cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oleksandrs Macijevskis
Dzīves gājums
11. martā viņu ieskaitīja Ukrainas bruņoto spēku 119. atsevišķās teritoriālās aizsardzības brigādes 163. atsevišķajā bataljonā (militārā vienība A7329), kas aizsargāja Čerņihivas apgabalu. Oleksandrs izgāja apmācību un tika iecelts par snaiperi. Novembrī viņa vienību pārdislocēja uz Bahmutas rajonu, kur viņš aptuveni mēnesi pildīja uzdevumus. Vēlāk vienību pārvietoja uz Soledaru Doneckas apgabalā.
2022. gada 30. decembrī Macijevska rotu nosūtīja uz netālo teritoriju, kura atradās ienaidnieka kontrolē. Šajā kaujā Oleksandrs cīnījās ar automātu, nevis kā snaiperis. Piecus karavīrus, tostarp Oleksandru Macijevski, izvietoja aizsardzības galējā flangā. Divpadsmit stundu ilgās kaujas laikā rota veiksmīgi atvairīja ienaidnieka uzbrukumus. Kaujas laikā tika zaudēta saziņa ar karavīru grupu un Oleksandru Macijevski. Macijevskis mira no lodes brūcēm nenoskaidrotos apstākļos.
Delta IV Medium+(5,2)
Delta IV Medium+(5,2) zemā orbītā spēj nogādāt 7980 kg kravas. Ģeostacionārajā pārejas orbītā var pacelt 4640 kg kravas.
Oleksandrs Macijevskis
Dzīves gājums
Karavīram palika māte, sieva un dēls.
Delta IV Medium+(5,2)
Nesējraķetes izgatavošanu un palaišanu nodrošina United Launch Alliance (Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums); līdz 2006. gadam — Boeing.
Līdz 2012. gada oktobrim Delta IV Medium+(5,2) veikusi 1 startu, veiksmīgu.
Oleksandrs Macijevskis
Nāves apstākļi
2023. gada 6. martā internetā un plašsaziņas līdzekļos parādījās videoieraksts, kurā bija redzams, kā Krievijas karavīri izpilda nāvessodu neidentificētam, iespējams, ukraiņu kara gūsteknim par vārdiem "Slava Ukrainai!". Ierakstā, kas ilgst 12 sekundes, ir redzams neapbruņots vīrietis militārā formā, kas līdzīga Ukrainas bruņoto spēku militārajai formai, kas stāvēja mežā izraktā bedrē, smēķēja un skatījās uz videooperātoru. Balss aizkadrā krievu valodā kliedza: "Nošaujiet viņu", taču karavīrs atbildēja: "Slava Ukrainai!", mirkli vēlāk viņu nošāva ar vairākām automātisko ieroču šāvienu sērijām. Pirms nogalināšanas viņš, iespējams, bija spiests izrakt sev kapu, jo video redzams, ka viņš atrodas bedrē ar lāpstu aiz muguras.
2023. gada 12. martā Ukrainas drošības dienests beidzot apstiprināja, ka nošautais karavīrs ir Oleksandrs Macijevskis.
Reakcija
Krievu veiktā neapbruņota gūstekņa nošaušana ir izraisījusi nosodījuma vilni ne tikai Ukrainā, bet arī citās pasaules valstīs.
Simtiem tūkstošu lietotāju publicēja Ukrainas karavīra fotoattēlu pirms viņa nošaušanas. Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis sacīja, ka Krievija nogalina cilvēkus Ukrainā par to, ka viņi ir ukraiņi, par viņu proukrainiskajiem uzskatiem. Ukrainas bruņoto spēku ģenerālštābs paziņoja, ka krievu veiktā neapbruņota gūstekņa nošaušana ir pierādījums tam, ka Krievija neievēro starptautiskās humanitārās tiesības un kara paražas. Ukrainas Ārlietu ministrs Dmitro Kuleba aicināja Starptautiskās krimināltiesas prokuroru Karimu Hanu nekavējoties sākt izmeklēšanu.
Rostislavs Gļebovičs
Rostislavs Gļebovičs (be, dzimis pēc 1090., miris 1165. gadā) bija viens no Minskas kņaza Gļeba Vseslaviča dēliem no Polockas Rurikoviču dinastijas. Minskas kņazs (1146—1151, 1159—1165), Polockas kņazs (1151—1159). Cīnījās par varu Polockas kņazistē ar citām kņaza Vseslava "Brīnumdara" mantinieku līnijām — Vitebskas un Druckas kņaziem.
Dzīvesgājums
Dzimis Minskas kņaza Gļeba Vseslaviča (ap 1060.—1119.) ģimenē pēc 1090. gada. Pēc viņa vectēva Vseslava Bračislaviča nāves 1101. gadā Polockas kņaziste tika sadalīta starp viņa dēliem un Rostislava tēvs Gļebs Vseslavičs kļuva par Minskas kņazu. 1119. gadā Minskas kņazs cieta sakāvi karā pret Kijivas lielkņazu Vladimiru Monomahu, tika sagūstīts un aizvests uz Kijivu, kur mira. Minskas kņazisti pievienoja Kijivas lielkņaza valdījumiem.
Pēc lielkņaza Mstislava Vladimiroviča nāves 1132. gadā sākās dinastiju cīņas starp dažādām Vladimira Monomaha pēcnācēju dzimtām. 1144. gadā par Polockas kņazu kļuva viņa sāncensis Rogvolods Borisovičs no Druckas kņazu līnijas, bet Rostislavam Gļebovičam 1146. gadā izdevās iegūt Minskas kņaza titulu. Rostislavs noslēdza pret Rogvolodu vērstu savienību ar Čerņigovas kņazu Svjatoslavu Oļgoviču un Rostovas-Suzdaļas kņazu Juriju Vladimiroviču Dolgorukiju. Kad Jurijs Vladimirovičs Dolgorukijs 1151. gadā kļuva par Kijivas lielkņazu, Polockas veče kņazu Rogvolodu padzina un Rostislavs kļuva par Polockas kņazu. Par Minskas kņazu viņš iecēla savu jaunāko brāli Volodaru Gļeboviču.
Savukārt, kad Jurijs Dolgorukijs 1157. gadā zaudēja Kijivas lielkņaza troni, Rogvolods-Vasīlijs Borisovičs atguva Druckas kņaza titulu un 1159. gadā Polockas veče padzina Rostislavu. Viņš devās atpakaļ uz Minsku pie saviem brāļiem, kopā ar kuriem viņam 1160. gadā izdevās atkarot Rogvolodam Izjaslavas kņazisti, bet Rogvoloda-Vasīlija Borisoviča vadītais karaspēks sešas nedēļas aplenca Minsku. Kņazs Rostislavs pēc tam hronikās vairs nav pieminēts, uzskata, ka viņš miris pēc 1161. gada.
Viņa brālis Volodars Gļebovičs nocietinājās Gorodecas pilī, kuru 1162. gadā aplenca Rogvoloda-Vasīlija karaspēks. Tomēr viņam kopā ar leišiem izdevās sakaut Rogvoloda karadraudzi. Par Polockas kņazu kļuva Vitebskas kņazs Vseslavs Vasiļkovičs.
Romeo un Džuljeta (2004. gada filma)
"Romeo un Džuljeta" ir 2004. gada Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Viesturs Kairišs.
Sižets
Vājdzirdīgi jaunieši zīmju valodā iestudē mūziklu "Vestsaidas stāsts". Filmā tiek parādīta nedzirdīgo cilvēku vēlme būt atvērtiem un mīlēt pasauli.
