cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Klauss fon Štaufenbergs
Klauss Filips Marija Šenks grāfs fon Štaufenbergs (de, dzimis, miris ) bija vācu aristokrāts un vērmahta virsnieks, kurš bija neveiksmīgās 20. jūlija sazvērestības pret Ādolfu Hitleru viens no līderiem un atentāta tiešais izpildītājs. Sazvērestību atbalstīja vērmahta virsnieku aprindas, un tās rezultātā bija plānots nogalināt Ādolfu Hitleru un likvidēt NSDAP varu Vācijā.
Dzīvesgājums
Dzimis Švābijā, slavenu aristokrātu ģimenē, viņa māte Karolīne Šenka fon Štaufenberga bija cēlusies no vācbaltiešu fon Ikskilu dzimtas. 1926. gadā sāka dienestu kavalērijas daļā Bambergā. Mācījās Prūsijas Kara akadēmijā Berlīnē, ieguva leitnanta pakāpi un vēlāk dienēja 1. vieglajā divīzijā (1. leichten Division) ģenerāļa Eriha Hepnera vadībā (arī viņš vēlāk iesaistījās sazvērestībā). 1938. gadā divīzija piedalījās Sudetijas ieņemšanā.
Sākoties Otrajam Pasaules karam, Klauss fon Štaufenbergs kā štāba virsnieks piedalījās Polijas kampaņā, iebrukumā Francijā, PSRS un cīņās Ziemeļāfrikā. 1943. gadā Tunisijā tika smagi ievainots. Kaut arī iesākumā iespaidojies no vācu uzvarām frontē, tolaik viņš jau bija pārliecināts Hitlera režīma pretinieks un saistījies ar vērmahta antihitleriskajām aprindām. Lai sagatavotu atentātu pret Hitleru, Klauss fon Štaufenbergs tika piekomandēts Rezerves armijai (Ersatzheer) Berlīnē, kur viņa komandieris bija sazvērestības līdzdalībnieks ģenerālis Frīdrihs Olbrihts.
1944. gada 20. jūlijā Štaufenbergs kopā ar virsleitnantu Verneru fon Heftenu ar lidmašīnu ieradās uz sapulci Hitlera mītnē Wolfsschanze Prūsijā pie Rastenburgas ar diviem spridzekļiem portfelī. Tā kā sapulce ar Hitlera piedalīšanos pēkšņi no pazemes bunkura tika pārcelta uz citu vietu, Štaufenbergam izdevās iedarbināt tikai vienu no bumbām. Sprādziena rezultātā gāja bojā četri cilvēki, vairāki tika ievainoti, bet Hitlers tika vien viegli ievainots, jo trieciena spēku mazināja galds, zem kura spridzeklis bija novietots. Izdzirdot sprādzienu, Štaufenbergs un Heftens paspēja pamest Hitlera mītni un izlidot uz Berlīni.
Domādams, ka Hitlers ir miris, Štaufenbergs un citi apvērsuma dalībnieki Berlīnē ķērās pie armijas daļu apzināšanas, lai arestētu SD un SS līderus, tomēr īsi pēc tam Jozefs Gebelss teica radiouzrunu par neveiksmīgo atentātu, bet plkst. 19.00 radio uzstājās pats Hitlers. Apvērsums bija cietis neveiksmi. Redzēdams, ka plāns izgāzies, Štaufenberga tiešais priekšnieks ģenerālpulkvedis Frīdrihs Fromms, kurš zināja par sazvērestību, tomēr tai netraucēja, glābdams savu dzīvību, arestēja Štaufenbergu un trīs viņa līdzgaitniekus. Pēc īsa kara tribunāla viņiem tika piespriests nāvessods, viņi tika nošauti un apglabāti ar militāru godu. Štaufenberga pēdējie vārdi pirms nošaušanas bija "Lai dzīvo svētā Vācija" (Es lebe das heilige Deutschland).
Augstkalns
Augstkalns (sieviešu dzimtē Augstkalne) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
1703. gads
1703. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Raimonds Vilkoits
Raimonds Vilkoits (dzimis 1990. gada 10. aprīlī) ir bijušais latviešu hokejists, centra uzbrucējs. 2010. gadā aizvadījis trīs spēles Kontinentālās hokeja līgas kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Pašlaik (2019) Vilkoits ir Krievijas Jaunatnes hokeja līgas kluba HK Rīga galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Vilkoits uzsāka 2008.—09. sezonā spēlējot Rīgas "Dinamo" fārmkluba HK Rīga 2000 rindās. Arī nākamajā sezonā Vilkoits turpināja spēlēt gan Baltkrievijas Ekstralīgā, gan arī "Dinamo" fārmklubā — Rīgas "Dinamo-Juniors" rindās. Tā rindās sezonas noslēgumā viņš kļuva arī par Latvijas čempionu hokejā. 2010.—11. gada sezonu Vilkoits uzsāka Jaunatnes hokeja līgas kluba HK Rīga rindās, taču 2010. gada 8. decembrī Raimonds debitēja Rīgas "Dinamo" rindās. Divas dienas vēlāk, spēlē pret Ņižņekamskas "Ņeftehimik", Vilkoits arī guva savus pirmos vārtus Kontinentālajā hokeja līgā. 2011. gada 12. februārī Vilkoits spēlēja arī Jaunatnes hokeja līgas Zvaigžņu spēlē.
