cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Večella Varslavāne
1984. gadā kļuvusi par Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedri. Saņēmusi "Lielā Kristapa" balvas par kostīmiem filmām "Teātris", "Aveņu vīns", "Fotogrāfija ar sievieti un mežakuili" un "Viktorija". 1994. un 2001. gadā Varslavāne saņēmusi Spēlmaņu nakts balvas par kostīmiem izrādēm "Marķīze de Sada", "Vilkumuižas jaunkundzes" un "Vēlā mīla". 1995. gadā kopā ar operas "Uguns un nakts" radošo grupu un 1999. gadā ar operas "Jevgeņijs Oņegins" radošo grupu saņēmusi "Lielo Mūzikas balvu". 1999. gadā piešķirta Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendija. 2014. gadā saņēmusi Spēlmaņu nakts balvu par mūža ieguldījumu.
Glacioloģija
Glacioloģija (no la — ‘ledus’ un el — ‘vārds, mācība’) ir zinātne par dabīgo ledu visās tā izpausmēs Zemes virsū, atmosfērā, hidrosfērā un litosfērā. Glacioloģijas izpētes vienots dabas objekts ir glaciosfēra un to veidojošās nivāli glaciālās sistēmas. Radusies 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā kā kalnu ledāju pētniecība. Glacioloģija ir starpdisciplīnu zinātne, kas cieši sadarbojas ar citām dabaszinātņu nozarēm: ģeoloģiju, ģeogrāfiju, hidroloģiju, meteoroloģiju, bioloģiju, ekoloģiju u.c.
Pati glacioloģija iedalās vairākās nozarēs, kas pēta ledājus, sniegu, lavīnas, ūdenstilpju un ūdensteču ledu, kā arī paleoglacioloģija. Mijiedarbībā ar citām zinātņu nozarēm veidojas citi glacioloģijas novirzieni: glacioklimatoloģija, glaciohidroloģija, strukturālā glacioloģija, dinamiskā glacioloģija, izotopu un ģeoķīmiskā glacioloģija, kvartārā glacioloģija.
Osvalds Joksts
Osvalds Joksts (dzimis 1938. gada 12.jūnijā ) ir Latvijas tiesībzinātnieks un politiskais darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1938. gadā Madonas apriņķī, mācījās Ogres mežrūpniecības tehnikumā, 1956. gadā ieguva meža izstrādes tehniķa-tehnologa kvalifikāciju. 1969. gadā ieguva politologa izglītību neklātienes Augstākajā partijas skolā, 1984. gadā PSRS Valsts un tiesību institūta aspirantūrā — juridisko zinātņu kandidāta grādu, bet 1991. gadā — tiesību doktora zinātnisko grādu. Ar Latvijas universitātes Habilitācijas un promocijas padomes 1992. gada lēmumu — habilitētā tiesību zinātņu doktora grādu.
No 1960. gada darbojās valsts pārvaldes un saimnieciskās darbības jomās: 1976.—1980. gados bija Alūksnes rajona priekšsēdētājs; 1987.—1988. — Latvijas agrorūpnieciskās komitejas galvenās pārvaldes priekšnieka vietnieks; 1988.—1990. — Latvijas agrārās ekonomikas institūta sektora vadītājs. 1990. gadā bija apstiprināts Rīgas 60. vēlēšanu apgabala komisijas priekšsēdētāja amatā Latvijas Augstākās Padomes vēlēšanām.
Kopš 1989. gada strādāja akadēmiskajos un administratīvajos amatos Latvijas augstskolās: 1989.—1991. gadā bija Latvijas Lauksaimniecības universitātes agrāro tiesību katedras vadītājs un docents; 1990.—2009. — Latvijas Policijas akadēmijas civiltiesību katedras vadītājs, mācību prorektors un profesors ; bijis Latvijas Policijas akadēmijas Senāta priekšsēdētājs. 2002. gadā — Sociālo tehnoloģiju augstskolas profesors un Latvijas universitātes Starptautisko attiecību institūta Domes priekšsēdētājs.
2002. gadā bija izvirzīts LSDSP priekšsēdētāja amatam 2002.—2006. gados — Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas Domes valdes loceklis. Bijis deputāta kandidāts 7.Saeimas vēlēšanās, 8. Saeimas vēlēšanās, 9.Saeimas vēlēšanās, kā arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās 2004. gada 12. jūnijā, bet netika ievēlēts. 2011. un 2012. gadā — LR Tiesībsarga biroja Konsultatīvās padomes loceklis.
2009.—2018. gados bija Rīgas Stradiņa universitātes Doktora studiju programmas "Juridiskās zinātnes" vadītājs, profesors. No 2012. līdz 2018. gadam Apvienotās nozares Juridiskās zinātnes profesoru padomes priekšsēdētājs; Žurnāla Administratīvā un Kriminālā justīcija redkolēģijas loceklis; Žurnāla "Socrates" Redakcijas padomes loceklis; Latvijas Zinātnes padomes eksperts juridiskās zinātnes nozarē.
2018. gadā Osvaldam Jokstam piešķīra RSU emeritētā profesora nosaukumu.
Džeimss Mengolds
Džeimss Allens Mengolds (en, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors.
Savu debijas filmu Heavy režisējis 1995. gadā. Vēlāk režisējis tādas pazīstamas filmas kā krimināldrāmu "Policisti" (Cop Land, 1997), psiholoģisko drāmu "Dzīve, pārtraukta" (1999), mistērijas filmu "Identitāte" (2003), biogrāfisko drāmu "Sirds robeža" (2005), vesternu "Vilciens uz Jūmu" (2007), kā arī divas "X-cilvēki" franšīzes filmas "Vilknadzis" (2013) un "Logans" (2017), par ko viņu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais adaptētais scenārijs". Pēc tam bijis režisors filmai "Lemāna-'66: Lielais izaicinājums" (2019), par ko nominēts kategorijā "Labākā filma". 2023. gadā režisējis filmu sērijas "Indiana Džonss" piekto daļu "Indiana Džonss un Likteņa rats".
Tailers Robertss
Tailers Robertss (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Robertss pārstāv Anglijas čempionāta komandu Queens Park Rangers, kas viņu īrē no Leeds United.
Caunītis
Caunītis (sieviešu dzimtē Caunīte) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Barbo smaile
Barbo smaile (en) ir kalna virsotne Elsmīra salā, Kanādā. Izvietojusies salas ziemeļos Britu Impērijas grēdā Kutinirpākas nacionālā parka teritorijā. Nunavutas teritorijas un visa Kanādas Arktiskā arhipelāga augstākā virsotne, kā arī augstākā Ziemeļamerikas virsotne austrumos no Klinšu kalniem.
Josifs Rudakovskis
Josifs Rudakovskis (ru; Voroņeža — 1947. gads Čerņivci) bija Ukrainas šahists.
Barbo smaile
Kalnā pirmie uzkāpa britu ģeologs Džefrijs Haterslijs-Smits 1967. gada 7. jūnijā. Nodēvēts 1969. gadā par godu kanādiešu antropologam Mariusam Barbo (Marius Barbeau).
