cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2022. gada Tour de France
2022. gada Tour de France bija 109. Tour de France velobrauciens, kas norisinājās no 2022. gada 1. līdz 24. jūlijam. Sacensību starts (Grand Départ) bija Kopenhāgenā, kur notika 13 km garš individuālais brauciens, kam sekoja divi posmi Dānijas dienvidos, atsevišķi posmi bija paredzēti arī Beļģijas un Šveices teritorijā. Tā bija pirmā reize, kad Tour de France noticis Dānijas teritorijā. Sacensības tradicionāli noslēdzās ar posmu Elizejas laukos Parīzē.
Distance un posmi
Pilns maršruts tika paziņots 2021. gada 14. oktobrī.
Natālija Siņišina
Natālija Siņišina (uk; dzimusi ) ir Ukrainas un Azerbaidžānas brīvā stila cīkstone, trīskārtējā Eiropas čempione, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.
Biogrāfija
Natālija Siņišina dzimusi 1985. gadā Sosnovkā Viņa ir absolvējusi K. D. Ušinska Dienvidukrainas Nacionālo pedagoģisko universitāti.
Lai gan Natālija sportiskā cīņā ieguva tiesības startēt 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Ukrainas sporta vadība uz Londonu aizsūtīja Tetjanu Lazarevu. Šis konflikts kļuva par pamatu tam, ka Natālija Siņišina mainīja pilsonību un no 2014. gada pārstāv Azerbaidžānu. 2015. gadā viņa ieguva Eiropas spēļu bronzas medaļu. 2016. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni un Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs ieguva bronzas medaļu.
Puškāša arēna
Puškāša arēna (hu) ir 2019. gada beigās uzcelts futbola stadions Budapeštā, Ungārijā. Stadiona plānotā ietilpība ir 67 889 vietas. Stadions ir nosaukts izcilā ungāru futbolista Ferenca Puškāša vārdā.
Stadions tika celts vietā, kur arī agrāk atradās stadions ar tādu pašu nosaukumu, kas tika nojaukts 2016. gadā. 2018. gadā stadiona izmaksas tika lēstas 190 miljardu Ungārijas forintu (610 miljoni eiro) apmērā. Stadionā mājas spēles aizvada Ungārijas futbola izlase. Stadionu izmanto arī koncertiem un regbija spēlēm.
Stadions ir bija viena no 2020. gada Eiropas čempionāta futbolā norises vietām. Tajā tika aizvadītas trīs grupu turnīra spēles un viens astotdaļfināls.
Hiperinflācija
Hiperinflācija ir ekonomikas termins, kas apraksta ļoti augstu procentu inflāciju, kurā kādas valūtas patiesā vērtība strauji sarūk un līdz ar to preču un pakalpojumu cenas nemitīgi kāpj. Hiperinflācija pēc ekonomikas definīcijas iestājas brīdī, kad ikmēneša inflācijas procenti ir lielāki par 50%, kas nozīmē, ka katru mēnesi cenas pieaug vismaz par 50%. Parasti tā seko pēc kādiem katastrofāliem satricinājumiem valsts ekonomikā – pasaules vai pilsoņu kariem, revolūcijām u.tml. Hiperinflācija noved pie tik straujas naudas vērtības krišanās, ka nauda vairs nespēj pildīt savas funkcijas.
Hiperinflācijas iemesls
Vistipiskākais hiperinflācijas rašanās iemesls ir strauja naudas daudzuma palielināšana apgrozībā. Šādu situāciju bieži rada pārāk izšķērdīga valsts fiskālā politika, kuras dēļ valsts parādi pieaug tik ļoti, ka kļūst neatmaksājami, tāpēc valdība izdod rīkojumu papildus emitēt naudu. Strauju naudas daudzuma palielināšanos apgrozībā var radīt arī slēgtas tautsaimniecības atvēršana preču un pakalpojumu deficīta apstākļos, kā tas bija, piemēram, Latvijā 20. gadsimta 90. gadu sākumā.
Hiperinflācijai raksturīgi procesi
• strauji palielinās naudas daudzums apgrozībā;
• nauda pārstāj būt vērtības mērs – grūti noteikt preču cenas un iedzīvotāju ienākumu līmeni;
• nauda pārstāj būt uzkrāšanas līdzeklis, iedzīvotāji cenšas pēc iespējas ātrāk atbrīvoties no saņemtajiem ienākumiem, jo naudas pirktspēja strauji krītas. Piemēram, 20. gadsimta 20. gados Vācijā cilvēki algu saņēma nevis reizi mēnesi, bet katru dienu, jo naudas vērtība kritās katru stundu – tūlīt pēc algas saņemšanas bija jāsteidzas to iztērēt, jo varēja gadīties, ka nākamajā dienā par šodien nopelnīto naudu neko nevarēs nopirkt;
• nauda nefunkcionē kā pilnvērtīgs maksāšanas līdzeklis: tiek slēgti bartera (prečmaiņas) darījumi – prece tiek mainīta pret preci, samazinās ražošana un kopējā ekonomiskā attīstība.
Hiperinflācijas ietekme
Sociālā ziņā hiperinflācija ir ļoti destruktīva parādība ar tālejošām sekām gan attiecībā uz indivīdiem, gan sabiedrību kopumā. Hiperinflācijas laikā cilvēki mēdz uzkrāt preces, tostarp tas, kas ātri bojājas (piemēram, pārtiku), cenu pieauguma dēļ, kas savukārt var radīt krājumu iztrūkumu. Naudas ietaupījumi kļūst nevērtīgi, ietekmējot patērētāju pirktspēju. Tāpēc, ka cilvēki pārstāj ieguldīt savu naudu, finanšu iestādes un aizdevēji var būt spiesti izbeigt savu darbību. Samazinās arī nodokļu ieņēmumi, kas nozīmē, ka valdības nespēj turpināt normāli sniegt pamatpakalpojumus. Naudas drukāšana kļūst par vienīgu iespēju, padarot hiperinflāciju vēl lielāku.
Vēsturiski piemēri
20. gadsimtā bijuši vairāki hiperinflācijas un ļoti augstas inflācijas periodi. Tālāk minētas dažas valstis, kas pieredzējušas šādu augstu gada inflāciju (norādīts inflācijas līmenis attiecīgajā gadā).
• Vācijai 1920. gadu sākumā pēc sakāves 1. pasaules karā bija lieli parādi, turklāt Rūras apgabala okupācijas dēļ valsts bija spiesta pastiprināti importēt rūpniecības preces, maksājot par tām ārvalstu valūtā, kuras trūka. Valdība pastiprināti emitēja naudu, un tās vērtība attiecībā pret citām valūtām kritās, sadārdzinot importu. Augot cenām, palielinājās arī valdības izdevumi, un to segšanai atkal emitēja naudu. Izveidojās hiperinflācija. No 1923. gada jūlija līdz novembrim '''inflācijas pieaugums bija 854 milj. procentu'''.
• Arī Grieķijā 1940. gadu vidū hiperinflāciju izraisīja kara sekas, jo Grieķija bija spiesta finansēt ne tikai nacistiskās Vācijas okupācijas spēkus savā valstī, bet arī karadarbību Dienvideiropā. No 1943. gada jūlija līdz 1944. gada jūlijam vidējā mēneša inflācija Grieķijā bija 365%, bet lielākā mēneša inflācija sasniedza pat 8,55 mljrd. procentu.