2012.—13. gada sezonu Vilkoits uzsāka Baltkrievijas Ekstralīgas kluba Soļigorskas "Shakhter" rindās, taču jau pēc piecām spēlēm pārcēlās uz Slovākijas Ekstralīgas vienību MHC Martin. 2013.—14. gada sezonā spēlēja Mestis līgas vienībā Jokipojat, taču nākamo sezonu aizvadīja jau Kazahstānas čempionāta vienībā Atirau "Beibarys". No 2015. līdz 2017. gadam bija HK Zemgale kapteinis, taču tad pusotru sezonu aizvadīja HK MOGO rindās.
Latvijas hokeja izlases sastāvā aizvadījis piecas spēles.
Trenera karjera
2023. gadā Pasaules čempionātā kļuva par vienu no Latvijas hokeja izlases trenera asistentiem. Čempionātu izlase noslēdza 3. vietā un ieguva bronzas medaļu.
Dzīve (spēle)
Vēsture
1940. gados pazīstamais matemātiķis Džons fon Neimans mēģināja radīt matemātisko modeli tādai mašīnai, kas spēj pavairoties. Neimana modelis bija ļoti sarežģīts un Konvejs vēlējās Neimana idejas vienkāršot, kas noveda pie spēles "Dzīve" noteikumiem.
Pirmo reizi spēles apraksts publicēts žurnāla Scientific American 1970. gada oktobra numurā, Mārtina Gārdnera rubrikā "Matemātiskās spēles".
Spēles noteikumi
Spēles lauciņš jeb "visums" ir bezgalīga rūtiņās sadalīta virsma (tā var būt arī noslēgta; spēles datorversijās visbiežāk izmanto tora virsmu). Katra virsmas rūtiņa jeb šūna var būt vai nu dzīva (iekrāsota), vai mirusi. Katrai šūnai ir astoņi kaimiņi (gan tās šūnas, kas saskaras ar malām, gan tās, kas saskaras ar stūriem). Uz lauciņa esošās dzīvās šūnas spēles sākumā sauc par pirmo paaudzi. Katra nākamā paaudze tiek aprēķināta pēc vienkāršiem noteikumiem:
Spēlētājs pats nepiedalās spēlē, bet tikai nosaka pirmo paaudzi, kura tālāk "evolucionē" bez viņa līdzdalības. Tādējādi Konveja "dzīve" pieder pie tā saucamajām bezspēlētāja jeb pašspēlējošām spēlēm (zero-player game), kur spēlētājs ir tikai pasīvs vērotājs.
Lai arī spēles noteikumi ir ļoti vienkārši, tajā ir milzīga formu daudzveidība un tās izpēte joprojām turpinās. Tā var kalpot kā evolūcijas modelis un teorētiski ar šīs spēles palīdzību varētu modelēt skaitļošanas sistēmas.
Spēlēšana
Spēli var spēlēt uz vienkāršas rūtiņu burtnīcas lapas, taču daudz ērtāk ir izmantot kādu no daudzajām "Dzīves" datorprogrammām. Vienkāršākie algoritmi secīgi caurskata visas lauciņa rūtiņas un katrai skaita kaimiņus, tādējādi nosakot šūnas likteni nākamajā paaudzē. Sarežģītākie, taču ātrākie algoritmi sastāda to šūnu sarakstus, kas var mainīties nākamajā paaudzē (tās šūnas, kas nevar mainīties, sarakstos netiek ietvertas).
Pirmā "Dzīves" datorprogramma tika izveidota 1970. gadā (paredzēta skaitļotājam PDP-7). To uzrakstīja programmētāji Maiks Gajs (Mike Guy) un Stefens Borns (Stephen Bourne).
Figūras
Drīz pēc noteikumu publicēšanas tika atklātas daudzas interesantas figūras (pirmo paaudžu varianti jeb sākuma kombinācijas). Vairums figūru evolucionē, atstājot vai nu tukšu "visumu", vai stabilu, nemainīgu figūru kopumu (tā saucamās "kosmiskās atlūzas"). Ir arī tādas stabilas figūras, kuru stāvoklis periodiski mainās (periodiskas figūras). Dažas periodiskas figūras turklāt spēj pārvietoties pa spēles laukumu (vienkāršāko no tām dēvē par "planieri").
Sākumā Konvejs uzskatīja, ka neeksistē tādas pirmās paaudzes, kas spēj neierobežoti vairoties, un piedāvāja 50 dolāru prēmiju tam, kas pierādīs vai apgāzīs šo hipotēzi. Balvu ieguva studentu grupa no Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta, kas izdomāja nekustīgu atkārtojošos figūru, kas periodiski radīja "planierus" - tā saucamo "planieru bisi". Tādējādi tika konstatēts, ka dzīvo šūnu skaits Konveja spēlē var pieaugt neierobežoti. Vēlāk tika radītas arī tādas kustīgas figūras, kas aiz sevis atstāj stabilu figūru "sliedi".
1980. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1980. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1980) bija 17. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Dienvidslāvijā no 1980. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja PSRS izlase, kura finālā uzvarēja Polijas izlasi. Mazajā finālā Dienvidslāvijas izlase uzvarēja Čehoslovākijas izlasi.
