cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jupatovkas iela
Ielas raksturojums
Jupatovkas ielu var raksturot kā tipisku rūpniecības un pakalpojumu rajona ielu. Neskatoties uz to, ka tās garums pārsniedz 1 km, tai ir tikai divi krustojumi ar citām ielām — tās sākumā un beigās. Tam par iemeslu ir ielas izvietojums starp Rēzeknes upi, kas met četrus meandrus, tās labajā pusē un dzelzceļu kreisajā pusē. Starp rūpniecisko zonu pamīšus izvietojušās dzīvojamās ēkas, sevišķi ielas labajā pusē, upes tuvumā. Ielas sākums ir T veida krustojums ar Stacijas ielu, ko regulē luksofori, tur joslas atdalītas ar nelielu salu gājējiem. Trīstūra formas zemes gabalā starp Stacijas un Jupatovkas ielām atrodas "Latvijas Naftas" degvielas uzpildes stacija. Ielas kreisajā pusē, stāvā uzkalniņā atrodas senkapi (Jupatovkas vecie katoļu kapi), bet pēc 330 m no ielas labās puses iziet 100 m garš piebraucamais ceļš uz Jupatovkas vecajiem pareizticīgo kapiem. Jupatovkas ielā 22 atrodas Rēzeknes profesionālā vidusskola. Pēc 800 m iela iziet ārpus Rēzeknes pilsētas robežām, bet apbūve gar to turpinās. Uzreiz pēc pilsētas robežas atrodas Rēzeknes arodvidusskola, Valsts Ieņēmumu dienesta Rēzeknes filiāle un plašs būvmateriālu tirdzniecības kvartāls. Šeit atrodas viens no lielākajiem vietējo īpašnieku pārvaldītajiem būvmateriālu veikaliem "DaKo". Ielas labajā pusē ir skraja savrupmāju apbūve, aiz kuras tek Rēzeknes upe ar trīs vecupes atstātiem meandriem tās palienē. Tālāk iela met līkumu virzienā uz Rēzeknes upi, pilsētas teritorijas virzienā. Ielas līkums robežojas ar Smuškovas ciemu un plašu vasarnīcu un mazdārziņu teritoriju. No ielas kreisās puses iziet ceļš, kas ved līdz Litavnieku mazciemam un savieno ar Rēzeknes apvedceļu (E22, A12). Krustojot Rēzeknes upi, iela jau ir mainījusi savu virzienu no R-A uz Z-D. Neilgi pirms tilta iela šķērso Rēzeknes pilsētas robežu. Atšķirībā no joslu skaita pārējos ielas posmos, Jupatovkas ielas tilts pār upi ir vienvirziena. Tilta labajā pusē ir rūpnieciska rakstura apbūve pie pašiem upes krastiem. Otrpus upei, ielas kreisajā pusē turpinās mazdārziņu teritorija, kas turpinās līdz ielas beigām — T veida krustojumā ar Zilupes ielu.
Ielu savienojumi
Jupatovkas iela ir savienota ar šādām ielām:
Apollons Edelsons
Apollons Edelsons (ru; dzimis, miris ) bija Krievijas impērijas arhitekts, kas no 1858. gada kā Latvijas Pareizticīgās Baznīcas Rīgas eparhijas galvenais arhitekts projektējis pareizticīgo dievnamus Latvijā.
Projektētās celtnes
Kā pazīstamākos Edelsona darbus var minēt Rīgas Svētā Ņevas Aleksandra baznīcas zvanu torni (realizētais projekts ir pārveidota Edelsona iecere), Kristus Apskaidrošanās baznīcu Sarkandaugavā (Церковь Преображения Господня на Саркандаугаве), Kristus Pestītāja Svētbildes baznīcu Torņakalnā, pareizticīgo baznīcu Kolkā.
Kopā ar Vladimiru Lunski Edelsons darbojās arī pie Jāņa Frīdriha Baumaņa projektētās Rīgas Svētās Trīsvienības pareizticīgo baznīcas Āgenskalnā realizācijas. Apollons Edelsons projektējis arī vairākas laicīgās arhitektūras ēkas Rīgā, to skaitā — viesnīcas "Metropole" ēku, ēkas Ausekļa ielā 16, Aristida Briāna ielā 12, Dzirnavu ielā 18, Brīvības ielā 80. Miris Rīgā, apglabāts Pokrova kapos.
Lielisko džentlmeņu līga
"Lielisko džentlmeņu līga" (en) ir 2003. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Frenks Millers. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tāda paša nosaukuma komiksu.
Viktorijas laikmetā dažādi fantāzijas, zinātniskās fantastikas un piedzīvojumu varoņi apvienojas, lai dodos slepenā misijā.
Krauju akmens saliņa
Krauju akmens saliņa ir aizsargājams dabas piemineklis Rīgas līcī apmēram 300 metrus no krasta Limbažu novada Salacgrīvas pagastā, dabas lieguma Vidzemes akmeņainā jūrmala teritorijā.
Tas ir akmeņu krāvumu valnis, sastāvošs no laukakmeņiem, kas jūras ledus kustības rezultātā sastumti vaļņveida formā. Augstākās daļas garums apmēram 15—20 metri. Ja jūras līmenis ir augsts, saliņa atrodas zem ūdens. Uz ziemeļiem no saliņas atrodas Krauju jūrakmens, bet uz dienvidiem — Svētciema akmeņu saliņas.
Kirils Aleksejenko
Kirils Aleksejenko (ru; dzimis Sanktpēterburgā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2015), kas kopš 2023. gada pārstāv Austriju.
Biogrāfija
Ar šahu sācis nodarboties piecu gadu vecumā. 2007. gadā kļuvis par Sanktpēterburgas un Krievijas jauniešu šaha čempionu U10 vecuma grupā, tāpat uzvarējis šajā vecuma grupā Eiropas jauniešu šaha čempionātā. 2011. gadā Brazīlijā uzvarējis Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā. 2013. gadā atkārtoti uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā un bijis trešais Pasaules jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā. 2015. gada Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā bijis otrais. 2016. gadā kļuvis par Krievijas jauniešu šaha čempionu U20 vecuma grupā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā trīs reizes pēc kārtas uzvarējis Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā (2015, 2016, 2017  ), Pardubices Czech Open (2014), Ļeva Polugajevska memoriālā Samārā (2015). 2015. gadā dalījis pirmo vietu Sanktpēterburgas pilsētas šaha čempionātā.
2019. gada augustā Iževskā dalījis 5.—8. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2019. gada oktobrī Daglasā izcīnījis 3. vietu FIDE Grand Swiss turnīrā. 2021. gada aprīlī Jekaterinburgā palicis 7. vietā Pasaules šaha čempionāta pretendentu turnīrā. 2021. gada oktobrī Ufā dalījis 5.-9. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 29. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Aleksejenko piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2015. gadā — starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kopš 2023. gada 7. jūlija šaha turnīros pārstāv Austriju.
Šons Kutirjē
Šons Kutirjē (dzimis ) ir kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2023) Kutirjē spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Filadelfijas "Flyers".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Kutirjē sāka 2011.—12. gada sezonā, kad aizvadīja debijas sezonu NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā. 77 spēlēs hokejists atzīmējās ar 27 rezultativitātes punktiem.