• Ungārijā 2. pasaules kara sekas izraisīja arī visaugstāko inflāciju pasaulē. No 1945. gada augusta līdz 1946. gada jūlijam cenas Ungārijā pieauga vidēji par 19 800% mēnesī, bet 1946. gada jūlijā bija pat 4,19 kvintiljoni procentu.
• 1980. gados pārāk izšķērdīgas ekonomiskās politikas (lielo parādu), nestabilas politiskās situācijas un ārvalstu investoru neuzticamības dēļ hiperinflācija bija vērojama Latīņamerikas valstīs Bolīvijā, Brazīlijā, Peru un Argentīnā. Piemēram, Bolīvijā hiperinflācijas periods turpinājās no 1979. gada līdz 1985. gadam, Peru – no 1979. gada līdz 1991. gadam (1990. gada vairākos mēnešos hiperinflācija pārsniedza 10 000%).
• Pārejot no plānveida tautsaimniecības uz tirgus tautsaimniecību, hiperinflācija bija vērojama arī dažās Austrumeiropas valstīs, t.sk. Igaunijā, Lietuvā un Latvijā. 1992. gadā patēriņa cenas tajās pieauga attiecīgi par 1070%, 1020% un 951%.
• Latvijā visaugstākā mēneša inflācija fiksēta 1992. gada janvārī, kad cenas pieauga par 64,1%. Hiperinflācijas galvenais iemesls Latvijā bija plānveida tautsaimniecībā noteikto cenu liberalizācija, piedāvājuma nodrošināšana ar importu no valstīm ar augstāku ienākumu un cenu līmeni, turklāt 1990. gadu sākumā Baltijas valstis vēl ietekmēja PSRS Valsts bankas īstenotā izšķērdīgā un ekonomiski nepamatotā politika.
Braiens De Palma
Braiens Rasels De Palma (en, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors un scenārists.
Savā vairāk nekā 50 gadu ilgajā karjerā, viņš ir pazīstams ar savām filmām spriedzes, kriminālajā un psiholoģiskā trillera žanrā. Vairākas viņa filmas guvušas lielus komerciālus panākumus, kā šausmu filma "Kerija" (1976), trilleris Dressed to Kill (1980), krimināldrāmas "Seja ar rētu" (1983) un "Neaizskaramie" (1987) un spiegu filma "Neiespējamā misija" (1996). Vairākas viņa filmas, kā Sisters (1972), Phantom of the Paradise (1974), Blow Out (1981), Body Double (1984), Casualties of War (1989), "Karlito ceļš" (Carlito's Way, 1993), "Čūskas acis" (1998), Femme Fatale (2002) un "Grēcīgā kaislība" (Passion, 2012), ir kļuvušas par kulta filmām.
De Palma ir bieži dēvēts par "Jaunās Holivudas" vienu no vadošajiem režisoriem. Viņa filmās ir jūtama tādu režisoru kā Alfreda Hičkoka un Žana Lika Godāra ietekme. Viņa filmas ir kritizētas par to vardarbību un seksuālo saturu, taču tās ir atbalstījuši arī ievērojami amerikāņu kinokritiķi, kā Rodžers Īberts un Paulīne Keila. De Palmas filmas kopumā ir saņēmušas deviņas Amerikas Kinoakadēmijas balvas un 12 Zelta globusa balvas nominācijas. Viņa filma Greetings (1968) ieguvusi Berlīnes starptautiskais kinofestivāla balvu "Sudraba lācis". Par filmu Redacted (2007) De Palma saņēmis Venēcijas kinofestivāla balvu "Sudraba lauva" kā labākais režisors.
Dina Garipova
Dina Garipova (ru, tt; dzimusi Zeļenodoļskā) ir Krievijas dziedātāja. 2012. gadā uzvarējusi Krievijas televīzijas dziedāšanas konkursā Golos (The Voice Krievijas versija). Pārstāvēja Krieviju 2013. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Malmē, Zviedrijā, ar dziesmu What If, finālā ar 174 punktiem ierindojoties 5. vietā. 2014. gadā iznāca viņas debijas albums «Два шага до любви» ("Divi soļi līdz mīlestībai").
Advanced Message Queuing Protocol
Advanced Message Queuing Protocol (AMQP) ir atvērta standarta lietojumslāņa protokols ziņojumapmaiņas starpprogrammatūrai. Lai gan AMQP radās finanšu pakalpojumu nozarē, tas ir piemērots plašam starpprogrammatūras problēmu klāstam. AMQP izstrādā darba grupa AMQP Working Group, kas darbojas OASIS paspārnē.
Protokola pēdējā versija AMQP 1.0 tika apstiprināta 2012. gadā, un tās arhitektūra ir atšķirīga no iepriekšējām AMQP versijām. AMQP versija 1.0 ir vada protokols, kur tīkla transports ir atdalīts no starpnieka arhitektūras un pārvaldības. Protokolu var izmantot gan vienkāršās vienādranga sistēmās, gan dažādās ziņojumapmaiņas starpnieku sistēmās (brokeri, tilti utt.) ziņojumu saņemšanai, rindošanai, maršrutēšanai (ieskaitot "no punkta uz punktu" un "publicēšanu — abonēšanu") un piegādei. AMQP 1.0 nodrošina ziņojumu piegādes garantijas: "ne vairāk kā vienu reizi" (ja katrs ziņojums tiek piegādāts vienu reizi vai nekad), "vismaz vienu reizi" (ja ziņojums tiks garantēti piegādāts, bet tas var notikt vairākas reizes) un "tieši vienu reizi" (ja ziņojums noteikti pienāks, un to darīs tikai vienu reizi). AMQP darbojas virs TCP protokola.
Tiek turpināts attīstīt arī sistēmas, kas balstītas uz AMQP iepriekšējām versijām (0-10, 0-9-1, 0-9, 0-8), kurās iestrādāts brokera mehānisms.
Vēsture
Ideja par AMQP radās 2003. gadā, Džonam O'Hāram (John O'Hara) finanšu uzņēmumā JPMorgan Chase Londonā meklējot ziņapmaiņas risinājumu, kas nodrošinātu augstu ilgizturību, lielu datu apjoma apstrādi un augstu sadarbspējas pakāpi. Tolaik pieejamie komerciālie produkti nespēja nodrošināt nepieciešamo pakalpojumu līmeni, un bankas izstrādāja katra savu starpprogrammatūra, lai aizpildītu nepilnības. Uzņēmumu starpprogrammatūras izstrāde bija sarežģīta, un banku starpprogrammatūras risinājumi radās jauni un citu izstrāde tika pārtraukta. O'Hārs nolēma, ka AMQP būs atvērts kopsadarbības projekts.
Sākotnējo projektu JPMorgan Chase izstrādāja no 2004. gada vidus līdz 2006. gada vidum, nolīgstot iMatix Corporation izstrādāt C brokera un protokola dokumentāciju. 2005. gadā JPMorgan Chase vērsās pie citiem uzņēmumiem, lai izveidotu AMQP darba grupu. Bez JPMorgan Chase darba grupā iekļāvās 22 uzņēmumi, tostarp Bank of America, Barclays, Cisco Systems, Credit Suisse, Deutsche Börse, Goldman Sachs, HCL Technologies, Progress Software, IIT Software, INETCO Systems Limited, Informatica (ar 29 West), Microsoft, my-Channels, Novell, Red Hat, Software AG, Solace Systems, StormMQ, Tervela, TWIST Process Innovations, VMware (ar iegādāto Rabbit Technologies) un WSO2.