Šiītu islāms
Šiītu islāms (ar, aš-šīʿa — ‘(Alī) sekotāji’), arī šiisms, ir otrs lielākais islāma novirziens pēc sekotāju skaita aiz sunnītu islāma. Tāpat kā citi islāma virzieni, arī šiisms balstās uz Korānu, bet atšķirībā no sunnītiem, kas savu valdnieku (halīfu) ievēl, šiīti uzskata, ka reliģiskajam līderim ir jābūt kādam no Muhameda pēctečiem. Par pirmo šiītu līderi (imāmu) kļuva Muhameda znots Alī ibn Abū Tālibs.
Sākotnēji šiīti bija politisks grupējums, kas atbalstīja ceturtā kalifa Alī ibn Abū Tāliba un vēlāk arī viņa pēcnācēju varu. Pamazām tas attīstījās par reliģisku kustību, kuru neietekmēja lielākais islāma virziens — sunnītu islāms. Šajā laikā radās vairākas sektas, kas atbalstīja šiītu islāmu. Sefevīdu valstī 16. gadsimtā šiītu islāms kļuva par valsts oficiālo reliģiju. Mūsdienās šiītu islāms galvenokārt izplatīts tieši šīs valsts pēctecē Irānā.
Šiītu divpadsmit imāmi
* — divpadsmitais imāms pazuda; šiīti tic, ka viņš atgriezīsies laiku beigās kā Mahdī, lai atnestu pasaulei mieru un taisnību.
Valstis ar lielāko šiītu skaitu
Valstis ar vislielāko šiītu musulmaņu skaitu:
Overņa
Galvaspilsēta Klermonferāna Lielākās pilsētas Klermonferāna Mulēna Monlisona Višī Lepija Orijaka
Overņa (, vai Auvèrnha) bija Francijas reģions, kas kopš 2016. gada kopā ar bijušo Ronas-Alpu reģionu apvienots Overņas-Ronas-Alpu reģionā.
Grūtniecība
Grūtniecība ir viena vai vairāku pēcnācēju — embriju vai vēlāk augļu — iznēsāšana sievietes dzemdē. Grūtniecībā var būt daudzējāds grūtniecības periods, kā dvīņu vai trīnīšu gadījumā. No visām zīdītāju grūtniecībām cilvēka grūtniecība ir visvairāk izpētīta. Dzemdniecība ir ķirurģiska nozare, kas pēta un rūpējas par augsta riska grūtniecību. Dzemdniecība var arī nebūt ķirurģiska nozare, jo speciālisti rūpējas arī par grūtniecību un stāvoklī esošo sievieti.
Dzemdības parasti notiek apmēram 38 nedēļas pēc apaugļošanās (koncepcijas), aptuveni 40 nedēļas no pēdējā normālā menstruālā perioda (LNMP) cilvēkos. Pasaules Veselības organizācijas noteiktais normālais dzemdību termiņš ir starp 37 nedēļām un 42 nedēļām. Šī datuma aprēķināšanā ietilpst 28 dienu perioda sākšanās.
Pēc Starptautiskās slimību klasifikācijas grūtniecība ir klasificēta kā "faktors, kas ietekmē veselību, un sakari ar veselības aprūpes darbiniekiem". Tās kods pēc SSK-10 ir Z33.
Fizioloģija
Visizteiktākās pārmaiņas grūtniecības laikā ir veģetatīvajā nervu sistēmā. Pirmajos grūtniecības mēnešos pārmaiņas un traucējumi rodas parasimpātiskajā nervu sistēmā, bet grūtniecības otrajā pusē — simpātiskajā nervu sistēmā.
Endokrīnajā sistēmā apstājas olšūnu ieligzdošanās. Olnīcā pārstāj nogatavoties folikuli un ovulācija nenotiek.
Diagnoze
Grūtniecības sākumā sieviete pati pēc simptomiem var noteikt, ka ir stāvoklī. Lai par to varētu pārliecināties, var izmantot grūtniecības testus vai vērsties pie ginekologa. Raksturīgas grūtniecības pazīmes ir vemšana, pārmērīgs nogurums, pastiprināta ēstgriba un bieža urinēšana, jo īpaši naktīs, tomēr ne visām sievietēm šīs pazīmes var izpausties.
Grūtniecības laikā embrija/augļa attīstību pārbauda ar ultrasonogrāfiju.
Tēbe (pavadonis)
Tēbe (en, el) — ceturtais Jupiteram tuvākais pavadonis, kura orbīta atrodas starp Amaltejas un Jo orbītām. Tēbe tiek pieskaitīta Amaltejas grupas jeb iekšējiem pavadoņiem.
Atklāšana un nosaukums
Tēbi atklāja astronoms Stīvens Sinnots 1979. gada 5. martā seansa laikā ar starpplanētu zondi “Voyager-1”, un sākotnēji tā tika nosaukta “S/1979 J2”. Vēlāk šis pavadonis tika atrasts arī no “Voyager-1” 1979. gada 27. februārī sūtītajos attēlos. 1983. gadā pavadonim tika dots vārds Tēbe (mitoloģiska būtne, nimfa, Azopa — upes dieva — meita).
