari".
Jeļņa (purvs)
Jeļņa ir augsto un pārejas purvu masīvs Baltkrievijas ziemeļos apmēram 200 km2 platībā. Atrodas valsts aizsardzībā no 1968. gada. Mūsdienās tas ir ainavu liegums, bet 2002. gadā tas tika iekļauts Rāmsaras konvencijas aizsargājamo vietu sarakstā.
Purvu masīvā sezonā uzturas vairāk nekā 20 000 putnu, to starpā dzērves un baltpieres zosis. No purva iztek vairāk nekā 15 upju.
Lindita
Lindita Halimī (sq, dzimusi 1989. gada 24. martā), ir albāņu-kosoviešu dziedātāja un dziesmu autore. Lindita ieguva slavu 2009. gadā, uzvarot Top Fest ar dziesmu "Ëndërroj" ("Es sapņoju").
2016. gadā viņa piedalījās Amerikāņu elka 15. sezonā. Viņa piedalījās, pārstāvot Albāniju, 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijevā ar dziesmu "World" ("Pasaule"), pēc uzvaras Festivali i Këngës 55. Savā pusfinālā viņa ieguva 14. vietu, kas neļāva viņai kvalificēties finālam.
Avotu iela (Lielvārde)
Avotu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas apļveida krustojumā ar Uzvaras ielu un beidzas krustojumā ar Rembates iela.
Šajā ielā atrodas Lielvārdes pamatskola.
Ielu pārsvarā veido daudzstāvu apbūve, kas sākotnēji izveidojusies kā militārā lidlauka armijas pilsētciemats.
Ielu savienojumi
Avotu iela ir savienota ar šādām ielām:
Citāts
Citāts ir burtisks izraksts no kāda teksta vai precīzi atkārtoti kādas personas vārdi. Vārdu pa vārda atkārtots teksts vai teksta daļa; citējums. Rakstot citātus, vienmēr liek pēdiņas (" " vai « »). Tos var iedalīt divējādi:
Boks
Boks var būt:
Rudolfs Šusters
Rudolfs Šusters (sk; dzimis ) ir vācu/ungāru izcelsmes slovāku politiķis, Slovākijas prezidents no 1999. līdz 2004. gadam.
Studējis Bratislavas Tehniskajā institūtā. Pēc tā absolvēšanas strādāja par inženieri-projektētāju. No 1964. gada - komunistiskās partijas biedrs. No 1983. līdz 1986. gadam un no 1994. līdz 1999. gadam bija dzimtās Košices mērs. No 1989. līdz 1990. gadam bija Slovākijas Nacionālās padomes priekšsēdētājs, no 1990. līdz 1992. gadam - Čehoslovākijas sūtnis Kanādā. 1999. gadā kļuva par prezidentu tiešajās vēlēšanās, uzvarot Vladimiru Mečaru. Šustera amata pildīšanas laikā 2004. gada 29. martā Slovākija iestājās NATO. 2004. gada 3. aprīlī valstī notika prezidenta vēlēšanas. Šusters saņēma tikai 7,4% balsu un netika otrajā balsošanas kārtā.
Kītons
Kītons (en) var būt:
Pirinas nacionālais parks
Pirinas nacionālais parks atrodas valsts dienvidos, Blagojevgradas apgabalā. Tā teritorijā nav apdzīvotu vietu. Tajā iekļauti divi dabas rezervāti. Parkā atrodas 118 glaciālie ezeri, no kuriem lielākais un dziļākais ir Popova ezers, ir arī vairāki mazi ledāji (visvairāk uz dienvidiem esošie ledāji Eiropā). Nacionālā parka 57,3% teritorijas noklāj meži, no kuriem 95% ir skujkoku meži. Tāpat parkā atrodas vecākais koks Bulgārijā — aptuveni 1300 gadus vecā Baikuševas priede. Pirinas kalnos atrodama endēms augs - Pirinas magone (Papaver degenii).
10. tramvaju maršruts (Ščecina)
10. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Gumieņce (Gumieńce) līdz Las Arkoņski (Las Arkoński). Šis maršruts izveidots 2012. gadā.
10. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno tramvaju depo.