Josifs Rudakovskis
Biogrāfija
Pirms Otrā pasaules kara bijis viens no talantīgākajiem Ukrainas jaunajiem šahistiem. 1939. gadā Rostovā pie Donas izpildījis PSRS sporta meistara normu. 1940. gadā Kijevā dalījis 3. vietu Ukrainas šaha čempionātā (uzvarējis Isāks Boļeslavskis). Tajā pašā gadā PSRS šaha čempionāta pusfinālā dalījis 4.-7. vietu un iekļuvis finālā. 1940. gada PSRS šaha čempionāta finālā Maskavā nospēlējis neveiksmīgi un palicis pēdējā, 20. vietā (uzvarējuši Andors Lilientāls un Igors Bondarevskis). Pēc kara kopā ar Aleksandru Konstantinopoļski un Aleksandru Kotovu dalījis 1.-3. vietu PSRS šaha čempionāta pusfinālā Baku un atkārtoti iekļuvis finālā. 1945. gada PSRS šaha čempionāta finālā dalījis 7.-9. vietu ar Andoru Lilientālu un Vjačeslavu Ragozinu (uzvarējis Mihails Botviņņiks). Bijis PSRS izlases pirmais rezervists 1945. gada septembrī notikušajā radiomačā ar ASV izlasi.
Indiana Džonss un Likteņa rats
"Indiana Džonss un Likteņa rats" (en) ir 2023. gada ASV piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Džeimss Mengolds, bet scenārija autori Mengolds, Džezs Batervorts, Džons Henrijs Batervorts un Deivids Keps. Šī ir piektā un noslēdzošā daļa filmu sērijā par Indianu Džonsu. Filmā galvenās lomas atveido Harisons Fords, Džons Raiss-Deiviss un Kārena Allena, kuri arī iepriekšējās filmās atveidoja Indianu Džonsu, Sallu un Merionu Reivenvudu. Citas lomas atveido Fēbe Volere-Bridža, Antonio Banderass, Tobijs Džonss, Boids Holbruks, Ītans Aizdors un Madss Mikelsens. Filmas darbība norisinās 1969. gadā, kad Indiana Džonss un viņa atsvešinātā krustmeita Helēna Šova cenšas atrast ierīci, kas var mainīt vēstures ritējumu, pirms to atrod Jirgens Follers, par NASA zinātnieku pataisīts nacists.
"Likteņa rats" ir vienīgā sērijas filma, kuras režisors nav Stīvens Spīlbergs un kuru neveido Džordžs Lūkass. Abi ir filmas izpildproducenti. Šī ir arī vienīgā filma, kuru neizplata Paramount Pictures, pēc tam, kad Walt Disney Studios Motion Pictures iegādājās Lucasfilm.
Piektā "Indiana Džonss" filma bija jau iecerēta 1970. gados, kad Lūkass un Spīlbergs vienojās ar Paramount Pictures par četriem "Pazudušā šķirsta meklējumos" (1981) turpinājumiem. Lūkass darbu pie potenciālā scenārija uzsāka jau 2008. gadā. Visbeidzot, 2016. gadā nolīga Deividu Kepu, lai sarakstītu filmai scenāriju. Filmu bija paredzēts izdot 2019. gadā ar Spīlbergu kā režisoru, tomēr pirmizrādes datumu vairākkārt pārcēla, scenārija pārrakstīšanas un COVID-19 pandēmijas dēļ. 2018. gadā Džonatanu Kasdanu nolīga Kepa vietā, tomēr nākamgad Keps atgriezās pie scenārija rakstīšanas. 2020. gadā Spīlbergs paziņoja, ka viņš nebūs jaunās filmas režisors un viņa vietā apstiprināja Mengoldu. Filmēšana sākās 2021. gada jūnijā un aizritēja vairākās vietās, tai skaitā Apvienotajā Karalistē, Itālijā un Marokā. Filmēšana noslēdzās 2022. gada februārī. Tā pat, kā iepriekšējās daļās, arī šīs filmas mūzikas autors ir Džons Viljamss. Filmas kopējais budžets ir 295 miljoni ASV dolāru, padarot to par dārgāko "Indiana Džonss" filmu, kā arī par vienu no dārgākajām filmām vispār.
Sižets
1944. gadā, Otrā pasaules kara noslēgumā, nacisti sagūsta Indianu Džonsu un Oksfordas Universitātes arheologu Bazilu Šovu, kad viņi cenšas atgūt Longina šķēpu no Nirnbergas pils. Astrofiziķis Jirgens Follers informē nacistus, ka šķēps ir viltots, bet viņš ir atradis pusi no "Arhimēda rata", Antikitiras mehānisma, ko uzbūvēja matemātiķis Arhimēds un kas spēj paredzēt laika plaisas. Esot vilcienā, Džonss atbrīvo Bazilu un atgūst ratu. Viņi izlec no vilciena, īsi pirms Sabiedrotie to uzspridzina.
1969. gadā Ņujorkā Džonss aiziet pensijā no darba universitātē. Viņš un Meriona ir šķīrušies pēc tam, kad viņu dēls ir miris Vjetnamas kara laikā. Indianu negaidīti apciemo viņa krustmeita, Bazila meita Helēna, kura arī ir arheoloģe. Viņa grib atrast ratu, bet Indiana viņu brīdina, ka viņas tēvs gandrīz sajuka prātā, mēģinot to izpētīt.
Pēc tam, kad Džonss parāda Helēnai ratu, Follera rokaspuiši viņiem uzbrūk. Folleram, kurš tagad strādā NASA, palīdz CIP komanda. Džonsam nezinot, Helēna strādā par nelegālo relikviju pārdevēju. Viņa ar ratu aizbēg, cerot to pārdot melnajā tirgū. Parādē, kurā svin Apollo 11 nosēšanos uz Mēness, Džonsam izdodas izbēgt no Follera rokaspuišiem. Viņam palīdz senais draugs Salla, kurš tagad ir taksometra vadītājs.
Tanžerā Džonss attur Helēnu no Rata pārdošanas. Follers un viņa rokaspuiši ierodas un nozog ratu, liekot Džonsam, Helēnai un viņas pusaudžu pāriniekam Tedijam apvienoties. Pēc pakaļdzīšanās, CIP aģenti notver Folleru ar domu viņu neitralizēt, tomēr Follera vīri aģentus nogalina un nozog viņu helikopteru.
1939. gada vietā viņi nokļūst 212. gadā p.m.ē., pūniešu karu laikā Sirakūzās. Romiešu kareivji notriec lidmašīnu, domājot, ka tas ir pūķis. Džonss un Helēna pagūst izlekt ar izpletņiem, pirms lidmašīna ietriecas zemē. Tikmēr Tedijs droši lidmašīnu nolaiž. Arhimēds izpēta notriekto lidmašīnu un paņem Follera rokaspulksteni. Džonss un Helēna uzzina, ka Arhimēds ratu radīja, lai tā lietotāju nogādātu tieši 212. gadā p.m.ē. Plaisai veroties ciet, Helēna uzstāj uz došanos prom, kamēr Džonss vēlas palikt. Baidoties, ka Džonss savainojuma dēļ neizdzīvos vai varētu mainīt vēstures gaitu, Helēna viņam iesit un bezsamaņā, izmantojot Tedija lidmašīnu, nogādā viņu atpakaļ 1969. gadā.
Džonss pamostas savā dzīvoklī, kur ir Helēna, Tedijs, Salla un arī Meriona, kura palīdz viņam atveseļoties. Džonss un Meriona atkal apvienojas.
Kristofers Bindulis
Kristofers Bindulis (dzimis ) ir latviešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) Bindulis spēlē Čehijas ekstralīgas komandas HK Motor České Budějovice sastāvā.