2005. gadā sadarbībā ar Red Hat tika izveidota AMQP pirmā realizācija Apache Qpid, sākotnēji Java un drīz pēc tam C++. Neatkarīgi Rabbit Technologies Erlang sistēmai izstrādāja RabbitMQ. Vēlāk tika izstrādāta StormMQ implementācija, un Microsoft savā mākoņsistēmā Azure integrēja AMQP realizāciju Azure Service Bus.
AMQP darba grupa 2011. gada augustā paziņoja par reorganizāciju, kļūstot par OASIS dalībnieku sekciju.
2011. gada 30. oktobrī tika izlaista AMQP versija 1.0. Tā arhitektūra bija pilnībā pārstrādāta, atsakoties no brokera specifikācijām.
2012. gada 31. oktobrī AMQP 1.0 tika apstiprināts par OASIS standartu.
2014. gada aprīlī OASIS apstiprināja AMQP izlaišanai kā Starptautiskās Standartizācijas organizācijas (ISO) un Starptautiskās Elektrotehnikas komisijas (IEC) starptautisko standartu. AMQP 1.0 tika nosūtīts ar ISO un IEC Apvienotās informācijas tehnoloģiju komitejas (JTC1) starpniecību. OASIS AMQP iesniegums tika apstiprināts, un standartam piešķirts nosaukums ISO/IEC 19464.
AMQP 1.0 apraksts
AMQP versijas 1.0 protokols, atšķirībā no iepriekšējām versijām, atdala tīkla transportu no brokera arhitektūras un pārvaldības. Tas atbalsta dažādas starpnieka arhitektūras, kuras var izmantot ziņojumu saņemšanai, rindošanai, maršrutēšanai un piegādei vai izmantot vienādranga veidošanai, bet standarts neapraksta pašu starpnieka arhitektūru.
AMQP 1.0 specifikācija apraksta protokola arhitektūru vairākos slāņos:
Tipu sistēma
AMQP definē pašaprakstošu kodēšanas shēmu, kas nodrošina dažādu bieži lietotu tipu sadarbspējīgu attēlojumu. Tas arī ļauj ievadītajiem datiem būt anotētiem ar papildu nozīmi, piemēram, konkrētu virknes vērtību var anotēt tā, lai to varētu uztvert kā URL. Tāpat arī kartes vērtība, kas satur "atslēga - vērtība" pārus "vārds", "adrese" utt., var tikt anotēta kā “klienta” tipa attēlojums.
Transporta slānis
AMQP transportēšanas specifikācija definē vienādranga protokolu ziņojumu pārsūtīšanai starp mezgliem AMQP tīklā. AMQP tīkls sastāv no mezgliem (nodes), kas savienoti ar saitēm (links). Mezgli ir nosauktās entitātes, kas atbild par ziņojumu drošu glabāšanu un / vai piegādi. Ziņojumi var rasties no mezgliem, tos var pārtraukt no tiem vai nodot tiem.
Saite ir vienvirziena maršruts starp diviem mezgliem. Saite piesaistās mezglam galapunktā (terminus). Ir divu veidu galapunkti: avoti un mērķi. Avotu galapunkti izseko izejošos ziņojumus, un mērķa galapunkti izseko ienākošos ziņojumus. Ziņojumi ceļo pa saiti tikai tad, ja tie atbilst sākuma kritērijiem.
Performatīvi un saites protokols
AMQP datu pamatvienība ir kadrs. Ir definēti deviņi AMQP kadru ķermeņi, kas tiek izmantoti, lai inicializētu, kontrolētu un pārtrauktu ziņojumu nodošanu starp diviem vienrangiem. Tie ir:
Ar attach tiek pievienots kadra ķermenis, tādējādi izveidot jaunu saiti; detach nodzēš saiti. Saites var izveidot, vai nu lai saņemtu, vai lai nosūtītu ziņas. Ziņojumi tiek nosūtīti pa nodibinātu saiti, izmantojot transfer kadru. Ziņojumi saitē plūst tikai vienā virzienā.
Pārsūtīšana darbojas pēc uz kredītu balstītas plūsmas kontroles shēmas, ko pārvalda, izmantojot plūsmas (flow) kadrus. Tas ļauj procesam sevi pasargāt no pārāk liela ziņojumu apjoma vai vēl vienkāršāk, lai ļautu abonēšanas saitei atgādāt ziņojumus tikai, kad tas ir nepieciešams.
Katrs pārsūtītais ziņojums ir jānokārto (settle). Nokārtošana nodrošina, ka sūtītājs un saņēmējs vienojas par pārsūtīšanas stāvokli, sniedzot uzticamības garantijas. Par pārsūtīšanas (vai pārsūtīšanu kopas) izmaiņām stāvoklī un nokārtošanā starp vienrangiem paziņo, izmantojot izvietojuma (disposition) kadru. Šādā veidā var ieviest dažādas uzticamības garantijas: ne vairāk kā vienu reizi, vismaz vienu reizi un tieši vienu reizi.
Sesijā var sagrupēt vairākas saites abos virzienos. Sesija ir divvirzienu secīgs dialogs starp diviem vienrangiem, kas tiek iniciēta ar sākuma (begin) kadru un pārtraukta ar beigu (end) kadru. Savienojumā starp diviem vienrangiem var būt vairākas multipleksētas sesijas, katra no tām ir loģiski neatkarīga. Savienojumi tiek iniciēti ar atvēršanas (open) kadru, kurā tiek izteiktas sūtītāja vienranga iespējas, un pārtraukti ar aizvēršanas (close) kadru.
Ziņojumu slānis
Ziņapmaiņas slāņa pamatā ir tipu sistēmā un transporta slānī aprakstītie jēdzieni. Transportēšanas slānis nosaka vairākus paplašinājumus, kas ir piemēroti lietošanai dažādās ziņapmaiņas lietojumprogrammās. Ziņojumu līmenis nosaka standartizētu to izmantošanu, lai nodrošinātu sadarbspējīgas ziņojumapmaiņas iespējas. Šis standarts attiecas uz:
Ziņojuma formāts
AMQP 1.0 pārnesamību starp dažādām sistēmām nodrošina ziņojumu kodēšana. Parasti šo kodējumu izmanto tikai, lai pievienotu maršrutēšanas rekvizītus ziņojuma "aploksnei"; aploksnes saturs tiek transportēts neskarts. Lietojumprogrammas parsti savā ziņojumu saturā izmanto XML, JSON vai līdzīgus formātus.
Plikais ziņojums paliek neizmainīts, to pārsūtītot starp vienu vai vairākiem procesiem. Tas sastāv no trim sadaļām: standarta īpašībām (properties), lietojumprogrammas īpašībām (application-properties) un lietojumprogrammas datiem (application-data; ķermenis jeb pamatteksts). Standarta īpašības ir neobligāts saraksts (ziņojuma ID, lietotāja ID, izveides laiks, atbildes adrese, tēma, korelācijas ID, grupas ID utt. Plikā ziņojuma neobligāta sekcija ir lietojumprogrammas īpašības; starpnieki var izmantot šīs struktūras datus filtrēšanas vai maršrutēšanas vajadzībām. Lietojumprogrammas datu sekcijā tiek ievietoti binārie dati, kas var būt jebkurā formā un jebkurā lietojumprogrammas izvēlētajā kodējumā
Pliko ziņojumu pārsūtīšanas laikā var anotēt starpnieki, bet visas šādas anotācijas ir nošķirtas no nemainīgā ziņojuma. Anotācijas var pievienot pirms vai pēc plikā ziņojuma. Anotētais ziņojums sastāv no galvenes (header), piegādes anotācijām (delivery-annotations), ziņojuma anotācijām (message-annotations), plikā ziņojuma un kājenes (footer).