Maršruts
Virzienā Gumieņce — Las Arkoņski tramvaji brauc pa šādām ielām:
Ziedu iela, Leopolda Okulicka iela, Ku Sloņcu iela, Vladislava Sikorska iela, Tadeuša Koscjuška laukums, Boļeslava Greizmutia iela, Neatkarības avēnija, Polijas karavīra laukums, Atbrīvošanas avēnija, Zigmunda Krasiņska iela, Nemežiņas iela un Arkoņska iela.
Virzienā Las Arkoņski — Gumieņce tramvaji brauc pa šādām ielām: Arkoņska iela, Nemežiņas iela, Zigmunda Krasiņska iela, Atbrīvošanas avēnija, Polijas karavīra laukums, Neatkarības avēnija, Boļeslava Greizmutia iela, Tadeuša Koscjuška laukums, Vladislava Sikorska iela, Ku Sloņcu iela un Ziedu iela.
Pieturvietas
10. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 46 pieturas. Virzienā Gumieņce — Las Arkoņski ir 23 pieturas, bet virzienā Las Arkoņski — Gumieņce ir 23 pieturas.
Ārējās saites
Linie tramwajowe w Szczecinie
Baigais gads (nozīmju atdalīšana)
Baigais gads var būt:
Žogotas (Čornajas pagasts)
Žogotas ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 262 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V551. Ciema apkārtnē atrodas Ismeru ezers.
RTU inženierzinātņu vidusskola
RTU inženierzinātņu vidusskola, saīsināti arī kā RTU IZV, ir 2015. gadā dibināta vispārizglītojošā mācību iestāde, kas pieder Rīgas Tehniskās universitātes (RTU) dibinātajai SIA "RTU Starptautiskā zinātņu un tehnoloģiju skola". Vidusskola akreditēta 2016. gadā un ir Latvijā pirmā vispārējās izglītības mācību iestāde, ko izveidojusi kāda universitāte. Tā sadarbojas ar RTU mācībspēkiem mācību procesa organizēšanā, zinātniski pētnieciskajā darbībā un interešu izglītībā.
Ēkas vēsture
Skolas ēka Kronvalda bulvarī 1 būvēta Pētera I reālskolas vajadzībām, kas darbojās līdz 1915. gadam. 1922. gadā ēku nodeva Latvijas Universitātes rīcībā, 1958. gadā no tās atdalījās Rīgas Politehniskais institūts, kura Enerģētikas un elektrotehnikas fakultāte līdz 2014. gadam atradās ēkā. Tajā tagad atrodas RTU inženierzinātņu vidusskola, RTU E-studiju tehnoloģiju un humanitāro zinātņu fakultāte un citas organizācijas.
Izglītības programmas
Vidusskola īsteno vispārējās vidējās izglītības programmu (kods 31016011) ar padziļinātu mācību priekšmetu apguvi matemātikā, fizikā, ķīmijā un programmēšanā. Uzņemšanai rīko konkursu, kurā tiek ņemti vērā skolēna sasniegumi skolas organizētajā Atklātajā inženierzinātņu olimpiādē, mācību priekšmetu olimpiādēs un/vai skolas organizētajā iestājpārbaudījumā.
Sasniegumi
No 2016. līdz 2021. gadam ieguvusi pirmo vietu Ata Kronvalda fonda veidotajā Latvijas labāko mazo skolu reitingā, balstoties uz talantīgo skolēnu rezultātiem mācību priekšmetu olimpiādēs, konkursos, zinātnisko darbu lasījumos. 2018. gadā iegūts arī Cicerona balvas kategorijas "Izglītība un zinātne" Goda nosaukums par devumu nākamo inženieru sagatavošanā.
2020./2021. mācību gadā skolēni ieguvuši 45 godalgotas vietas Valsts izglītības satura centra organizēto mācību priekšmetu olimpiāžu trešajā (valsts) posmā un 11 godalgotas vietas Zinātniskās pētniecības darbu valsts konferencē.
IZV skolēnu sasniegumi 2020./2021. mācību gada starptautiskajās olimpiādēs:
Furnjē gangrēna
Furnjē gangrēna (arī Furnjē slimība, Furnjē sindroms, sēklinieku maisiņa spontāna gangrēna, epifasciālā nekroze u.c.; la) ir nekrotizējoša fasciīta forma. Tā ir ģenitāliju mīksto audu akūta, zibenīgi progresējoša un nekrotizējoša infekcija, kas skar dzimumorgānu, starpenes un perianālā apgabala zemādas tauku slāni. Ir zināmi gadījumi, kad Furnjē gangrēna ir nevis pamatslimība, bet komplikācija citām strutainām slimībām, tostarp išiorektālam paraproktītam. Furnjē gangrēnai raksturīga akūta dzimumlocekļa un sēklinieku maisiņa audu nekroze, un tā ir potenciāli nāvējoša slimība.