Spēlētāja karjera
Karjeru Bindulis sāka 2011.—12. gada sezonā Latvijas čempionāta komandā HS Rīga. Nākamo sezonu aizvadīja HK Juniors Rīga sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku. No 2013. līdz 2016. gadam spēlēja NAHL, daļu 2014.—15. gada sezonas aizvadot arī USHL čempionātā. 2016.—17. gada sezonā spēlēja NCAA čempionātā.
2017. gada 3. martā parakstīja trīs gadu līgumu ar NHL vienību Vašingtonas "Capitals". Turpmākajās sezonās aizsargam neizdevās nostiprināties "Capitals" Amerikas hokeja līgas fārmklubā Hēršijas "Bears". 2019.—20. gada sezonu hokejists jau pilnībā aizvadīja ECHL, taču 2020. gada vasarā pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties Vācijas hokeja līgas vienībai Krēfeldes "Pinguine".
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2017. gada Pasaules čempionātā.
Vecsalienas muiža
Vecsalienas muižas jeb Červonkas (, arī Červonkas pils, Červonkas muiža) kungu māja atrodas Augšdaugavas novada Vecsalienas pagasta Červonkā. Muiža līdz 1920. gada agrārajai reformai piederēja Hānu dzimtai un līdz mūsdienām saglabājusies nebojāta. Šobrīd tajā atrodas Vecsalienas pagasta pārvalde.
Vēsture
Vecsalienas muižas pils celta no sarkaniem ķieģeļiem 1870. gadā angļu neogotikas stilā. Ķieģeļi vesti no vietējā cepļa, bet kaļķi dedzināti no Daugavas krastos iegūtā dolomīta. 20. gadsimta sākumā par muižas pārvaldnieku jeb par muižkungu bijis latvietis Millers, bet par vagariem Červonkā - Zoldeks, Salandzejā - Smarguns, Kirliškos – Krauklis, kas par darba kavējumiem pēruši ar rīkstēm. Muižas mežsargi nav ļāvuši zemniekiem un kalpiem muižas mežos ne ogot, ne sēņot, ne žagarus lasīt. Muižas kalpi ēku tās sarkanās krāsas dēļ iesaukuši par Červonku (poļu: czerwony - sarkans, no kā czerwonka - "sarkanīgā", arī "dizentērija").
Pēc 1920. gada agrārās reformas muižas īpašniekam atstāti 50 hektāri zemes, kuru barons tos pārdevis Romānam Ņikitinam un aizbraucis uz Vāciju. Vecsalienas muižas pilī iekārtoja Salienas valsts internātskolu. Pēc Otrā pasaules kara skolā latviešu mācību valodas vietā tika ieviesta krievu valoda. 1950. gada remonta laikā zuduši griestu gleznojumi un ģipša veidojumi. 1970. gadā skolu slēdza un ēkā atradās vietējā kolhoza kantoris, kultūras nams un bibliotēka. 1985. gadā ēkā veica kapitālremontu, blakus skatītāju zālei izbūvēja kinomehāniķa telpu, logu aizstikloja ar stikla blokiem. Mājas pašlaik apsaimnieko Vecsalienas pagasta pārvalde.
Ēkas apraksts
Galvenais kungu mājas fasādes elements ir smailloka arkas. Ēkas plastiku vairo rizalīti, mezonīni un tornis. Pirmajā stāvā ir zāle ar grezniem griestiem un krāsns ar dekoratīviem māla veidojumiem. Muižas īpašnieka kabinetā saglabājusies vitrāža ar fon Hānu dzimtas ģerboni. Pārvaldnieka kabinetā saglabājies sienas seifs. Pa vītņveida kāpnēm var uzkāpt pils tornī, no kurienes paveras skats uz Vecsalienas parku. Ēkas priekšā ir plašs zāliena aplis, ceļš no pils līdz krogam apstādīts pīlādžiem, tā malā saglabājies kariešu namiņš.
Eds Markijs
Edvards Džons Markijs (Edward John Markey, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv ASV Demokrātisko partiju. Kopš 2013. gada ir ASV senators, pārstāvot Masačūsetsas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Markijs bija ASV pārstāvju palātas deputāts, no 1976. gada līdz 2013. gadam pārstāvot Masačūsetsas 7. kongresa apgabalu.
1972. gadā Markijs Bostonas koledžā ieguva doktora grādu jurisprudencē. Pēc koledžas absolvēšanas Markijs strādāja par advokātu.
1976. gadā pēc Masačūsetsas 7. kongresa apgabala pārstāvja Torberta Makdonalda nāves Eds Markijs tika ievēlēts par viņa aizvietotāju, saņemot 77% balsu. 2013. gadā, kad Džons Kerijs kļuva par ASV valsts sekretāru, Eds Markijs tika ievēlēts par ASV senatoru, pārstāvot Masačūsetsas štatu.
Pēc GovTrack 2017. gada aptaujas rezultātiem Markijs tika atzīts par trešo liberālāko senatoru ASV Senātā.
Rožveidīgie
Rožveidīgo klada (Rosidae), arī rožu apakšklase, atkarībā no klasifikācijas veida, ietver 16 līdz 20 dažādas divdīgļlapju klases augu rindas ar apmēram 140 dzimtām un ap 70 000 sugām. Rožveidīgo augu paliekas atrastas krīta perioda nogulumiežos, kas veidojušies pirms 125 līdz 99,6 miljoniem gadu.
APG IV sistēma
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), rožveidīgo kladifikācijā ir šāda:
Agrākā klasifikācija
Agrāk rožu apakšklasi dalīja 7 apakšklasēs (šajā uzskaitījumā iekļautas tikai Latvijā izplatītās dzimtas).
Ceļinieks virs miglas jūras
Ceļinieks virs miglas jūras (de) ir vācu romantisma gleznotāja Kaspara Dāvida Frīdriha eļļas glezna, tapusi ap 1818. gadu. Tā šobrīd atrodas Hamburger Kunsthalle ekspozīcijā Hamburgā, Vācijā.
Glezna vai tās variācija bieži izmantota citu radošu darbu noformējumā.
Apraksts
Gleznas priekšplānā jauns vīrietis stāv pie akmeņainas kraujas ar muguru pret skatītāju. Viņš tērpies tumšzaļā pusmētelī, labajā rokā satvēris spieķi. Viņa matus plivina vējš, ceļotājs veras ainavā, ko klāj bieza miglas jūra. Pa vidu tai redzamas vairākas citas klintis, iespējams, līdzīgas tai, uz kuras stāv pats ceļinieks. Cauri miglas vāliem redzami arī meži, kuri aug pie šīm klintīm. Tālumā kreisajā malā apjaušami augstāki kalni, pārejot līdzenumos labajā pusē. Migla plešas nenosakāmā tālumā, galu galā sajaucoties ar horizontu un kļūstot neatšķirama no mākoņainajām debesīm.
Analīze
"Ceļinieks virs miglas jūras" atbilst romantisma stilam un īpaši paša Frīdriha stilam, esot līdzīgs citiem darbiem kā "Rīgenas krīta klintis" un "Ledus jūra". Gorras 2004. gada pētījumā secināts, ka gleznas pamatdoma ir Kanta pašrefleksija, ko izsaka ceļinieka miglas jūrā vērstais skatiens. Dembo 2001. gadā domāja līdzīgi, vērtējot, ka ceļinieks attēlo metaforu par nezināmo nākotni. Gediss 2004. gadā uzskatīja, ka iespaids, ko atstāj ceļinieka pozīcija kraujas augšā uz ainavas fona, ir pretrunīgs, norādot reizē ainavas varenību un indivīda nenozīmīgumu tajā.