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2015., 2017. un 2019. gada Pasaules čempionātos. Junioru vecumā spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā junioriem.
Petija Smita
Patrīcija Lī "Petija" Smita (en; dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dziesmu autore, dzejniece un māksliniece.
Eivinns Henriksens
Eivinns Henriksens (no; dzimis Oslo) ir norvēģu vieglatlēts, startē vesera mešanas sacensībās.
Piedalījies divās olimpiskajās spēlēs. 2012. gadā Londonā kvalifikācijā ieņēma 13. vietu un finālsacensībās neiekļuva. 2020. gada spēlēs, kas risinājās 2021. gadā Tokijā, izcīnīja sudraba medaļu, aizmetot veseri 81,58 metrus tālu un labojot Norvēģijas rekordu. 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā ieguva bronzas godalgu. Bronzu izcīnīja arī 2022. gada Eiropas čempionātā Minhenē.
Aleksandrs Haritonovs
Aleksandrs Haritonovs (ru; dzimis Obņinskā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2006).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis trīs medaļas: zelta (2002. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā), sudraba (2003. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā) un bronzas (2003. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā).
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Rjazaņā (2001), Ostravā (2002), Jesenīkā (2002), Eforijā (Rumānija 2004, 2005).
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Haritonovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2006. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Mazstraupes pils
Mazstraupes pils (de) bija 15. gadsimtā celta Rīgas arhibīskapijas vasaļu pils senās Idumejas teritorijā pie Braslas upes, netālu no Lielstraupes pils (mūsdienās Cēsu novada Straupē). Tai garām veda Limbažu-Cēsu ceļš. 18.-19. gadsimtā viduslaiku pili pārbūvēja par Mazstraupes muižas kungu māju, tās ēkā mūsdienās iekārtota Straupes pamatskola.
Vēsture
Straupes Mazā muiža (luttike hove by Rope) pirmo reizi minēta kādā 1408. gada dokumentā. Mazstraupes pils (Kleinroop) vārds atrodams 1555. gada Livonijas piļu sarakstā, sākotnēji tā piederēja Rozeniem. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Mazstraupes pils nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas Straupes pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Pērnavas vaivadijā. Pili atdeva jezuītiem, kas tajā iekārtoja vīriešu klosteri.
Poļu-zviedru kara laikā klosteri slēdza, 1601. gada piļu revīzijā tā pieminēta kā Mazā Straupe (Klein Rope), kuras īpašnieks bija Johans no Rozenes. 1638. gada Zviedru Vidzemes piļu revīzijā minēts, ka pils īpašniece bija Fabiāna Rozena radiniece Sofija Mengdena. Pēc Lielā Ziemeļu kara 1727. gadā pili nopirka Krievijas impērijas ķeizara Pētera II galminieks grāfs Kārlis Gustavs Lēvenvolde (Löwenwolde), pēc viņa nāves 1735. gadā tajā saimniekoja viņa atraitne Šarlote, dzimusi Rozena. 1742. gadā viņa pili pārdeva Georgam Johanam Meijendorfam (1718—1771), kas pili pilnīgi pārbūvēja. Pēc viņa pils īpašnieki bija Kazimirs fon Meijendorfs (1749—1813), Georgs fon Meijendorfs (1795—1863), Fēlikss fon Meijendorfs (1834—1871). Pēdējais muižas īpašnieks bija Aleksandrs fon Meijendorfs (1869—1964), kas 1919. gadā devās bēgļu gaitās uz Angliju. Pilī iekārtoja Straupes skolu, 1938. gadā nojauca seno pils torni.
Apraksts
Mazstraupes pils bija celta Braslas upes labajā krastā pie dzirnavu ezera. Senākā pils daļa bija 6,5х8,7 metrus liels kvadrātveida četrstāvu sargtornis ar pagrabu zem tā. Torņa sienu biezums sasniedza 2,2 metrus, tajā bija 3,9 metrus plati iebraucamie vārti. Pils tornim vēlāk bija piebūvēti vairāki dzīvojamie korpusi. Pils torni nojauca 1938. gadā.
Taurenes ezers
Taurenes ezers (arī Taureņa ezers, Tauriņu ezers) ir publisks subglaciāls caurteces ezers Cēsu novada Taurenes pagasta ziemeļos.
Dibens — dūņains, līdzens. Krasti — slīpi, ziemeļos un dienvidrietumos — zemi, bet austrumos — stāvi. Ūdens krāsa — brūnūdens. Ezerā ietek Gauja no Kālenīša un Mežrijas strauts, iztek Gauja. Makrofīti — meldri, niedres, ūdensrozes, raglapes, peldošās un spožās glīvenes. Ezerā dzīvo līdakas, asari, raudas, plauži un ruduļi.
Ezera dienvidos atrodas atpūtas vieta un peldvieta.
Terminators (filma)
"Terminators" (en) ir 1984. gada ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta filma, kuras režisors ir Džeimss Kemerons. Arnolds Švarcenegers attēlo Terminatoru, kiborgu-slepkavu no nākotnes, kas ieradies nogalināt Sāru Konoru (Linda Hamiltone). Viņas dēls, Džons Konors, nākotnē kļūs par cilvēces glābēju post-apokaliptiskā karā pret robotiem. Maikls Bīns attēlo Kailu Rīzu, kareivi no nākotnes, kurš nosūtīts atpakaļ pagātnē, lai pasargātu Konoru.
Šī ir pirmā daļa "Terminatora" filmu sērijā. Vēlāk tika izdotas vēl trīs filmas, kā arī televīzijas seriāls. 2008. gadā "Terminators" tika iekļauts ASV nacionālajā filmu reģistrā.
Sižets
Filmas darbība notiek Losandželosā 1984. gadā. Pilsētas nomalē no 2029. gada ierodas Terminators. Pielietodams spēku, lai iegūtu apģērbu un ieročus, Terminators sistemātiski sāk nogalināt sievietes, kuras sauc Sāra Konora. Neilgi pēc Terminatora ierodas Kails Rīzs, kareivis no nākotnes. Viņš apzog bezpajumtnieku, lai iegūtu apģērbu un izvairās no policijas slēgtā lielveikalā. Tikmēr pēdējā dzīvi palikusī Sāra Konora, vienkārša viesmīle, pēc atcelta randiņa noslēpjas naktsklubā, kad pamana Rīzu, kurš viņu izseko. Domādama, ka viņš ir slepkava, kas nogalinājis iepriekšējās divas Konoras, Sāra sazinās ar policiju un paliek klubā. Ierodas Terminators, kurš mēģina nogalināt Sāru, taču viņu izglābj Rīzs. Viņi aizdzen mašīnu un izbēg, kamēr Terminators turpina viņus medīt.
Slēpjoties stāvvietā, Rīzs izskaidro Sārai, ka drīzā nākotnē ar mākslīgo intelektu apveltīta aizsardzības sistēma Skynet kļūs patstāvīga un izraisīs kodolkaru, kas iznīcinās cilvēci. Sāras dēls, Džons Konors, apvienos izdzīvojušos cīņā pret Skynet un tā robotu armiju. Kad cilvēce nonāca uz uzvaras sliekšņa, Skynet nosūtīja Terminatoru atpakaļ pagātnē, lai tas nogalinātu Sāru pirms vēl piedzimst Džons, tādējādi novēršot pretestības izveidošanos. Terminators ir efektīva kaujas mašīna ar izturīgu metāla skeletu, ko ieskauj sintētiski audi, kas ļauj tai izlikties par cilvēku.