Slimības ārstēšanas pamatā hemodinamikas stabilizēšana, neatliekama nekrotizētās un strutainās vietas ķirurģiska attīrīšana no nekrotiskajiem audiem un strutām un neatliekama plaša spektra antibiotiku terapija. Furnjē gangrēnai izmanto arī negatīvā spiediena brūču terapiju, hiperbāro oksigenāciju, brūču kopšanu un rekonstruktīvo iejaukšanos.
Mirstība pie smagām Furnjē gangrēnas formām, pie kurām jau uzsākta antibiotiku terapija, ir diezgan liela — līdz 90 % (vidēji no 20 līdz 40 %). Mirstība pie smagām formām pirms antibiotiku terapijas sasniedz 25—40 %.
Etioloģija
Infekcijas ieejas vārti ir noskaidroti tikai 75% gadījumu. Perirektāls un perianāls abscesi ir visbiežākie iemesli Furnjē gangrēnas attīstībai un ar sliktāku prognozi. Periuretrālas infekcijas ir sekas saaugumu slimībai vai instrumentālai urīnizvadei (piemēram, pie ilgstošas urīnpūšļa katetrizācijas), kas noskaidrots 20—30 % gadījumos. Arī sēklinieku maisiņa abscess, epididimīts vai ādas traumas, piemēram, suprainficētas (sekundāri inficētas) tauku dziedzeru cistas var progresēt par Furnjē gangrēnu.
Ir zināmas dažādas slimības, kas var provocēt Furnjē gangrēnu. 30—75 % gadījumos no visām provocējošām slimībām tas ir cukura diabēts. Citas Furnjē gangrēnu provocējošas slimības ir hronisks alkoholisms, imūnsupresīvas slimības (tostarp AIDS), ļaundabīgie audzēji, aptaukošanās, malnutrīcija. Arī intravenozām zālēm var būt predispozīcija ģenitāliju infekciozai nekrotizēšanai. Furnjē gangrēnu var iniciēt dzimumorgānu vietējas traumas un operatīva iejaukšanās. Sievietēm Furnjē gangrēna parasti attīstās cukura diabēta gadījumā, kā arī no vulvārā vai Bartolini dziedzeru abscesa, tā var būt arī kā sekas episiotomijai vai histerektomijai.
Furnjē gangrēnas izraisītāji ir streptokoki, stafilokoki, fuzobaktērijas, spirohetas, enterokoki, klostrīdijas, pseidomonas, anaerobo un aerobo baktēriju dažādas asociācijas. Pētījumos noskaidrots, ka biežs Furnjē gangrēnu ierosinošs faktors ir Escherichia coli baktērija. Dažos gadījumos Furnjē gangrēnas izraisītājs ir Staphylococcus aureus; šo izraisītāju konstatē pacientiem ar ilgstoši pielietotu urīnpūšļa katetru.
Starp Furnjē gangrēnas ierosinātājiem ir atzīmēti:
Patoģenēze
Tiek uzskatīts, ka polimikrobu etioloģija ir pamats sinerģētiskai fermentu un toksīnu mijiedarbībai un ātrai infekcijas izplatībai audos. Piemēram, viena no baktēriju sugām var izdalīt fermentus, kas asinsvados pastiprina asins sarecēšanu. Izraisītā asinsvadu tromboze samazina lokālo apasiņošanu un audu oksigenāciju jeb apgādi ar skābekli. Skābekļa trūkums audos ļauj citiem mikroorganismiem (fakultatīviem anaerobiem) sākt aktīvi vairoties un izdalīt lecitināzi, kolagenāzi un citus patoģenēzes faktorus. Šie fermenti ļauj mikroorganismiem ātri izplatīties caur starpaudu barjerām, tostarp izplatīties caur fascijām. Baktēriju izplatīšanās starpfasciālajā vidē ļauj slimībai ātri progresēt, kamēr infekcija sasniedz vēdera priekšējo sienu, padušu bedres un augšstilbu iekšējo virsmu.