Daļa darba nozīmes tiek zaudēta, tulkojot nosaukumu. Vācu valodā nosaukums ir "Wanderer über dem Nebelmeer". Vācu valodā "Wanderer" var apzīmēt gan klejotāju, gan ceļinieku.
Galvenā enciklopēdiju redakcija
Galvenā enciklopēdiju redakcija bija izdevniecība, kas izdeva zinātnisko un populārzinātnisko uzziņu literatūru. Pastāvēja no 1963. līdz 1997. gadam. Tās vadība atradās Maskavas ielā 68, Rīgā, Latvijā.
1980. gadu otrajā pusē izdevniecības darbinieku skaits sasniedza 160, darbojās 11 zinātniskās redakcijas, tāpat bija apmēram 750 autori un 270 zinātniskie konsultanti. No 1969. līdz 1977. gadam izdevniecības galvenais redaktors bija Alfrēds Raškevics, savukārt no 1981. līdz 1989. gadam — Pēteris Jērāns.
1990. gados tika uzsākta vairāku enciklopēdiju sagatavošana (1994. gadā — "Latvijas daba", 1995. gadā — "Māksla un arhitektūra biogrāfijās"), tomēr tās nepaspēja izdot pirms izdevniecības likvidēšanas. Aizsākto enciklopēdiju izdošanu pēc tam pārņēma "Preses nams".
Čika Hirao
Čika Hirao (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Jevgeņijs Jevtušenko
Jevgeņijs Jevtušenko (ru; dzimis, miris 2017. gada 1. aprīlī) bija krievu dzejnieks, kinorežisors, scenārists un publicists.
Viens no t.s. sešdesmitnieku paaudzes dzejniekiem, kļuva plaši pazīstams pēc Staļina nāves, kad PSRS iedibinājās liberālāka sabiedriskā atmosfēra (t. s. Hruščova atkusnis). Šajā laikā bija viens no dzejniekiem, kura uzstāšanās pulcēja plašas auditorijas. Kopš 2007. gada dzīvoja galvenokārt ASV.
Dzīvesgājums
Dzimis kā Jevgeņijs Gangnuss (Евгений Гангнус) 1932. (pēc pases 1933.) gadā Zimas pilsētā Irkutskas apgabalā Sibīrijā. Viņa tēvs bija ģeologs Aleksandrs Gangnuss (1910—1976) un māte ģeoloģe, vēlāk aktrise Zinaīda Jevtušenko (1910—2002). Pēc pārcelšanās uz Maskavu 1944. gadā viņa vecāki izšķīrās un māte viņa uzvārdu nomainīja uz Jevtušenko. Mācījās Maskavas 254. un 607. skolās. Kopā ar tēvu piedalījās ekspedīcijās uz Kazahstānu (1948) un Altaja kalniem (1950).
1949. gadā viņš publicēja savu pirmo dzejoli laikrakstā "Padomju sports". No 1951. gadā uzsāka studijas Maskavas Gorkija Literatūras institūtā (Литературный институт имени А. М. Горького), 1952. gadā iznāca viņa pirmais dzejas krājums "Nākotnes izlūki" (Разведчики грядущего), bet 1956. gadā poēma "Stacija Ziema". 1954. gadā apprecējās ar dzejnieci Bellu Ahmaduļinu. 1957. gadā viņu no institūta atskaitīja par "disciplināriem pārkāpumiem", patiesībā par Dudinceva romāna atbalstu "Ne maize vien" (Не хлебом единым). Viens no īpašajiem Hruščova atkušņa centriem bija tikšanās Maskavas Politehniskā muzeja Lielajā auditorijā, kurās Jevtušenko kopā ar saviem biedriem piedalījās kopš 1960. gada. "Dzejnieks Krievijā ir vairāk nekā dzejnieks" — tas bija paša Jevtušenko jaunrades manifests un plaši pazīstams aforisms. Prāgas pavasara apspiešanas laikā 1968. gadā uzrakstīja protesta dzejoli Танки идут по Праге. Publiski aizstāvēja padomju disidentus Brodski, Solžeņicinu un Danielu. 1978. gadā apprecējās ar savu pielūdzēju īrieti Dženu Batleri (Jan Butler).
1991. gadā aizbrauca ar ģimeni strādāt Talsas universitātē Oklahomā, ASV. Miris 2017. gada 1. aprīlī Talsā. Saskaņā ar testamentu viņš tiks apglabāts Krievijas rakstnieku ciemata Peredelkino kapsētā blakus Borisam Pasternakam.
Latviskās saknes
2002. gada 21. jūlijā kopā ar satīriķi Mihailu Zadornovu uzstājās Dzintaru koncertzālē ar poētisku programmu “Starp pilsētu “jā” un pilsētu “nē””.
Pats dzejnieks par savām latviskajām saknēm teica:
Latvijā populāra ir dziesma "Krīt visbaltākie sniegi" (1968) Adriana Kukuvasa izpildījumā, šīs dziesmas vārdu autors ir J. Jevtušenko (atdzejojis Jānis Peters), ko daudzi līdz šim uzskata par nepārspētu un kas popularitāti ieguva pēc konkursa «Ko tu proti?».
Jevtušenko un Pauls
2010. gadā nāca klajā Raimonda Paula, Jevgeņija Jevtušenko albums "Dai, Bog" , kuru iedziedāja Intars Busulis.
2012. gada maijā albumu "Dod Dievs" (Dai, Bog) pārdziedāja Krievijas estrādes zvaigznes, kas izskanēja 2011. gada konkursa Jaunais vilnis personīgajā Maestro vakarā. Intars Busulis šajā ierakstā nepiedalījās.
Ierakstā piedalījās Vladimirs Presņakovs, Irina Alegrova, Leonīds Agutins, Andželika Varum, Aleksandrs Buinovs, Valērijs Meladze un Laima Vaikule.
Piejūras klimats
Piejūras klimats var būt:
Furkans Korkmazs
Furkans Korkmazs (tr; dzimis Stambulā) ir Turcijas basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijā, Turcijas basketbola izlases dalībnieks. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Filadelfijas "76ers".
Karjera
Kopš 2013. gada bijis viena no labākajiem Turcijas klubiem Stambulas "Anadolu Efes" sistēmā. Bijis izīrēts zemāka līmeņa klubiem, pēc tam pieaugušo komandā, ar kuru 2015. gadā izcīnījis Turcijas kausu un superkausu, bet 2017. gadā Turcijas kausu.
2016. gada NBA drafta otrajā kārtā F. Korkmazu ar kopējo 26. numuru izvēlējās Filadelfijas "76ers". 2017. gadā pārstāvējis arī komandas fārmklubu G Līgā Delavēras "87ers". 2021. gadā spēlētājs un klubs vienojās par jaunu trīs gadu līgumu.
Nacionālā izlase
Spēlējis Turcijas visu vecumu jaunatnes izlasēs, kļūstot par Eiropas čempionu U-18 izlases sastāvā 2014. gada čempionātā, kas notika Turcijā.
Turcijas pieaugušo izlases sastāvā spēlējis 2015. gada Eiropas čempionātā, 2016. gada olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā un 2017. gada Eiropas čempionātā.
Anita Garanča
Anita Garanča (dzimusi Priekule, mirusi ) bija latviešu dziedātāja, kordiriģente, mūzikas pedagoģe.
Biogrāfija
1995. gadā saņēmusi Spēlmaņu nakts balvu "Labākā vokālā režija".
Ģimenē ar kordiriģentu Jāni Garanču izaudzināti divi bērni: operdziedātāja (mecosoprāns) Elīna Garanča un multimediju mākslinieks Jānis Garančs.