Pēc vēl vienas sadursmes ar Terminatoru, Sāra un Rīzs nonāk policijas iecirknī, kur policijas psihologs Doktors Silbermans atzīst Rīzu par paranoisku un nepieskaitāmu. Terminators tikmēr salabo sevi un dodas uzbrukumā policijas iecirknim, savā ceļā nogalinādams vairākus policistus, lai atrastu Sāru. Rīzs izbēg un atrod viņu pirmais, un abi bēg. Aizdzinuši vēl vienu mašīnu, viņi noslēpjas nelielā motelī, kur uzmeistaro improvizētas sprāgstvielas un izplāno savu nākamo gājienu. Rīzs atzīstas Sārai, ka iemīlējās viņā kopš brīža, kad Džons pasniedza viņam Sāras fotogrāfiju, un abi kopā pavada kaislīgu nakti.
Sāra, uztraukdamās par savu māti, sazinās ar viņu. Taču Terminators jau atrodas tur, un Sārai to nezinot, imitē viņas mātes balsi, lai noskaidrotu Sāras atrašanās vietu. Aptvēruši, ka Terminators viņus atradis, Sāra un Rīzs bēg. Pakaļdzīšanās laikā Rīzs tiek ievainots. Dusmās Sāra notriec Terminatoru no tā motocikla, taču apgāž savu mašīnu. Terminators izmanto degvielas pārvadātāju, lai turpinātu pakaļdzīšanos, taču Rīzs uzspridzina to ar sprāgstvielu palīdzību. Abi apskaujas, taču Terminators pieceļas no liesmām. Uguns ir nodedzinājusi tā ādu, atklājot metāla skeletu. Terminators, bojāts no sprādziena, vajā ievainoto Rīzu un Sāru, līdz trijotne nonāk rūpnīcā. Rīzs ieslēdz mašinēriju, lai apmulsinātu Terminatoru. Viņš iegrūž pēdējo sprāgstvielu Terminatora jostasvietā, saspridzinot to gabalos, taču sprādziens ievaino Sāru un nogalina Rīzu, kurš nomirst Sāras rokās. Terminatora ķermeņa augšdaļa izrādās joprojām aktīva un turpina vajāt ievainoto Sāru, līdz tā ievilina Terminatoru hidrauliskajā presē un iznīcina to.
Vjačeslavs Isajevs
Vjačeslavs Isajevs (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs. Kopš 2022. gada spēlē FK Auda sastāvā. Divkārtējs Latvijas kausa ieguvējs (2012. gadā ar Skonto FC, 2022. gadā ar FK Auda).
2018. gada 9. septembrī debitēja nacionālās izlases sastāvā Nāciju līgas mačā pret Gruziju.
Mellupe
Mellupe var būt:
Albērs Glandazs
Albērs Ernests Glandazs (fr; dzimis, miris ) bija franču burātājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Glandazs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensību 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā, kur ieguva 13. vietu, bet otrajā braucienā nefinišēja.
Viņš bija Francijas airēšanas klubu federācijas un Francijas jahtu sacīkšu asociācijas prezidents, kā arī bija aktīvs Francijas Touring Club biedrs. Glandazs bija Nacionālās sporta komitejas prezidents 1910. gadā un vienu gadu, no 1912. līdz 1913. gadam ieņēma nacionālās olimpiskās komitejas prezidenta amatu. Glandazs 1913. gada janvārī tika iekļauts Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā, kur strādāja līdz savai nāvei 1943. gadā. 1920. gadā viņš sagatavoja SOK pētījumu par dažādiem jahtu veidiem.
Coptotriche singularis
Coptotriche singularis ir alotājkožu dzimtas suga. Sastopama Belizā. Kāpuru saimniekaugi nav zināmi. Mātītes nav aprakstītas. Sugas nosaukums singularis nozīmē sugas raksturīpašību: uz edeagusa ir tikai viens smailu radziņu (la) pušķis; visām pārējām Coptotriche sugām pušķi ir divi.
Pieaugušo īpatņu apraksts
Pieaugušo (imago) tēviņu ķermeņa garums ir 2,5 m, spārnu plētums ir 5,5 mm. Seja un palpi ir okera (dzeltenbrūnā) krāsā. Priekšējais cekuls un apkakle sastāv no okera krāsas matveidīgām un tievām plāksnīšveidīgām zvīņām. Ūsas ir ar garām matveidīgām sensillām; okera brūnas. Torakss un tegulas ir okera krāsā. Priekšējie spārni ar dažām tumši brūnām un melnām zvīņām galvenokārt uz apikālās ceturtdaļas. Priekšējo spārnu apakšpuse ir brūna. Cilijas tumši pelēkas. Kājas tumši pelēkas uz priekšējās puses, okera krāsā uz mugurējās puses.
Ģirts Vilks
Laikā no 1934. līdz 1936. gadam Liepājā mācījies Baumaņa studijā. 1941. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē, ko absolvēja 1944. gadā. Pēc tam sācis strādāt Dailes teātrī, kur līdz 1968. gadam bijis mākslinieks, tāpat bijis galvenais mākslinieks (no 1947. gada). Ir vairāk nekā 150 teātra izrāžu scenogrāfijas autors. Kopš 1941. gada Vilks ir piedalījies izstādēs. Vēl ir nodarbojies ar plakātu zīmēšanu, grāmatu ilustrēšanu.
1944. gadā kļuvis par Latvijas Mākslinieku savienības biedru, 1945. gadā — Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru. 1966. gadā saņēmis Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu.
Maksimiljano Mesa
Maksimiljano Mesa (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, pussargs, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Mesa spēlē Liga MX komandas C.F. Monterrey sastāvā.
Sasniegumi
Monterrey
Coptotriche inexpectata
Coptotriche inexpectata ir alotājkožu dzimtas suga. Tā ir sastopama ASV - Kalifornijas štatā. Kāpuru saimniekaugi ir kultivētās zemenes.
Terrerūžas strauta estuāra putnu liegums
Terrerūžas strauta estuāra putnu liegums (en) ir aizsargājama dabas teritorija Maurīcijas galvaspilsētā Portluī salas ziemeļrietumos.
2001. gadā liegums iekļauts Rāmsaras vietu sarakstā. Šeit uzturas 14 migrējošas putnu sugas un aug trīs sugas endēmu augu.
Kriā atomelektrostacija
Atomstacija uzcelta 1983. gadā un izmanto Ronas upes ūdeni. Stacijā darbojas četri ūdens-ūdens tipa kodolreaktori, katrs ar 900 MW jaudu. Atomelektrostacija ražo no 4 līdz 5% no Francijas elektroenerģijas. Stacijā strādā apmēram 1200 cilvēku.
Portugāles basketbola izlase
Portugāles basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Portugāli tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Izlases lielākais panākums ir izcīnīta 9. vieta 2007. gada Eiropas čempionātā.