Viimane
Viimane ir igauņu rokgrupas Smilers 9. studijas albums, kurš izdots 2012. gada 5. martā.
Sakņojošais meldrs
Sakņojošais meldrs (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir nevienmērīgi izplatīta Eirāzijā. Latvijā sakņojošais meldrs ir sastopams reti un nevienmērīgi: galvenokārt Rīgas un Cēsu apkaimē un valsts dienvidaustrumu daļā, ezeru un upju palienēs.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.
Apraksts
Sakņojošais meldrs ir daudzgadīgs, 40—100 cm garš lakstaugs. Augs veido ļoti skraju ceru un sakņojošos sāndzinumus. Stublājs ir stāvs, strupi trīsšķautņains, aplapots līdz ziedkopai. Lapas ir lineāras (0,6—0,8 cm platas), pelēkzaļas, tās plātnes mala gluda. Ziedkopa stublāja galā ļoti zaraina, tā veido skraju saliktu čemuru. Ziedkopas zariņi ir dažāda garuma. Vārpiņas ir lancetiskas, smailas, 0,5—0,8 cm garas, zariņa galā pa vienai. Apziedņa matiņi gludi, 2—3 reizes garāki nekā auglis (riekstiņš). Zied jūnijā, jūlijā.
Vilcāni
Vilcāni var būt:
Dīķi
Dīķi (agrāk arī Robežnieki) ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Sērenes pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā pie autoceļa P76 4,5 km no pagasta centra Sērenes, 6 km no novada centra Aizkraukles un 93 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies pie kādreizējā Sileskroga kā zivju audzētavas «Sērene» ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Guo Cji
Biogrāfija
2007. gadā Turcijā Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā izcīnījusi bronzas medaļu. 2012. gadā Atēnās kļuvusi par Pasaules junioru šaha čempionāta uzvarētāju U20 vecuma grupā. 2012. gadā Hantimansijskā Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Natālijai Žukovai. 2013. gadā kļuvusi par Ķīnas šaha čempionāta sudraba medaļas īpašnieci. 2015. gadā Sočos Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi nākamajai turnīra finālistei Natālijai Pogoņinai. 2016. gadā uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.
2022. gada novembrī Dzjansu izcīnījusi 3. vietu Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.
Sekmīgi pārstāvējusi Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2011. gadā Guo Cji piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu, bet 2014. gadā - starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. 2011. gadā bijusi jaunākā šaha lielmeistare pasaulē.
Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienests
Valsts ugunsdzēsības un glābšanas dienests, saīsināti VUGD, ir Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas padotībā esoša valsts pārvaldes iestāde, kas sastāv no centrālā aparāta, kā arī patstāvīgajām un teritoriālajām struktūrvienībām.
VUGD realizē valsts politiku ugunsdrošības, ugunsdzēsības, glābšanas darbu un civilās aizsardzības jomā, kā arī uzrauga normatīvajos aktos noteikto ugunsdrošības un civilās aizsardzības prasību ievērošanu.
Jaunā Sloboda
Jaunā Sloboda ir ciems Sakstagala pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 233 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Ciskādu katoļu baznīca - valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Kanzassitijas "Sporting"
Kanzassitijas "Sporting" ir profesionāls ASV futbola klubs no Kanzassitijas, Kanzasas. Klubs ir dibināts 1995. gadā. Klubs spēlē ASV augstākās futbola līgas jeb MLS rietumu konferencē. Tas ir viens no desmit klubiem, kas spēlē MLS kopš līgas dibināšanas. Savas mājas spēles klubs aizvada Children's Mercy Park stadionā.
Aleksandrs Medveds
Aleksandrs Medveds (be; dzimis ) ir bijušais padomju brīvā stila cīkstonis, trīskārtējs olimpisko spēļu čempions, septiņkārtējs Pasaules un trīskārtējs Eiropas čempions.
Sejatas
Sejatas ir ciems Gulbenes novada Rankas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Aleksandrs Medveds
Biogrāfija
Ar sportu Aleksandrs iedraudzējās jau no bērnības. Viņš izmēģināja daudz sporta veidus — no futbola līdz sporta vingrošanai.
Sejatas
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā. Pie ciema ir Rutkaviņu avoti.
Aleksandrs Medveds
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Medveds iepazinās dienesta laikā Baltkrievijā. Pirmie treniņi parādīja, ka cīkstoņu pasaulē uzplaukusi patiesi izcila personība. Jau armijā Aleksandrs izcīnīja savas pirmās uzvaras.
1959. gadā pēc demobilizācijas Aleksandrs Medveds iestājās Baltkrievijas Valsts Fiziskās kultūras institūta augstākajā treneru skolā un 1961. gadā to sekmīgi absolvēja, pēc tam studēja pašā institūtā.
Laikā no 1967. līdz 1972. gadam Medveda galvenais sāncensis bija ar bulgāru cīkstonis Osmans Duraļijevs. Viņi astoņas reizes tikās prestižu starptautisko sacensību finālos, un visos Medveds uzvarēja. 1971. gada pasaules čempionātā Sofijā viņš bija tuvu zaudējumam, kad bulgārs atradās vadībā ar 4:3 un līdz mača beigām bija atlikušas tikai 43 sekundes. Tomēr Medveds izlīdzināja rezultātu un ieguva titulu sava mazākā ķermeņa svara dēļ.
Pēc aiziešanas no sacensībām 1972. gadā Medveds pārcēlās uz Baltkrieviju, kur 50. gadu beigās dienēja Padomju armijā. Tur viņš strādāja par valsts izlases treneri un lasīja lekcijas Baltkrievijas Valsts Informātikas un radioelektronikas universitātē. Pēc Padomju Savienības sabrukuma viņš tika iecelts par Baltkrievijas Olimpiskās komitejas un Baltkrievijas Cīņas federācijas viceprezidentu. Iepriekš viņš tika apbalvots ar Ļeņina ordeni (1964), Darba Sarkanā Karoga ordeni (1970) un ordeni "Goda zīme" (1964, 1969, 1985). 2001. gadā viņš tika izvēlēts par 20. gadsimta labāko Baltkrievijas sportistu un 2003. gadā kļuva par vienu no pirmajiem 10 FILA Starptautiskās cīņas slavas zāles locekļiem. Viņš ir Minskas Goda pilsonis. Minskā kopš 1970. gada viņam par godu tiek rīkots ikgadējs cīņas turnīrs. Kopš 1994. gada tam ir prestižā augstākā starptautiskā kategorija — Grand Prix.
Uzvaras diena (Turcija)
Uzvaras diena (tr), arī Bruņoto spēku diena ir Turcijas nacionālie svētki. Tiek svinēti katra gada 30. augustā par godu uzvarai Turcijas neatkarības kara Dumlupinara kaujās. Pirmoreiz šie svētki tika svinēti 1923. gada 30. augustā, kopš 1935. gada šī diena ir oficiālā brīvdiena. To atzīmē Turcijā un Ziemeļkiprā. Kopš 1960. gadiem Uzvaras diena tiek svinēta plašāk un masveidīgāk.
