cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaukāza operācija
Krievijas armija atbalstīja un sadarbojās ar armēņu partizāniem, kas jau kopš 1914. gada septembra darbojās vēsturiskajās Rietumarmēnijas teritorijās. 1915. gada sākumā armēņi aktīvi darbojās Vana ezera un Erzurumas apkārtnē. Cerot saņemt Krievijas tiešu militāro palīdzību, 1915. gada 13.-14. aprīlī armēņi padzina turkus no Vanas un izveidoja barikādes pilsētā. Armēņi Vanu noturēja četras nedēļas. Armēņu apspiešanai iesaistīja turku armijas vienības un kurdu bruņotās vienības. Abas puses gūstekņus neņēma un veica civiliedzīvotāju slaktiņus. Novēloti, taču krievu armija 18. maijā sasniedza un ieņēma Vanu, kas armēņu-turku cīņās bija gandrīz pilnīgi nopostīta. 1915. gada augustā turki atguva Vanu, nogalinot 50 000 armēņu. Vanas sacelšanās bija viens no notikumiem, kas aizsāka osmaņu īstenoto armēņu genocīdu.
Krievijas karaspēka virzību Kaukāza frontē apturēja 1917. gada Krievijas revolūcija un revolucionārā sabrukuma skarto impērijas karaspēku frontē 1918. gada sākumā nomainīja Aizkaukāza Komisariāta veidotās gruzīnu un Armēņu brīvprātīgo vienības un Armēņu neregulārais karaspēks, kuru veidošanā un komandēšanā piedalījās pulkvedis Voldemārs Ozols.
Osmaņu impērija kopā ar Vācijas Impēriju parakstīja Brestļitovskas miera līgumu ar Padomju Krieviju, kura atzina Osmaņu varu Ardahanā, Karsā un Batumi. Vēlāk tika pārtraukts arī īslaicīgais karš starp Osmaņu impēriju un Aizkaukāza Demokrātisko Federatīvo Republiku un noslēgts Batumi miera līgums ar jaunajām Aizkaukāza republikām. Šis līgums zaudēja savu spēku, kad Osmaņu impērija, parakstot Mudrosas pamieru, atzina savu sakāvi Pirmajā pasaules karā.
Bosnijas un Hercegovinas karogs
Karogā zilā krāsa apzīmē Apvienoto Nāciju Organizāciju. Zvaigznes simbolizē Eiropu. Trīsstūris simbolizē trīs valsts pamatiedzīvotāju grupas (bosniešu musulmaņus, horvātus un serbus) un valsts atveidu kartē.
Pēc neatkarības atzīšanas 1992. gadā, tika apstiprināts Bosnijas un Hercegovinas Republikas karogs, kas bija balts audekls ar valsts ģerboni (zils vairogs ar sešām zelta lilijām un diagonāli novilktu baltu joslu) centrā. Bosnijas kara laikā šo karogu savās kontrolējamajās teritorijās izmantoja bosniešu musulmaņi un valsts valdība.
Mūsdienās iepriekšējo valsts karogu (tautā sauktu par "karogu ar lilijām") izmanto musulmaņu nacionālistiskās organizācijas, musulmaņu tautības futbola fani un bosniešu nacionālisti.
Francis Šūberts
Francis Šūberts ( — ) bija austriešu komponists, kurš nodzīvoja 31 gadu un mira pašā jaunrades spēku plaukumā. Šūberts rakstīja vienkāršu un sirsnīgu mūziku, bet reizēm ierosmi deva arī revolūcijas idejas. Šajā laikā progresīvāko cilvēku protests izpaudās mākslā, radot jaunu virzienu - romantismu. Šūberts bija viens no pirmajiem komponistiem - romantiķiem.
Bērnība
Šūberts dzimis Vīnes priekšpilsētā Lihtentālē. Viņa tēvs bija skolotājs Francis-Teodors Šūberts, ģimenē mīlēja mūziku, tēvs un brāļi spēlēja dažādus instrumentus. Tēvs jau agri sāka mācīt Francim vijoli, un klavierspēli. Tā kā zēnam bija lieliska balss, viņš dziedāja baznīcas korī un no 11 gadu vecuma mācījās konviktā - skolā, kur tika sagatavoti baznīcu dziedātāji. Konvikts labvēlīgi ietekmēja zēna attīstību, skolas orķestrī viņš spēlēja pirmo vijoļu grupā, dažreiz diriģēja.
Šajā laikā Šūberts sāka sacerēt mūziku, veselu gadu viņš mācījās pie galma komponista Antonio Saljēri.
Daiļrade
Nepabeidzis mācības, Šūberts izstājās no konvikta, trīs gadus strādāja par skolotāja palīgu, tomēr aizraušanās ar mūziku nezuda. Radās tādas izcilas dziesmas kā "Grietiņa pie ratiņa" un "Meža ķēniņš" ar Gētes vārdiem, sonātes, simfonijas. Šūberts nolēma veltīt dzīvi mūzikai un pameta skolotāja darbu, tādējādi zaudējot jebkādus ienākumus. Vairākus gadus Šūberts mitinājās pie saviem biedriem, kuri arī bija radoši cilvēki. Šūberts kļuva par šī jauno cilvēku pulciņa dvēseli. Tikšanās reizēs draugi iepazinās ar literatūru, dzeju, mūziku, dedzīgi strīdējās. Dažkārt tikšanās tika veltītas Šūberta mūzikai, iegūstot nosaukumu "šūbertiādes". Visu laiku Šūberts neatlaidīgi strādāja. Viņš sacerēja mūziku neparasti ātri, atsevišķās dienās viņš radīja līdz pat 10 atsevišķu dziesmu, bieži vien viņam nepietika nošu papīra. Tā kā muzikālās idejas radās pat miegā, tad komponists no brillēm nešķīrās pat naktī, lai pamostoties tās uzreiz varētu pierakstīt. Šajā laikā Šūberts radīja divus ievērojamus darbus - "Nepabeigto simfoniju" un dziesmu ciklu "Skaistā dzirnavniece".
Mūža noriets
Šūberta pēdējo desmit dzīves gadu skaņdarbu loks bija ļoti plašs un daudzveidīgs. Viņš rakstīja simfonijas, sonātes klavierēm, kvartetus, kvintetus, trio, mesas, operas, daudz dziesmu un citu skaņdarbu. Taču komponista dzīves laikā viņa skaņdarbi tika reti izpildīti un liela daļa tā arī palika rokrakstā. Netika uzvesta neviena Šūberta opera, orķestris neatskaņoja nevienu viņa simfoniju. Komponista labāko darbu - Septītās un Astotās simfonijas notis tika atrastas tikai daudzus gadus pēc komponista nāves, bet dziesmas ar Gētes vārdiem, kuras Šūberts nosūtīja dzejniekam, neguva viņa ievērību. Neskatoties uz pastāvīgo naudas trūkumu, Šūberts nevēlējās kalpot ne firstam Esterhāzi, ne galmā. Viņš bija nabags, izsalcis, nelaimīgs, taču neatkarīgs un nekas nekavēja viņu sacerēt mūziku. Tomēr pamazām vīnieši iepazina Šūberta mūziku, kura pati atrada ceļu uz viņu sirdīm. Te liela loma bija tā laika ievērojamajam dziedonim Johanam Mihaelam Foglam, kurš izpildīja Šūberta dziesmas, komponistam pašam spēlējot pavadījumus.
Nenodrošinātība un mūžīgās neveiksmes smagi ietekmēja Šūberta veselību. Jaunrade prasīja milzīgu spēku un enerģiju, bet to jo dienas kļuva mazāk. Agrāk Šūberts radīja galvenokārt gaišus un līksmus skaņdarbus, bet gadu pirms nāves sacerēja dziesmas ar kopēju virsrakstu "Ziemas ceļš".