Fiziskais raksturojums
Tēbe ir mazs, neregulāras formas pavadonis (110 X 90 km). Tēbes orbīta iet cauri Jupitera radiācijas zonai. „Voyager-1” uzņēmumi, uzņemti no pārāk liela attāluma, nedeva nekādu informāciju par pavadoņa formu. Kad Jupiteru 1996. gadā sāka pētīt „Galileo”, tas nosūtīja dažus Tēbes attēlus. Kaut arī šie attēli tika uzņemti no liela attāluma, tomēr tajos varēja saskatīt neregulāras formas pavadoni. Interesanti, ka Tēbes forma atgādina citu iekšējo pavadoņu (Amaltejas, Adrastejas, Metīdas) formu. Tēbei, tāpat kā Amaltejai, ir izteikti sarkana krāsa. Galileo uz pavadoņa atklāja arī vairākus lielus triecienkrāterus. Lielākais no tiem Zetus — 40 km diametrā, un ir gandrīz puse no pavadoņa īsākās ass. Zetus tika nofotogrāfēts terminatora zonā, tad kad „Galileo” pietuvojās vistuvāk šim pavadonim 2000. gada janvārī, un veica tā fotografēšanu ar 2 km izšķirtspēju. Tajā var redzēt krātera regulāro apaļo formu ar dažiem nelīdzenumiem krātera apakšējā daļā (iesp. kalni). Intersanti vēl ir tas, ka pārējā Tēbes virsma izskatās samērā gluda.
Tēbes vidējais diametrs ir apm. 98,6 km. Tās nelielais blīvums 1,45 g/cm3 liek domāt, ka tā sastāv pārsvarā no ūdens ledus ar nelielu silikātu iežu piejaukumu. Pavadoņa virsma ir ļoti tumša (albedo — 0,047). Tātad, Tēbes virsmu domājams klāj kāda tumša viela, zem kuras jau atrodas ledus, kas ir samērā gaišs. Iespējams, ka to, tāpat kā Amalteju, krāso sēra savienojumi, kas izmesti no Jo vulkānisko izvirdumu laikā.
Miķelis Ežmalis
Piedalījies 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs Pekinā. Tajās viņš bija jaunākais Latvijas delegācijas pārstāvis. Startēja 500 un 1000 metru kanoe distancēs. 500 metros viņš izcīnīja dalītu 14.—15. vietu, taču 1000 m distancē ierindojās dalītā 20.—21. vietā.
Pēc starta Olimpiskajās spēlēs 2009. gada Pasaules čempionātā M. Ežmalis izcīnījis 14. vietu 500 m un 23. vietu 1000 m kanoe vieninieku distancē. Nākamā gada Pasaules čempionātā 200 m izcīnīja 16. vietu un 25. vietu viņš ieguva 1000 m.
Piedalījies arī 2010. gada Eiropas čempionātā, kurā izcīnīja 13. vietu 1000 m un 15. vietu 200 m distancē.
Pirms tam startējis arī Pasaules un Eiropas jaunatnes čempionātos.
1702. gads
1702. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Hugo Teodors Krūmiņš
Hugo Teodors Krūmiņš (dzimis Vitrupes pagastā, Vecmelbāržos, miris  Ņujorkā, apbedīts Latvijā, Liepupes kapos) bija latviešu dramaturgs.
Biogrāfija
Dzimis kuplā saimnieku ģimenē. Beidzis Limbažu ģimnāziju. No 1920. gada līdz 1926. gadam studējis Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātē. Bijis skolotājs Tukumā, Oleros, Ķirbižos, pēc tam atgriezies Vitrupes pagastā, lai saimniekotu dzimtajās mājās "Vecmelbāržos". Vitrupē bijis aktīvs sabiedriskās dzīves – teātra izrāžu un sporta pasākumu organizētājs. Vēlāk kļuvis par mākslinieku biedrības "Zaļā vārna" biedru. Precējies ar dzejnieci un Latvijas šaha meistari Martu Vitrupi. Otrā Pasaules kara gados Krūmiņš kopā ar dzīvesbiedri atstāja Latviju. Trimdas sākumgadus ģimene aizvadīja Vācijā, kur Krūmiņš strādāja par skolas pārzini - Huzumā, Flensburgā, Lībekā. 1950. gadā viņi pārcēlās uz ASV, Klīvlendu, bet mūža pēdējos gadus Krūmiņš pavadīja Ņujorkā.
Daiļrade
No 1920. gada periodikā publicēti Krūmiņa dzejoļi un epigrammas. Uz mazām skatuvēm daudz izrādītas viņa lugas, kas publicētas arī atsevišķās grāmatās: Trimdā sarakstītas un izrādītas lugas "Jūrnieka kristība" (1946), "Cēli kā dzimtenes dievnami" (1949), "Vārds dzejniekiem no tautas" (1963, publicēta arī žurnālā "Tilts" 1964. gadā), "Maestro no Rucavas" (1964). Krūmiņa lugās tēlota galvenokārt viņam labi pazīstamā lauku vide, tajās parasti raita darbība, atjautīgas situācijas, bet pieticīgi psiholoģiski raksturojumi. Dzeja, kurā jūtamas vēlīna ekspresionisma atbalsis, publicēta krājumā “Zemes vējos” (1950, 1986). Izmantojis pseidonīmu "Kaspars Gunisperis". Krūmiņa meita Minjona Kļaviņa tēva daiļradei veltījusi grāmatu “Dzejnieks Hugo Krūmiņš mūzikā” (2001).
Vostok 8K72K
Vostok jeb 8K72K bija PSRS kosmiskā nesējraķete, ar kuru tika veikti pirmie cilvēku lidojumi kosmosā. Tā tika izveidota, modificējot raķeti Vostok 8K72.
Cesvaines viduslaiku pils
Cesvaines viduslaiku pils (la, de) bija Rīgas arhibīskapijas pils 13.-17. gadsimtā. 19. gadsimta beigās Vulfu dzimta seno pilsdrupu vietā uzcēla Cesvaines muižas kungu māju jeb jauno Cesvaines pili.