Ījervi
Ījervi (fi) ir sarežģītas konfigurācijas ezers Somijā, Ziemeļpohjanmā reģionā, netālu no Krievijas robežas. No ezera iztek Ījoki upe, kas ietek Botnijas līcī.
Dona (Saksija)
Dona ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Saksijas Šveices - Austrumu Rūdu kalnu apriņķī.
Vēsture
Viena no Saksijas vecākajam pilsētām. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 960. gadā. Burgrāfistes centrs, līdz 1460. gadā, tas tika pārcelts uz Zonnenšteinas pilī Pirnā.
Mušķērāju dzimta
Mušķērāju dzimta (Muscicapidae) ir viena no dziedātājputnu (Passeri) dzimtām, kas pieder zvirbuļveidīgo kārtai (Passeriformes). Mušķērāju dzimtas sugas izplatītas Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Mušķērāju dzimtas sistemātika joprojām ir neskaidra un ļoti mainīga, un zinātnieki ik pa laikam kādu ģinti pievieno vai kādu pārvieto uz citu dzimtu. Dzimta ir liela un mūsdienās apvieno 325 sugas 51 ģintī, kas tiek iedalītas 4 apakšdzimtās.
Latvijā
Latvijā sastopamas 18 mušķērāju dzimtas sugas: Sibīrijas rubīnrīklīte (Calliope calliope), sarkanrīklīte (Erithacus rubecula), baltkakla mušķērājs (Ficedula albicollis), melnais mušķērājs (Ficedula hypoleuca), mazais mušķērājs (Ficedula parva), lakstīgala (Luscinia luscinia), rietumu lakstīgala (Luscinia megarhynchos), zilrīklīte (Luscinia svecica), pelēkais mušķērājs (Muscicapa striata), tuksneša čakstīte (Oenanthe deserti), akmeņčakstīte (Oenanthe oenanthe), daglā čakstīte (Oenanthe pleschanka), smiltāju čakstīte (Oenanthe isabellina), melnais erickiņš (Phoenicurus ochruros), erickiņš (Phoenicurus phoenicurus), lukstu čakstīte (Saxicola rubetra), tumšā čakstīte (Saxicola rubicola) un rudsānu zilastīte (Tarsiger cyanurus).
Izskats un īpašības
Mušķērāju dzimtas putni ir ļoti mazi, mazi vai vidēji lieli putniņi. To ķermeņi ir 10—22 cm gari, bet svars 4—42 g. Tiem ir īsi, nedaudz saplacināti knābji, kas pie pamata ir platāki. Šādi knābji ir piemēroti, lai kukaiņus ķertu lidojumā. Tomēr dažām ģintīm, kuru sugas kukaiņus meklē uz zemes, knābji ir smalkāki. Spārni mušķērāju dzimtas sugām ir samērā gari un smaili. Daudzām sugām apspalvojums ir pelēkbrūns, pelēks vai melns, bet ir arī daudzas sugas, kuru tēviņiem ir košs apspalvojums. Košās sugas pamatā dzīvo Āzijā.
Uzvedība
Mušķērāju dzimtas sugas mājo mežos, krūmājos, savannā un atklātās ainavās ar nelielām koku grupām. Šīs dzimtas sugas parasti medī no koka zara, kurā tie sēž un vēro apkārtni. Pamanot kukaini, seko straujš lidojums. Mušķērāju dzimtas putni atkarībā no sugas gan dzenas pakaļ lidojošiem kukaiņiem, gan medī kukaiņus uz zemes, gan zaros, gan starp koku lapām. Ziemeļu populācijas ziemas periodā migrē uz dienvidiem.
Gaisma (stacija)
Gaisma ir dzelzceļa pieturas punkts Rīgā, līnijā Rīga—Krustpils. Gaismā pietur Aizkraukles virziena elektrovilcieni (daži rīta reisi uz Aizkraukli un Lielvārdi nepietur). Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Pieturas punkts ierīkots 1961. gadā, tā sākotnējais nosaukums bija E parks, bet 1970. gadā tas pārdēvēts par Gaismu.
Par diviem suņiem
"Par diviem suņiem" (arī "Stremjanka un Makarons") (cs, ru) ir Čehoslovākijas animācijas seriāls.
Seriāla režisors ir Vaclavs Bedržihs, scenāriste Alena Munkova un mākslinieks Zdeneks Smetana.
Galvenie varoņi ir divi suņi — balts garspalvu suns Štaflík un melns taksis Špagetka, bet trešā ir vārna. Animācijas seriālam ir 39 sērijas, katra 8 minūšu gara. Pirmās 13 sērijas tika uzņemtas no 1969. līdz 1971. gadam un bija melnbaltas. No 1988. līdz 1990. gadam tika uzņemtas vēl 13 sērijas, bet 2014. gadā vēl 13, jau krāsainas.
Latvijā seriālu varēja redzēt Centrālās televīzijas programmā no Maskavas, bet 20. gadsimta 90. gadu sākumā Latvijas televīzijā.
2000. gadā tika izdota grāmata, kuras autore bija Alena Munkova.
Kroders
Kroders (de; sieviešu dzimtē Krodere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nikolass Gonsaless
Nikolass Ivans Gonsaless (es, dzimis ) ir Argentīnas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Gonsaless pārstāv Itālijas A sērijas komandu ACF Fiorentina.
Iepriekš spēlējis Argentīnas komandā Argentinos Juniors un Vācijas Bundeslīgas komandā VfB Stuttgart.
Argentīnas futbola izlases sastāvā debitējis 2019. gadā. Kopā ar izlasi uzvarējis 2021. gada Copa América.
Sasniegumi
Fiorentina
Argentīna
Guamas futbola izlase
Guamas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Guamu starptautiskās futbola sacensībās. Guamas futbola izlasi pārvalda Guamas Futbola Asociācija.
Gundars Važa
Pirms tam bijis Engures novada domes priekšsēdētājs.
Enrike Mekings
Enrike Mekings (pt; dzimis, Santakrusa du Sula) ir pirmais Brazīlijas starptautiskais lielmeistars šahā (1972).