Galvenes sekcija satur detaļas par ziņojuma pārsūtīšanu: ilgmūžību (durability, prioritāti (priority), laiku dzīvošanai (ttl), piegāžu skaits (delivery-count; cik reižu bijuši ziņojuma piegādes neveiksmīgi mēģinājumi), first-acquirer (rāda, vai šis ziņojums ir pirmais, vai arī kāda cita saite to varējusi agrāk jau iegūt).
Kājenes sadaļa tiek izmantota, lai iegūtu detalizētu informāciju par ziņojumu vai piegādi, ko var aprēķināt vai novērtēt tikai tad, kad ir izveidots vai redzams viss plikais ziņojums (piemēram, ziņojuma jaucējkods, HMAC, paraksti un šifrēšanas detaļas).
Transakciju slānis
Transakciju ziņojumapmaiņa ļauj koordinēt citādi neatkarīgas ziņojumu transakcijas. Katrai transakciju mijiedarbībai viens konteiners darbojas kā transakciju resurss, bet otrs konteiners ir kā transakciju kontrolieris. Transakciju resurss veic transakciju darbu tā, kā to pieprasa transakciju kontrolieris.
Transakciju kontrolieris un transakciju resurss sazinās pa kontroles saiti, ko izveidojis transakciju kontrolieris. Transakciju kontrolieris pa kontroles saiti nosūta deklarēšanas un izrakstīšanas ziņojumus, lai attiecīgi sadalītu un pabeigtu darījumus.
Transakcijas darbs ir formāli definēts kā šādas operācijas:
Kontrolieris pabeidz transakciju, nosūtot izpildes ziņojumu koordinatoram. Kontrolieris norāda, ka tas vēlas veikt vai atritināt transakcijas darbu.
Drošības slāņi
Drošības slāņus izmanto, lai izveidotu autentificētu un / vai šifrētu transportu, kurā var tunelēt AMQP datplūsmu. Drošības slāņus var tunelēt citu caur citu (piemēram, drošības slānis, ko autentifikācijai izmanto vienādrangi, var tikt tunelēts cauri drošības slānim, kas izveidots šifrēšanai). Šifrēšanai var izmantot SASL un / vai TLS protokolu.
AMQP 1.0 atšķirības no iepriekšējām versijām
Jaunākais AMQP standarts 1.0 ir radikāli atšķirīgs protokols no AMQP versijām 0-10, 0-9-1, 0-9 un 0-8, un tas ir daudz sarežģītāks nekā iepriekšējās versijas.
AMQP versijas 1.0 protokolā galvenā uzmanība pievērsta sadarbspējai interneta mērogā. Tajā ir mazāk skaidra maršrutēšana nekā iepriekšējās versijās, jo pamatfunkcionalitāte ir pirmā, kas tiek stingri standartizēta. Savukārt iepriekšējās versijas ir orientētas uz starpnieku (brokeri).
AMQP 1.0 paredz daudz mazāk semantisku prasību, tāpēc esošajiem brokeriem ir vieglāk pievienot AMQP 1.0 atbalstu. Savukārt iepriekšējās protokola versijas nevar darboties bez starpnieka.
Vadu protokols un brokera arhitektūra
AMQP 0-10 un agrākās versijas definē specifikāciju vadu protokolam un brokera arhitektūrai (ar jēdzieniem "centrāle" [ exchange ], "saistījumi" [ bindings ] un "rindas" [ queues ] ). SavukārtAMQP 1.0 ir tikai protokola specifikācija, kurā nekas nav teikts par starpnieku arhitektūru. AMQP 1.0 nav nepieciešams, lai būtu kāds brokeris, centrāle vai saistījums. Protokolam arī nav noteikumu, kā starpniekus pārvaldīt.
Brokera pārvaldība
Agrākās versijas definē protokola komandas, kas tiek izmantotas starpnieka pārvaldībai, piemēram, Queue Declare, Queue Delete, Queue Query utt. AMQP 1.0 šādas komandas nav iekļautas, un tiek pieņemts, ka šādas iespējas tiks pievienotas augstākā slānī.
Simetrija
AMQP protokols pirms versijas 1.0 ir asimetrisks, jo katram savienojumam ir definēts “klienta” gals un “brokera” gals. Tādējādi tas ir stingri orientēts uz starpnieku.
Savukārt AMQP 1.0 ir simetrisks un neuzliek šādus ierobežojumus attiecībā uz savienojuma beigu punktiem. Šī protokola versija ļauj izveidot bezbrokera "punkts-punkts" sakarus. Tas arī ļauj izveidot serverus / starpniekus, kas nav brokeri stingrā nozīmē.
Protokola realizācijas
AMQP 1.0 realizācijas brokera risinājumi:
AMQP brokera realizācijas pirms 1.0 versijas:
FC Thun
FC Thun ir Šveices futbola klubs no Tūnas. Klubs ir dibināts 1898. gadā, pašlaik spēlē Šveices futbola otrajā līmenī — Izaicinājuma līgā. Mājas spēles aizvada Stockhorn Arena stadionā. Kluba lielākais panākums ir 2004.—2005. gada sezonā izcīnītais Šveices vicečempionu tituls. 2005.—2006. gada sezonā spēlēja UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā.
Loro Boriči stadions
Loro Boriči stadions (sq) ir daudzfunkcionāls stadions Škodrā, Albānijā. To galvenokārt izmanto futbola spēlēm. Tajā savas mājas spēles aizvada klubs KF Vllaznia Shkoder. Stadiona ietilpība ir 16 000 vietu. Tas ir nosaukts Škodrā dzimušā albāņu futbolista un trenera Loro Boriči vārdā. Līdz 1990. gadam bija pazīstams kā Vojo Kuši stadions.
2001. gadā un laikā no 2015. līdz 2016. gadam stadions ir ticis rekonstruēts. Stadionā dažkārt spēles aizvada Albānijas futbola izlase. No 2016. līdz 2017. gadam, kamēr Kosovā nebija prasībām atbilstoša stadiona, to izmantoja arī Kosovas izlase.
Neuchâtel Xamax FCS
Neuchâtel Xamax FCS ir Šveices futbola klubs no Neišateles, kas pašlaik spēlē Šveices Izaicinājuma līgā (čempionāta otrajā līmenī). Mājas spēles aizvada Stade de la Maladière, kura ietilpība ir 12 000 vietu. Komanda ir divas reizes izcīnījusi Šveices čempiontitulu un piecas reizes spēlējusi Šveices kausa finālā.
2009. gadā kluba sastāvā bija Latvijas futbolists Andrejs Kostjuks, taču oficiālās spēlēs laukumā neizgāja. No 2018. līdz 2020. gadam komandu pārstāvēja Latvijas izlases aizsargs Mārcis Ošs, klubs spēletāju īrēja no FK Spartaks Jūrmala.