Vēsture
Vēstures avotos Cesvaines pilsēta (la) pirmo reizi pieminēta 1209. gada Rīgas bīskapa līgumā ar Jersikas ķēniņu Visvaldi. 1211. gada rudenī bīskaps un ordenis sadalīja iegūtās letgaļu valsts Letijas zemes, pie kam Zobenbrāļu ordenis ieguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni un Aleni, bet bīskaps Autīni, Asoti, Lepeni un daļu no zemes, kas bija pārgājusi Bebernines pakļautībā. 1213. gadā daļa Jersikas zemju tika apmainītas un Livonijas bīskaps atguva Cesvaini, Negesti, Zerdeni, Asoti, Lepeni, bet ordenim palika tikai Alene un Autīne. 1224. gadā bīskapa Alberta vasalis Konrāds no Ikšķiles apprecējis Visvalža meitu un saņēmis par lēni pusi no Jersikas ķēniņvalsts, ieskaitot Cesvaines pilsnovadu.
Līdz 1420. gadam latgaļu koka pils vietā pie nozīmīgā Kokneses - Alūksnes lielceļa uzcēla arhibīskapa mūra pili un pie šīs pils atradās pilsētiņa. Zināms, ka 1456. gadā no Cesvaines draudzes novada atdalījās arhibīskapa vasaļiem fon Tīzenhauzeniem piederošais Bērzaunes draudzes novads ar Bērzaunes pili kā pārvaldes centru. Arhibīskapu un ordeņa savstarpējo cīņu laikā 1479. gadā, kad arhibīskaps Silvestrs Stodevešers noslēdza savienību ar Zviedrijas karali, pili ieņēma un daļēji nopostīja Livonijas ordenis. 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas ar ārkārtīgu nežēlību siroja Vidzemē un uzbruka Piebalgas, Smiltenes, Cesvaines un Kokneses pilīm. Livonijas kara sākumā Cesvaini ieņēma krievu karaspēks un Livonijas karalis Magnuss ap 1572. gadu pili piešķīra savam padomniekam Johanam Taubem. 1577. gadā krievi atkal uzbruka Cesvaines pilij, pils aizstāvji esot atteikušies padoties pārspēkam, tādēļ iebrucēji lika pilsētiņu un pili nopostīt, bet tās aizstāvjus sodīt ar mokpilniem nāves sodiem.
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Cesvaines pilsnovada citadeli (la, Чествин). Pēc līguma noslēgšanas Cesvaines pilsnovads kļuva Livonijas hercogistes Cēsu vaivadijas stārastiju. 16. gadsimta beigās Cesvainē bija 80 nami, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā minēts, ka 1633. gadā Cesvaines pils vēl bijusi labs cietoksnis. 1656. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks pilsētiņu un pili pilnīgi nopostīja.
Pilsdrupu apraksts
No viduslaiku pils saglabājušies no laukakmeņiem mūrētās priekšpils rietumu sienas pamati ap 50 m garumā, 1,5 m platumā un nepilnu metru augstumā. Sienas dienvidu galā saglabājušās priekšpils dienvidrietumu stūra pusapaļā torņa drupas 1–2 m augstumā.
Pekina
Pekina jeb Beidzjina (zh (Běijīng Shì)) ir pilsēta Ķīnas ziemeļos. Tā ir Ķīnas galvaspilsēta un otra lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Viena no četrām Ķīnas pilsētām, kurām ir provinces tiesības. Ķīnas galvenais politiskais centrs.
Pekinā notika 2008. gada vasaras olimpiskās spēles.
Vēsture
[[Attēls:Wanfunjing Road.jpg|thumb|250px|
Pekinas centrālā iela]]Apmetnes Pekinas teritorijā bija jau 1. gadsimtā p. m. ē. Karojošo valstu periodā Pekinā bija Janas galvaspilsēta Dži (Ji), tomēr VI gadsimtā tā tika pamesta.
12. gadsimtā Pekinas teritorijā atradās viena no kitanu Liao dinastijas valsts galvaspilsētām. 1125. gadā pilsētu iekaroja jurčenu Dzjiņ dinastija un izveidoja šeit savu galvaspilsētu, bet 1215. gadā to pilnībā nopostīja mongoļi. 1264. gadā Mongoļu impērijas kagans Hubilajs šeit izveidoja savu galvaspilsētu — Dadu, kura bija mūsdienu Pekinas priekštece.
1403. gadā trešais Minu imperators Jongls (Yongle) pārcēla Minu impērijas galvaspilsētu no Nankinas uz Pekinu. Drīz pēc tam (1406—1420) tika uzcelta Aizliegtā pilsēta — Ķīnas imperatoru rezidence.
1911. gadā Ķīnā notika Siņhajas revolūcija un tika nodibināta republika. 1928. gadā Gomindāna valdība par Ķīnas galvaspilsētu pasludināja Nankinu, bet Pekinu pārsauca no Beijing (Ziemeļu galvaspilsēta) uz Beiping (Ziemeļu miers). Ķīnas-Japānas kara laikā 1937. gada 29. jūlijā Pekinu ieņēma Japānas karaspēks. Pilsētu atkal pārsauca par Ziemeļu galvaspilsētu, un šeit atradās Ziemeļķīnas japāņu marionešu valdība. Pēc Japānas kapitulācijas Otrā pasaules karā pilsētu atkal pārsauca par Ziemeļu mieru.