Dienviddakota
Ģeogrāfija
Dienviddakota atrodas ASV Vidējo Rietumu reģionā. Štata platība ir 199 905 km2. Robežojas ar Aiovas, Minesotas, Montānas, Nebraskas, Vaiomingas un Ziemeļdakotas štatiem.
Caur Dienviddakotu no ziemeļiem uz dienvidiem tek Misūri upe, kas izveido šajā teritorijā vietām ir līdz 150 metriem dziļu kanjonu. Uz austrumiem no upes atrodas melnzemju prērijas, bet uz rietumiem - Lielie līdzenumi. Vēl štata rietumos atrodas svētie Blekhila kalni.
Vēsture
Pirmie mūsdienu Dienviddakotas teritoriju 18. gadsimtā apsekoja franči. Kopš 1743. gadā šī teritorija piederēja Francijai. Tā bija iekļauta lielajā Luiziānas kolonijā. 1803. gadā Francija pārdod Luiziānu ASV. Dienviddakota kļūst par Apvienoto Valstu daļu. Teritorijas masveida apdzīvotība sākās 19. gadsimta 70. gados, kad Blekhila kalnos tika atklātas zelta atradnes. 1889. gadā Dienviddakota ieguva ASV štata statusu.
Alfrēds Andersons
Alfrēds Andersons (dzimis, miris ) bija Rīgas pilsētas galva (no 1921. līdz 1928. gadam), būvinženieris, literāts, pedagogs, izglītības darbinieks un sabiedrisks darbinieks. Viļa Olava draugs un centienu biedrs. Ar pseidonīmu Andrass sarakstījis drāmu "Ķēniņš Dāvids", tulkojis Riharda Vāgnera operas. Rīgas brīvmūrnieku ložas Jāņuguns oratora vietnieks, brāļa ievedēja vietnieks (1927-1937).
Džons Adamss (prezidents)
Džons Adamss (en, dzimis, miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu 2. prezidents, no 1797. līdz 1801. gadam, pārstāvēja Federālistu partiju. No 1789. līdz 1797. gadam bija pirmais ASV viceprezidents. Viņš bija arī advokāts, diplomāts un viens no līderiem Amerikas Savienoto Valstu neatkarības iegūšanas procesā no Lielbritānijas Karalistes.
Būdams viceprezidents Džordža Vašingtona administrācijā un akadēmiski izglītots jurists, turpināja nostiprināt ASV valdību. Bija ASV vēstnieks Holandē, Britānijā un Francijā, kur viņa darbs vainagojās ar Parīzes līguma parakstīšanu 1783. gadā, kas formāli atzina ASV neatkarību. Viņš nodibināja ASV Jūras kara floti.
Nautrēnu pagasts
Nautrēnu pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība Latgalē. Robežojas ziemeļos ar Balvu novada Krišjāņu pagastu un Ludzas novada Salnavas pagastu, austrumos ar Ludzas novada Mežvidu pagastu, dienvidos ar Ilzeskalna un Dricānu pagastiem, rietumos ar Strūžānu un Gaigalavas pagastiem. Pagasta centrs atrodas Rogovkā.
16. gadsimta Rēzeknes stārastijas revīzijas protokolā minēts nosaukums Neuterschen, vēlāk, iespējams poļu valodas ietekmē, ir manāms nosaukums Nauteransku pagasts. Par Nautrēnu pagastu to sauc kopš 1925. gada. Izloksnes dēļ, vietējie iedzīvotāji arī šodien savu draudzi sauc par Nautrānu draudzi.
Daba
Atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā. Dienvidu daļā lokveidā iesniedzas Latgales augstienes Burzavas pauguraine. Augstākā vieta – Pujatu kalns (181,3 m vjl.). No kopējās platības lauksaimniecībā izmantojamā zeme ir 10790 ha, meži aizņem 2310 ha, bet virszemes ūdeņi – 50 ha.
Pagasta teritorijā atrodas savdabīgi dabas pieminekļi: Opinku Velnala un Velna pēdas (glaciokarsta ieplakas).
Vēsture
Senāko liecību par pagasta apdzīvotību sniedz arheoloģiskie izrakumi Opiņķu pilskalnā. Nautrēnu pagasts ir apdzīvots vismaz 2000 gadus. Par samērā plašas teritorijas apdzīvotību liecina senkapi Laizanos, Saleniekos, Pujatos un Brožgolā. Arheologi tur ir atraduši rotaslietas, keramikas trauku atliekas, ieročus un citus artefaktus no 6. – 9. gadsimta.
Gadsimtu laikā iedzīvotāju skaits novadā strauji pieaudzis un baznīcas arhīva dokumenti liecina, ka 17. gadsimtā tas bijis samērā blīvi apdzīvots. Šajā laikā Jezuītu ordeņa Rēzeknes misija muižas teritorijā bija atvēruši savu punktu, lai apkalpotu vairāk nekā tūkstoti katoļticīgo. 18. gadsimta vidū tika izveidota pastāvīga draudze un uzcelta baznīca diviem tūkstošiem ticīgajiem.
Lai no muižas izpirktu zemes zemnieku ienākumu avots bija meža darbi, plostu dzīšana un dzelzceļa būve.
Pēc 1861. gada 19. februāra dzimtbūšanas atcelšanas, tās likums paredzēja pagasta pārvaldes izveidi. Ar to saistās Zaļmuižas pagasta pirmsākumi, ko vēlāk pārmantoja Nautrēnu pagasts.
1874. gadā Zaļmuižas īpašnieks Nikolajs Paulins-Rozenšilds pieprasīja no zemniekiem parakstīt aktus par atteikšanos no servitūta tiesībām. Zemnieku lopi tika padzīti no ganībām. Šīs un citas pārestības izsauca zemnieku nemierus. Par zemnieku aizstāvi kļuva Pēteris Miglinīks, kurš uzsāka vairākas prāvas pret Zaļmuižas muižkungu, vēlāk arī guberņas tiesas prāvā gūstot uzvaru, kā rezultātā, Modests Paulins-Rozenšilds tika atbrīvots no Ludzas apriņķa muižniecības priekšnieka amata. Lielais iedzīvotāju skaits bija par iemeslu mazām zemes platībām un nabadzībai, ko pastiprināja slimības. Iedzīvotāji devās meklēt darbu citos Latvijas novados, pilsētās un pēc cara aicinājuma masveidā izbrauca labākas dzīves meklējumos uz Sibīriju, daži no tiem atgriezās. Šajā sakarā, tā laika literāts un sabiedriskais darbinieks Francis Kemps novadniekus aicināja „Napazust sovai tautai un ticeibai”.
20. gadsimta sākums un 1905. gada revolūcija
1905.—1907. gadā toreizējā Zaļmuižas pagasta iedzīvotāji iesaistījās nemieros, kas tika vērsti pret valdošo varu. Iemesls zemnieku neapmierinātībai bija nesamērīgie nodokļi, klaušu darbi, mazās, šņorēs sadalītās zemes, kas ļāva vien ar grūtībām uzturēt ģimeni, un zemā lauksaimniecības ražība, ko pastiprināja 4 neražas gadi no 1900. līdz 1907. gadam. Ziemas rudzu ražība 1901.—1913. gadā bija 4—6 cnt no hektāra, kartupeļu — 51—60 cnt/ha, izslaukums no govs bija 2,5 – 7 litri dienā. Govs cena 8 – 10 rubļi, zirga cena 8—12 rubļi. Par vienu podu (8 kg) linu maksāja 1,15 rubļus. Krievu—japāņu kara sākums, pārkrievošanas politika un vienkāršās tautas beztiesiskums vēl vairāk pastiprināja tautas neapmierinātību ar pastāvošo iekārtu. Tas viss bija par cēloni tautas revolūcijai. Nemiernieki vēlējās atriebties par pārestībām un savu naidu vērsa pret muižniekiem. Zemnieki nodedzināja Zaļmuižas saimniecības ēkas, Mežvidu muižas dzīvojamās ēkas. Tautas dusmas tika vērstas arī pret degvīna tirgotavām, tautā sauktām par „monopolēm”, jo tās bija valdības ienākumu un cilvēku apdzirdīšanas avots. Tās slēdza vai izdemolēja, alkoholiskos dzērienus izlēja. Aktīvākie nemieru vadītāji bija brāļi Pēteris un Kazimirs Dzērkaļi, Jāzeps Dzērkalis, Benedikts Bilinskis, Jāzeps Bilinskis, Pēteris Bilinskis, Dominiks Rancāns, Jānis Rancāns. Zaļmuižas un Ruskulovas muižas teritorijās aktīvi darbojās brāļi Jānis un Benedikts Gutāni.