Šahista karjera
Šahu iemācījies spēlēt 6 gadu vecumā. 11 gadu vecumā uzvarējis Brazīlijas štata Riugrandi du Sula čempionātā. 1965. gadā, 13 gadu vecumā uzvarējis Brazīlijas šaha čempionātā, par 2,5 punktiem apsteidzot otrās vietas ieguvēju. Pēc šīs uzvaras par Mekingu sākuši runāt kā par jaunu Robertu Fišeru. 1966. gadā dalījis 1.-4. vietu Dienvidamerikas zonas turnīrā un pārspēlēs ieguvis tiesības startēt starpzonu turnīrā. 1967. gadā otru reizi uzvarējis Brazīlijas šaha čempionātā. 1967. gadā piedalījies starpzonu turnīrā Susā (Tunisija), dalot 11.-12. vietu un uzvarot vairākus spēcīgus šahistus, tostarp arī Aivaru Gipsli. Par šiem panākumiem FIDE 1967. gadā piešķīra Mekingam starptautiskā meistara nosaukumu (IM). 1969. gada Dienvidamerikas zonas turnīrā dalījis 3.-4. vietu un tikai pēc uzvaras papildmačā izcīnījis tiesības piedalīties starpzonu turnīrā. Starpzonu turnīrā 1970. gadā Palma de Maļorkā (Spānija) dalījis 11.-12. vietu. 1971. gadā uzvarējis Vršacas turnīrā (Dienvidslāvija, tagad Serbija) un bijis trešais spēcīgajā Hastingsas (Anglija) turnīrā. 1972. gadā FIDE piešķīra Mekingam starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM), kas bija pirmais tāds tituls Brazīlijas šaha vēsturē. 1972. gadā pārliecinoši uzvarējis Dienvidamerikas zonas turnīrā, par 2,5 punktiem apsteidzot tuvākos sekotājus. 1973. gadā Petropolisā (Brazīlija) pārliecinoši, nezaudējot nevienā partijā, uzvarējis starpzonu turnīrā un iekļuvis pretendentu mačos. Pēc uzvaras turnīrā, kurā spēlēja tādi lielmeistari kā Vasilijs Smislovs, Dāvids Bronšteins, Pauls Keress, Ļevs Polugajevskis, Jefims Hellers, Mekingu sāka uzskatīt par vienu no galvenajiem pretendentiem uz Pasaules šaha čempiona nosaukumu. Taču jau pirmais pretendentu turnīra ceturtdaļfināla mačs ar Viktoru Korčnoju bija Mekingam neveiksmīgs. Maču, kurš tika spēlēts līdz trim uzvarām, neņemot vērā neizšķirtus, Mekings zaudēja ar 1:3. Tomēr brazīlietis neatmeta savus godkārīgos plānus un 1976. gadā Manilā vēlreiz uzvarēja starpzonu turnīrā, iekļūstot pretendentu mačos. 1977. gada FIDE reitingu tabulā Mekings ieņēma 3. vietu, atpaliekot tikai no Anatolija Karpova un Viktora Korčnoja, tomēr tajā pašā gadā Šveices pilsētā Lucernā vēsture atkārtojās vēlreiz, jo Mekings zaudēja ceturdaļfināla maču Ļevam Polugajevskim ar 5½:6½. Vienīgā rezultatīvā partija mačā izrādījās otrā, kurā uzvarēja Polugajevskis, bet Mekings visās atlikušajās tā arī nespēja izlīdzināt rezultātu.
1979. gadā Mekings vēlreiz startēja starpzonu turnīrā Riodežaneiro, taču pēc diviem neizšķirtiem izstājās no turnīra. Iemesls bija samērā reti sastopama slimība - miastēnija (myasthenia gravis). Smagās slimības dēļ Mekings 12 gadus nespēlēja šaha turnīros. 1990. gados viņš atsāka savas šahista gaitas, tomēr savu iepriekšējo spēles līmeni nespēja sasniegt. Mekings ir četras reizes pārstāvējis Brazīlijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs (1968, 1974, 2002, 2004).
Bartonella bacilliformis
Bartonella bacilliformis ir gramnegatīvas kustīgas baktērijas. Nūjiņu forma; 2–3 × 0.2–0.5 μm. Patogēna cilvēkam. Baktērijas izplata Dienvidamerikas kožodiņi Lutzomyia verrucarum.
Ogists Kavadīni
Ogists Baptists Kavadīni (fr; dzimis ; miris nav zināms) bija franču sporta šāvējs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis arī vairākas medaļas pasaules čempionātā šaušanā.
Sportiskā karjera
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja piecās šaušanas disciplīnās. Olimpisko bronzas medaļu viņš izcīnīja, būdams Francijas komandas pārstāvis, 300 metru šaušanā ar šauteni komandām. Savukārt no individuālajām disciplīnām viņš labāko rezultātu ieguva 300 metru šaušanā guļus pozīcijā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 7. vietu.
Periodā no 1897. līdz 1902. gadam viņš pasaules čempionātos šaušanā ir izcīnījis 7 medaļas (1 zelta un 6 bronzas).
Denjels Džeimss
Denjels Džeimss (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Džeimss pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Fulham, kas viņu īrē no Leeds United.
Kārlis Zigmunds
Kārlis Zigmunds (dzimis, miris ) bija latviešu skolotājs un komponists.
Dzīves gājums
Dzimis Zemgalē, Viskaļu pagasta "Smiltniekos" mūrnieka ģimenē. Tēvs — Indriķis Zigmunds, māte — Līzete Zigmunde (dz. Bētiņa). Beidzis Irlavas skolotāju semināru. Mūziku mācījies pie Oskara Šepska un brālēna prof. Ludviga Bētiņa. Strādājis par skolotāju Jelgavā (1882—1892) un Rīgā (1892—1924). Komponējis kora dziesmas.
Austrija 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Austrija piedalījās 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Nīderlandes galvaspilsētā Amsterdamā no 1928. gada 28. jūlija līdz 12. augustam. Šīs bija septītās vasaras olimpiskās spēles, kurās tā piedalījās.
1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Austriju pārstāvēja 52 sportisti (47 vīrieši un 5 sievietes), kuri startēja 12 olimpiskajos sporta veidos. Tāpat kā iepriekšējās, 1924. gada Parīzes spēlēs, visvairāk sportistu no Austrijas startēja svarcelšanā — 10 sportisti. Pirmo reizi Austrija bija pārstāvēta burāšanā un ūdenspolo. Olimpiskajā komandā ietilpa arī 21 dalībnieks, kas startēja mākslas sacensībās, taču tās vairs netiek uzskatītas par oficiālu olimpisko sporta veidu līdz ar to netiek pieskaitītas.
Haidparks
Haidparks (en) ir viens no lielākajiem parkiem centrālajā Londonā, Apvienotajā Karalistē. Tas ir viens no Londonas karaliskajiem parkiem, ievērojams ar tajā esošo oratoru stūri.
Izklaide
Izklaide jeb izklaidēšanās ir jebkura veida darbība, kas tiek veikta, lai pašam uzlabotos garastāvoklis, aizpildītos brīvais laiks vai izklaidētu citus cilvēkus. Bieži vien izklaide ir saistīta ar atpūtu un/vai sportu, kā arī ar cilvēka vaļaspriekiem. Izklaidēšanās parasti izraisa pozitīvas emocijas, lai gan, piemēram, šausmu filmas, var izraisīt arī bailes.
Haidparks
Parks tika atvērts 1637. gadā. 1851. gadā Haidparks bija pasaules lielās izstādes norises vieta, tās vajadzībām arī tika uzcelta The Crystal Palace celtne. Tas ir kļuvis par tradicionālu masu demonstrāciju norises vietu, parkā protestus ir rīkojuši čartisti, Reformu līga, sufražistes u.c. Haidparkā ir notikuši vairāki koncerti, laikā te notika triatlona un 10 km maratonpeldējuma sacensības. Parku divās daļās sadala Serpentīnes ezers. Tam blakus atrodas Kensingtonas dārzi; lai arī bieži vien dārzi tiek pieskaitīti Haidparkam, kopš 1728. gada tie abi ir atdalīti. Haidparks ir 142 ha liels, Kensingtonas dārzi — 111 ha lieli, tādējādi kopējā platība sasniedz 253 ha, kas ir vairāk nekā Monako platība (196 ha), tomēr tas ir mazāks nekā Ņujorkas Centrālparks (341 ha).
Austrija 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Austrija 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja 3 olimpiskās medaļas (2 zelta un 1 bronzas medaļa). Abas zelta medaļas tika izcīnītas svarcelšanā un to izcīnīja Francs Andrišeks un Hanss Hāss. Šīs bija pirmās zelta medaļas Austrijai svarcelšanā. Savukārt pirmo bronzas medaļu Austrijai airēšanā izcīnīja airētāju divnieks — Leo Loserts un Viktors Flesls.