Cilvēki
Pekinā dzimuši
Līklocis
Līklocis ir viena no senākajām grafiskajām zīmēm un ir viens no Māras simboliem. Tas ir viens no ģeometriskā raksta pamatelementiem, lietots jau paleolītā. Līdz ar krusta motīviem tas sastopams uz senākajiem priekšmetiem ar rotātu virsmu- kaula un raga rīkiem arī Latvijā. Lauztais līklocis bieži izmantots vidējā neolīta ķemmes bedrīšu un porainās keramikas rotājumos. Sākoties metāla apstrādei, ornamentētu priekšmetu skaits samazinās. Keramikā centrālo vietu ieņem māla trauki ar virsmas švīkājumu. Maz līkloča lietots arī agrajā dzelzs laikmetā, kad centrālo vietu ieņem saules un mēness motīvi, toties vēlākos gadsimtos tā loma atkal pieaug. Tautas keramikas rotājumos tas saglabājas nemainīgā veidā no akmens laikmeta līdz mūsdienām. Līklocis galvenokārt tiek izmantots kuplāku rakstu kopu pamatos. Ievērojot dažādu tehniku noteiktās īpašības, plūdenais līklocis nereti pārtop lauztajā līklocī, tā saucamajā zigzagā. Kā patstāvīgs raksts, tas bieži tiek izmantots adījumos, jostās. Vēl viens rakstu kārtojumu veids ir līklocis ar nošķeltām galotnēm, ko varētu saukt arī par pārtraukto līkloci. Rakstu kompozīcijās izmantots arī līkloča kuplinājums-dubultais līklocis. Bieži līklocis parādās kā galvenais raksts. Lauztajā līklocī var saskatīt jumtiņus, kas savirknēti miju rindā ar smaili uz augšu un lejā. Īpatnēji veidojās kokgriezumos izmantotais lauztais līklocis, tam no abām pusēm iegriežot iedziļinātus zobiņus jeb jumtiņus. Krustotie lauztie līkloči savukārt veido stūraino saulīšu rindu, kas plaši izmantota jostu rakstos un izšuvumos. Tautas mākslā izplatītais: ar augu rotājumu motīviem, pie līkloča tiek pievienoti dažādi zariņi, ziediņi, lapiņas. Rodas augu vijas, kas visvairāk izplatītas adījumos un izšuvumos.
Francijas sieviešu basketbola izlase
Francijas sieviešu basketbola izlase (fr) ir komanda, kas pārstāv Franciju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules kauss un Eiropas čempionāts. Izlases lielākais panākums ir uzvara 2001. un 2009. gada Eiropas čempionātā.
2023. gada februārī Francijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņēma 6. vietu.
Cipars
Cipars (no ar, ṣifr - tukšums, nulle) ir viens no simboliem, ko lieto skaitļu pierakstīšanai. Decimālajā skaitīšanas sistēmā ir desmit cipari 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 un 9 (arābu cipari). Izmantojot tos, ir iespējams pierakstīt jebkuru veselu nenegatīvu skaitli. Piemēram, 53, 721, 4, 0, utt. Tomēr sarakstot jebkādā secībā ciparus, ne vienmēr radīsies kāda skaitļa pieraksts. Piemēram, 021, 0404, 007, utt. nav skaitļu pieraksti. Vispār, jebkura naturāla skaitļa pieraksts nesākas ar ciparu 0.
Binārajā skaitīšanas sistēmā izmanto tikai divus ciparus: 0 un 1.
Ciparus lieto arī kaut kā apzīmēšanai, piemēram, telefona numuri, seriālie numuri un tā tālāk.
Akvitānija
Akvitānija (oc, eu; senāk arī Guayenne, Guienny, oc) ir vēsturiska Francijas zeme, kas mūsdienās apvienota ar agrākajiem Limuzēnas un Puatū-Šarantas reģioniem vienotā Jaunakvitānijas reģionā. Tā atrodas Francijas dienvidrietumos un stiepjas gar Biskajas līča piekrasti. Dienvidu daļā — Pireneju kalnos, tas robežojas ar Spāniju.
Ģeogrāfija
Akvitānija stastāv no 5 departamentiem — Dordoņas, Žirondas, Landas, Lo un Garonnas un Atlantijas Pirenejiem.
Nozīmīgākās Akvitānijas pilsētas ir Bordo, Po, Bajona, Mondemarsāna, Bjarica, Beržerā un Perigē.
Nozīmīgākie ģeogrāfiskie objekti Akvitānijā:
Vēsture
Senās Romas laikos Gallia Aquitania province ietvēra Gallijas reģionu starp Pirenejiem un Garonnas upi. To apdzīvoja baskiem radniecīgas tautas. Jūlijs Cēzars tai pievienoja zemes no Garonnas upes līdz pat Luāras upei. Šajā laikā province tika palielināta līdz Sevennu kalniem un aizņēma 1/3 teritorijas, kādu mūsdienās aizņem Francija.