Nemieri muižas teritorijā sākās 1905. gada ziemā, jo sevišķi pastiprinājās vasarā un rudenī. 1905. gada 7. decembrī Zaļmuižas pagastā nodibināja rīcības komiteju nemieru vadīšanai. Par priekšsēdētāju ievēlēja A. Rancānu un par sekretāru J. Lukstu. Muižnieki bija spiesti bēgt no muižām un glābties no tautas dusmām pilsētās. Patvaldībai ar karaspēka palīdzību 1906. gadā izdevās pakāpeniski pārņemt iniciatīvu. Varas pārstāvji izrēķinājās gan ar revolucionāriem gan ar pilnīgi nevainīgiem cilvēkiem.
Pēc Vitebskas gubernatora 1906. gada 20. februāra lēmuma Ivans un Benedikts Gutāni, kā galvenie revolucionārās kustības vadītāji Zaļmuižas pagastā, 23. janvārī tika aizturēti un ieslodzīti Ludzas cietumā, bet 8. jūnijā izsūtīti uz Tomskas guberņas Narimas apvidu. Izsūtīts tika arī Pēteris Bilinskis, bet pārējos nemierniekus sodīja ar miesassodu vai ieslodzījumu.
Nautrēnu pagasta izveidošana un pastāvēšana Latvijas brīvvalsts periodā
1935. gadā Ludzas apriņķa Nautrēnu pagasta (līdz 1925. gadam Zaļmuižas pagasts) platība bija 153,8 km² un tajā dzīvoja 6368 iedzīvotāji. 1945. gadā 10. septembrī pagastā izveidoja Kristinku, Mežvidu, Miglenieku, Nautrēnu un Rasnapļu ciema padomes. 1947. gada 16. oktobrī pagastu pievienoja Rēzeknes apriņķim, bet 1949. gadā to likvidēja. Kristinku ciems ietilpis Kārsavas (1949-1962), Rēzeknes (17.04.1962.-18.12.1962.) un Ludzas (pēc 1962. gada) rajonos. Kristinku ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Brožguļu ciemu, 1960. gadā — Nautrēnu ciema padomju saimniecības «Nautrēni» teritoriju. 1965. gadā Kristinku ciemu pārdēvēja par Nautrēnu ciemu. 1979. gadā Nautrēnu ciemam pievienoja daļu Miglinieku ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1998. gada 8. oktobrī Nautrēnu pagastam pievienoja Miglinieku pagastu. 1999. gada 1. septembrī Nautrēnu pagastu iekļāva Rēzeknes rajonā. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Ievērojamas personības
Nautrēnu pagastā dzimuši:
Izglītība un kultūra
No Nautrēnu pagasta nākuši 64 kultūrvēstures darbinieki, 32 valodnieki un literāti, 26 garīdznieki. Rogovkā darbojas novadpētniecības muzejs, bibliotēka, vidusskola, Romas katoļu baznīca. Baznīcas ērģeles ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
Pagasta teritorijā atrodas seši arheoloģiskie pieminekli, pieci no tiem - valsts nozīmes :
Pagastā izveidoti vairāki slaveno novadnieku dzīves un darbības piemiņas ansambļi — Migliniekos, Dekteros, Livzinīkos, Kuorklinīkūs, Pujatos. Desetnīku kapsētā atdusas vairāki ievērojami Latgales sabiedriskie darbinieki, dzejnieki, Pīters Miglinīks, Andrīvs Jūrdžs, Antons Kūkojs, Pēteris Jurciņš. Par godu novadnieka, dzejnieka Pētera Jurciņa piemiņai Nautrēnu pagastā iedibināta tradīcija 29. jūnijā atzīmēt dzejas svētkus “Pīterdīna Rogovkā”, kas pulcē plašu literātu un literatūras cienītāju loku.
Miera baznīcas
Miera baznīcas (Kościoły pokoju) Svidņicā (Sv. Gara baznīca) un netālu esošajā Javorā (Sv. Trīsvienības baznīca) — vēsturiskas koka (fahtverka) luterāņu baznīcas Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē. Baznīca Švidņicā ir lielākā koka baznīca Eiropā (garums — 44 m, platums — 30,5 m, laukums — 1090 m², ietilpība — 7000 cilvēku (3000 sēdvietas)).
Baznīcu nosaukums cēlies no tā, ka tās tika uzceltas XVII gs. vidū pēc Vestfāles miera noslēgšanas, kad Eiropā ieviešas reliģiskās tolerances principi. Pārsvarā luteriskā Silēzija tajā laikā bija katoliskās Hābsburgu impērijas sastāvā. Baznīcas ir īpašas arī ar to, ka tās ir luterāņu baznīcas, kuru interjerā drīzāk izpaužas katolisma principi. Mūsdienās baznīcas tiek uzturētas arī no Vācijas budžeta līdzekļiem, jo luterticīgo skaits draudzēs ir visai neliels.
2001.gadā baznīcas tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā Eiropas vēstures un reliģiskās iecietības, kā arī koka arhitektūras pieminekļi.
Nova Solas apriņķis
Nova Solas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lubušas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Lubušas vojevodistes Vshovas, Žagaņas un Zelona Guras apriņķiem, Lielpolijas vojevodistes Volštinas apriņķi, kā arī Lejassilēzijas vojevodistes Glogovas apriņķi.
Edvarts Virza
Edvarts Virza (īstajā vārdā Jēkabs Eduards Liekna, dzimis, miris ) bija viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta latviešu rakstniekiem, arī dzejnieks, prozaiķis, publicists, atdzejotājs. Pēc Latvijas okupācijas līdz 1985. gadam par Edvartu Virzu nerakstīja un viņa darbus neizdeva.
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gada 27. decembrī Emburgas (Salgales) pagasta „Rāceņos” Jura Lieknas un viņa sievas Annas ģimenē, pirmais no piecpadsmit bērniem (pieci no kuriem mira agrā bērnībā). Vectēvam Pēterim piemitusi bohēmiska daba un stāstītāja talants, savukārt vecāmāte Anna bijusi tautas ticējumu, burvību, teiku zinātāja.
Viņš mācījās Salgales pagasta skolā, vēlāk Bauskas pilsētas skolā, kuru beidza 1901. gadā. Šajā gadā Lieknu ģimene pārcēlās uz tēva dzimtas mājām „Billītēm”. 1902. gadā uzsāka mācības Rīgas pasta-telegrāfa skolā, bet drīz no skolas izstājās un 1904.—1905. gadā dzīvoja Maskavā, kur apmeklēja lekcijas jurisprudencē un tautsaimniecībā.