Pašlaik (2011. gada jūnijs) Portugāles izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem dalītu 47. vietu.
Sirotka
Sirotka ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta rietumu daļā 9 km no pagasta centra Priežmales, 16 km no novada centra Aglonas un 249 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V569, Geraņimovas Ilzas ezera austrumu krastā.
Coptotriche fuscomarginella
Coptotriche fuscomarginella ir alotājkožu dzimtas suga. Tā ir sastopama ASV - Kentuki, Masačūsetsas, Ņujorkas, Ohaio un Virdžīnijas štatos. Kāpuru saimniekaugi ir zobainā kastaņa un ozolu ģints pārstāvji, tajā skaitā dzeltenais ozols un kastaņu ozols.
Kendija Dilfere
Kendija Dilfere (nl; dzimusi ) ir nīderlandiešu saksofoniste.
Arī viņas tēvs Hanss Dilfers ir saksofonists. Spēlēt saksofonu sākusi sešu gadu vecumā. 14 gadu vecumā dibinājusi savu grupu Funky Stuff. K. Dilferes 1990. gadā izdotais debijas studijas albums Saxuality tika nominēts Grammy balvai. Karjeras laikā izdevusi deviņus studijas albumus, divus koncertierakstus un vienu labāko dziesmu izlasi. Uzstājusies kopā ar vairākiem slaveniem mūziķiem, tai skaitā savu tēvu, Prinsu, Deividu Stjuartu. Vada TV raidījumu Candy meets...
Konstantīns (filma)
"Konstantīns" (en) ir 2008. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Frensiss Lorenss. Filmas sižets balstīts uz DC Comics komiksu Hellblazer.
Filmā galvenās lomas attēlo Kiānu Rīvss, Šia Lebafs, Reičela Vaisa un Tilda Svintone. Filmas pirmizrāde notika Vācijā.
Pārdabisko spēku detektīvs Džons Konstantīns palīdz policistei pierādīt, ka viņa māsas nāve nebija pašnāvība.
Johans Kristofs Švarcs (jurists)
Johans Kristofs Švarcs (de, 1722—1804) bija vācbaltiešu jurists un vēsturnieks. Rīgas birģermeistars (1782—1787). Publicējis pētījumus par senajām Rīgas pilsētas tiesībām.
Dzīvesgājums
Dzimis 1722. gada 19. janvārī Rīgā birģermeistara Ādama Hinriha Švarca (1678—1762) un viņa sievas Annas Helēnas, dzimušas Gnospeliusas, ģimenē. Mācījās Rīgas domskolā, studēja tieslietas Leipcigas universitātē (1741—1745). Pēc atgriešanās dzimtenē bija Rīgas rātes ierēdnis (1745—1757), Rīgas pilsētas pilnvarotais Pēterburgā (1757—1760).
1761. gadā viņu ievēlēja par Rīgas rātskungu, 1765. gadā par sindiku. Strādāja "Lielajā likumu komisijā" Maskavā (1767), vēlāk Pēterburgā (1768—1772), kur aizstāvēja Baltijas provinču privilēģijas.
1782. gadā ievēlēts par Rīgas birģermeistaru. Kad ķeizariene Katrīna II 1785. gadā ieviesa jaunus pilsētu pašvaldību noteikumus, kopā ar Rīgas rāti 1787. gadā nolika savas pilnvaras un nodevās sabiedriskajam un zinātniskajam darbam. Apstrādādams Rīgas rātes arhīva dokumentus, rakstu krājumā Nordische Miscellaneen 1791. gadā anonīmi publicēja pētījumu par senās Livonijas dokumentiem. 1785. gadā viņu uzņēma Rīgas ložā "Astreja", kur viņš pildīja tās sekretāra pienākumus (1791). 1795. gadā sacerēja un 1798. gadā iespieda polemisku brošūru pret bijušā Rīgas Domskolas rektora Snella Jēnā iespiesto Baltijas provinču aprakstu. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes pievienošanas Krievijas impērijai 1799. gadā izdeva apcerējumu Vollständige Bibliothek par Kurzemes un Piltenes valstiskajiem dokumentiem. 1803. gadā atjaunotā Tērbatas Universitāte viņam piešķīra goda doktora (Dr. phil. h. c. d.) nosaukumu.
Miris 1804. gada 7. novembrī Rīgā.
Arturs Komptons
Arturs Holijs Komptons (en, — ) bija amerikāņu fiziķis.
1919. gadā absolvējis Prinstonas Universitāti. Pēc tam akadēmiskajā darbā Vašingtonas Universitātē (1920—1923). No 1923. gada profesors Čikāgas Universitātē. 1927. gadā ievēlēts ASV Nacionālajā Zinātņu akadēmijā. Otrā pasaules kara laikā piedalījies ASV atombumbas radīšanas projektā. No 1945. gada atkal strādājis Vašingtonas Universitātē, rektors (1953—1961).
Ogijs un prusaki
"Ogijs un prusaki" (fr, en) ir Francijas animācijas seriāls, kas pirmoreiz iznāca 1998. gadā.
DUTHSat
DUTHSat ir Grieķijas nanopavadonis, daļa no Eiropas Komisijas finansētās Zemes apakšējās termosfēras izpētes programmas QB50 (kods QB50 GR01). DUTHSat 2017. gada aprīlī ar kravas kuģi Cygnus OA-7 nogādāts Starptautiskajā kosmosa stacijā, no kurienes brīvā lidojumā orbītā palaists maijā.
DUTHSat izgatavoja Dēmokrita Trāķijas universitāte (Elektromagnētiskās teorijas laboratorija un Elektriskās un datoru inženierijas nodaļa). Tas veidots pēc CubeSat 2U formas standarta ar masu aptuveni 2 kg.
Zinātniskā krava QB50 projektam ir daudzadatu Lengmīra zonde elektronu blīvuma noteikšanai apkārtējā vidē. Tā izstrādāta Oslo universitātē.
Sekundārā krava ir Dēmokrita Trāķijas universitātē izstrādātā viedo sensoru datu ieguves mikroshēmu prototipa plate DUTH ASICs Boards. Nākotnē šādas specializētas mikroshēmas varētu ievērojami samazināt nano un piko pavadoņu masu, izmērus un enerģijas patēriņu.
Lidojuma gaita
DUTHSat tika palaists 15:11 UTC kravas kuģa Cygnus OA-7 hermētiskajā nodalījumā ar nesējraķeti Atlas V/401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-41. 22. aprīlī Cygnus ieradās stacijā.
25. maijā 08:35 UTC trīs 2U pavadoņi, to skaitā DUTHSat, tika palaisti brīvā lidojumā no Nanoracks NRCSD-11 izmešanas ierīces, kuru turēja Kibo moduļa manipulators.
Neolīts Kosovā
Neolīts Kosovā, jeb jaunākais akmens laikmets Kosovas teritorijā aizsākās apmēram pirms 8500 gadiem. Holocēna siltais, mitrais klimats, kas šai reģionā sākās drīz pēc pēdējā ledus laikmeta ledus nokušanas, izraisīja dabas pārmaiņas, kas atspoguļojās cilvēkos, florā un faunā. Šī klimatiskā stabilizācija ietekmēja cilvēku dzīvi un aktivitātes; cilvēku sabiedrībai šai laikā ir raksturīgas pārmaiņas sabiedrības organizācijā un pastāvīgu apmetņu izveidošana sausās vietās, upju krastu tuvumā un auglīgās plakankalnēs.