Austrijas karognesējs spēļu atklāšanas ceremonijā bija vieglatlēts Ludvigs Veseli.
Sergejs Rižikovs
Sergejs Rižikovs (Сергей Николаевич Рыжиков, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, atvaļināts Gaisa spēku apakšpulkvedis.
2006. gadā Sergejs Rižikovs tika uzņemts Kosmonautu grupā.
Rižikova pirmais kosmiskais lidojums sākās 2016. gada oktobrī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-02 komandierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 49. un 50. ekspedīcijas lidojuma inženieris. 2017. gada aprīlī atgriezās uz zemes.
Otro reizi Rižikovs devās kosmosā 2020. gada oktobrī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-17 komandierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 63. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 64. ekspedīcijas komandieris.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Iziešanas atklātā kosmosā:
Ecuador-UTE-UESOR
Ecuador-UTE-UESOR jeb Ekvador UTE-JuZGU (Эквадор UTE-ЮЗГУ) bija Krievijas un Ekvadoras nanopavadonis. Tas orbītā palaists, bet drīz sabojājās.
Ecuador-UTE-UESOR izgatavoja Krievijas Dienvidrietumu Valsts universitātes (JuZGU) studenti un pasniedzēji sadarbībā ar Ekvadoras universitātes Universidad Tecnologica Equinoccial (UTE) inženieriem. Pavadonis ir CubeSat 1U formā ar masu aptuveni 1 kg.
Lidojuma gaita
Ecuador-UTE-UESOR startēja 6:36:49 UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG / Fregat-M no Baikonuras kosmodroma. Tas kopā ar vēl 71 maziem pavadoņiem bija sekundārā krava pavadonim Kanopus-V-IK.
Pēc Kanopus-V-IK atdalīšanas no dzinējbloka, Fregat-M veica vairākus manevrus, lai ievadītu pārējos pavadoņus tiem paredzētajās orbītās. Pēc pavadoņu atdalīšanas ar 12 kosmiskajiem aparātiem neizdevās nodibināt sakarus. Arī Ecuador-UTE-UESOR radās problēmas nepietiekamas elektroenerģijas dēļ; izdevās saņemt signālu tikai no radiobākas. Domājams, pavadonis sabojājās, kad uz tā saules baterijām nokļuva hidrazīna sadalīšanās produkti no viena vai vairākiem Fregat mazās vilces dzinējiem.
Mega Grifina
Mega Grifina (en) ir izdomāts tēls animētajā Fox Broadcasting Company komēdijseriālā "Mana trakā ģimene", viens no trim bērniem Grifinu ģimenē. Ģimene dzīvo izdomātā pilsētā Kouhogā, Rodailendas štatā, ASV.
Megas vecāki ir Luisa Grifina un Pīters Grifins. Megai ir brāļi Stīvijs un Kriss, suns Braiens.
Megas lomu seriālā ierunā:
Andis Caunītis
Andis Caunītis (dzimis Gulbenē) ir latviešu mežsaimnieks un politiķis. Pārstāv Latvijas Reģionu apvienību (iepriekš partiju "Vienotība"), šobrīd ir Gulbenes novada domes priekšsēdētājs. Bijis 10. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
A. Caunītis dzimis Gulbenē. 1994. gadā absolvējis Latvijas Lauksaimniecības universitāti mežsaimniecības inženiera specialitātē.
Politiskā darbība
Atmodas laikā bijis Latvijas Tautas frontes biedrs. Pirmo reizi Gulbenes pilsētas domes vēlēšanās kandidēja no Kristīgi demokrātiskās savienības 2001. gada pašvaldību vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās, jau pārstāvot partiju "Jaunais laiks", A. Caunītis tika ievēlēts Gulbenes pilsētas domē. 2006. gadā A. Caunītis kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no "Jaunā laika" saraksta, netika ievēlēts. 2009. gadā ievēlēts Gulbenes novada domē no "Jaunā laika" un "Pilsoniskās savienības" apvienotā saraksta.
2010. gadā A. Caunītis kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās jau no partijas "Vienotība" saraksta, un, lai arī netika ievēlēts, taču ieņēma partijas biedra Arta Pabrika vietu Saeimā, kad tas kļuva par ministru. Pēc 10. Saeimas atlaišanas 2011. gadā A. Caunītis kandidēja ārkārtas Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
2012. gada aprīlī A. Caunītis kļuva par Gulbenes pilsētas pārvaldes vadītāju. 2013. gada pašvaldību vēlēšanās viņš bija "Vienotības" deputāta kandidāts un saraksta līderis uz vietu Gulbenes novada domē un tika ievēlēts. Pašvaldības sasaukuma laikā divreiz atteicies no iespējas kļūt par Saeimas deputātu amatu atstājušo kolēģu vietā. 2017. gada pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēts Gulbenes novada domē. 2018. gadā izstājies no partijas "Vienotība" un pievienojies organizācijai "Sabiedrība centriskai politikai". Ievēlēts par Gulbenes novada domes priekšsēdētāja vietnieku. Nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības saraksta.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās A. Caunītis tika ievēlēts Gulbenes novada domē no Latvijas Reģionu apvienības un jaunā sasaukuma pirmajā darba dienā ievēlēts par domes priekšsēdētāju.
Fantastiskās būtnes: Grindelvalda noziegumi
"Fantastiskās būtnes: Grindelvalda noziegumi" (en) ir 2018. gada ASV un Apvienotās Karalistes fantāzijas filma, kuras režisors ir Deivids Jeitss. Galvenās lomas atveido Edijs Redmeins, Dens Foglers, Ketrīna Voterstone, Elisona Sudola, Ezra Millers, Zoja Kravica, Kalums Tērners, Džonijs Deps un Džūds Lo. Filmas pirmizrāde notika Parīzē. Šī ir otrā daļa "Fantastisko būtņu" sērijā, kā arī kopumā desmitā filma par Dž. K. Roulingas burvju pasauli.
1927. gadā tumšais burvis Gelerts Grindelvalds izbēg no apcietinājuma un sāk sev apkārt pulcēt sekotājus, lai piepildītu savu mērķi: panākt, ka burvji ir pārāki pār nemaģiskajām būtnēm. Baltuss Dumidors, kurš vēlas izjaukt Grindelvalda plānu, lūdz palīdzību Tritonam Skamanderam. Tikmēr burvju sabiedrība sāk šķelties divās daļās, izšķirot pat ģimenes un tuvākos draugus.
Hina Sugita
Hina Sugita (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Nīderlandes Indija
Nīderlandes Indija ir kopīgs neoficiāls nosaukums Nīderlandes koloniālajām valdījumiem Indijas subkontinentā no 1605. līdz 1825. gadam.
No 1638. līdz 1658. gadam holandieši ieņēma Ceilonu no portugāļiem. Iekarojuši spēcīgas pozīcijas Malaju arhipelāgā, spēja izspiest portugāļus no Malabaras, ieņemot Kvilonu, Kranganoru un Kočinu.
Piesta
Piesta jeb miezeris ir ierīce, kas paredzēta dažādu cietu, bet trauslu materiālu sasmalcināšanai. Tas ir izturīgs bļodveida vai kausveida trauks ar biezām sienām un gludu iekšpusi, kurā ievieto sasmalcināmo materiālu, kuru berž ar piestalu — resnu nūjiņu ar apaļāku vai plakanāku galu, kas parasti izgatavota no tā paša materiāla, no kā piesta. Piestalu sauc arī par stampu vai stampiņu. Mūsdienās sadzīvē piestas izmanto virtuvē dažādu garšvielu smalcināšanai tieši pirms lietošanas, lai tās nepaspētu zaudēt aromātu; kā arī, lai iegūtu, piemēram, pūdercukuru. Piestas plaši lieto ķīmijas un farmācijas laboratorijās, lai sasmalcinātu vielas pirms analīžu vai reakciju veikšanas. Laboratorijās izmanto piestas no porcelāna, tērauda, misiņa vai ahāta.