1905. gada revolūcijas laikā atgriezies dzimtas mājās, viņš pašmācības ceļā apguva franču valodu un aizrāvās ar franču un krievu simbolistu un dekadentu dzeju. 1906. gadā žurnālā „Dzelme” iespieda viņa pirmo dzejoļu ciklu „Nakts dziesmas”, kuru ievadīja moto: „Cik pasaule ir dziļa, To nakts tik zināt drīkst.” 1907. gadā tika izdots viņa pirmais dzejoļu krājums „Biķeris”. Gadi līdz Pirmajam pasaules karam bija šaubu, iekšēju konfliktu, sava dzejas stila meklējumu laiks. Tas bija arī laiks, kad jaunais dzejnieks jutās vientuļš, jo viņu atbalstīja tikai tuvākie draugi — V. Eglītis un V. Dambergs. 1915. gada vasarā, kad vācu armija Kurzemes ofensīvas laikā ielauzās Zemgalē un visa Lieknu dzimta devās bēgļu gaitās, kāda nomaldījusies lode nogalināja Edvarta māti. 1916. gadā Edvarts Virza iestājās strēlnieku 5. Zemgales pulkā, kuru komandēja Jukums Vācietis. Šajā laikā viņš ieguva pulka dzejnieka slavu, uzrakstīdams vairākus dzejoļus par saviem cīņu biedriem. 1917. gada beigās Virza kopā ar strēlniekiem atkāpās uz Krieviju un apmetās Petrogradā. Šeit, lai darītu zināmu Sabiedrotajiem par kara postījumiem Vidzemē un Kurzemē, Nacionālās padomes uzdevumā tapa publicistiski kaismīgs un dziļi analītisks raksts „Izpostītā Latvija” par Vācijas un Krievijas karu Baltijas telpā, par latviešu karavīru bezjēdzīgo varonību, cīnoties svešā armijā. Šo rakstu Virza tulkoja arī franču valodā, lai plašāku starptautisko sabiedrību informētu par baltiešu traģēdiju. Rakstā „Izpostītā Latvija” autors izvirzīja arī Latvijas neatkarības ideju. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā Virzu demobilizēja un viņš devās atpakaļ uz Latviju.
Latvijas valsts tapšanas laikā Edvarts Virza līdzdarbojās vairākos to gadu preses izdevumos. Viņš kaismīgi iestājās par tautas vienotību, bezkompromisa cīņu, kas vienlaikus bija arī cīņa par nacionālo kultūru. Laikrakstos tika publicēti Virzas raksti un dzejoļi — neviltoti, patosa un gaišas ticības piesātināti. Tie aicināja ikkatru mīlēt savu tēvzemi un ienīst ienaidnieku, tie drošināja neticīgos un vērsās pret izlīdzējiem. No 1915. līdz 1922. gadam tapa Virzas tēlojumi, kas vēlāk ievietoti krājumā „Zaļā Zemgale” (1923).
Būdams klāt Latvijas vistumšākajos un kritiskākajos brīžos, Virza (arī J. Akuraters un K. Skalbe) kopā ar pagaidu valdību 1919. gada janvārī atstāja Rīgu un devās uz Liepāju. Tur viņš strādāja laikrakstā „Latvijas Sargs”. Pēc Aprīļa puča 1919. gada pavasarī Edvarts Virza no Liepājas caur Rēveli (Tallinu) devās uz Valku. Tur kopā ar Oto Nonācu un Jēkabu Janševski viņš dibināja dienas laikrakstu „Tautas Balss”, kas savā īsajā pastāvēšanas laikā kļuva par savdabīgu vēl nesalauztās Latvijas brīvības simbolu. Bermontiādes laikā 1919. gada rudenī Virza pārnāca dzīvot uz Rīgu (no Valkas) un darbojās laikraksta „Latvijas Kareivis” redakcijā, kurā strādāja arī Viktors Eglītis un Aleksandrs Grīns.
1919. gada rudenī Melngalvju namā dzejnieks iepazinās ar Elzu Stērsti. 1920. gadā Virza sarakstīja poēmu „Marselīne Nevermore”, ko veltīja Elzai. abi dzejnieki apprecējās. 1921. līdz 1922. gadā strādāja par Latvijas Preses biroja vadītāju Parīzē. 1922. gadā Virzu ģimenē piedzima meita Amarillis. 1923. gadā viņš iestājās Zemnieku savienībā un no 1923. gada līdz 1940. gadam vadīja laikraksta „Brīvā Zeme” literatūras daļu. Dažus gadus E. Virza strādāja arī par Dailes teātra direktoru un Izglītības ministrijas Mākslas nodaļas vadītāju. Gan 1935., gan 1936. gadā nominēts Nobela balvai literatūrā.
Miris 1940. gada 10. martā Rīgā, apbedīts Meža kapos. Pēc Latvijas okupācijas līdz 1985. gadam par Edvartu Virzu nerakstīja un viņa darbus neizdeva. Režisore S. Rikarde kopā ar scenārija autoru E. Lieknu par E. Virzas dzīves pēdējiem gadiem uzņēma īsmetrāžas filmas „Pēdējā vasara” (1990, 1991).
Daiļrades raksturojums
Virzas pirmais dzejoļu krājums „Biķeris” izdots 1907. gadā. „Biķeris” uzskatāms ne tikai par pirmo erotiskās dzejas krājumu, bet arī par pirmo nopietno un mākslinieciski augstvērtīgu simbolisma dzejas paraugu latviešu literatūrā. Šis krājums radīja asu reakciju lielā daļā tā laika vairumā pilsoniski un konservatīvi noskaņotajos lasītājos. „Biķera” dzejas pasaule ir spēcīgas, bieži pat dēmoniskas kaisles, baudkāres, erotikas piesātināta. Dzeja tajā pamatā ir drūma, piesātināta ar „liktenīgām kaislībām”, tajā dominē vientulības un strupceļa motīvs. Šī krājuma pirmā pilnīgā publikācija bija tikai 1991. gadā.
Viņa daiļradē realizējās sākumā simbolisma, vēlāk arī jaunklasicisma poētikas elementi. Lauku vides un lauku darba žanra ainas ir attēlotas viņa dzejoļos: “Kūts”, “Siena vezums”, “Rudens” u.c., kuriem iedvesmu dzejnieks smēlies no beļģu dzejnieka E.Verharna daiļrades. Dekadences pazīmes ir arī rotaļīgajā dzejoļu krājumā “Dievišķīgās rotaļas” (1919).
Poēmu „Straumēni” Virza sāka rakstīt 1928. gada vasarā „Billītēs” un pabeidza 1933. gada vasaras nogalē. Tajā attēlota 1880. gadu Zemgales lauku māju dzīve un cilvēki. „Straumēni” pirmo reizi izdoti 1933. gada decembrī un līdz 1942. gada beigām iznāca desmit metienos, kļūstot par otru visvairāk izdoto latviešu grāmatu, kuru apsteiguši tikai brāļu Kaudzīšu „Mērnieku laiki”. „Straumēni” ir tulkoti daudzās valodās — 1939. gadā Rīgā iznāca Viktora Tretjakova krievu tulkojums, tapa arī tulkojumi vācu, franču, igauņu, čehu un ungāru valodās. 1988. gada rudenī E.Virzas 105. gadskārtas gaidās „Straumēni” atkal tika publicēti žurnālā „Karogs”. „Straumēni” ir arī vienīgais prozas darbs latviešu literatūrā, kas nosaukts par poēmu. Darbā ietvertas ne tikai paša autora bērnības atmiņas, bet arī vecvecāku nostāsti, tiek uzburta mītiskā pasaule un radīta idealizēta zemnieku dzīve. „Straumēnos” var atrast latviskuma kodu, to var lasīt kā etnogrāfisku tekstu, kurā sīki un precīzi aprakstīta 19. gadsimta zemniecības sadzīve.
Džeina Fonda
Džeina Fonda (en; dzimusi Lēdija Džeina Seimora Fonda (Lady Jayne Seymour Fonda) Ņujorkā, ASV) ir amerikāņu aktrise, rakstniece un politiskā aktīviste. Bijusi plaši pazīstama arī kā modele un fitnesa popularizētāja. Viņas tēvs bija aktieris Henrijs Fonda, arī brālis Pīters Fonda ir aktieris.