Neolīta cilvēks akmeni izmantoja ieročiem, darbarīkiem un celtniecībai. Neolīta kultūras raksturojumu nosaka iegūtā tās arheoloģiskā dokumentācija. Šai periodā notika lielas pārmaiņas, tostarp pāreja no medībām un vākšanas uz lauksaimniecību un pastāvīgām apmetnēm. Tika pieradināti dzīvnieki un gatavoti keramikas izstrādājumi. Cilvēki pārgāja no nomadu uz pusnomadu dzīvesveidu; zemkopība kļuva par galveno saimniecisko darbību, un zeme tika apstrādāta ar akmens, kaula, ragu un koka darbarīkiem. Sievietes darināja apģērbu, keramiku, rūpējās par bērniem un sīkiem mājdzīvniekiem, gatavoja ēdienu. Lielākā daļa šā laika antropomorfo figūriņu attēlo sieviešu ķermeņus.
Neolīta ekonomikas pamatā bija lauksaimniecība, darbarīku, ieroču un keramikas ražošana, mājdzīvnieku pavairošana un audzēšana, medības un zvejniecība. Tāpēc apdzīvotās vietas tika izveidotas netālu no dabas resursiem. Lielākajā daļā neolīta vietu Kosovā ir mājokļi, kas būvēti no apmetņu tuvumā esošajiem materiāliem: būdām ar koka karkasiem un sijām, kas pārklātas ar zemi, sajauktu ar auzu pelavām, ar jumtiem, kas izgatavoti no savītām niedrēm un rudzu pelavām. Lai gan arheologi un akadēmiķi strīdas par precīziem neolīta datumiem Balkānos, parasti tiek uzskatīts, ka šis laikposms ilga no 6500 līdz 3500 p.m.ē. Alu un klinšu māksla apliecina alu izmantošanu kā pagaidu patversmes un pielūgsmes vietas. Primārais kults tolaik bija dieviete—māte, un neolīta sabiedrība bija matriarhāla.
Vlašņa
Vlašņas daudzslāņu apmetne atrodas uz paaugstinātas akmeņainas terases plakankalnē, kas atrodas 335 m virs jūras līmeņa pie Prištinas — Žuras ceļa apmēram 6 km uz rietumiem no Prizrenas. Vietne satur priekšmetus no vairākiem periodiem, sākot no agrīnajām Starčevo un Vinčas kultūrām, cauri vara, bronzas un dzelzs laikmetiem, līdz hellēnismam, vēlīnajam antīkam un agrīnajiem viduslaikiem. Materiāli, kas atrodami šeit, ietver māla keramiku un trauku fragmentus, akmens un kaula instrumentus, dekoratīvus un utilitārus artefaktus un monētas. Vēlāk antīkajos laikos Vlašņa (pazīstama kā Vlašņas Gradišta) tika nocietināta ar sienām, kas raksturīgas Justiniānam I. Nocietinātā teritorija, kas aptvēra apmēram 2 hektārus, iespējams, tika izmantota, lai novērotu romiešu Via Lissus—Naissus ceļu, kas gāja gar apmetni. Ir atklāti ar ģeometriskām līnijām apgleznoti keramikas fragmenti, Starčevo kultūras krama nazis, kā arī antropomorfas un zoomorfas figūriņas no sestās tūkstošgades pirms mūsu ēras. Tika atrasti arī izgreznoti apdedzināta māla trauki, kas raksturīgi Vinčas kultūrai (trešā tūkstošgade pirms mūsu ēras), bronzas laikmeta cepeškrāsns galda trauki un 3,72 gramu smaga monēta, kas datēta ar 55. gadu pirms mūsu ēras. Aptuveni 1,5 km no apmetnes atrodas akmens patversme.
Runika
Šī apmetne atrodas Skenderajas pašvaldības Runikas ciematā. Tas atrodas Drenicas reģionā, apmēram 25 km uz dienvidrietumiem no Mitrovicas un 10 km uz ziemeļrietumiem no Skenderajas (pie ceļa Skenderaja—Istoga). Vietne, kas ir starp visizcilākajiem līdz šim atrastajiem agrīnā neolīta depozītiem Kosovā, satur Starčevo kultūras artefaktus. Tā tika rakta no 1966. līdz 1968. gadam un atkal 1984. gadā, pētījumi tika veikti apmēram 35 privātos zemes gabalos Runikas apkaimē, Dardanijas ciemā. Šeit ir atrasti Starčevo un Vinčas keramikas fragmenti, kas datēti ar 6500—3500 p.m.ē. 10000 m² lielā platībā 2010. gada martā tika veikts magnētiskais uzmērījums, un tika atrastas ar koka sijām pastiprinātu būdiņu paliekas. Tika atrasta vienkrāsaina keramika, kas dekorēta ar sarkanu spīdumu, iespiedumu keramika, barbotīna trauki un trauki, kas apgleznoti ar lineāru un ģeometrisku zīmējumu, kā arī antropomorfiskas figūriņas un kulta galdi (mazie altāri). Dekoratīvajos artefaktos ietilpst spirālveida apdedzināta māla vāze, kas tonēta ar okeru, krāsota tumšās krāsās un dekorēta kā plauksta. Nozīmīgs atradums ir apdedzināta māla okarīna — svilpauniekam līdzīgs mūzikas instruments 8 cm garumā, kas pazīstams kā Runikas okarīna, vecākais mūzikas instruments, kāds līdz šim atrasts Kosovā.
Munīrs el Hadādī
Munirs el Hadādī (es, dzimis ) ir Spānijā dzimis Marokas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Marokas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada el Hadadi pārstāv La Liga komandu Getafe.
Sasniegumi
Sevilla
Jānis Kuga
Jānis Kuga (dzimis, miris ) bija latviešu zīmēšanas skolotājs, scenogrāfs un gleznotājs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no latviešu scenogrāfijas pamatlicējiem. Viņš ir veidojis scenogrāfiju vairāku teātru izrādēm gan Latvijā, gan ārzemēs, tāpat veidojis dekorācijas pirmajām latviešu kinofilmām. Kuga ir Latvijas Nacionālā teātra telpu noformējuma autors, kad te tika proklamēta Latvijas valsts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gadā Ikšķiles pagasta Puriņu mājās. Māte Trīne (dzimusi Ēķe). Mācījās Ķēķa pamatskolā un vietējā draudzes skolā. 1890. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Strādāja J. Jesena porcelāna fabrikas porcelāna apgleznošanas nodaļā un apmeklēja Rīgas Vācu amatnieku biedrības skolu. Turpināja mācības Pēterburgas Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā (1899-1905). Papildinājās Parīzē (1906), apceļoja Eiropas lielpilsētas, vēlāk dzīvoja Itālijā un Spānijā (1907-1908).