Renē Beslo
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Beslo startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Francijas komandas Club Nautique de Français dalībniekiem. Komanda disciplīnā startēja tikai kvalifikācijas kārtā un turpmāko cīņu neturpināja.
Malaika Mihambo
Malaika Mihambo (dzimusi Heidelbergā, Vācijā) ir vācu vieglatlēte, startē tāllēkšanas sacensībās. Pašreizējā olimpiskā, divkārtējā pasaules (2019, 2022) un 2018. gada Eiropas čempione tāllēkšanā. Viņas māte ir no Vācijas, bet tēvs no Tanzānijas.
Mihambo atzīta par Vācijas gada sportisti 2019., 2020. un 2021. gadā.
Parker Solar Probe
Parker Solar Probe (PSP, sākotnēji zināms kā Solar Probe, Solar Probe Plus) ir ASV NASA kosmiskais aparāts, kas paredzēts Saules vainaga pētīšanai. Tā ir daļa no Living With a Star programmas. Zonde tika palaista 2018. gada augustā.
Pirmo reizi NASA vēsturē kosmiskais aparāts nosaukts dzīvas personas vārdā, par godu astrofiziķim, Čikāgas Universitātes emeritētajam profesoram Jūdžinam Pārkeram.
Projekts tika paziņots 2009. gada fiskālā budžeta gadā. Projekta izmaksas bija 1,5 miljardi ASV dolāru. Kosmisko aparātu izstrādāja un izgatavoja Džonsa Hopkinsa Universitātes Lietišķās fizikas laboratorija.
Sākotnēji Parker Solar Probe bija paredzēts palaist ar nesējraķeti Atlas V/551 un jaunu augšējo pakāpi Star-48GXV. 2014. gada jūlijā Star-48GXV izstrāde tika pārtraukta pārāk liela riska dēļ. Tās vietā nolēma izmantot lidojumos sevi pierādījušo Star-48BV, kas gan nebija tik jaudīga, tāpēc vajadzēja lielāku nesējraķeti — Delta IV Heavy.
Parker Solar Probe tika palaists 07:31 UTC ar nesējraķeti Delta IV Heavy / Star-48BV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-37.
Zondes lidojuma trajektorija izvēlēta tāda, lai ar vairāku Veneras gravitācijas manevru palīdzību samazinātu orbītas perihēliju. Gandrīz septiņu gadu laikā 24 Saules apriņķojumos Parker Solar Probe veiks septiņus Veneras pārlidojumus.
Pirmais Veneras pārlidojums notika 2018. gada 3. oktobrī. Otro gravitācijas manevru pie Veneras Parker Solar Probe veica 2019. gada 26. decembrī.
2021. gada decembrī zonde pirmo reizi izlidoja cauri Saules vainagam.
3E. autobusu maršruts (Rīga)
'''3e. autobusu maršruts''' bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu ekspresmaršruts, kas kursēja no Centrālās stacijas līdz Bolderājai.
3e. eksprešu autobusu maršruta kopējais garums bija 28,2 km. Virzienā Bolderāja — Centrālā stacija kopējais garums bija 14,1 km, bet virzienā Centrālā stacija — Bolderāja kopējais garums vija 14,1 km.
Pirms maršruta slēgšanas darbdienās pa to kursēja 3 autobusi, bet brīvdienās — 2 autobusi.
3e. eksprešu autobusu maršrutu apkalpoja RPPU Imanta, vēlāk SIA Rīgas satiksme 6. autobusu parks.
Maršruts
Bolderāja — Centrālā stacija kursēja pa šādām ielām: Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Daugavgrīvas šoseja, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela.
Centrālā stacija — Bolderāja kursēja pa šādām ielām: Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, Daugavgrīvas iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela un Parādes iela.
Pieturvietas
3e. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 20 pieturas. Virzienā Bolderāja — Centrālā stacija bija 10 pieturas, bet virzienā Centrālā stacija — Bolderāja bija 10 pieturas.
Mencveidīgās
Mencveidīgās (Gadiformes) ir viena no mencu un makšķerniekzivju divīzijas (Paracanthopterygii) kārtām, kas apvieno 15 zivju dzimtas. Pazīstamākās no tām ir mencu un vēdzeļu dzimtas. Lielākā daļa ēdamo zivju sugu pieder šai kārtai.
Izplatība
Tās sastopamas jūrās visā pasaulē un lielākā daļa mājo vēsos vai mēreni siltos ūdeņos. Tropu ūdeņu sugas parasti uzturas lielā dziļumā. Tikai viena suga mājo saldūdens tilpēs — vēdzele (Lota lota), lai gan dažas sugas mēdz iepeldēt un ir sastopamas upju grīvās.
Baltijas jūrā un Latvijā
Baltijas jūrā pie Latvijas krastiem sastopamas 3 mencveidīgo zivju sugas: Atlantijas menca (Gadus morhua), jūrasvēdzele (Enchelyopus cimbrius) un vēdzele. Vēdzele sastopama arī vairākumā upju un daudzos ezeros. Reti ieceļotāji Baltijas jūrā ir merlangs (Merlangius merlangus), pikša (Melanogrammus aeglefinus), pollaks (Pollachius pollachius) un saida (Pollachius virens).
Kopīgās īpašības
Mencveidīgajām zivīm vēdera spuras (ja tādas ir) atrodas ķermeņa priekšgalā, apmēram zem rīkles, zem krūšu spurām vai tām priekšā. Tikai dažos gadījumos vēdera spuras ir aiz krūšu spurām — pātagastu dzimtas (Macrouridae) zivīm. Kopumā spurām nav asi stari. Lielākai daļai sugu ir garas muguras un anālās spuras. Zvīņas cikloīdas, reti ar zobiņiem maliņā. Peldpūslis ir bez pneimatiskā kanāla, bet melnajām menciņām (Melanonidae) peldpūšļa nav vispār.
Ķermeņa lielums atkarībā no sugas var būt ļoti dažāds. Mazākās ir menciņas (Bregmacerotidae), kuru mazākie pieaugušie īpatņi nepārsniedz 7 cm lielumu, bet lielākā ir Atlantijas menca, kas var sasniegt 2 m garumu.
Sistemātikas diskusijas
Līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem zivju sistemātikā ieviestas ievērojamas izmaiņas. Saskaņā ar 2016. gada sistemātiku mencveidīgo kārtā ir 15 dzimtas. Vairākas kādreizējās apakšdzimtas un ģintis ieguvušas dzimtas statusu. Bet vēdzeļu dzimta ir likvidēta un dzimtas ģintis pievienotas mencu dzimtai. Šajā rakstā vēdzeļu dzimta saglabāta kā atsevišķs taksons, tā kā vairāki autoratīvi avoti vēdzeļu dzimtu joprojām izdala kā atsevišķu vienību.
Šenols Ginešs
Futbolista karjera
Futbolu sācis spēlēt amatieru klubā Erdoğdu Gençlik, vēlāk spēlējis Sebat Gençlik. No 1972. līdz 1987. gadam pārstāvēja Trabzonspor, ar ko sešas reizes izcīnīja Turcijas čempiontitulu. Turcijas izlasē aizvadījis 31 spēli.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. Sākumā strādāja Trabzonspor kā trenera asistents. Karjeras turpinājumā vadīja klubus Boluspor un İstanbulspor, bet 1993. gadā atgriezās Trabzonspor jau galvenā trenera amatā. 1995. gadā izcīnīja Turcijas kausu, bet Superlīgā divreiz (1995. un 1996. gadā) sasniedza otro vietu. 1997. gadā atstāja Trabzonspor un strādāja ar klubiem Antalyaspor un Sakaryaspor.