Džeina Fonda kļuva pazīstama ar dalību filmās Cat Ballou (1965) un "Barbarella" (Barbarella, 1968). Viņa septiņas reizes tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai — par lomām filmās "Nodzītus zirgus arī nošauj, vai ne?" (1969), Klute (1971), "Džūlija" (1977), "Atgriešanās mājās" (Coming Home, 1978), "Ķīnas sindroms" (1979), "Pie Zelta ezera" (On Golden Pond, 1981), The Morning After (1986). No šīm nominācijām divas reizes balvu ir saņēmusi kā labākā aktrise galvenajā lomā (par filmām Klute un "Atgriešanās mājās"). Saņēmusi četras Zelta globusa balvas, divas BAFTA kino balvas un Emmy balvu.
2007. gadā Fonda saņēma Kannu kinofestivāla goda balvu (Honorary Palme d'Or), 2014. gadā apbalvota ar Amerikas Kinoinstitūta balvu par mūža ieguldījumu (AFI Life Achievement Award). 2019. gadā viņai piešķirta BAFTA Britannia balva, kuru viņa nevarēja saņemt, jo Vašingtonā bija aizturēta par dalību protestos. 2021. gadā saņēma Sesila de Milla balvu.
Popularizējot fiziskās aktivitātes, Fonda ir bijusi producente un pati piedalījusies vairāk nekā 20 aerobikas video laika posmā no 1982. līdz 1995. gadam, kā arī divos video 2010. gadā.
Džeina Fonda ir politiskā aktīviste, viņa uzstājusies pret Vjetnamas karu, ir protestējusi pret Irākas karu un vardarbību pret sievietēm.
Tadeujīts
Tadeujīts (nosaukts portugāļu mineraloga Dēsio Tadeū (Décio Thadeu) vārdā) ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1978. gadā hidrotermālās alvu un dzīvsudraba minerālus saturošās dzīslās.
Tenesī
Tenesī robežojas ar Alabamas, Ārkanzasas, Džordžijas, Kentuki, Misisipi, Misūri, Virdžīnijas un Ziemeļkarolīnas štatiem. Tenesī galvenokārt nodarbojas ar lauksaimniecību, tūrismu un ražošanu. Lauksaimniecībā galvenokārt audzē mājputnus, soju un liellopus. Ražo galvenokārt elektroniku, ķīmiskas vielas un auto detaļas.
Vēsture
Vēsturiski Tenesī bija daļa no Ziemeļkarolīnas štata, pēc tam lielākā daļa no Dienvidrietumu teritorijas. Tenesī pievienojās Amerikas Savienotajām Valstīm kā sešpadsmitais štats. Britu—amerikāņu kara laikā (1812–1815) Tenesī ieguva neformālo nosaukumu “Brīvprātīgo štats” (The Volunteer State), jo daudzi Tenesī štata iedzīvotāji brīvprātīgi iesaistījās šajā karā. Iesauka vēl vairāk nostiprinājās pēc 1815. gadā notikušās Ņūorleānas kaujas, kurā amerikāņi svinēja uzvaru.
Novadnieku pagasts
Novadnieku pagasts ir viena no Saldus novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar sava novada Saldus pilsētu, Zirņu, Pampāļu, Kursīšu, Zvārdes un Cieceres pagastiem.
Daba
Atrodas Austrumkursas augstienes Saldus paugurainē. Augstākā vieta - Gailīškalns (142 m vjl.).
Ezeri
Robežojas ar Cieceres ezeru. Daudz dīķu (Liekna, Pļavnieku dīķi, Grebūtnieku dīķis, Silzemju dīķis utt.), to kopējā platība - 723 ha.
Vēsture
Mūsdienu Novadnieku pagasta teritorijā vēsturiski atradās Sātiņu muiža (Gut Sahtingen), Sesīles muiža (Gut Sessilen, Sesile), Paures muiža (Gut Pauren), Ulpes muiža (Gut Ulpen).
1945. gadā Kuldīgas apriņķa Sātiņu pagastā izveidoja Novadnieku ciema padomi. Saldus rajona Novadnieku ciemam 1951. gadā pievienoja likvidētā Ēvaržu ciema kolhoza «Darba ceļš» teritoriju. 1954. gadā pievienoja likvidētos Strīķu un Zvārdes ciemus, bet kolhoza «Darba ceļš» teritoriju pievienoja Sātiņu ciemam. 1966. gadā pievienoja daļu likvidētā Sātiņu ciema.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1993. gadā daļu pagasta teritorijas iekļāva atjaunotajā Zvārdes pagastā, 1999. gadā 14 ha pievienoja Saldus pilsētai.
2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Kopā ar Zvārdes pagastu.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Draudzība, Mežvidi, Sesile, Ēvarži, Strazdi, Kurši.
Tadžikīts-(Ce)
Tadžikīts-(Ce) (nosaukts valsts, kurā atrasts, vārdā) - rets minerāls. Apstiprināts 1987. gadā. Vāji radioaktīvs - 471 Bq/g.
Īvānu Velnakmens
Īvānu Velnakmens atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā, netālu no Patkules ciemata, apmēram 200 m no autoceļa Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37).
Akmens ir 2,4 m augsts un tā apkārtmērs ir 12 m. Akmens virsmā iekalta 1 m gara, 0,3 m plata un ap 0,04 m dziļa iedobe. Akmens šķautnē iekalti arī pakāpieni. Tas varētu liecināt, ka akmens senatnē kalpojis kā kulta un ziedojumu vieta.
Nostāsti un teikas
Nostāsti vēsta, ka pie šī akmens bijusi pagāniska ziedojumu vieta. Saglabājusies teika, ka velns esot šeit uz akmens sēdējis un kalis naudu. Cita teika atkal vēsta, ka velns pēc pēršanās pirtī uz šī akmens esot sukājis bārdu.
Tadžikīts-(Y)
Tadžikīts-(Y) (nosaukts valsts, kurā atrasts, vārdā) - ļoti rets minerāls. Apstiprināts 1987. gadā. Satur retus metālus - cēriju (16,19%), itriju (13,47%). Vāji radioaktīvs - 158 Bq/g.
Roberts Jurdžs
Izglītība
1981. gadā absolvējis Ludzas vidusskolu. 1987. gadā pabeidzis Rīgas Medicīnas institūtu, iegūstot grādu ārstniecībā. Apmeklējis arī Keggi Ortopēdiskā fonda kursus ASV.
Karjera medicīnā
1987. gadā kļuvis par ķirurgu Rēzeknes Centrālajā slimnīcā. Turklāt, pēc RMI absolvēšanas R. Jurdžs institūtā aizvadījis gadu internatūrā un ieguvis ķirurga-traumatologa specialitāti. No 1990. līdz 1991. gadam pārkvalificējies par anesteziologu-reanimatologu. Līdz 1995. gadam kļuvis par Rēzeknes slimnīcas Reanimācijas un anestezioloģijas nodaļas vadītāju, kā arī LR Zemessardzes Latgales brigādes medicīnas daļas priekšnieku.
Saeima
Kandidējis 6. Saeimas vēlēšanās no Tēvzemei un Brīvībai saraksta, ievēlēts. Darbojies Aizsardzības un iekšlietu, kā arī Sociālo un darba lietu komisijās un vairākās apakškomisijās. Vēlāk kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās no Tēvzemei un Brīvībai/LNNK saraksta, ievēlēts. Darbojies Nacionālās drošības komisijā un Sociālo un darba lietu komisija, kā arī vairākās apakškomisijās.
R. Jurdžs kandidējis arī 8. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts.
Darbs valdībā
kļuvis par iekšlietu ministru Krištopana valdībā. Palicis amatā līdz valdības maiņai. Toreizējais Valsts policijas priekšnieks Juris Rekšņa vēlāk stāstīja, ka viņuprāt "vislabākais iekšlietu ministrs neatkarīgajā Latvijā bija Roberts Jurdžs", piebilstot, ka "katrā ziņā viņa laikā tika paveikts ļoti daudz". Tūlīt pēc tam Šķēles valdībā Jurdžs tika iecelts par labklājības ministru. Amatu zaudējis, kad darbību uzsāka Bērziņa Ministru kabinets.