Kirstena Džilibrenda
Kirstena Elizabete Rutnika Džilibrenda (en; dzimusi ) ir amerikāņu advokāte un politiķe, pārstāv Demokrātisko partiju. Izglītību ieguvusi Kalifornijas Universitātes tieslietu skolā (University of California, Los Angeles School of Law) un Dartmutas koledžā.
Viņa pašlaik ir ASV senatore no Ņujorkas štata, taču pirms iekļūšanas Senātā K. Džilibrenda bija ASV Pārstāvju palātas locekle no Ņujorkas 20. apgabala. Pārstāvju palātā tika ievēlēta 2006. gada novembra vēlēšanās. Kad 2008. gada decembrī Hilarija Klintone tika izvirzīta valsts sekretāres amatam, tādējādi atbrīvojot vietu Senātā no Ņujorkas štata, tobrīdējais štata gubernators Deivids Patersons izvirzīja K. Džilibrendu šim amatam. 2010. gada speciālajās vēlēšanās viņa viegli uzvarēja Džozefu Diogvardi ar 63% balsu.
Lāšs Vilks
Lāšs Vilks (sv, dzimis, miris ) bija latviešu izcelsmes Zviedrijas mākslinieks, konceptuālās mākslas pārstāvis un mākslas zinātnieks. Vilks pazīstams ar savām skulptūrām Nimis (1980) un Arx (1991), kuras izvietotas par neatkarīgu pasludinātā teritorijā "Ladonijā".
Dzīvesgājums
Vietējie iedzīvotāji iesniedza policijā sūdzības par kokmateriālu zādzību un neatļautu būvi, uz sūdzību pamata aizsākās gadiem ilgi tiesas procesi. Tiesa nolēma būves nojaukt, tomēr tās nopirka pazīstamais vācu mākslinieks Boiss. Pēc viņa nāves būves iegādājās bulgāru mākslinieks Kristo. Zviedrijas augstākā tiesa L. Vilka veidojumus atzina par mākslas darbu, taču sodīja viņu ar naudas sodu par neatļautu būvi dabas rezervātā.
1987. gadā ieguva Lundas Universitātē doktora grādu mākslas vēsturē ar tematu "Māksla un mākslas", tā galvenā tēze bija, ka īsta māksla var rasties tikai absolūti brīvā beznormu atmosfērā.
L. Vilks strādāja Oslo Nacionālajā mākslas akadēmijā (1988—1997) un Bergenas Nacionālajā mākslas akadēmijā (1997—2003). 2007. gadā kļuva starptautiski atpazīstams pēc karikatūras The Muhammad Drawings, kurā islāma pravietis Muhameds attēlots kā suns, publicēšanas. Tas izraisīja musulmaņu protestus, un sekoja vairāki islāma radikāļu mēģinājumi nogalināt Vilku.
2015. gada 14. februāra naktī kāds palestīniešu cilmes terorists Kopenhāgenā iebruka Lāša Vilka konferences Kunst, Blasfemi og Ytringsfrihed laikā un mēģināja viņu noslepkavot, uzbrukumā tika nogalināts viens apsargs.
Krievijas—Ukrainas kara austrumu fronte
Krievijas—Ukrainas kara austrumu fronte ir Krievijas un Ukrainas kara militāro operāciju zona, kas ietver Ukrainas austrumu daļu (Doneckas apgabals, Luhanskas apgabals, Harkivas apgabals).
Donbasa karš (2014–2015)
No 2014. gada 12. līdz 14. aprīlim prokrieviskie separātisti ar Krievijas algotņu palīdzību ieņēma vairākas administratīvās ēkas Doneckas apgabala pilsētās: Slovjanskā, Kramatorskā, Artemivskā (tagad Bahmuta), Limanā, Družkivkā, Makijivkā, Mariupolē un Horļivkā. 22. maijā separātistu spēki sāka uzbrukumus Ukrainas armijas kontrolpunktiem.
Somijas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkoptoti Somijas prezidenti jeb valsts vadītāji, kopš 1919. gada, kad tika izveidots šāds amats.
Uzskaitījums
{{legend| gold | Nacionālā Progresīvā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #74C365 | Agrārā apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #006288 | Nacionālā koalīcijas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #01954B | Centra partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #E11931 | Sociāldemokrātiskā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Krievijas—Ukrainas kara austrumu fronte
Donbasa karš (2014–2015)
Jūlija sākumā Ukrainas karaspēks atbrīvoja Slovjanskas un Kramatorskas pilsētas. Separātisti savilka spēkus Doneckas, Luhanskas un Horļivkas aizsardzībai, atstājot pārējās apdzīvotās vietas. 17. jūlijā Doneckas tautas republikas kaujinieki notrieca pasažieru lidmašīnu Boeing 777. Pēc Minskas vienošanās noslēgšanas 2015. gadā karš Donbasā pierima.
Krievijas uzbrukums
22. aprīlī KF Centrālā kara apgabala karaspēka komandiera amata pienākumu izpildītājs Rustams Minekajevs paziņoja, ka "specoperācijas otrā fāze" sākusies burtiski pirms divām dienām, un tās mērķis ir pilnīgas kontroles ieviešana pār Donbasu un Dienvidu Ukrainu, kā arī koridora nodrošināšana uz Krimu. Harkivas apgabala administrācijas vadītājs vēstīja, ka diennakts laikā Krievijas spēki apšaudījuši Harkivu un tās apgabalu vismaz 50 reižu. Ukrainas ģenerālštābs informēja, ka Harkivas apkārtnē palikušas vien septiņas Krievijas bataljona taktiskās grupas (BTG). 23. aprīlī Krievijas karaspēks veica raķešu triecienu pa Odesu no vismaz četrām zemūdenēm Melnajā jūrā un turpināja galvenās kaujas darbības koncentrēt Slovjanskas-Kramatorskas virzienā un Huļapoles virzienā. 28. aprīlī, kad Kijivu apmeklēja ANO ģenerālsekretārs Antoniu Guterrešs, Krievijas karaspēks ar raķetēm apšaudīja galvaspilsētas dzīvojamos kvartālus, nogalinot arī radiostacijas “Radio Svoboda” žurnālisti Viru Hiriču un ievainojot daudzus civiliedzīvotājus. 7. maijā iebrucēji mēģināja aplenkt Rubižnes, Popasnas un Severodoneckas pilsētas Luhanskas apgabalā, kā arī uzbrukt no Huļajpoles Zaporižjas virzienā un no Hersonas apgabala Krivijrihas virzienā. 8. maijā Čečenijas vadonis Ramzans Kadirovs paziņoja, ka viņam pakļautie kaujinieki ir daļēji ieņēmuši Popasnas pilsētu, bet Ukrainas varasiestādes apgalvoja, ka cīņa par pilsētu turpinās. 9. maijā, kad Odesu apmeklēja Eiropadomes prezidents Šarls Mišels, Krievijas karaspēks izšāva uz Odesu septiņas raķetes, nogalinot vienu cilvēku un ievainojot piecus. Raķešu uzbrukuma rezultātā aizdegās arī trīs noliktavu ēkas.