2000. gadā tika iecelts par Turcijas futbola izlases galveno treneri. Gineša vadībā izlase 2002. gada FIFA Pasaules kausā izcīnīja trešo vietu. 2002. gadā Ginešs tika izvēlēts kā UEFA simboliskās izlases gada treneris. 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā Turcija izslēgšanas spēlēs zaudēja Latvijai un finālturnīrā neiekļuva. Vēlāk Ginešs tika atbrīvots no amata.
2005. gadā atgriezās Trabzonspor galvenā trenera amatā, bet pēc tam, kad komanda finišēja 2. vietā, amatu atstāja. 2007. gadā sāka strādāt kā Dienvidkorejas kluba FC Seoul galvenais treneris. 2009. gadā vēlreiz atgriezās Trabzonspor. 2010. gadā ar šo klubu kļuva par Turcijas kausa ieguvēju, bet 2011. gadā atkal ieguva 2. vietu Turcijas Superlīgā. 2014.—2015. gada sezonā vadīja Bursaspor, ar ko sasniedza 6. vietu Superlīgā un iekļuva Turcijas kausa finālā.
2015. gadā tika apstiprināts par Beşiktaş galveno treneri. 2016. gadā ar šo klubu uzvarēja Superlīgā un kļuva par Turcijas čempionu. Tas bija pirmais Gineša izcīnītais tituls. 2016.—2017. gada sezonā šo panākumu atkārtoja. 2019. gada februārī tika apstiprināts, ka Ginešs atkal kļūs par Turcijas izlases galveno treneri, līgumam stājoties spēkā 2019. gada 1. jūnijā. 2022. gada oktobrī atgriezies Beşiktaş galvenā trenera amatā.
Valdis Grēviņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gadā Zaļenieku pagastā lauksaimnieka ģimenē, mācījās Abgunstes pagastskolā (1905-1906). 1913. gadā beidza mācības Jelgavas reālskolā, 1909. gadā laikraksts "Sadzīve" iespieda viņa stāstu "Cilvēka sapņi". No 1914. līdz 1918. gadam studēja Maskavas komercinstitūtā, bet Pirmā pasaules kara sākšanās dēļ studijas nebeidza, darbojās Latviešu kultūras birojā Maskavā (1915–1916).
Pēc atgriešanās dzimtenē Grēviņš 1918. gada rudenī aktīvi iesaistījās Latvijas valsts veidošanā, bija laikraksta "Sociāldemokrāts" literārās daļas vadītājs un Latvijas Tautas padomes loceklis, bet 1919. gadā Rīgas pārtikas komitejas nodaļas vadītājs. 1920. gadā sāka studijas Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē, taču tās nepabeidza. No LSDSP saraksta piedalījās 1920. gada Latvijas Republikas Satversmes sapulces vēlēšanās un kļuva par deputātu, līdztekus strādājot Rīgas pilsētas diskonta bankā (1923–1924). Šajā laikā iznāca viņa "Pirmā dzeju grāmata" (1923) un "Otrā dzeju grāmata" (1933). 1933. gadā viņš Dailes teātris iestudēja viņa dramatizēto izrādi "Gesta Berlings" ar populāro Burharda Sosāra "Kavalieru dziesmu".
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Grēviņš kļuva par Latvijas Padomju rakstnieku savienības biedra kandidātu, pēc kara strādāja Dailes teātrī, tad LZA Andreja Upīša Valodas un literatūras institūtā (1948–1950).
1951. gada 18. janvārī viņu arestēja Valsts drošības komitejas čekisti, apsūdzībā bija rakstīts:
"[..] Būdams naidīgi noskaņots pret padomju varu, Valdis Grēviņš tagad grupē ap sevi bijušos ievērojamos meņševikus un buržuāziskos nacionālistus, gaida, kad ar angļu un amerikāņu bruņoto spēku palīdzību Latvijā gāzīs padomju varu."
Privātā dzīve
Bija precējies ar dzejnieci un tulkotāju Annu Grēviņu, pārim bija divi dēli: Māris un Valts. Viņa mazdēls ir radio diskžokejs Toms Grēviņš.
Bihnera piltuve
Bihnera piltuve ir piltuves veids, kas paredzēts vielu ātrai filtrēšanai ar vakuuma palīdzību. Ierīce nosaukta vācu ķīmiķa Ernsta Bihnera vārdā. To izmanto kopā ar Bunzena kolbu, ievietojot gumijas aizbāzni starp kolbas kaklu un piltuves kājiņu. Parasti Bihnera piltuvi izgatavo no porcelāna, retāk no stikla, metāla vai citiem materiāliem.
Līdzīgs darbības princips kā Bihnera piltuvei ir rūpnieciskajiem nučfiltriem (no de). Vaļējais nučfiltrs ir tvertne ar dubultu dibenu, kam augšējā kārta ir caurumota un pārklāta ar filtrējošo audumu, bet telpā zem augšējās kārtas rada retinājumu. Ir arī slēgtie nučfiltri, kas pārsegti ar vāku — tiem filtrēšanas veicināšanai var no augšas pievadīt spiedienu.
13A. autobusu maršruts (Rīga)
'''13a. autobusu maršruts''' bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Ulbrokas kapiem līdz Kleistu apkaimei.
13a. autobusu maršruta kopējais garums bija 70,2 km. Maršruta Ulbrokas kapi — Kleisti kopējais garums bija 35,1 km, un maršruta Kleisti — Ulbrokas kapi kopējais garums arī bija 35,1 km.
Pirms maršruta slēgšanas pa 13a. autobusu maršrutu kursēja tikai 4 autobusi, bet brīvdienās — 3 autobusi. 13a. eksprešu autobusu maršrutu apkalpoja RPPU "Imanta" un SIA "Rīgas satiksme" 6. autobusu parks. Maršruts tika slēgts.
Maršruts
Kleisti — Preču 2 — Ulbrokas kapi kursēja pa šādām ielām: ceļš bez nosaukuma, Rātsupītes iela, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, Slokas iela, Dzirciema iela, Buļļu iela, Daugavgrīvas iela, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Marijas iela, A. Čaka iela, Stabu iela, Avotu iela, A. Deglava iela, Nīcgales iela, Stopiņu iela, Vestienas iela, Pildas iela, Dārzciema iela, Lubānas iela, Meirānu iela, Rencēnu iela, Meirānu iela, Lubānas iela.
Ulbrokas kapi — Preču 2 — Kleisti kursēja pa šādām ielām: Lubānas iela, Meirānu iela, Rencēnu iela, Meirānu iela, Lubānas iela, Dārzciema iela, Pildas iela, Piedrujas iela, Vestienas iela, Stopiņu iela, Nīcgales iela, A. Deglava iela, Avotu iela, Stabu iela, A. Čaka iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Vanšu tilts, K. Valdemāra iela, Daugavgrīvas iela, Buļļu iela, Dzirciema iela, Slokas iela, Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Rātsupītes iela.
Pieturvietas
13a. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 81 pietura. Maršrutā Ulbrokas kapi — Preču 2 — Kleisti bija 38 pieturas, bet maršrutā Kleisti — Preču 2 — Ulbrokas kapi bija 43 pieturas.