Nāve
, 39 gadu vecumā, Roberts Jurdžs nomira pēkšņā nāvē savās mājās Rīgā. Tika ziņots, ka līdz tam viņš par veselības problēmām nebija sūdzējies. Pēc medicīniskās ekspertīzes par nāves cēloni tika atzīts infarkts. Apglabāts dzimtas kapos Ludzā.
Privātā dzīve
R. Jurdžs piedzima 1963. gadā Ludzas pilsētā. Šķīries.
Aša
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1898. gadā sakarā ar Ašas-Balašovas čuguna liešanas rūpnīcas būvi; to dibinājis kalnu inženieris Aleksejs Umovs. 1933. gadā piešķirts pilsētas statuss. Savu nosaukumu ieguvusi no Ašas upītes.
Ūdensvīrs
Ūdensvīrs ir viens no 12 zodiaka zvaigznājiem. Tas ir arī viens no senākajiem zvaigznājiem vispār.
Nova Sola
Senatnē ievērojams sāls tirdzniecības centrs. Apmetni 1563. gadā dibinājis imperators Ferdinands I, lai vājinātu Silēzijas atkarību no sāls piegādēm no Polijas. Pilsēta ietilpa Vācijā līdz Otrā pasaules kara beigām, kad, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferences lēmumiem, pilsētu piešķīra Polijai. Aukstā kara laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas kara bāze.
Klarnete
Klarnete ( — ‘mazais klarino’) ir koka pūšamais mūzikas instruments. Klarnete ir mēlīšinstrumets, kas tieks spēlēts ar vienkāršu bambusniedres mēlīti. Pateicoties cilindriskajai caurules formai, klarnetes tembrālajā spektrā ir tikai katra otrā virsskaņa. Šis fakts arī nosaka specifisko klarnetes tembru. Klarnetei ir trīs izteikti reģistri: zemais vidējais un augstais. Skanējuma tembrs katrā no tiem ir atšķirīgs.
Klarnete mūsdienu izpratnē izveidojās 18. gadsimtā un ātri vien nostiprinājās arī simfoniskā orķestra sastāvā. Pateicoties savam plašajam diapazonam un dinamiskajām iespējam, klarnete ir arī ļoti populārs solo un ansambļa instruments. Tiek lietota arī džeza mūzikā (Benijs Gudmens).
Klarnete ir transponējošs instruments. Simfoniskajā orķestrī tiek lietotas in B un in A klarnetes. Nereti tiek izmantoti arī klarnetei radniecīgie instrumenti: basklarnete, basethorns, klarnete in Es.
Latvijā ievērojamākie klarnetisti: Egīls Šēfers, Uldis Lipskis, Mārcis Kūlis, Ints Dālderis, Guntis Kuzma, Mārtiņš Circenis u.c.
Vēsture
Pirmo klarneti izveidoja Johans Kristofs Denners 18. gs. sākumā. Oriģināli klarnetei bija divi vārstuļi, bet mūsdienās tai ir trīspadsmit. Kopš 18. gs. vidus klarnete tika iekļauta orķestra standartaprīkojumā.
Džefrijs Rašs
Džefrijs Rojs Rašs (en; dzimis Tuvumbā, Kvīnslendā, Austrālijā) ir austrāliešu aktieris un filmu producents.
Pamatojoties uz 2009. gada novembra datiem, Dž. Rašs ir viens no 25 aktieriem, kuri ir saņēmuši trīs nozīmīgākās balvas kino industrijā: Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Tony balvu un Emmy balvu.
Aktieris ir ticis nominēts 4 Amerikas Kinoakadēmijas balvām (vienu ir izcīnījis), 5 BAFTA balvām (3 ir saņēmis), tāpat ir saņēmis divas Zelta globusa balvas un četras Ekrāna aktieru ģildes balvas.
Viņš ir filmējies tādās filmās kā "Mirdzums" (Shine), "Iemīlējies Šekspīrs", "Ar marķīza de Sada spalvu" (Quills), "Pītera Sellersa dzīve un nāve" (The Life and Death of Peter Sellers), "Karību jūras pirāti: Melnās pērles lāsts", "Karaļa runa" un "Ēģiptes dievi".
Ex da Bass
Mareks Dainis (dzimis Cēsīs), labāk pazīstams kā [Ex] da Bass, ir latviešu dīdžejs un mūzikas producents, "Illegal DJ Team Riga" līderis un European Hit Radio raidījuma Party Service veidotājs. Savas vairāk kā divpadsmit gadu ilgās dīdžeja karjeras laikā [Ex] da Bass ir uzstājies kopā ar tādiem elektroniskās deju mūzikas māksliniekiem kā Westbam, Moguai, Dr. Motte, Cosmic Gate, Oliver Klitzing, Cave, Cari Lekebusch un daudziem citiem, piedaloties dažādos Baltijas un pasaules mēroga elektroniskās deju mūzikas pasākumos. 2009. gada Latvijas DJ Topā [Ex] da Bass ieņēma 2. vietu, piekāpjoties tikai Andre Crash.
Biogrāfija
Karjeru mūziķis sāka 1997. gadā ar spēlēšanu skolas ballītēs un dalību dažādos dīdžeju konkursos, iesākumā kā DJ Marex, tad Ex, bet vēlāk kā [Ex] da Bass. Pēc tam viņš sāka darbu Cēsu radiostacijā "Saules iela" (vēlāk Progressive FM), kurā no 2000. līdz 2004. gadam vadīja savu elektroniskās deju mūzikas šovu.
2005. gadā [Ex] da Bass piedalījās Baltijas Allen & Heath Mix Contest 2005 dīdžeju konkursā, kurš notika Lietuvā un 80 dalībnieku konkurencē, no kuriem 40 bija no Latvijas, tika finālā. 2005. gada 27. augustā pārstāvēja Latviju, spēlējot uz vienas skatuves ar elektroniskās mūzikas dīdžeju — Westbam (Electric Kingdom/Low Spirit) un Igaunijas spēcīgākajiem dīdžejiem, elektroniskās mūzikas festivālā Freedom Parade 2005 — The World Is Ours, kuru apmeklēja 30 000 cilvēku. 2006. gada 15. jūlijā pieņēma līdz šim lielāko izaicinājumu savā karjerā, Baltic Groove Union sastāvā pārstāvēja Baltijas valstis vienā no lielākajiem masu elektroniskās deju mūzikas pasākumiem pasaulē — Loveparade Berlīnē.
Klubu kultūrai veltītā interneta portāla clubbers.lv rīkotajā aptaujā par 2006. gada spilgtākajiem Latvijas diskžokejiem veidojot Latvijas DJ Top 10, no vairāk kā 200 dīdžejiem, kopējā vērtējumā ieguva 7. vietu (starp tehno dīdžejiem — 1. vietu), bet 2007. gada djtop.lv aptaujā kļuva par 4. populārāko dīdžeju Latvijā.
Kopš 2004. gada 1. aprīļa mūziķis strādā European Hit Radio ierakstu studijā. No 2006. gada 1. marta producē un vada radio raidījumu Party Service, kurš European Hit Radio ēterā skan katru piektdienas un sestdienas vakaru plkst. 21:00. Tas ir raidījums par aktuāliem, nozīmīgiem un ievērības cienīgiem elektroniskās deju mūzikas pasākumiem Latvijas, Baltijas un Eiropas atzītākajos deju klubos un populārākajās izklaides vietā, intervijas ar dīdžejiem, producentiem, organizatoriem un klubu menedžeriem.
2007. gada maijā pabeidza darbu pie sava pirmā remiksa. DJ Ella — Welcome To The Club ([Ex] da Bass Remix) tika iekļauts maxi singlā, kurš tika izdots Baltijā un bija oficiāls singls no DJ Ella albuma Welcome To The Club.