Klasifikācija
Pēc slimības klīnisko simptomu attīstības ātruma izšķir:
Pēc vietējo izmaiņu rakstura iedala:
Klīniskā aina
Pirmās pazīmes Furnjē gangrēnas sākumposmā ir sāpes sēklinieku maisiņā vai lielo kaunuma lūpu apgabalā, vājums un paaugstināta ķermeņa temperatūra. Sākotnēji skarts tikai sēklinieku maisiņš, taču, tālāk attīstoties, patoloģiskais process sāk izplatīties tālāk un uz sēklinieku maisiņa parādās nekrotiskā krevele. Process var attīstīties arī latenti, bez klīniskām pazīmēm. Vienīgā pazīme var būt stipra ar slimību saistīta pretīga smaka. Taču parasti ir dažādas sūdzības un simptomi, tostarp drudzis virs 38 °C, sēklinieku maisiņa pietūkums un apsārtums, strutošana un brūču attīstīšanās, krepitācija vai abscedēšana. Parasti no simptomiem ir sāpes, drudzis un pietūkums. Ātri progresējošai gangrēnai līdztekus izpaužas smagas intoksikācijas pazīmes: drudzis, tahikardija, pazemināts asinsspiediens un samaņas traucējumi.
Slimība straujāk progresē jauniem cilvēkiem, kuriem nekroze attīstās dažu stundu laikā. Cilvēkiem gados gangrēna parasti attīstās 2—3 dienu laikā. Patoloģiskajā procesā sēklinieku maisiņš ir iekļauts visbiežāk — virs 90% gadījumu, dzimumloceklis — līdz 45% gadījumu, perianālais vai starpenes apgabals ir skarts ap 35% gadījumu. No simptomiem visbiežāk sastopamas perianālās/skrotālās sāpes (ap 80% gadījumu) ar tahikardiju (60%), strutaini izdalījumi no starpenes (60%), krepitācija (55%), drudzis (40%). Krepitācijas esamība ir parasta slimības pazīme, ja iekaisušajos audos attīstās gāzes veidojošie mikroorganismi.
Diagnostika
Pacienta izmeklēšanai pirmkārt ir jābūt virzītai uz Furnjē gangrēnas raksturīpašībām. Slimības vēsture un sekundāri simptomi un pazīmes var norādīt uz infekcijas avotu. Radioloģiskā izmeklēšana ir bezjēdzīga, ja klīniskā atradne nav skaidra vai slimības izplatība ir sarežģīta, lai to atšķirtu no citas patoloģijas. Veicot vēdera radiogrāfiju, var atrast zemādas emfizēmu un mīksto audu tūsku. Ultrosonoskopiski izmeklējot sēklinieku maisiņu, var redzēt sabiezētu sienu un hiperehogēnu fokusu ar reverberētu artefaktu un duļķainu aizēnojumu, kas apstiprina gāzes klātbūtni. Var būt reaktīva hidrocēle. Sēklinieki un piedēkļi parasti ir normāli. Datortomogrāfiski bieži var atrast Furnjē gangrēnas izcelsmi, piemēram, perianālu abscesu, iesprūdušu ingvinālo trūci vai fistulozu kanālu.
Ārstēšana
Pie Furnjē gangrēnas empīriskas plaša spektra antibiotiku terapijas pieder trešās paaudzes cefalosporīni, aminoglikozīdi (ja ļauj kreatinīna klīrenss) un metronidazols. Organisma šķidrumu atjaunošanā nepieciešams izmantot asins komponentus. Pēc nekrektomijas ir jāuzsāk adekvātu ēdināšanu ar agru enterālu barošanu, cik ir iespējams, jo tas ļauj ātrāk sadzīt brūcēm. Brūču ķirurģiskā sanācija var tikt atkārtota divas dienas pēc izmeklējumu uzsākšanas; tiks izgriezti atlikušie nedzīvie audi. Var būt nepieciešamas vairākas ķirurģiskas iejaukšanās. Ja infekciju daba ir anaeroba vai brūce ir kontaminēta (ir pievienojusies papildu infekcija), ir jāveic kolostomija, lai izvairītos no fēču plūsmas. Līdzīgos gadījumos, kad patoloģiskais process skar urīnizvades kanālus, ir jāveic cistostomija. Orhektomija (sēklinieku ekstirpācija) parasti nav vajadzīga, jo sēkliniekus apasiņo citi asinsvadi un tāpēc infekcija tos nespēj skart.