30. augustā joprojām notiek militāro skolu absolvēšanas ceremonijas, kuras veic un organizē Turcijas Ārlietu ministrijas protokolu ģenerāldirektorāts sadarbībā ar Bruņoto spēku ģenerālštābu. Galvenās svinības notiek Turcijas galvaspilsētā Ankarā, kur Turcijas prezidents kopā ar amatpersonām noliek vainagus, pēc tam notiek prezidenta uzruna. Arī Stambulas kara akadēmijā tiek organizēti militāri pasākumi. Visā valstī rīko militārās parādes, galvenā no tām notiek Ankarā. Vakaros lielākajās pilsētās notiek svētku koncerti, lai godinātu bruņotajos spēkos dienošos. Agrāk galvaspilsētā militāro parādi vadīja valsts prezidents, taču mūsdienās to dara Ankaras pilsētas mērs.
Ivars Mazurs
Ivars Mazurs (1929–2010) bija latviešu džeza pianists, vairāku orķestru vadītājs un Latvijas radio darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 2. martā Rīgā ārsta rentgenologa Kārļa Mazura un viņa sievas pediatres Alises Mazures ģimenē. Bērnību pavadīja Mežparkā, mācījās Rīgas 18. pamatskolā, tad Rīgas 2. vidusskolā, līdztekus muzicēja Vērmanes dārza restorāna orķestrī.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1946. gadā viņš sāka darboties Latvijas PSR Radiokomitejas džeza orķestrī Ļeva Tokareva vadībā. 1947. gadā Ivars Mazurs izveidoja ansambli Six, kurā spēlēja tenorsaksofonists Gunārs Kušķis un pianists Edmunds Goldšteins. Pēc eksterna eksāmenu nokārtošanas Rīgas 1. vidusskolā viņš 1947. gadā sāka studijas LU Medicīnas fakultātē, kuras pameta pēc trešā studiju gada.
1953. gadā Ivara Mazura vadītais džeza orķestris sāka spēlēt Jūrmalas restorānā "Korso", tā sastāvā bija pūšamie instrumenti, ritma grupa un klavieres, ko spēlēja tenorsaksofonists Gunārs Kušķis, alta saksofonists Viktors Gņedovskis, kontrabasists un trompetists Boriss Kogans, bundzinieks Oskars Mihelsons un citi. No 1955. gada viņa orķestris spēlēja Rīgas Elektroarmatūras (vēlāk Elektromehāniskās) rūpnīcas klubā "Armatūra", tā sastāvā bija arī saksofonists Miervaldis Jonāns, kontrabasists Isajs Gordons, trombonists Boriss Raiskis, dziedātāja Margarita Vilcāne. Kad 1957. gadā vairāki Mazura orķestra mūziķi pārgāja uz Rīgas estrādes orķestri (REO), bet Mazura bigbendā sāka muzicēt tenorsaksofonists Raimonds Raubiško, alta saksofonists Ivars Birkāns, trompetists Aivars Krūmiņš, trombonists Pauls Mierlejs.
1958. gadā viņš sāka strādāt par Latvijas radio mūzikas redaktoru, līdztekus spēlēja klavieres Igora Jakovļeva vadītajā Radio estrādes sekstetā, no 1963. gada kultūras namā "Draudzība". Kopš 1960. gadu vidus vadīja Latvijas radio džeza mūzikas autorraidījumus "Parunāsim par džezu", "Lappuses no džeza vēstures" u.c.
Melinda Geitsa
Melinda Anna Geitsa (en; dzimusi Frenča (en) ) ir amerikāņu uzņēmēja un filantrope, Microsoft dibinātāja un pasaules bagātākā cilvēka Billa Geitsa sieva. Saņēmusi Britu impērijas Goda dāmas titulu.
Strādājusi Microsoft uzņēmumā, kur viņa bija Microsoft Bob, Microsoft Encarta un Expedia projektu vadītāja. Ar Billu Geitsu iepazinās darbā un 1994. gadā apprecējās. Laulībā dzimuši trīs bērni. Geitsi izšķīrās 2021. gadā.
2000. gadā Melinda Geitsa kopā ar vīru nodibināja Billa un Melindas Geitsu fondu. 2016. gadā par filantropisko darbību ASV prezidents Baraks Obama Billam un Melindai Geitsiem pasniedza Prezidenta brīvības medaļu.
Kuģu iela (Jūrmala)
Kuģu iela ir iela Jūrmalā, Buļļuciema apkaimē. Kuģu iela sākas krustojumā ar Laivu ielu un beidzas krustojumā ar Enkuru ielu. Kopējais ielas garums ir 335 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Kuģu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Kuģu iela ir savienota ar šādām ielām:
Maiņas tirdzniecība
Maiņas tirdzniecība, prečmaiņa jeb bārters (no en) — apmaiņas sistēma, kurā divas puses apmainās ar precēm vai pakalpojumiem, darījumā neiesaistot naudu.
Likumiskais regulējums Latvijā
Maiņas tirdzniecība tiek attiecināta pie maiņas līguma un ir regulēta Civillikuma 2091.—2095. pantā un saskaņā ar 2092. pantā paredzēto arī likuma noteikumos par pirkuma līgumu, kā arī Komerclikumā iekļautajos noteikumos (407. un 414. pants) par komercpirkumu, ja vismaz viena no pusēm ir komersants un maiņas līguma priekšmeta objekts ir prece (pārdošanai paredzēta kustama lieta, kas nav izņemta no privāttiesiskās apgrozības).
Maiņas līgums saskaņā ar likuma 2091.panta 1.daļu ir divu personu abpusējs apsolījums dot vienu priekšmetu pret otru bez naudas starpniecības. Līguma objekts var būt ne tikai ķermeniskas lietas, bet arī prasījumi u.c. tiesības. Maiņas līguma būtiskā sastāvdaļa ir maiņas priekšmeta (lietas vai tiesības) nodošana pret līdzvērtīga maiņas priekšmeta saņemšanu.
Veidi
Izšķir divus maiņas tirdzniecības pamatveidus: slēgto (klasisko) un atvērto (neatkarīgo) apmaiņu.
Slēgtajā apmaiņā piedalās divas puses; prece/pakalpojums X tiek apmainīts vienīgi pret preci/pakalpojumu Y; dalībnieki ir saistīti ar laiku (tūlītējs vienreizējs darījums) un ir ierobežoti ar fiksēto darījuma apjomu (līdzvērtīgs apjoms).
Atvērtajā apmaiņā var piedalīties vairāk nekā divas puses; prece/pakalpojums Х var tikt apmainīts pret precēm/pakalpojumiem Y, Z, N dažādās proporcijās; apmaiņa var tikt veikta dažādos laika posmos. Faktiski, viena no pusēm, sniedzot savu preci/pakalpojumu, iegūst iespēju izvēlēties, ko un kad vēlas iegūt radīta parāda segšanai. Šie nolūki nav iepriekš deklarējami obligātajā kārtā, tie var mainīties laika gaitā. Pēc atvērtās maiņas principa darbojas ārpusbanku elektroniskās naudas sistēmas.
Strūžānu katoļu baznīca
Strūžānu Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā Strūžānu ciemā.