4. gadsimtā Romas province Akvitānija tika sadalīta trīs provincēs:
5. gadsimtā, kad sabruka Romas impērija, Akvitānija kļuva par vestgotu valsts daļu, līdz tos 507. gadā padzina franki, ieņemot šīs teritorijas ar algotņu armiju, kuras lielākā daļa bija burgundieši. 629. gadā, pēc franku valdnieka Klotāra II nāves, Akvitānija nonāca viņa dēla, Karibēra II rokās. Viņš par savu galvaspilsētu izraudzījās Tulūzu un apprecēja Gīzeli, Aquitania Novempopulana nākamo mantinieci. 8. gadsimtā Akvitānija pretojās mauru iebrukumiem no Pireneju pussalas, līdz franku karavadonis Kārlis Martels tos padzina un pievienoja Akvitāniju Franku valstij.
Kārļa Lielā mantinieki pārdalīja savu mantojumu, kā rezultātā Akvitānija vairs nebija Neistrijas sastāvā un pamazām atbrīvojās no karaļa kontroles. Bernārs Plantapilosa un viņa dēls Viljams I (valdīja 886-918), kuri valdīja Overņā, sevi dēvēja par Akvitānijas hercogiem. Viljams V (valdīja 995-1030) atjaunoja Akvitānijas hercogisti, kuras centrs atradās Puatū, un šis varas centrs izdzīvoja. Akvitānija sastāvēja no Puatjē, Overņas un Tulūzas. 11. gadsimta sākumā, pēc Akvitānijas hercoga Viljama V precībām ar Gaskoņas hercoga meitu, Gaskoņa apvienojās personālūnijā ar Akvitāniju.
Viljama VIII valdīšanas laikā (valdīja 1058-1086) strauji attīstījās Akvitānijas kultūra, īpaši literatūra. Hercogs Viljams IX pats bija dzejnieks, tāpēc Puatjē kļuva par muzikālās dzejas un trubadūru centru. Kad 1137. gadā Viljams X mira, viņa meita Eleonora apprecēja savu aizbildni, franku karali Luiju VII un sekoja viņam krusta karā. Kad radniecības dēļ šī laulība tika anulēta, 1152. gadā viņa aprecējās ar Anglijas karali Henriju II. Eleonoras dēli, Ričards un Džons bija ne tikai Anglijas karaļi, bet arī Akvitānijas hercogi.
1337. gadā, kad Anglijas karalis un Akvitānijas hercogs Edvards III pieteica pretenzijas uz Francijas troni, iesākās konflikts, kas pazīstamas kā Simtgadu karš. 1453. gadā Akvitāniju iekaroja Francija. Pēc tam Akvitānijas vēsture kļuva par Francijas vēstures sastāvdaļu.
Demogrāfija
2013. gadā Akvitānijas reģionā bija 3,3 miljoni iedzīvotāju. Lielākā pilsēta reģionā ir Bordo, kuras administratīvajās robežās 2014. gadā bija 246 586 iedzīvotāji, bet aglomerācijā — 1,2 miljoni. Otra lielākā pilsēta ir Po (77 575 iedzīvotāju administratīvajās robežās un 240 794 aglomerācijā).
Valodas
Franču valoda ir galvenā reģiona valoda, taču šeit ir arī vietējās valodas, tādas kā basku valoda, kurā runā Akvitānijas pašos dienvidos, kā arī oksitāņu valodas dažādi dialekti. Ieceļotāji sev līdzi ir atnesuši vēl dažādas citas valodas - piemēram, angļu, spāņu, arābu, u.c.
Sports
No Akvitānijas nāk diezgan veiksmīgas sporta komandas:
Šajā reģionā arīdzan ir populāras vēršu cīņas, kā arī sērfošanas sacensības.
Virtuve
Akvitānija ir slavena ar saviem vīniem, un ar tiem saistītiem dzērieniem:
Tradicionālie Akvitānijas ēdieni:
Nikolajs Lobačevskis
Nikolajs Lobačevskis (ru; dzimis, miris ) bija krievu matemātiķis, Lobačevska ģeometrijas izveidotājs.
Dzīvesgājums
Dzimis Ņižņijnovgorodā ģeodēzijas departamenta ierēdņa ģimenē. 1797. gadā nomira viņa tēvs un 1800. gadā ģimene pārcēlas uz Kazaņu.
Studiju gadi
1807. gadā pēc vairākiem eksāmeniem Nikolajs saņēma atļauju klausīties universitātes profesoru un adjunktu lekcijas. Sākotnēji Lobačevska ieceres saistījās ar medicīnu, bet 1808. gadā, kad Kazaņā ieradās pazīstamais vācu matemātiķis M. Bartels (Karla Gausa skolotājs un draugs), studenta domas mainījās par labu matemātikai. 1810. gadā sākās arī astronomijas studijas, un 1811. gadā Lobačevskis kopā ar profesoru Litrovu novēroja spožu komētu. Šajā laikā Lobačevskis lasīja arī filozofiskus sacerējumus (Lesingu, Didro). Studiju posmā par teicamām sekmēm Lobačevskis ieguva "kamerstudenta" nosaukumu, kas deva zināmus režīma atvieglinājumus, kā arī 60 rubļus grāmatu iegādei.
Darbs Kazaņas universitātē
1811. gadā viņš ieguva maģistra grādu fizikā un matemātikā un pēc pāris gadiem kļuva par adjunktu. No 1812. līdz 1814. gadam jaunais pasniedzējs lasīja lekcijas ierēdņiem, kuriem nebija augstākās izglītības. No 1814. gada sākās Lobačevska darbs Kazaņas universitātē. Viņš pasniedza ģeometriju, skaitļu teoriju (Gausa interpretācijā), trigonometriju, diferenciālrēķinus un integrālrēķinus.