Pēc sākotnējas ārstēšanas, reanimācijas un visu nekrotisko audu nekrektomijas lielāka daļa brūču var būt sekundāri sadzijušas. Lielu brūču sadziedēšanai bieži izmanto ādas transplantātu. Ar labu kosmētisku rezultātu brūču nosegšanai var tikt izmantots augšstilba rotācijas ādas un fasciju atloks. Brūces slēdz uzreiz, kad vairs nav konstatējama nekrotisko audu infekcijas klātbūtne. Gadījumos, kad zaudēts mazāk nekā 50% no sēklinieku maisiņa ādas, tās atjaunošana gandrīz vienmēr nerada lielas grūtības. Gadījumos, kad ir skarts lielāks procents no sēklinieku maisiņa ādas virsmas, sēklinieki var tikt novietoti augšstilba kabatiņās līdz laikam, kad tiks uzsāktas galējas kosmētiskas rekonstrukcijas.
Ja brūču savilkšanai ir griezts liels ādas laukums, var tikt izmantota negatīva spiediena brūču terapija (VAC sistēma; en). Šīs tehnikas pielietošana veicina efektīvu brūču sadzīšanu un saudzēšanu. Kad standartpieejas nav iespējamas, sēklinieku maisiņa brūču slēgšanai var izmantot smalku zarnu zemgļotādas atloku un fibrīna līmi.
Smagos gadījumos ar septisko šoku ir obligāti jāveic šķidrumu un elektrolītu korekcija, glikozes kontrole, kā arī jāveic arteriālu katetrizāciju pastāvīgai arteriāla spiediena kontrolei, lai varētu koriģēt vazopresīvos medikamentus.
Komplikācijas
Furnjē gangrēnai var rasties dažādas komplikācijas (sarežģījumi). Galvenokārt tā ir sepse, kas var attīstīties līdz visu nekrotisko audu evakuācijai. Parasti sepse ir gadījumos, kad ir slēpts infekcijas avots vai cilvēkiem ar vāju imunitāti. Sepse ir iemesls multiorgānu disfunkcijas sindromam, kas visvairāk skar sirds un asinsvadu sistēmu, plaušas un nieres. Var attīstīties arī nekalkulozs holecistīts, koagulopātija un cerebrovaskulārie notikumi. Sepse, kas attīstās no sēklinieku maisiņa zemādas, var attīstīt miolīzi vai mionekrolīzi augšstilbā.
Prognoze
Dažādos avotos mirstība no Furnjē gangrēnas svārstās no 7 līdz 90 % (atkarībā no riska faktoriem, blakus slimībām un stāvokļa smaguma), bet vidēji 20—40 %. Nelabvēlīgs slimības iznākums biežāk ir fiziskas nespējas, ieilgušas infekcijas, kavētas ārstēšanas, vājas imunitātes, cukura diabēta, vecuma un multiorgānu disfunkcijas sindroma dēļ. Asins izmaiņas, kas tiek noteiktas laboratoriski un palielina nāves risku, ir leikocitoze, paaugstināts urīnvielas, kreatinīna, alkalīna fosfatāzes un laktātdehidrogenāzes saturs, kā arī pazemināts hemoglobīna, albumīna, bikarbonātu, nātrija un kālija saturs.
Diferenciāldiagnostika
Sēklinieku maisiņa akūtas sāpes un pietūkums ir jādiferencē (jāatšķir) no epididimoorhīta, sēklinieku samešanās, inkarcerētas ingvinālās trūces, celulīta un Furnjē gangrēnas. Normāla sēklinieku ehotekstūra un vaskularizācija ir raksturīga epidimoorhītam un sēklinieku samešanās gadījumam. Ja nav zarnu cilpu atradnes sēklinieku maisiņā, tas izslēdz trūces inkarcerāciju. Sēklinieku maisiņa sabiezējums var būt raksturīgs celulītam un Furnjē gangrēnai. Ja ir ehogēnais fokuss ar neskaidru redzamību sēklinieku maisiņā, tas norāda uz gāzu klātbūtni, kas ir raksturīgi Furnjē gangrēnai.