Vēsture
Strūžāni no 1568. gada līdz 1825. gadam atradās Riku dzimtas īpašumā. Pirmo baznīca Strūžānos bija būvējis Dominiks de Riks 1780. gadā, tā bija koka celtne, kuru vēlāk apkalpoja bernardiniešu mūki no Viļānu baznīcas. Šo baznīcu 1864. gadā nojauca muižnieks Delvics tās nolietojuma dēļ un draudzi pievienoja Bikovas draudzei. Pēc Pirmā pasaules kara, draudzei atkal kļūstot par patstāvīgu, Bikovas prāvests Kazimirs Dovgialovičs uzsāka jauna koka dievnama būvniecību par draudzes locekļu ziedojumiem, ko pabeidza prāvests Vincents Juško 1923. gadā. Baznīca bija 10 asis gara, 5 asis plata ēka ar nelielu torni. Tajā bija trīs altāri. Lielajā altārī bija Vissvētākās Jēzus Sirds glezna, sānu altāros — Svētā Jura un Jaunavas Marijas gleznas. Šī baznīca pastāvēja līdz 1954. gadam, kad Bikovas prāvesta R.Čogona organizēto remontu veikšanas laikā tā nodega ugunsgēkā. Pašreizējo koka dievnamu vecās baznīcas vietā ar draudzes locekļu atbalstu uzbūvēja Bikovas prāvests P. Vucins 1958. gadā, ko tajā pašā gadā bīskaps Pēteris Strods iesvētīja, veltot to Vissvētākās Trīsvienības godam. Iesvētīšanas dievkalpojumā piedalījās priesteri P.Vucins, V.Erelis, P.Jakovelis un A. Tarbunass.
Plebānija bijusi jau pie vecās koka baznīcas. Kad 1864. gadā luterticīgais muižnieks Delvics nojauca veco baznīcu, plebānijā iekārtoja skolu un ēkai uzbūvēja torni, ierīkojot vienlaicīgi luterāņu baznīcu. Pēc Pirmā Pasules kara, katoļiem uzbūvējot atkal katoļu dievnamu, veco plebāniju atdeva katoļiem atpakaļ. Šī plebānija sagruva Latvijas PSR laikā, kad tā baznīcai tika atsavināta. 1957. gadā, pēc baznīcas nodegšanas, kāda vietējā iedzīvotāja baznīcai atdāvināja savu māju, kuru pārveda uz nodegušās baznīcas teritoriju un iekārtoja pagaidu kapelu. Pēc pašreizējā dievnama uzcelšanas 1958. gadā, šo māju pārveidoja par plebāniju.
Interjers
Dievnams ir triju navu celtne ar cementa flīžu grīdu un koka griestiem ar pacēlumu pajumtē. Sienas darinātas ar reģipsi un krāsotas. Kora telpas balstās uz koka pīlāriem. Aiz Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas.
Dievnamā ir trīs vienkārši koka altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas Jēzus Sirds glezna, sānu altāros ir Vissvētākās Trīsvienības un Jaunavas Marijas gleznas.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Mārtiņš Klušs. Strūžānu draudze ir sena. 18. gadsimta otrajā pusē to apkalpoja Viļānu bernardīnu mūki. Draudzei ir divas kapsētas — Pintānu kapsēta un Svētiņu kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Triju ķēniņu diena, Vissvētākās Trīsvienības diena, Svētā Jura diena, Skapulāru svētki, Svētās Katrīnas diena.
Katlaps
Katlaps ir uzvārds latviešu valodā. Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Sortavalas rajons
Sortavalas rajons ir administratīvais rajons Krievijas Karēlijas Republikas dienvidrietumu daļā. Rajons robežojas ar Karēlijas Republikas Soujarvu rajonu ziemeļaustrumos, Pitkjarantas rajonu austrumos un Lahdenpohjas rajonu dienvidrietumos, kā arī Somiju rietumos un ziemeļrietumos. Rajona dienvidaustrumu daļu apskalo Ladogas ezers.
Pēc nacionālā sastāvā rajona iedzīvotāji ir krievi (80,8 %), baltkrievi (8,6 %), karēļi (3,2 %) un ukraiņi (3,1 %). Pēc 1940. gada, kad rajons Ziemas kara rezultātā no Somijas tika iekļauts PSRS, to pametuši gandrīz visi somi.
Vjertsiļas pilsētciematā dzimis baltkrievu cilvēktiesību aizstāvis Aļaksandrs Bjaļackis (Аляксандр Віктаравіч Бяляцкі, 1962), Ruskealas cieemā dzimis somu politiķis Teuvo Aura (Teuvo Aura, 1912 — 1999).
Lielmēmeles muiža
Lielmēmeles muiža bija muiža Lielmēmelē, tagadējā Aizkraukles novada Mazzalves pagasta teritorijā.
Līdz mūsdienām ir saglabājusies Lielmēmeles muižas kungu māja Mēmeles upes līkumā, kurā iekārtots Specializētais valsts sociālās aprūpes centrs "Mēmele".
Vēsture
Bijusī Mēmeles muiža (Memelhof) no 1515. līdz 1760. gadam piederēja fon der Ropiem, no 1860. gada fon Šlippenbahu dzimtai. Vēlāk pārdēvēta par Lielmēmeles muižu. Tās pēdējā īpašniece līdz 1920. gada agrārajai reformai bija Meta fon der Ostenzakena. No 1930. gada muižas kungu mājā dzīvoja Latvijas robežsargi. Otrā pasaules kara beigās 1944. gada jūlijā ēkā ierīkoja vācu armijas štābu un lazareti.
Pēc kara beigām 1946. gadā šeit bija Mēmeles pagasta nespējnieku mītne, 1951. gadā Mašīnu traktoru stacija. 1959. gadā iekārtoja veco ļaužu pansionātu, kuru 1974. gadā pārveidoja par psihoneiroloģisko pansionātu, 1997. gadā par sociālās aprūpes centru invalīdiem ar garīga rakstura traucējumiem.
Brīvības iela (Rēzekne)
Brīvības iela ir viena no Rēzeknes vēsturiskajām ielām. Tā ir 777 m gara un atrodas pilsētas Dienvidu rajonā. Iela sākas krustojumā ar Atbrīvošanas aleju un beidzas pie dzelzceļa stacijas Rēzekne I. Sākotnējais ielas nosaukums bija Vakzāles iela, 1923. gadā tā ieguvusi nosaukumu — Vienības iela, bet 1940. gadā un pēc Otrā pasaules kara to nosauca par Brīvības ielu. Šo nosaukumu tā ir saglabājusi līdz mūsdienām.
Piemineklis (filma)
"Piemineklis" ir 2004. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisors ir Viesturs Kairišs.
Brīvības iela (Rēzekne)
Ielas raksturojums
Rēzekne ir viena no retajām Latvijas pilsētām, kur Brīvības ielas nosaukums nav piešķirts pilsētas galvenajai ielai. Šī Rēzeknes iela nav pat viena no galvenajām. Tās sākums ir krustojumā ar Atbrīvošanas aleju pie Atbrīvošanas alejas tilta pāri Rēzeknes upei. Otrpus Atbrīvošanas alejai turpinās Latgales iela. Sākotnēji, kopš 1902. gada iela tika saukta par Vakzāles ielu, jo tā savienoja pilsētas pirmo staciju (pašreizējo staciju Rēzekne I) ar Rēzeknes centru. 1923. gadā tā tika pārdēvēta par Vienības ielu. Savu pašreizējo nosaukumu iela ieguvusi 1940. gadā, kurš ir saglabājies arī līdz mūsdienām. Brīvības iela smagi cieta II pasaules kara laikā. 1944. gadā, kad notika Rēzeknes bombardēšana, tā tika gandrīz pilnībā nopostīta. Līdz mūsdienām ir saglabājušās dažas ēkas ielas sākumposmā, gar Rēzeknes upes krastu, piemēram pašreizējā viesnīca "Rēzekne", kas celta 20. gs. 30. gados un atrodas Brīvības un Atbrīvošanas alejas krustojumā un vairākas ēkas ielas labajā pusē. Gandrīz 800 metru garā ielas sākums ir Atbrīvošanas alejas un Latgales ielas krustojumā. Tālāk, vairāk nekā 400 metrus to nekrusto neviena cita iela, tikai piebraucamie ceļi pie mājām. Krustojumā ar Viļānu un Cēsu ielām, Brīvības iela met līkumu, taisnā virzienā uz dzelzceļa staciju Rēzekne I, pirms tam krustojot Dzintaru ielu. Brīvības iela beidzas laukumā pie stacijas ēkas. No laukuma uz dienvidiem gar Rēzeknes ezeru iziet Ezera iela. Kopumā Brīvības ielā ir 47 ēkas.