Riga Nights
2009. gada 13. februārī klajā nāca [Ex] da Bass pirmais oficiālais singls "Riga Nights", kas tapa sadarbībā ar dziedātāju no Apvienotās Karalistes Ianu Brearliju (Ian Brearley). Dziesmu sarakstīja Ilze Kalve, bet singlu producēja [Ex] da Bass kopā ar Latvijas producentu duetu — Lotaru Lodziņu no Boyza II un Jāni Kalvi no Basic Instinct. Lotars Lodziņš ir producējis tādus māksliniekus kā DJ Ella, Ladybird, Linda Leen un BTH, savukārt Jānis Kalve ir veidojis remiksus tādiem izpildītājiem kā Vanesa Meja un Prāta Vētra. Arī singla ieraksti tika veikti Latvijas deju mūzikas ierakstu studijā — Basic Instinct Studio. Ieraksta izdevējkompānija bija Vācijā bāzētā Midway Records. Singlā ir atrodamas septiņas versijas: Radio Edit, Tomcraft Remix, Robert L-Mayer Remix, Illegal Club Mix, Marc Van Linden Remix, Rulers Of The Deep Remix un DJ Whirl Remix. Robert L-Mayer Remix un Illegal Club Mix remiksēti tepat Latvijā.
No More Lonely Nights
2010. gada aprīlī oficiāli klajā iznāca mūziķa otrais singls "No More Lonely Nights", kurš tika ierakstīts sadarbībā ar Apvienotās Karalistes klubu mūzikas dziedātāju Ritu Kempbelu (Rita Campbell). Singls bija leģendārā bītla Pola Makartnija 1984. gada hita "No More Lonely Nights" kaverversija, kurai jaunu skanējumu kopā ar [Ex] da Bass radīja sevi jau pierādījušie Latvijas mūzikas producenti — Lotars Lodziņš un Jānis Kalve. Singla prezentācija notika 23. februārī "Latvijas Mūzikas ierakstu Gada balvas" svinīgajā apbalvošanas ceremonijā Latvijas Nacionālajā operā. Tika noslēgts līgums ar ASV kompāniju "Next Plateau Entertainment" par singla izdošanu un popularizēšanu ASV un Kanādā. Ar šīs pašas kompānijas starpniecību savu singlu "Shine Like A Superstar" popularizēja arī DJ Ella.
Aktivitātes
[Ex] da Bass sastopams dažādos elektroniskās deju mūzikas stilu pasākumos visā Baltijā. Savas karjeras laikā, ir spēlējis uz vienas skatuves kopā ar daudziem zināmiem dīdžejiem. No Latvijas klubu kultūras — ar Mixmāsteru duetu AG un Raitis, leibla Amber Muse dibinātāju dīdžeju Bogdan Taran, jāpiemin arī dīdžeji Electricano, Naitro, NGC-5128, Carrothead, Vitamin, Drozd, Mr. Djinn, Kaspar Kondrat, Andrey Emelyanov, Al Dee, Steve K. No igauņu diskžokejiem — Kolzar, Hirmo, Deejay A.A.V., Meri, Dave Strom, Poroxx, Ruff, Methodik, Finito, Mōls, Kert Klaus, Rooma, Lang & Yep, Ukris vs Noismaster, Cool D, Whirl & Mayer, Lietuvas progressive meistariem Marius Ivanoff un Mindaugelis, Nīderlandes zvaigznēm — dīdžejiem Technoboy, Pavo un Ruben de Ronde, vācu Westbam, Cosmic Gate, Moguai, Oliver Klitzing, Boris Alexander aka Alex Sword un meiteni Lona, Cari Lekebusch no Zviedrijas, Joe Le Groove no Londonas, kā arī spēlējis kopā ar Krievijas breikbīta zvaigznēm Cosmonaut un Compass Vrubell un iesildījis savu elku — funky/tribal tehno dīdžeju un producentu Cave no Norvēģijas.
Dīdžejs ir spēlējis tādos Latvijas deju klubos kā Essential, Nautilus, Banzai, Bermuds, Pmk, Tonuss, Pulsē u.c, kā arī vairākkārt viesojies nakts klubos Yes, Metro, Exit, Atlantis un Sunset Igaunijā.
Sabo
Sabo (hu — 'drēbnieks') ir izplatīts ungāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Šāndors Ferenci
Šāndors Ferenci (Ferenczi Sándor, * 1873. gada 7. jūlijā Miškolcā, † 1933. gada 22. aprīlī Budapeštā) – ungāru psihoanalītiķis. Iesākumā bija viens no Zigmunda Freida pulciņa dalībniekiem, tomēr vēlāk sarāva saites ar to.
Ietekmējis Žaka Lakāna un ASV psihoterapeitu uzskatus.
Vairogs (zvaigznājs)
Vairoga zvaigznājam vārdu devis Jans Hevēlijs, kas tādā veidā centās iemūžināt Jana III Sobeska vadīto poļu spēku uzvaru pār osmaņiem 1683. gada kaujā pie Vīnes.
Mārtiņš Antons
Mārtiņš Antons (1888—1941) bija advokāts un politiķis. Tautas padomes un Satversmes sapulces loceklis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1888. gada 7. janvārī (pēc vecā stila — 1887. gada 25. decembrī) Koku pagasta Dūķeru muižas "Gaičās" saimnieka un būvuzņēmēja Mārtiņa (Mārča) Antona un Marijas, dzimušas Ansbergas ģimenē. 1912. gadā beidza Pēterburgas Universitātes juridisko fakultāti, pēc tam strādāja par advokātu Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā Antons bija Baltijas bēgļu komitejas priekšsēdētāja biedrs, Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas pilnvarnieks. 1917. gadā bija Rīgas sabiedrisko organizāciju padomes priekšsēdētājs, Vidzemes Zemes padomes sekretārs, vēlāk priekšsēdētājs. Tautas padomes loceklis.
Darba partijas prezidija loceklis, 1920. gada 1. maijā ievēlēts Satversmes sapulcē, kur tika izvēlēts par Satversmes sapulces sekretāra biedru. No 1921. gadā laikraksta „Jaunais Vārds” redaktors. 1931. gadā ar Zariņa un Zviedrijas sūtņa P. fon Reitersvērda galvojumu uzņemts Stokholmas ložā „Den Nordiska Första”. Stokholmas brīvmūrnieku Andreja ložas „Den Nordiska Cirkeln” brālis (1938).
Unreal Tournament 3
Unreal Tournament 3 (UT3) Epic Games ir pirmās personas šaujamspēle, kas turpina Unreal sēriju pēc Unreal Tournament 2004. To izdeva Midway Games, 2007. gada 19. novembrī Windows operētājsistēmai, tā paša gada decembrī arī PlayStation 3, bet 2008. gadā — arī Xbox 360 konsoļu versija.
Unreal Tournament 3 patiesībā ir ceturtā Unreal Tournament sērijā, bet ir nosaukta pēc dziņa, uz kura tā strādā. Oriģinālais Unreal Tournament izmanto parasto Unreal Engine, kamēr UT2003 un UT2004 izmanto Unreal Engine 2; tāpēc tās uzskata par vienas paaudzes spēlēm. UT3 ir trešās paaudzes spēle, jo tā darbojas uz Unreal Engine 3, kā arī tāpēc, ka vienspēlētāja kampaņas veids atšķiras no iepriekšējiem.
Tomass Džefersons
Tomass Džefersons (, ; dzimis, miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu trešais prezidents (1801–1809), jurists, filozofs, arhitekts, politiķis un rakstnieks. Neatkarības kara laikā bija Virdžīnijas gubernators, vēlāk ASV vēstnieks Francijā. Pirmā ASV prezidenta Džordža Vašingtona prezidentūras laikā bija ASV valsts sekretārs (1790–1793). Vēsturē iegājis kā galvenais ASV Neatkarības deklarācijas autors un dedzīgs cilvēktiesību aizstāvis.