Pēc atgriešanās dzimtenē 1908. gada rudenī Kuga sāka strādāt par zīmēšanas skolotāju L. Bērziņa vadītajā Jēkabpils tirdzniecības skolā, pēc tam  Dubultu ģimnāzijā, A. Ķeniņa sieviešu ģimnāzijā. 1908. gadā gleznoja dekorācijas Aspazijas lugai „Vaidelote” Jaunajā Rīgas teātrī, pēc tam pastāvīgi strādāja Jaunajā Rīgas teātrī par dekorāciju gleznotāju. No 1912. līdz 1914. gadam papildinājās Francijā. Pirmā pasaules kara sākumā atgriezās Latvijā, bet jau rudenī uzsāka darboties Jaunajā Pēterpils latviešu teātrī, līdztekus strādāja par skolotāju.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1951. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, 1969. gadā — Kanādā, tajā pašā gadā miris Toronto.
Apbalvojumi
1926. gadā Kuga tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1936. gadā — trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1938. gadā ticis apbalvots ar otrās šķiras Atzinības krustu. Tāpat 1931. gadā saņēmis Leopolda II ordeni (Beļģija), 1939. gadā — Francijas Goda Leģiona ordeni. 1954. gadā saņēma Pasaules brīvo latviešu apvienības KF goda balvu, bet 1960. gadā Tautas balvu.
Natālija Jerjomina
Natālija Jerjomina (dzimusi Rīgā) ir Latvijas krievu izcelsmes šahiste, kas uzvarējusi Latvijas šaha čempionātā sievietēm 1988. gadā.
Astoņdesmitajos gados Natālija Jerjomina bija viena no spēcīgākajām Latvijas jaunajām šahistēm, kas regulāri piedalījās Latvijas šaha čempionātā sievietēm finālos (1983 - 1990). 1985. gadā viņa ieguva 4. vietu, 1989. gadā izcīnīja bronzas medaļu, bet 1988. gadā uzvarēja spēcīgā konkurencē, atstājot aiz sevis tādas pazīstamas šahistes kā Andu Šafransku, Ingūnu Ernesti, Ilzi Rubeni, Ingrīdu Priedīti, Astru Goldmani, Tamāru Vilerti, Viju Rožlapu, Sarmu Sedlenieci. Natālija Jerjomina ir pārstāvējusi Latvijas sieviešu izlasi PSRS Tautu spartakiādē Minskā 1986. gadā pie trešā galdiņa. Deviņdesmito gadu sākumā viņa pārtrauca aktīvās šahistes gaitas.
Margota Robija
Margota Elisa Robija (en; dzimusi ) ir austrāliešu aktrise un producente. Zināma ar lomām dažādās lielbudžeta filmās, kā arī neatkarīgajā kino, par ko saņēmusi vairākus apbalvojumus, tostarp divas reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai, trīs Zelta globusa balvām un piecām BAFTA kino balvām. Žurnāls Time 2017. gadā viņu ierindoja starp 100 visietekmīgākajiem cilvēkiem pasaulē, bet Forbes 2019. gadā viņu iekļāva starp vispelnošākajām pasaules aktrisēm.
Dzimusi un uzaugusi Kvīnslendā, Robija savu karjeru uzsāka televīzijas seriālā "Kaimiņi" (Neighbours), par ko divas reizes nominēta Logie balvai. Pēc pārcelšanās uz dzīvi ASV filmējusies seriālā Pan Am (2011—2012). 2013. gadā debitējusi lielajā kino ar lomu filmā "Ir laiks", tajā pašā gadā bija loma Mārtina Skorsēzes filmā "Volstrītas vilks". Vēlāk filmējusies tādās filmās kā "Fokuss", Suite Française, Z for Zachariah, "Pašnāvnieku vienība" un "Leģenda par Tarzānu" un "Plēsīgie putni (un kādas Arles Kīnas brīnumpasakainā emancipācija)". 2015. gadā tika nominēta BAFTA kino balvai kā gada uzlēcošā zvaigzne.
Robija saņēmusi par savu aktierspēli saņēmusi pozitīvas kritiķu atsauksmes un nominēta kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par Tonijas Hārdingas lomu biogrāfiskajā filmā "Es, Tonija" (2017). Kritiķu pozitīvo novērtējumu viņā saņēma arī par Elizabetes I lomu vēsturiskajā drāmā "Marija — Skotijas karaliene" (2018), Šeronas Teitas lomu komēdijdrāmā "Reiz Holivudā" (2019) un izdomātas Fox News darbinieces lomu drāmā "Skandāls" (Bombshell, 2019); viņa saņēmusi BAFTA kino balvas nominācijas par lomām visās trīs filmās un Kinoakadēmijas balvas nomināciju kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par pēdējo no tām.
Robija precējusies ar producentu Tomu Ekliju un viņi ir producentu uzņēmums LuckyChap Entertainment līdzīpašnieki un dibinātāji. Uzņēmums veidojis vairākas filmas starp kurām ir arī "Daudzsološa jauna sieviete" (2020), kā arī televīzijas seriāls Dollface (2019–pašlaik) un miniseriāls Maid (2021).
Coptotriche insolita
Coptotriche insolita ir alotājkožu dzimtas suga. Tā ir sastopama ASV - Ņūdžersijas štatā. Kāpuru saimniekaugs ir augstās krūmmellenes.
Mellupe (Dzirnupes pieteka)
Mellupe (arī Sērmūkšupe) ir Dzirnupes kreisā satekupe Cēsu novadā.
Iztece - uz austrumiem no Sērmūkšiem. Tek ziemeļu virzienā. Satekot ar Melnupi veido Dzirnupi.
Mellupi šķērso valsts autoceļi V300 (Drusti–Dzērbene–Skujene) un V294 (Cēsis–Rāmuļi–Bānūži), tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
Kāņmuiža
Kāņmuiža, agrāk arī Kāņi, ir ciems Kuldīgas novada Kabiles pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie Kabiles—Satiķu autoceļa 7,7 km no pagasta centra Kabiles, 35 km no novada centra Kuldīgas un 120 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Zutēnu muižas Kāņu pusmuižas (Kahnhof, Kannhof). Muižas apbūve ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Lielgalvis
Lielgalvis var būt:
Uzvārds
Latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Riteņbraukšana 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — individuālais brauciens vīriešiem
Vīriešu šosejas riteņbraukšanas individuālā brauciena sacensības 2016. gada olimpiskajās spēlēs norisinājās 10. augustā, sākoties un noslēdzoties nelielajā Pontalas pussalā, Riodežaneiro. Sacensības notika Barras sacenzību zonā, kas bija viena no septiņām pagaidu Olimpiskajām būvēm.
Pirmssacensību favorīti
Pēc uzvaras 2016. gada Tour de France 18. posmā — pēdējā Tūres individuālajā braucienā, kas notika kalnainā trasē, par galveno favorītu tika uzskatīts Lielbritānijas pārstāvis Kriss Frūms. Citu favorītu vidū minēti individuālā brauciena speciālisti Šveices pārstāvis Fabians Kančellāra, Vācijas pārstāvis Tonijs Martins, nīderlandietis Toms Dimulēns un esošais individuālā brauciena pasaules čempions no Baltkrievijas Vasiļs Kirijenka.