Piemineklis (filma)
Sižets
Šī filma ir viena daļa no dokumentālo filmu "10 stāsti par pieminekļiem" sērijas, kuru veido 10 dažādu Eiropas valstu režisori. Latvijas filma seko notikumiem, kas norit Uzvaras pieminekļa apkārtnē.
Viļņas pils komplekss
thumb|280px|Viļņas pils 1740. gadā: Augšpils: 1. [[Ģedimina tornis|Rietumu tornis; 2. Dienvidu tornis (saglabājušies pamati); 3. Pils saimniecības ēka (saglabājušās drupas)
Lejaspils: 4. Pilsētas vārti un tilts (Pils iela); 5. Ceļš un tilts uz Tilta ielu; 6. Viļņas katedrāle; 7. Augstākās tiesas pils; 8. Bīskapu pils; 9. Karaļa pils; 10. Pils dārzs; 11. Jaunais arsenāls (mūsdienās muzejs); 12. Vecā arsenāla ziemeļaustrumu tornis un vārti; 13. Vecā arsenāla pagalms]] Viļņas pils komplekss (lt vai lt) ir kultūrvēsturisku ēku grupa Neres upes kreisajā krastā, netālu no tās ietekas Viļņas upē, Viļņā, Lietuvā. Kompleksa ēkas, ko būvēja no 10. līdz 18. gadsimtam, bija viens no lielākajiem Lietuvas aizsardzības kompleksiem.
Komplekss sastāv no trim pilīm: Augšējās, Lejas un Greizās pils (lt). Greizo pili 1390. gadā nodedzināja teitoņu bruņinieki un to tā arī nekad neatjaunoja. Viļņas pilīm pēc 1390. gada vēl vairākas reizes uzbruka Teitoņu ordenis, bet nekad neieņēma visu kompleksu. To pirmo reizi pilnībā iekaroja 1655. gada Viļņas kaujā. Drīz pēc tam stipri bojātās pilis zaudēja savu nozīmi, un daudzas ēkas tika pamestas. Polijas—Lietuvas kopvalsts dalīšanas laikā tika nojauktas vairākas vēsturiskas ēkas.
Mūsdienās Ģedimina tornis ir nozīmīgs Viļņas un Lietuvas nācijas simbols. Katru gadu 1. janvārī Ģedimina tornī tiek pacelts Lietuvas karogs, atzīmējot Karoga dienu. Komplekss ir daļa no Lietuvas Nacionālā muzeja.
Augšpils vēsture
Arheoloģiskie dati liecina, ka vieta bija apdzīvota jau kopš neolīta laikiem. Kalnu nostiprināja ar aizsargājošām koka sienām, kuras 9. gadsimtā nostiprināja ar akmeni. Ap 10. gadsimtu uzcēla koka pili, un apmēram kopš 13. gadsimta kalna virsotni ieskauj akmens sienas ar torņiem. Ģedimina valdīšanas laikā Viļņa izveidoja par galvaspilsētu; 1323. gadā pili labiekārtoja un paplašināja.
Pagāniskā Lietuva vairāk nekā divus gadsimtus karoja ar kristiešu ordeņiem. Ordeņi centās iekarot Lietuvu, norādot, ka viņu galvenais mērķis ir pagānisko lietuviešu pievēršana katoļticībai. Tiklīdz Viļņa izveidojās par vienu no nozīmīgākajām valsts pilsētām, tā kļuva par galveno militāro mērķi. Pils kompleksam 1365., 1375., 1377., 1383., 1390., 1392., 1394. un 1402. gadā uzbruka Teitoņu ordenis, tomēr pilnībā to tā arī neiekaroja. Vislielākos postījumus pilij radīja Teitoņu ordeņa karavadoņi Engelharda Rābes fon Vildšteina un Konrāda fon Valenroda vadītie uzbrukumi 1390. gadā Lietuvas pilsoņu kara (1389—1392) laikā starp Vītautu Dižo un viņa brālēnu Jagaili. Šajā militārajā kampaņā piedalījās daudzi augstmaņi no Rietumeiropas, tostarp Dērbijas grāfs Henrijs, topošais Anglijas karalis Henrijs IV ar 300 bruņiniekiem un Livonijas bruņinieki, kurus komandēja viņu mestrs.
Taņa Džunji
Taņa Džunji (zh, ; dzimusi Čuncjinā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2009). 16. Pasaules čempione šahā (03.03.2017 - 18.05.2018).
Viļņas pils komplekss
Augšpils vēsture
1390. gada uzbrukuma laikā komplekss sastāvēja no trim daļām — Augšējās, Lejas un Greizās pils. Teitoņu bruņinieki iekaroja un nopostīja Greizo pili, kas atradās Kailajā kalnā (lt), tomēr neizdevās iekarot pārējās pilis.
Taņa Džunji
Biogrāfija
No 2000. līdz 2003. gadam četras reizes piedalījusies Pasaules junioru šaha čempionātos: 2000. gadā uzvarējusi U10 vecuma grupā, 2001. gadā atkārtojusi šo panākumu, 2002. gadā uzvarējusi U12 vecuma grupā, bet 2003. gadā U12 vecuma grupā izcīnījusi bronzas medaļu. 2004. gadā Elistā debitējusi Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas, kur jau 1. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai. 2008. gadā Naļčikā Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Tanju Sačdevu, bet 2. kārtā zaudējusi Pīa Kramlingai. 2008. gadā bijusi bronzas laureāte Ķīnas sieviešu šaha čempionātā. 2011. gadā Universiādē Šeņdžeņā izcīnījusi zelta medaļu. 2012. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Āzijas sieviešu šaha čempionātā un kļuvusi par Pasaules studenšu šaha čempioni Gimarainšā. 2013. gadā Āzijas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi otro vietu, bet Universiādē Kazaņā ieguvusi bronzas medaļu. 2014. gadā atkārtoti kļuvusi par Āzijas sieviešu šaha čempionāta bronzas medaļnieci.
Sekmīgi pārstāvējusi Ķīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Viļņas pils komplekss
Augšpils vēsture
Augšpili rekonstruēja gotiskā stilā ar stiklotu zaļu dakstiņu jumtu. Augšpils saimniecības ēkas otrajā stāvā bija lielākā zāle (10x30 metri) kompleksā; tā bija nedaudz mazāka par Marienburgas Lielmestra pils zāli (15x30 metri) un daudz lielāka par Traķu salas pils Hercoga pils zāli (10x21 metri). Pils rekonstrukcija beidzās 1422. gadā.