Savas prezidentūras laikā Džefersons pārraudzīja Luiziānas teritorijas iegūšanu no Francijas (1803). Viņš sūtīja pētniekus izpētīt kontinenta rietumos. Slavenākā no tām ir Luisa un Klārka ekspedīcija (1804–1806). Prezidentūras laikā Amerikas Savienoto Valstu teritorija kļuva divreiz lielāka. Džefersons pārvietoja indiāņu ciltis no Misisipi upes apkaimes uz Luiziānas teritorijas rietumiem, atbrīvojot vietu, kur apmesties uz dzīvi kolonistiem. 1807. gadā viņš sastādīja un parakstīja likumu, kas aizliedza Amerikas Savienotajās Valstīs ievest vergus.
Džefersons bija erudīts cilvēks. Viņam interesēja māksla, zinātne un politika. Iespaidojoties no Francijā pavadītajiem gadiem, uzbūvēja Montičelo — māju, kur dzīvoja, un mūsdienās tā ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Džefersons pārvaldīja arī vairākas valodas. Viņš mācēja franču, grieķu, itāļu, latīņu un spāņu valodu. Džefersons centās apgūt arī citas valodas. Pēc prezidentūras 1819. gadā viņš dibināja Virdžīnijas Universitāti, kur bija viens no tās rektoriem. Džefersons bija prasmīgs rakstnieks. Viņš regulāri sarakstījās ar citiem ievērojamiem cilvēkiem gan Amerikā, gan Eiropā.
Džefersons iestājās pret verdzību, lai gan pašam bija simtiem vergu un tikai dažus no tiem atbrīvoja. Dokumentāli pierādīts vairākus gadus ilgais sakars ar verdzeni Salliju Hemingsu, kurai piedzima vismaz viens viņa bērns. Tomasa Džefersona attēls rotā divu ASV dolāru naudas zīmi.
Tomass Džefersons ir viens no četriem ASV prezidentiem, kas attēlots Rašmora kalnā.
Taenīts
Taenīts (no el (tainia) — 'lente' bieži raksturīgas saplacinātās formas dēļ), edmondsonīts, ortotaenīts jeb meteorīns — pārsvarā meteorītos sastopams minerāls — dzelzs un niķeļa sakausējums. Niķeļa proporcija — 20—65%. Nozīmīga dzelzs-niķeļa meteorītu sastāvdaļa, ataksītos taenīts ir dominējošā sastāvdaļa. Atrodams arī dažās niķeļa rūdas ieguves vietās (Zviedrija). Atklāts 1861. gadā. Magnētisks.
Atradnes
Taenītu atrod meteorītos daudzviet pasaulē, tas reģistrēts vismaz 22 valstīs. Latvijai tuvākās atradnes:
Teksasa
Teksasa (en, izrunā: ) ir otrs lielākais štats Amerikas Savienotajās Valstīs gan pēc platības, gan pēc iedzīvotāju skaita. No kontinentālajiem štatiem Teksasa pēc platības ir vislielākā. Tā atrodas ASV Dienvidu un Dienvidrietumu reģionā. Teksasa robežojas ar Meksiku, kā arī ar Ārkanzasas, Luiziānas, Oklahomas un Ņūmeksikas štatiem. Dienvidaustrumos to apskalo Meksikas līcis. Lielāko daļu no robežām veido upes: ziemeļaustrumos stata robeža sakrīt ar Redriveras tecējumu, rietumos ar Sabīnas upi, bet dienvidrietumos ar Riograndi.
Štata administratīvais centrs ir Ostina, lai gan lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita ir Hjūstona. Hjūstona ir ASV ceturtā lielākā pilsēta. Par Ostinu lielākas ir arī Sanantonio, kas ir septītā lielākā ASV, un Dalasa. Kopš 2015. gada 20. janvāra Teksasas štata gubernators ir Gregs Ebots (Greg Abbott). Cilvēki Teksasu dēvē arī par "Vientuļās zvaigznes štatu" (Lone Star State). Štata devīze ir "Draudzība" (Friendship). Štata simbolizējošais putns ir zobgaļstrazds (Mimus polyglottos).
Ir atrastas liecības, ka pirmie cilvēki Teksasas štata teritorijā dzīvoja pirms 37 tūkstošiem gadu. Pirmie eiropieši, konkrēti spāņi, Teksasā ierādās 1528. gadā. Līdz tam tur atradās tā sauktā Kedo (Caddo) valsts. To veidoja vairākas Amerikas pamatiedzīvotāju ciltis. Redzot to vienotību, spāņi teritoriju nosauca par Teksasu, jo indiāņu valodās tas nozīmēja "draugi" jeb "sabiedrotie". Tomēr pirmo pastāvīgo apmetni Teksasā 1685. gadā izveidoja franči, kas tolaik bija daļa no Luiziānas.
Autoceļš P53
P53 autoceļš Duči-Limbaži ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A1 pie "Dučiem" ar Limbažiem. Autoceļš ir 26,8 km garš un maršruta lielākajā daļā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Limbažu novadu.
Vēsture
2015. gada 9. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P53 posma Viļķi-Lāde (8,5-18,4km) seguma atjaunošanu.
Jūta
Jūta (en, izrunā: vai ) ir viens no Amerikas Savienoto Valstu 50 štatiem, atrodas valsts rietumu reģionā. Jūta ir viens no svarīgākajiem transporta un telesakaru centriem ASV rietumos. Aptuveni 80% no štata iedzīvotājiem dzīvo Vosečas grēdas pakājē (Wasatch Front), kur atrodas arī Jūtas pārvaldes centrs un lielākā pilsēta Soltleiksitija. Soltleiksitija ir nozīmīgs tirdzniecības un finanšu centrs ne tikai štatā, bet arī ASV rietumos.
Jūta robežojas ar Aidaho, Arizonas, Kolorādo, Nevadas un Vaiomingas štatiem. Dienvidrietumos vienā punktā robežojas ar Ņūmeksiku.
2002. gadā štata pārvaldes centrā Soltleiksitijā notika ziemas olimpiskās spēles.
Pakalpojumatteices uzbrukums
Pakalpojumatteices uzbrukums jeb DoS uzbrukums ir trieciens datoru tīklam, ko veido tā pārpludināšana ar tādu papildpieprasījumu skaitu, kas ievērojami palēnina normālo datplūsmu vai pat to pilnīgi pārtrauc. Pakalpojumatteices uzbrukums parasti uz zināmu laiku pārtrauc tīkla pakalpojumus.
Pakalpojumatteices uzbrukuma paveids ir izkliedētais pakalpojuma atteikums, kur vienam mērķim tiek uzbrukts no vairākiem avotiem, kas parasti ir viena uzbrucēja kontrolēti, tādējādi panākot lielāku efektivitāti.
Ņukšu pagasts
Ņukšu pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos. Robežojas ar sava novada Isnaudas, Pildas un Pureņu pagastiem, kā arī Rēzeknes novada Stoļerovas un Kaunatas pagastiem.
Daba
Lielākā daļa atrodas Latgales augstienes Rāznavas pauguraines ziemeļu malā. Pagasta ziemeļaustrumu mala atrodas Rēzeknes pazeminājumā. Augstākā vieta - paugurs Zofinā (181,6 m vjl.).
Hidrogrāfija
Upes: Leičupeite, Pilda - līdz ietekai Pildas ezerā sauc par Ilžu (Iļžu).
Ezeri: Pildas ezers (295 ha), Lielais Zurzu ezers (77,2 ha), Mazais Zurzu ezers (55,8 ha), Opolais Snidzins (46,9 ha), Sleinovas ezers (25,5 ha), Bečeru ezers (10,8 ha)
Daudz mazāku ezeriņu.
Purvi: Nelielie Čižiku purviņš un Zīļu purvs.