Piedalīties plānojuši bija arī Ričijs Ports no Austrālijas, Vinčenco Nibali no Itālijas un Vauts Pūlss no Nīderlandes, bet savu dalību viņiem nācās atsaukt pēc gūtajām traumām grupas braucienā.
Distance
Vīriešu brauciena distance bija divi apļi 29,8 km garumā Grumari aplī, veidojot kopējo distances garumu 54,5 km. Sacensību starts un finišs būs Tim Maia laukumā (Estrada do Pontal), pēc tam iebraucot Grumari aplī pulksteņa rādītāja virzienā, sasniedzot Grumari kāpumu pēc 9,7 un otro kāpumu (Grota Funda) pie 19,2 km atzīmes.
Orijaka
Pilsēta pirmoreiz droši rakstos parādās 856. gadā. 1569. gadā to nopostīja hugenoti. Pirms Franču revolūcijas Orijaka bija Augšoverņas galvaspilsēta. 1866. gadā uz pilsētu tika ierīkota dzelzceļa līnija. Mūsdienās tā pazīstama kā lietussargu un medicīnisko spilvenu ražošanas centrs. Orijaka ir Francijas prezidenta Pola Dumēra dzimtā pilsēta.
Keita Aptone
Ketrīna "Keita" Aptone (en; dzimusi ) ir amerikāņu modele un aktrise. Viņa vislabāk ir pazīstama ar fotogrāfijām Sports Illustrated Swimsuit Issue. 2011. gadā viņa tika atzīta par gada labāko jaunpienācēju, savukārt jau 2012. gadā bija vāka modele. Viņas tēvocis ir ASV Pārstāvju palātas loceklis Freds Aptons. Jaunībā nodarbojusies ar jāšanas sportu. Modeles karjeru sākusi 2008. gadā, kad parakstīja līgumu ar Elite Model Management. Aptone filmējusies filmās "Kā aplaupīt debesskrāpi" (2011) un "Atriebība sieviešu gaumē" (2014).
Coptotriche lucida
Coptotriche lucida ir alotājkožu dzimtas suga. Tā ir sastopama ASV - Floridas štatā. Kāpuru saimniekaugi vēl nav atklāti.
Igaunijas Dzīvības zinātņu universitāte
Akadēmiskā struktūra
Atsaucoties uz 2017. gada ikgadējo atskaiti, Igaunijas Dzīvības zinātņu Universitātes akadēmiskā struktūra iekļauj piecus institūtus un četras citas akadēmiskās vienības:
Studijas
Lielākoties bakalaura, maģistrantūras un doktorantūras studijas universitātē notiek igauņu un angļu valodā. Igaunijas Dzīvības zinātņu Universitāte ir vienīgā starp Baltijas valstīm, kur var apgūt pilnu 6 gadu apmācību veterinārmedicīnā. 2017. gadā universitātē studēja 2957 studenti (2016. gadā bija 3209 studenti, 2015. gadā – 3578,  2014. gadā – 3866). Visvairāk studentu pēdējos piecos gados reģistrēti Lauksaimniecības un vides zinātņu institūtā. 2017. gadā apmaiņas programmu (Erasmus, Nordplus, Erasmus Mundus, DoRa Pluss) ietvaros Igaunijas Dzīvības zinātņu Universitāti apmeklējuši 182 studenti no 33 valstīm (lielākoties no Latvijas, Vācijas un Somijas).
Vēsture
Igaunijas Dzīvības zinātņu Universitātes pirmsākumi meklējami lauksamniecības un mežsaimniecības izglītības un zinātnes iestādē - Tartu Universitātē. Universitāti 1632. gadā dibināja zviedru politiķis Juhans Šite, kurš, atklājot universitāti, teicis "even the peasants of this country could get their share of the watering springs of educational wealth".
Pēc Igaunijas neatkarības atgūšanas 1991. gadā akadēmija tika pārdēvēta par Igaunijas Lauksaimniecības universitāti un tā tika no jauna restrukturizēta. Radās vajadzība pēc jauniem speciālistiem dabas aizsardzības, ainavu arhitektūras, praktiski pielietojamās hidrobioloģijas un vides ekonomikas jomā.
Kopš 2005. gada Igaunijas Lauksaimniecības universitātei ir jauna struktūra, kur darbība notiek piecos institūtos (Lauksaimniecības un vides zinātņu institūts, Veterinārmedicīnas un Dzīvnieku zinātņu institūts, Mežsaimniecības inženierzinātņu institūts, Tehnoloģiju institūts, kā arī Ekonomikas un Sociālo zinību institūts).
Sergejs Grigorjancs
Sergejs Grigorjancs (ru; dzimis Taškentā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2003).
Biogrāfija
No 1993. līdz 2000. gadam vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros izcīnījis divas zelta medaļas: 1997. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā un 1999. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Maskavā (2002), Pančevā (2003), Francijas starptautiskajā šaha festivālā Cappelle-la-Grande (2004), Pardubicē (2004). 2005. gadā uzvarējis Maskavas pilsētas šaha čempionātā.
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Grigorjancam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2003. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
2018. gada jūnijā apprecējies ar Ungārijas šaha lielmeistari Petru Papu.
Luijs XV
Luijs XV (Louis XV; — ) bija Francijas un Navarras karalistes karalis laikā no  līdz savai nāvei 1774. gadā.
Viņš kļuva par karali piecu gadu vecumā, stājoties vecvectēva Luija XIV vietā. Faktiskā vara līdz 1723. gadam, kad Luijs XV tika atzīts par pilngadīgu, bija Orleānas Filipam. No 1726. gada Kardināls Flerī bija pirmais ministrs līdz pat 1743. gadam, kad viņš mira un kontroli pār karalisti pilnībā pārņēma Luijs. Luijs XV mira 1774. gadā, par karali kļuva viņa mazdēls Luijs XVI.
Ansis Lielgalvis
Ansis Teodors Lielgalvis (dzimis, miris 1921. gadā) bija latviešu virsnieks — pulkvedis, viens no latviešu strēlnieku komandieriem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1878. gada 5. decembrī Lestenes pagasta “Ērmēs”, saimnieka Anša un Trīnes Lielgalvju ģimenē.
Pēc kara skolas pabeigšanas virsnieks Krievijas impērijas armijā, piedalījies Krievu—japāņu karā. Pirmā pasaules kara cīņās piedalījies no kara sākuma 1914. gada augustā, par varonību apbalvots ar Sv. Jura zobenu.
1915. gadā brīvprātīgi pārgājis uz latviešu strēlnieku vienībām, no 25. novembra komandējis 6. Tukuma latviešu strēlnieku bataljonu (no 1916. gada novembra — pulku). No 1917. gada 27. aprīļa II latviešu strēlnieku brigādes komandieris. Amatu nesaskaņu dēļ pametis pēc latviešu strēlnieku boļševizācijas.
Franko Armani
Franko Armani (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, vārtsargs, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē Argentīnas pirmās divīzijas kluba Buenosairesas "River Plate" sastāvā.