Taņa Džunji
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Taņai Džunji piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Famke Jansena
Bijusi Bonda meitene filmā "Zeltacs" (1995), kā arī attēlojusi "X-cilvēki" (2000—2014) un "Nolaupītā" (Taken, 2008—2014) filmu sērijās. 2008. gadā viņu apstiprināja par ANO Labas gribas vēstnieci. 2011. gadā režisējusi filmu Bringing Up Bobby (2011). Pazīstama arī ar lomām Netflix seriālā Hemlock Grove (2013—2015), FX seriālā Nip/Tuck (2003—2010) un ABC seriālā "Kā izbēgt no soda par slepkavību" (2014—2020), kā arī filmās "Fakultāte" (1998), "Slavenība" (1998), Deep Rising (1998), "Krāpnieki" (Rounders, 1998), House on Haunted Hill (1999), "Es, spiegs" (2002), "Paslēpes" (Hide and Seek, 2005) un "Ansītis un Grietiņa: Raganu mednieki" (2013).
Taņa Džunji
Biogrāfija
2017. gadā Teherānā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Sabinu-Frančesku Foišoru, 2. kārtā uzvarējusi Annu Ušeņinu, 3. kārtā uzvarējusi Padminī Routu, ceturtdaļfinālā uzvarējusi Dzjui Veņdzjuņu, pusfinālā uzvarējusi Dronavalli Hāriku, bet finālā uzvarējusi Annu Muzičuku ar 3½:2½ un kļuvusi par Pasaules čempioni šahā. 2018. gada maijā Šanhajā un Čuncjinā mačā par Pasaules čempiones šahā nosaukumu ar 4½:5½ zaudējusi savai tautietei Dzjui Veņdzjuņai.
2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Suņu Fanhui, bet 2. kārtā zaudējusi Gulruhbegimai Tohirdžonovai.
Viļņas pils komplekss
Augšpils vēsture
Līdz 17. gadsimta sākumam Augšpilī atradās muižnieku cietums. Pēdējo reizi kā cietoksni to izmantoja krievu iebrukuma laikā 1655. gadā, kad pirmo reizi Lietuvas vēsturē ārvalstu armija ieņēma visu kompleksu. Sešus gadus vēlāk Polijas—Lietuvas karaspēks atkaroja Viļņu un tās pilis.
Taņa Džunji
Biogrāfija
2019. gadā Kazaņā kopā ar Katerinu Lagno dalījusi 3.-4. vietu pretendenšu turnīrā (uzvarēja Aleksandra Gorjačkina).
2021. gada maijā uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada augustā Sočos izcīnījusi 3. vietu FIDE Pasaules kausa izcīņā sievietēm un nodrošinājusi tiesības spēlēt pretendenšu turnīrā.
2022. gada septembrī Astanā ierindojusies 8. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2022. gada novembrī Dzjansu uzvarējusi Ķīnas sieviešu šaha čempionātā.
Viļņas pils komplekss
Augšpils vēsture
Komplekss guva lielus postījumus abu pasaules karu laikā. Līdz mūsdienām saglabājies tikai rietumu tornis, kas zināms kā Ģedimina tornis. Tas ir Viļņas un visas Lietuvas nacionālais simbols.
Taņa Džunji
Biogrāfija
2022. gada novembrī un decembrī Hivā ceturtdaļfināla pretendenšu mačā uzvarējusi Katerinu Lagno ar rezultātu 4½:3½, un pusfināla mačā bijusi pārāka par Aleksandru Gorjačkinu ar rezultātu 2½:1½. 2023. gada aprīlī Čuncjinā pretendenšu turnīrā finālā zaudējusi Lei Tindzje ar rezultātu 1½:3½.
Viļņas pils komplekss
Lejaspils vēsture
Pils komplekss ir bijis apdzīvots kopš neolīta laikiem. Līdz 13. gadsimtam tā konstrukcijas būvētas no koka. 13.-14. gadsimtā no akmens izveidoti aizsargmūri, torņi un vārti, kas vairākas reizes pārbūvēti un paplašināti.
Taņa Džunji
Biogrāfija
2022. gada decembrī Almati uzvarējusi Pasaules ātrā šaha čempionātā sievietēm, papildu mačā ar 1½:½ pieveicot Dinaru Saduakasovu, bet Pasaules šaha ātrspēles čempionātā sievietēm dalījusi 3.-4. vietu.
Ulvis Katlaps
Ulvis Katlaps (dzimis, miris ) bija latviešu hokejists, spēlējis aizsarga pozīcijā.
Taņa Džunji
Biogrāfija
2023. gada februārī Minhenē ierindojusies 7. vietā FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2023. gada maijā Nikosijā dalījusi 2.-4. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā (turnīrā uzvarēja Dinara Vāgnere).
Ulvis Katlaps
Hokeju sācis spēlēt septiņu gadu vecumā. Karjeras sākumā spēlējis dažādos Latvijas klubos, tai skaitā Rīgas "Dinamo", kura sastāvā 1988. gadā arī izcīnīja sudraba medaļu PSRS čempionātā. Katlaps pārstāvēja PSRS jauniešu izlases (U-18 un U-20), U-18 izlasē bijis arī kapteinis. 1992. gadā pārcēlās uz ASV, kur pārstāvēja Viskonsinas universitātes hokeja komandu NCAA čempionātā.
Viļņas pils komplekss
Valdnieka pils
Valdnieka pils Augšpilī izveidojās gadu gaitā un piedzīvoja uzplaukumu 16. gadsimtā un 17. gadsimta vidū. Četrus gadsimtus pils bija Lietuvas valdnieku politiskais, administratīvais un kultūras centrs.
Ulvis Katlaps
Latvijas izlases sastāvā spēlēja 1994. gada Pasaules čempionāta B divīzijā.
Viļņas pils komplekss
Valdnieka pils
13. un 14. gadsimtā pils teritorijā atradās akmens celtnes; daži arheologi uzskata, ka tur atradusies arī koka pils. Akmens pils valdniekam uzcelta 15. gadsimtā, iespējams, pēc lielā ugunsgrēka 1419. gadā. Pils būvniecības laikā nojauca esošās Lejaspils mūra ēkas un aizsargbūves, kas traucēja būvniecībai. Valdnieka pils būvēta gotikas stilā. Augšpils, kā arī Valdnieka pils bija paredzēta Vītauta Dižā kronēšanai. Gotiskajai pilij bija trīs spārni; pētījumi liecina, ka tā bijusi divstāvu ēka ar pagrabu.
Ulvis Katlaps
Pēc hokejista karjeras beigām palika uz dzīvi ASV, kur sāka strādāt par hokeja treneri, bija Milvoki "Admirals" U-18 komandas treneris.
Viļņas pils komplekss
Valdnieka pils
Sigismunds I Vecais pēc kļūšanas par Lietuvas dižkunigaiti savas lietas vadīja no Valdnieka pils un Viļņas katedrāles. Sigismunda I valdīšanas laikā pils tika ievērojami paplašināta, lai apmierinātu jaunā dižkunigaiša vēlmes piebūvēja vēl vienu ēkas spārnu, kā arī trešo stāvu; paplašināja arī pils dārzus. Pēc mūsdienu aprēķiniem pils bija 100000 dukātu vērta. Pils rekonstrukcijas plānu, iespējams, sagatavojis itāļu arhitekts Bartolomeo Berreči, kurš projektējis arī vairākus citus projektus Polijas Karalistē.
Ulvis Katlaps
Miris 2013. gada augustā no ļaundabīga audzēja.
Viļņas pils komplekss
Valdnieka pils
Sigismunda dēls Sigismunds II Augusts Valdnieka pilī kronēts par Lietuvas dižkunigaiti. Augusts turpināja pils attīstību un dzīvoja tur kopā ar savu pirmo sievu Austrijas Elizabeti, Svētās Romas impērijas imperatora meitu. Viņa apbedīta Viļņas katedrālē. Sigismunda II otrā sieva, Barbara Radzivila, arī dzīvoja pilī. Saskaņā ar Svētā Krēsla emisāra piezīmēm, Valdnieka pilī tajā laikā bija vairāk dārgumu nekā Vatikānā. Sigismundam II bija arī viena no lielākajām grāmatu kolekcijām Eiropā.