Jekaterina Larionova
Jekaterina Larionova (ru; dzimusi ) ir Kazahstānas brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja.
Biogrāfija
Jekaterina Larionova dzimusi Rietumu Kazahstānā Uraļskas pilsētā. Ar cīņu sāka nodarboties no septiņu gadu vecuma. Viņas pirmais treneris bija tēvs. Jekaterina uzvarēja 2008. gada Kazahstānas junioru čempionātā un saņēma ielūgumu uz junioru izlasi. No tā laika viņa piedalās starptautiskajās sacensībās.
2013. gadā, 19 gadu vecumā Jekaterina Larionova piedalījās pieaugušo pasaules čempionātā Budapeštā. Jau pirmajā kārtā jaunajai sportistei bija jācīnās ar desmitkārtējo pasaules un četrkārtīgo olimpisko čempioni Kaori Ičo. Lai gan šo cīņu viņa zaudēja, taču pēc tam, kad Ičo iekļuva finālā, radās iespēja gandarījuma cīņās pacīnīties par bronzas medaļu. Viņa šo iespēju pilnvērtīgi izmantoja, pirmajā cīņā uzvarēja 2011. gada pasaules čempioni ķīnieti Si Ločžomu, pēc tam divu olimpiāžu bronzas medaļu ieguvēju kolumbieti Žaklīnu Renteriju un ieguva trešo vietu svara kategorijā līdz 63 kg. 2014. un 2015. gadā Larionova ieguva Āzijas čempionātu bronzas medaļas.
2016. gadā Larionova tika iekļauta Kazahstānas olimpiskajā komandā un piedalījās Riodežaneiro olimpiskajās spēlēs. Pirmajā cīņā viņa zaudēja Eiropas čempionei baltkrievietei Marijai Mamašukai. Pēc cīņas sporta noteikumiem, sportisti, kas zaudējuši finālā iekļuvušai cīkstonei, var piedalīties gandarījuma cīņās par bronzas medaļu. Mamašuka iekļuva finālā, un Larionova ieguva iespēju kļūt par bronzas medaļnieci. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa tikās ar 2010. gada pasaules čempionāta bronzas medaļnieci zviedrieti Hennu Johansoni un uzvarēja. Izšķirošajā cīņā viņa sacentās ar 2012.gada pasaules čempioni Jeļenu Pirožkovu (ASV). Piekāpjoties ar rezultātu 0 : 3, pēdējās cīņas minūtēs Jekaterina satvēra pretinieci un noguldīja ar lāpstiņām uz paklāja. Tādā veidā, kazahiete izrāva uzvaru un ieguva bronzas medaļu.
Pēc olimpisko, 2017. gada sezonu Larionova izlaida traumas dēļ. 2018. gada pasaules čempionātā startēja neveiksmīgi.
Lidija Ruslanova
Lidija Andrejevna Ruslanova (ru; dzimusi kā Praskovja Andrejevna Leikina-Goršeņina, mirusi ) bija krievu dziedātāja, viena no pazīstamākajām tautas mūzikas un padomju dziesmu izpildītājām. Starp viņas izpildītajām dziesmās tautā vislielāko popularitāti guvušas tādas dziesmas kā Степь да степь кругом, Липа вековая, Я на горку шла, Златые горы, Окрасился месяц багрянцем, Светит месяц, Валенки un daudzas citas. Ruslanova bija arī viena no pirmajām, kas izpildīja slaveno padomju komponista Matveja Blantera dziesmu "Katjuša".
Agrīnais dzīves posms
Lidija Ruslanova piedzima kā Praskovja Leikina mordviešu zemnieku ģimenē Černavkā, ciematā pie Volgas, netālu no Saratovas. Ģimene bija nabadzīga, tēvs strādāja par krāvēju piestātnē. Sākoties Krievijas—Japānas karam, tēvu iesauca armijā, un no kara viņš neatgriezās. Māte palika viena ar trim bērniem, sāka strādāt Saratovas ķieģeļu rūpnīcā, bet smagi saslima un nomira, kad Lidijai bija seši gadi. Viņai kopā ar aklo vecomāti vajadzēja rūpēties par diviem jaunākajiem bērniem. Lai izdzīvotu, nācās lūgt cilvēkiem dāvanas. Lidijai bija skaista balss, viņa dziedāja. Bet, kad viņai bija septiņi gadi, nomira arī vecāmāte, un Lidija palika viena ar diviem pavisam maziem bērniem. Palaimējās, ka kāda valsts iestādes darbiniece bija dzirdējusi Lidiju dziedam un vēlējās bērniem palīdzēt. Viņa parūpējās, lai bērnus iekārtotu bāreņu patversmē, lai arī katru citā. Lidiju iekārtoja labākajā no patversmēm, kurā bez parastajām mācībām mācīja arī dziedāšanu. Tā kā tajā nevarēja mācīties zemnieku kārtas bērni, viņai zemniecisko vārdu nomainīja uz vārdu Lidija Ruslanova. Patversmē Lidijas balss dotības pamanīja vietējās baznīcas reģents un uzaicināja dziedāt baznīcas korī. Drīz jau viņa bija kora soliste, bieži uzstājās koncertos. 14 gadu vecumā no bērnu patversmes Lidiju nosūtīja mācīties arodu mēbeļu fabrikā. Arī tur viņa piedalījās fabrikas koncertos.
Dziedātājas karjera
Sākot ar 1916. gadu (Pirmā pasaules kara laikā) Ruslanova brauca ar sanitāro vilcienu, lai uzstātos ievainotajiem un arī karavīriem, kas dodas uz fronti. Viņa iepazinās ar intendantu Vitāliju Stepanovu. 1917. gadā viņi apprecējās un drīz piedzima dēls. Bet jau pēc dažām dienām mazulis nomira. Pēc tam viņi ar vīru izšķīrās.
1918. gadā Ruslanova atgriezās Saratovā, viņa sāka uzstāties uz skatuves. Kādā koncertā Ruslanovu pamanīja Saratovas konservatorijas profesors M. Medvedevs un uzaicināja mācīties dziedāšanu konservatorijā. Lidija tur mācījās divus gadus, lai arī akadēmiskais dziedāšanas veids viņu nesaistīja.
1919. gadā Vinnicā Ruslanova aprecējās ar Viskrievijas Ārkārtas komisijas darbinieku Naumu Nauminu, ar kuru kopā nodzīvoja līdz 1929. gadam.
Beidzoties pilsoņu karam, Ruslanova jau bija kļuvusi par profesionālu dziedātāju Rostovā pie Donas. Vēlāk Ruslanova pārcēlās uz Maskavu, kur iesaistījās koncertdarbībā. Viņa piedalījās koncertos, uzstājās pa radio. 1929. gadā Ruslanova apprecējās ar Maskavas estrādes mākslinieku, konferansjē Mihailu Garkavi, un drīz sāka uzstāties visā valstī. Viņai izstrādājās savs stils un repertuārs, viņa dziedāja tautas mūziku, pilsoņu kara laika dziesmas, padomju komponistu dziesmas. Publika viņu uzņēma atsaucīgi, viņa bija ļoti iemīļota tautā.