Terminators 2: Pastarā diena
Terminators 2: Pastarā diena (en) ir 1991. gada ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta filma, kuras režisors ir Džeimss Kemerons. Filmā Sāru Konoru un viņas dēlu Džonu cenšas nogalināt no nākotnes atsūtīta jaunāka terminatora versija, lai Džons nekļūtu par pretkustības vadītāju, filmā Sāru un Džonu aizsargā arī no nākotnes atsūtītais vecais terminators. Filmā galvenās lomas atveido Arnolds Švarcenegers, Linda Hamiltone, Roberts Patriks un Edvards Fērlongs.
Franko Armani
Sasniegumi
Atlético Nacional
Terminators 2: Pastarā diena
Šī ir otrā daļa "Terminatora" filmu sērijā un turpinājums 1984. gada filmai "Terminators". Filma saņēma četras Amerikas Kinoakadēmijas balvas tehniskajās kategorijās.
Franko Armani
Sasniegumi
River Plate
Terminators 2: Pastarā diena
Sižets
No nākotnes uz 1995. gadu ierodas pārprogrammēts terminators T-800 (Arnolds Švarcenegers), kura uzdevums ir aizstāvēt Džonu no jaunākā un spēcīgākā terminatora modeļa — T1000 (Roberts Patriks).
Kailais T800 piespiež baikerim atdot savas drēbes, zābakus un motociklu. T1000 nogalina blakus esošo policistu un pārņem viņa ārējo izskatu. T1000 veic pieprasījumu policijas datorā uz vārdu "Konors, Džons" un dodas pie viņa audžuvecākiem.
Nākamajā dienā Džons kopā ar draugu aizbēg no audžuvecākiem. T1000, tērpies policista formastērpā, dabū no zēna audžuvecākiem Džona foto un dodas viņu meklēt.
Džons, izmantojot urķa prasmes, dabū naudu no bankomāta. Pēc tam draugi dodas uz spēļu zāli, kur ierodas T1000. Džons aizbēg no zāles, domājot ka policists ir īsts. Gaitenī Džons uzduras T-800, kas aizstāv viņu. Kamēr terminatori kaujas, Džons aizbrauc ar motociklu. Notiek pakaļdzīšanās, pēc kuras Džons un T-800 aizbēg.
Terminators stāsta Džonam par viņa lomu nākotnē, Džons saprot, ka viss, ko viņam stāstīja Sāra, ir patiess. Džons nolemj iebraukt mājās pēc mantām, bet terminators aizliedz to darīt, teicot, ka tur viņu var gaidīt T-1000. Tā patiešām ir, Džona audžuvecāki ir nogalināti. Džons ar terminatoru dodas izglābt Sāru no psihiatriskās slimnīcas, kur Sāra nonāca pēc neveiksmīgā mēģinājuma uzspridzināt Cyberdyne ēku.
Sāru izglābj un visi trijatā dodas uz Meksikas robežas pusi, kur uzzina no Terminatora citas detaļas par karu. Naktī Sāra redz murgu par cilvēces bojā eju un dodas nogalināt Mailsu Daisonu — galveno Cyberdyne inženieri, kurš nenojauš, ka viņa dēļ notiks apokalipse.
Pēdējā brīdī Džons un Terminators panāk Sāru un neļauj Mailsu nogalināt. T-800 stāsta Mailsam par iespējamo nākotni. Mailss, Konori un terminators dodas uz Cyberdyne, kur sarīko traci. Viņi dabū iepriekšējā terminatora atliekas — mehānisku roku un čipu.
Sāra un Džons dodas uz pamesto rūpnīcu, kur notiek terminatoru cīņa. Galu galā abi divi mirst.
SKS 67. ekspedīcija
'''SKS 67. ekspedīcija' (Expedition 67, ISS-67, Экспедиция МКС-67) bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA), Krievijas Roskosmos'' un Eiropas EKA kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2022. gada 30. marta līdz 29. septembrim.
Stūraģeidānu senkapi
Stūraģeidānu senkapi ir vietējas nozīmes valsts aizsargājams arheoloģijas piemineklis Jēkabpils novada Aknīstes pagastā, uz ziemeļiem no Aknīstes pilsētas, Stūrageidānos.
Žans Le Brē
Gabriels Šarls Žans Le Brē (fr; dzimis, miris ) bija franču burātājs, olimpiskās sudraba un bronzas medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Le Brē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja vairākās burāšanas disciplīnās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja. 0,5 līdz 1 tonnu laivu klases pirmajā braucienā viņš ieguva sudraba medaļu, bet otrajā braucienā bronzas medaļu. Šajā disciplīnā viņš startēja kopā ar Žilu Valtonu, Fēliksu Markotu, Žaku Bodrjē un Viljamu Martēnu.
2018. gada RideLondon–Surrey Classic
2018. gada RideLondon–Surrey Classic bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 29. jūlijā. Tā bija 7. reize, kad notika RideLondon–Surrey Classic sacensības un tās bija 26. sacensības 2018. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās sprinta finišā uzvarēja Vācijas sportists Paskāls Akermanis ().
Komandas
Tā kā šīs sacensības UCI Pasaules tūres kalendāram tika pievienotas tikai 2017. gadā, tad tika ielūgtas visas UCI WorldTeam komandas, bet dalība nebija obligāta. Piedalījās sešpadsmit no astoņpadsmit WorldTeam komandām — par trim vairāk kā iepriekšējā gadā. Papildus tika uzaicinātas četras UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 20 komandu pelotonu.
Mežrijas strauts
Mežrijas strauts ir Taurenes ezerā ietekošs strauts Cēsu novadā.
Izteka - Taurenes pagasta centrālajā daļā. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Taurenes ezerā no dienvidaustrumiem.
Mežrijas strautu šķērso valsts autoceļš V299 (Rauna–Taurene–Abrupe), tā krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.
Sopuški
Sopuški ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 4 km no pagasta centra Priežmales, 19 km no novada centra Aglonas un 251 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V597.
Sarābīt el Hādima
1904.—1905. gada ziemā Sarābīt el Hādimā izrakumus veica angļu arheologi Hilda un Flinderss Petri, kas cita starpā tempļa drupās un uz raktuvju sienām atrada līdz tam nezināmus rakstības paraugus, kas mūsdienās tiek kvalificēts kā pirmais fonogrāfiskais raksts — protosīnājas raksts, no kura vēlāk attīstījušies mūsdienu alfabēti, tajā skaitā latīņu alfabēts.
Muižniecība
Muižniecība bija priviliģētu zemes īpašnieku kārta, kas kopā ar augstāko garīdzniecību bija valdošā šķira feodālismā. Muižniecība sastāvēja no lielajiem, vidējiem un sīkajiem zemes īpašniekiem. Augstāko muižniecību pārstāvēja galvenokārt augstdzimušie jeb dižciltīgie (la, de, ru). Pie vidējās un sīkās muižniecības piederēja lielo feodāļu vasaļi un valdnieku ierēdņi.
Muižniecības ekonomiskās un politiskās varas pamatā bija feodālais zemes īpašums. Lai iegūtu līdzekļus muižniecība un augstākā garīdzniecība ar feodālisma rentes starpniecību piesavinājās ekspluatēto un feodāli atkarīgo zemnieku darba produktus. Muižniecībā pastāvēja stingri hierarhijas principi. Muižnieki nedrīkstēja nodarboties ar zemo šķiru profesijām.
Sarābīt el Hādima
Mūsdienās tūrisma galamērķis.