16. gadsimtā pili pārveidoja renesanses stilā. Pārbūves plānus sagatavoja vairāki itāļu arhitekti, tostarp Džovanni Čini da Sjēna, Bernardino de Džanoti Zanobi un citi. Pili apmeklēja Ipolito Aldobrandīni, kurš vēlāk kļuva par pāvestu Klementu VIII. Nākamā lielā pils attīstība notika Vāsu ģimenes valdīšanas laikā. Valdnieka pili pārbūvēja agrīnā baroka stilā Sigismunda III Vāsas valdīšanas laikā.
Vāsa valdīšanas laikā pilī notika vairākas ievērojamas ceremonijas, tostarp hercoga Jāņa, kurš vēlāk kļuva par Zviedrijas karali Juhanu III, un Sigismunda Augusta māsas Katrīnas kāzas. Pirmo operas izrādi Lietuvā iestudēja pilī 1634. gadā.
Pēc Krievijas iebrukuma 1655. gadā valsts sāka novājināties, negatīvi ietekmējot arī Valdnieka pili. Pili ļoti izpostīja karš, un izlaupīti tās dārgumi. Pēc Viļņas pilsētas atgūšanas 1660.—1661. gadā pils vairs nebija piemērota valsts rezidencei un apmēram 150 gadus stāvēja pamesta. 18. gadsimta beigās pēc Polijas—Lietuvas ūnijas sabrukuma sagruvušās pils daļās dzīvoja vairākas ģimenes. Drīz pēc tam, kad Lietuvas Lielkņazisti iekļāva Krievijas Impērijā, cara amatpersonas pavēlēja nojaukt atlikušās Valdnieka pils daļas. 19. gadsimta sākumā pils gandrīz pilnībā bija nojaukta. Bijušās pils ķieģeļus 1799. gadā pārdeva tirgonim no Kremenčukas.
Lietuvas Republikas Seims 2000. gadā pieņēma likumu, kas noteica, ka Valdnieka pils ir jāatjauno līdz tūkstošgades piemiņas ceremonijām kopš Lietuvas nosaukuma pirmās pieminēšanas 2009. gadā.
Viļņas katedrāle
Valdnieku pils un Viļņas katedrāle veido kompleksu un gadsimtu gaitā pastāvēja līdzās, tomēr abām ēkām ir atšķirīga vēsture.
Ir liecības, ka pirms kristietības ienākšanas šajā vietā pielūdza pagānu dievu Pērkonu (lt). Pastāv iespēja, ka Lietuvas karalis Mindaugs tieši tagadējās katedrāles vietā 1251. gadā uzcēla sākotnējo katedrāli kā vietu kur kristīt lietuviešu tautu. Pēc Mindauga nāves 1263. gadā katedrāle atkal kļuva par pagānu dievu pielūgšanas vietu.
1387. gadā, kad Lietuva oficiāli pieņēma kristietību, uzbūvēja otru gotiskā stila katedrāli ar piecām kapelām. 1419. gadā katedrāle nodega. Tās vietā Vītauts uzcēla lielāku gotiskā stila katedrāli. 1522. gadā katedrāli atjaunoja, un rakstiskos avotos pirmo reizi minēts zvanu tornis. Zvanu tornis celts Lejaspils aizsardzības torņa vietā ap 15. gadsimtu. Pēc ugunsgrēka 1530. gadā katedrāle atkal pārbūvēta, un no 1534. līdz 1557. gadam tai pievienotas vēl kapelas un kriptas. Šajā periodā katedrāle ieguva renesanses arhitektūras iezīmes. Pēc ugunsgrēka 1610. gadā to kārtējo reizi pārbūvēja, piebūvējot divus priekšējos torņus.
1783. gadā katedrāle pārbūvēta pēc Laurina Gucēviča projekta neoklasicisma stilā, un baznīca ieguva savu stingro četrstūra formu. Šis katedrāles izskats saglabājies līdz mūsdienām. Laikā no 1786. līdz 1792. gadam uz jumta novietoja trīs skulptūras — Svētā Kazimira skulptūru dienvidu pusē, Svētā Staņislava skulptūru ziemeļos un Svētās Helēnas skulptūru centrā.
Katedrāles kriptos ir apbedītas vairākas ievērojamas vēsturiskas personas, tostarp Vītauts Dižais (1430), viņa brālis Žigimants (1440), viņa brālēns Švitrigailis (1452), Svētais Kazimirs (1484), Aleksandrs (1506) un divas no Sigismunda Augusta sievām: Elizabete Hābsburga (1545) un Barbara Radzivila (1551).
Katedrāli 1950. gados pārveidoja par mākslas galeriju. Tās atkārtota iesvētīšana, kas notika 1980. gadu beigās, tika atzīmēta kā pagrieziena punkts mūsdienu Lietuvas vēsturē.
Pils arsenāli
Viļņas pils kompleksam savā pastāvēšanas laikā bija divi arsenāli — tā sauktais jaunais un vecais. Vecais arsenāls izveidots 15. gadsimtā, Vītauta Dižā valdīšanas laikā. To paplašināja Sigismunda Vecā valdīšanas laikā un šo darbu turpināja arī viņa dēls Sigismunds II Augusts. 16. gadsimta pārbūves laikā arsenālam uzbūvēja jaunu spārnu; 16. gadsimta vidū un 17. gadsimta sākumā uzbūvēja vēl divus spārnus. Saskaņā ar pieejamajām liecībām vecajā arsenālā tajā laikā atradās aptuveni 180 smagie lielgabali.
Jauno arsenālu izveidoja vienā no vecākajām pils ēkām 18. gadsimtā pēc Lietuvas lielā hetmaņa Kazimira Oginska pavēles. Ēka, kurā dzīvoja karavīri, ir labi saglabājusies. Tās ārējā siena bija daļa no aizsargmūru sistēmas. 16. gadsimtā tās tornis vadīja kuģus pa Neres upi.
Cara laikā abos arsenālos izmitināja karavīrus un glabāja militāros materiālus. Otrā pasaules kara laikā ēkas guva lielus bojājumus; dažus ēku elementus atjaunojs pēc Otrā pasaules kara, pārējos un 1987. un 1997. gadā.
Mūsdienu attīstība
Pēc Ģedimina torņa atjaunošanas darbu pabeigšanas 1968. gadā tas kļuva par Lietuvas Nacionālā muzeja filiāli.
Citās pils kompleksa ēkās, kas saglabājušās līdz mūsdienām atrodas Lietuvas Nacionālais muzejs un tā arheoloģijas un numismātikas nodaļas, kā arī Lietišķās mākslas muzejs. Muzejā ir aptuveni viens miljons artefaktu, kas aptver plašu vēstures spektru. Muzeja kolekcijā ir Lietuvas aizvēsturiskā laikmeta priekšmeti, Lietuvas vēsturē izmantotās monētas, kā arī daudz dažādu viduslaiku un vēlāku artefaktu. Ik gadu muzeju apmeklē aptuveni 250000 tūristu.