Koncertdarbība frontē
1939. gadā sākās Ziemas karš ar Somiju. 1940. gada ziemā tika organizēta koncertbrigāde, un Ruslanova tika sūtīta uz fronti uzstāties karavīriem. Tas norisinājās bargos ziemas apstākļos, trīsdesmit grādu salā. 28 dienu laikā tika sniegti vairāk nekā 100 koncerti. Arī vēlāk, Otrā pasaules kara laikā, Ruslanova kopā ar koncertbrigādi apbraukāja visas frontes, uzstājās karavīriem. Bieži vien dziedāja zem klajas debess, dažkārt pat tuvumā notiekot uzlidojumam. 1942. gadā viņai piešķīra Krievijas PFSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukumu.
1942. gadā braucienā uz fronti Ruslanova satika 2. gvardes kavalērijas korpusa komandieri, Padomju Savienības Varoni ģenerālleitnantu Vladimiru Krjukovu. Drīz Ruslavova izšķīrās ar savu vīru Mihailu Garkavi un apprecējās ar Krjukovu. Viņa sieva 1940. gadā bija noindējusies pēc tam, kad viņai paziņoja, ka vīrs arestēts. Šīs ziņas gan izrādījās kļūdainas, bet bija jau par vēlu. Krjukovs palika viens ar piecgadīgu meitu Margaritu. Ruslanova viņai kļuva par otru māti. Kara laikā, sekojot aicinājumam palīdzēt frontei, Ruslanova par saviem līdzekļiem apmaksāja divas raķešu iekārtas "Katjuša", kas tika nosūtītas uz 1. Baltkrievijas fronti, ko komandēja viņas vīrs Krjukovs. Pavisam Ruslanova kara laikā piedalījās 1120 koncertos. Viņa uzstājās arī pēdējā kara laika koncertā 1945. gada maijā pie Reihstāga Berlīnē.
1945. gada 24. augustā maršals Georgijs Žukovs parakstīja pavēli par pirmās pakāpes Tēvijas Kara ordeņa piešķiršanu Ruslanovai, un vēlāk vēl 27 citiem māksliniekiem. Bet pēc kara, 1947. gadā, kad tika meklēti iemesli Žukova apsūdzēšanai, PSKP CK politbirojs viņa pavēli pasludināja par nelikumīgu un apbalvojumus anulēja. Žukovam tika izteikts partijas rājiens, un viņu nosūtīja uz Urālu kara apgabalu, bet otru pavēles parakstītāju ģenerālleitnantu Teleginu izslēdza no partijas un armijas, un vēlāk arestēja.
Ieslodzījuma gadi
Ruslanovas vīrs Krjukovs piederēja maršala Georgija Žukova līdzgaitnieku lokam. 1948. gadā Krjukovu arestēja, apsūdzot "Trofeju lietā" (lietā tika apsūdzēti vairāki ģenerāļi par kara laika trofeju izvešanu no Vācijas). Tajā laikā bija uzsākta kampaņa pret Žukovu, kas bija kļuvis pārāk populārs tautā, tādējādi aizēnojot Staļinu. Lai iegūtu kādas liecības pret Žukovu, tika arestēti un spīdzināti daudzi Žukova līdzgaitnieki, arī Krjukovs. Tūlīt pēc Krjukova tika arestēta arī viņa sieva Ruslanova. Viņu gan nespīdzināja, bet ilgstoši pratināja, lai iegūtu liecību pret Žukovu. Ruslanova pratināšanu izturēja, liecību sniegt atteicās, un pat uzdrošinājās pateikt pratinātājiem, ka ciena Žukovu kā diženu karavadoni. Beigās Ruslanovu apsūdzēja par pretpadomju darbību un piesprieda desmit gadus ieslodzījumā ar mantas konfiskāciju, bez tiesībām uz saraksti. Viņu nosūtīja uz Ozerlagu, ieslodzījuma nometni. Ruslanova nezaudēja savu pašcieņu arī tur. Zināms gadījums, kad nometnes priekšniecība gribēja, lai Ruslanova viņiem sniedz koncertu. Atveroties priekškaram, viņa pieprasīja, lai uz koncertu atved viņas ieslodzījuma biedrus, citādi nedziedās. Priekšniecībai nācās tam piekrist. Vēlāk Ruslanova arvien dziedāja ieslodzītajiem, stiprinot viņu garu. Bet 1950. gadā viņu no Ozerlaga pārveda uz Vladimiras centrālo cietumu, kur atkal pratināja par Žukovu. Viņa cietumā bija līdz 1953. gada augustam. Tikai pēc Staļina nāves, kad Žukovs tika pieaicināts, lai varētu arestēt PSRS Iekšlietu Tautas komisariāta vadītāju Lavrentiju Beriju, radās iespēja izkļūt no cietuma. Žukovs personīgi parūpējās, lai Ruslanova un viņas vīrs Krjukovs tiktu atbrīvoti no ieslodzījuma jau 1953. gadā. Krjukovs ieslodzījumā bija zaudējis veselību, viņš tā arī neatguvās pēc atbrīvošanas, piedzīvoja divus infarktus un nomira 1959. gadā.
Dzīves pēdējas posms
Pēc atbrīvošanas no ieslodzījuma Ruslanova varēja atsākt koncertdarbību. Tauta viņu sagaidīja kā varoni. Ruslanovas balss ieslodzījumā bija cietusi, tomēr viņa spēja ar panākumiem uzstāties vēl 20 gadus, kā arī viņas izpildītās dziesmas tika ierakstītas platēs.
1973. gada augustā Ruslanovu uzaicināja uzstāties koncertos, kas tika organizēti milzīgos stadionos. Koncerttūre norisinājās pa Krievijas dienvidu pilsētām, bija neparasti liels karstums. Pēdējais koncerts bija Rostovā pie Donas, kur pirms 50 gadiem bija sākusies Ruslanovas profesionālā dziedātājas karjera. Koncerts izvērsās par triumfu, skatītāji viņu uzņēma ar sajūsmu. 1973. gada 21. septembrī Ruslanova nomira. Sirdī atrada vairāku infarktu pēdas. Apglabāta Novodevičjes kapsētā Maskavā, blakus savam vīram. Pēdējā gaitā viņu pavadīja tik daudz cilvēku, ka kapsētas apkārtnē tika apturēta transporta kustība.
FC St. Gallen
FC St. Gallen (pilns nosaukums — Fussballclub St. Gallen 1879) ir Šveices futbola klubs no Sanktgallenes. Klubs ir dibināts 1879. gadā, pašlaik spēlē Šveices Superlīgā. Mājas spēles aizvada Kybunpark stadionā. Komanda ir divas reizes izcīnījusi Šveices čempiontitulu (1904. un 2000. gadā) un vienreiz uzvarējusi Šveices kausa izcīņā.
Kabotāža
Kabotāža ir preču, kravu vai pasažieru pārvadājumi starp divām vietām vienā un tajā pašā valstī, ko veic citas valsts transporta operators. Sākotnēji to piemēroja kuģošanai pa piekrastes maršrutiem, no ostas uz ostu, bet tagad attiecas arī uz aviāciju, dzelzceļu un autotransportu.
Lielākā daļa valstu nepieļauj aviācijas kabotāžu, un pret to ir noteiktas stingras sankcijas ekonomiskā protekcionisma, nacionālās drošības vai sabiedrības drošības apsvērumu dēļ. Viens ievērojams izņēmums ir Eiropas Savienība, kuras dalībvalstis viena otrai piešķir kabotāžas tiesības.
Leons Deslinjērs
Leons Deslinjērs (fr) bija franču airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.