Delta IV Medium+(5,4)
Delta IV Medium+(5,4) jeb Delta 4450 ir ASV nesējraķetes Delta IV konfigurācija. Tai pirmajai pakāpei izmantots Common Booster Core (CBC), kas apgādāts ar dzinēju RS-68. Pirmajai pakāpei pievienoti četri starta paātrinātāji GEM 60. Otrajā pakāpē izmantots dzinējs RL10B-2. Derīgās kravas nosegšanai izmanto plūsmvirzi ar 5 m diametru.
Delta IV Medium+(5,4) zemā orbītā spēj nogādāt 11 475 kg kravas. Ģeostacionārajā pārejas orbītā var pacelt 6555 kg kravas.
Nesējraķetes izgatavošanu un palaišanu nodrošina United Launch Alliance (Lockheed Martin un Boeing kopuzņēmums); līdz 2006. gadam — Boeing.
Līdz 2012. gada oktobrim Delta IV Medium+(5,4) veikusi 2 startus, visus veiksmīgus.
Šišaldins
Šišaldins (en, ale) ir vidēji aktīvs stratovulkāns ASV, Aļaskā. Atrodas Aleutu salu lielākās salas Unimakas vidienē, ir salas un visa arhipelāga augstākā virsotne. Vulkāna nosaukums cēlies no krieviskotas aleutu valodas nosaukuma Sisagux̂ — ‘kalns, kas norādīja virzienu, kad apmaldījos’ formas вулкан Шишалдина. Vulkāna virsotni un nogāzes klāj sniegs un ledāji.
Izvirdumi
Šišaldins ir viens no aktīvākajiem vulkāniem Aleutu salās, kur kopumā ir 57 vulkāni. Izvirdumi regulāri tiek novēroti kopš 19. gadsimta, bet ir ziņas par agrākiem izvirdumiem. Pēdējais izvirdums reģistrēts 2020. gada janvārī, kad pelnu mākonis pacēlās 8 km augstumā.
Krists Neilands
Krists Neilands (dzimis Ventspilī) ir profesionāls Latvijas šosejas riteņbraucējs, kas pārstāv Izraēlā reģistrēto UCI Pasaules tūres komandu .
Karjera
Treniņus sācis Kuldīgas novada sporta skolā, pēc tam mācījies Murjāņu sporta ģimnāzijā, pārstāvējis amatieru komandas Fans Team, NN Sporta klubs. 2013. gadā pievienojies Rietumu-Delfin komandai.
2014., 2015. un 2016. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā šosejas riteņbraukšanā gan grupas, gan individuālajā braucienā U-23 vecuma grupā. 2015. gadā bijis otrais Latvijas čempionātā grupas braucienā arī elites grupā.
2015. gada septembrī parakstījis līgumu ar ASV kontinentālo komandu Axeon Cycling. Komandas īpašnieks un direktors tobrīd bija Aksels Merkss. Sezonas beigās Neilands parakstīja līgumu uz diviem gadiem ar Pro Continental komandu Cycling Academy Team.
Israel Cycling Academy
2017. gada 7. maijā izcīnījis pirmo uzvaru profesionāļa statusā Azerbaidžānas tūres pēdējā posmā.
2017. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā grupas braucienā.
Tika iekļauts komandas sastāvā startam 2018. gada Giro d'Italia. Velobrauciena laikā Neilands iesaistījās arī vairākos atrāvienos un tūri noslēdza kopvērtējuma 73. vietā. 15. jūnijā uzvarēja viendienas sacensībās Dwars door het Hageland - Aarschot.
2018. gadā otrreiz uzvarēja Latvijas čempionātā grupas braucienā.
2019. gada maijā daudzdienu velobrauciena Vuelta a Asturias kopvērtējumā izcīnīja otro vietu. Drīz pēc tam tika paziņots, ka otro gadu pēc kārtas viņš iekļauts komandas sastāvā startam Giro d'Italia. Sacensību 17. posmā Neilands iesaistījās atrāvienā un izcīnīja piekto vietu. Sacensības Neilands noslēdza kopvērtējuma 100. vietā. 13. jūnijā Neilands uzvarēja Ungārijas daudzdienu sacensību otrajā posmā, kļūstot par līderi kopvērtējumā. Neilands uzvarēja arī sacensību 4. posmā un nosargāja arī pārsvaru kopvērtējumā. 27. jūnijā pirmo reizi uzvarēja Latvijas čempionātā individuālajā braucienā. 2019. gada augustā Neilands izcīnīja trešo vietu Arctic Race of Norway sacensību kopvērtējumā un uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā. 2019. gada septembrī Neilands uzvarēja viendienas sacensībās Grand Prix de Wallonie. 2019. gada decembrī Neilands saņēma Latvijas gada balvu sportā kategorijā "gada uzlecošā zvaigzne", bet 2020. gada janvārī tika atzīts arī par iepriekšējā gada labāko Latvijas riteņbraucēju.
2021. gada 3. aprīlī izcīnīja sesto vietu Gran Premio Miguel Indurain viendienas sacensībās. Komanda iekļāva Neilandu sastāvā dalībai 2021. gada Giro d'Italia, taču no sacensībām viņš izstājās jau pēc pirmā posma, kad pēc finiša iekļuva negadījumā un lauza atslēgas kaulu. 2021. gada sezonas beigās līgums tika pagarināts vēl uz diviem gadiem.
2022. gada jūlijā komanda iekļāva Neilandu sastāvā startam 2022. gada Tour de France.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Kūdupe (nozīmju atdalīšana)
Kūdupe var būt:
Kūdupe (ciems)
Kūdupe ir ciems Alūksnes novada Pededzes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4 km no pagasta centra Pededzes, 29 km no novada centra Alūksnes un 230 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P42, Kūdupes krastā.
1636. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1636. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Migels Alkubjerre
Migels Alkubjerre (dzimis Mehiko) ir Meksikas fiziķis-teorētiķis, zināms ar savu ideju par Alkubjerres dzinēju, teorētisku vērpes dzinēju, ar kura palīdzību kosmosa kuģis varētu pārsniegt gaismas ātrumu.
Moldāvi
Moldāvi, arī moldāvieši (moldāvu un ro), ir romāņu tauta Austrumeiropā. Moldāvu tauta izveidojās 14.—16. gadsimtā Moldāvijas kņazistes teritorijā, kas aptvēra mūsdienu Moldovas un Rumānijas austrumu teritorijas. Mūsdienās moldāvi ir lielākā daļa no Moldovas iedzīvotājiem. Moldovā dzīvo 2,82 miljoni moldāvu. Kopējais moldāvu skaits tiek lēsts ap 3,35 miljoniem. 0,26 miljoni moldāvu dzīvo Ukrainā, it īpaši Odesas apgabalā un Čerņivcu apgabalā. Moldāvu tuvākie radinieki ir rumāņi. Moldāvi runā moldāvu valodā, kas būtībā ir rumāņu valoda un kopš 2023. gada par tādu atzīta arī oficiāli.
Migels Alkubjerre
Personīgā dzīve
M. Alkubjerre dzimis Mehiko 1964. gadā. Precējies ar Mariju Emīliju Beijeru, no šīs laulības viņam ir meita. 2014. gadā viņam bija četri bērni vecumā no 6 līdz 18 gadiem.
Ludvigs fon Hāgemeisters
Ludvigs (Leontijs) Kārlis Augusts fon Hāgemeisters (,, dzimis , miris ) bija Drustos dzimis vācbaltiešu izcelsmes jūrnieks un pasaules apceļotājs Krievijas dienestā. Klusā okeāna pētnieks. Krievijas Amerikas (Aļaskas) gubernators 1818. gadā.