No 1819. līdz 1825. gadam tika izstrādāta neeiklīda ģeometrija. Šajā laikā divas reizes Lobačevski ievēlēja par fakultātes dekānu. No 1827. gada Lobačevskis 19 gadus pēc kārtas bija universitātes rektors un daudz darba veltīja dažādu jautājumu risināšanai. Universitātes ēka bija novecojusi — to vajadzēja paplašināt, piebūvējot palīgtelpas. No 1825. gada līdz 1835. gadam Lobačevskis bija arī universitātes bibliotekārs, tādējādi zināmu laika posmu savienojot šo darbu ar rektora amatu. Lobačevskis lasīja arī publiskas lekcijas par fizikas jautājumiem.
Karjeras noslēgums
Lobačevski nomāca tas, ka viņa jaunās matemātiskās idejas netika atzītas un ievērotas. Nelaimīgs bija 1846. gads. Beidzās profesora darbības līgums, un zinātniekam 53 gadu vecumā vajadzēja aiziet no universitātes. Šajā gadā nomira arī vecākais dēls Aleksejs. Pēc šiem diviem triecieniem sekoja trešais — sāka pavājināties redze. Lobačevskis no sākuma savu slimību slēpa, bet drīz tas vairs nebija iespējams.
Pamazāk darbaspējas zaudējušais zinātnieks tika aizmirsts un 1856. gadā jaunās ģeometrijas nodibinātājs aizgāja no dzīves.
Ģimene
Četrdesmit gadu vecumā Lobačevskis nodibināja ģimeni. Matemātiķa ģimenē bija 6 bērni. Viņa sievai pūrā bija muiža, kurā zinātnieks daudz strādāja modernākas saimniecības izveidošanā. Tomēr muiža nesa zaudējumus, un matemātiķa saimnieciskajai darbībai draudēja bankrots.
Dāvids Hilberts
Dāvids Hilberts (de, dzimis, miris ) bija vācu matemātiķis un loģiķis.
Oto un Marijas Hilbertu pirmdzimtais Dāvids ieraudzīja dienasgaismu 1862. gada 23. janvārī netālu no Kēnigsbergas, Prūsijas Karalistē. Dāvida tēvs kļuva par pilsētas tiesnesi un ģimene pārcēlās uz Kēnigsbergu. Laikā, kad Oto fon Bismarka sūtītā prūšu armija uzsāka Parīzes aplenkšanu, astoņgadīgais Dāvids devās uz sākumskolu. 1879. gadā (pēdējā ģimnāzijas mācību gadā) Dāvids pārgāja mācīties uz valsts skolu — Vilhelma ģimnāziju, — kur labāk tika pasniegta matemātika.
1880. gadā iestājās Kēnigsbergas universitātē. Pēc astoņu semestru studijām Hilberts aizstāvēja filozofijas doktora disertāciju, oriģināli izpētot dažu algebrisko formu invariantu īpašības. 1885. gadā Hilberts nolika valsts eksāmenu un ieguva ģimnāzijas skolotāja tiesības.
1886. gadā Hilberts devās uz Parīzi, tikās ar K. Žordānu, Ž. Darbū, Š. Ērmitu. Šajā pašā gadā viņš atgriezās Kēninsbergā, nolasīja lekciju par periodiskām funkcijām un ieguva privātdocenta nosaukumu, kļūdams par pasniedzēju. Sākās Hilberta ilgstošā un ļoti nozīmīga pedagoģiskā darbība. Savā pirmajā pasniedzēja semestrī viņš lasīja lekciju kursus invariantu teorijā un hidroanalītikā. No 1895. gada profesors Getingenes universitātē, izveidoja Getingenes matemātisko skolu.
Zinātniskā darbība
Galvenie Hilberta darbi attiecas uz algebrisko invariantu teoriju, matemātikas pamatiem un matemātisko loģiku. Darbā "Ģeometrijas pamati" (1890.) aksiomātiski sakārtoja Eiklīda ģeometriju, kas lielā mērā noteica zināšanu aksiomatizācijas (aksiomātiskā metode) pētījumu tālāko attīstību. Liela nozīme ir Hilberta darbiem izteikumu rēķinu un predikātu rēķinu jomās. Savās publikācijās XX gs. sākumā viņš noformulēja pamatus jaunai pieejai matemātikas pamatojumiem, kas, no vienas puses radīja formālisma koncepciju matemātikas pamatojumos, bet no otras — ļāva rasties jaunai matemātikas nozarei: metamatemātikai.
Akadēmiķis A. Kolmogrovs iezīmēja 8 periodus Hilberta radošajā biogrāfijā, proti:
Rihards Kurants par Hilbertu: "Viņa dziļā intuīcija, radošā enerģija un neatkārtojamā matemātiskās domāšanas oriģinalitāte, interešu plašums un daudzveidība darīja viņu par celmlauzi, pirmatklājēju daudzās matemātikas nozarēs."
1695. gads
1695. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
1697. gads
1697. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Lubomeža
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Tinkoff
Tinkoff (UCI komandas kods: TNK) bija profesionāla riteņbraukšanas komanda, kas reģistrēta Krievijā. Tā piedalījās UCI ProTour sacensībās. Komanda pieder Krievijas uzņēmējam Oļegam Tinkovam un to no 1999. gada līdz 2015. gada martam pārvaldīja 1996. gada Tour de France uzvarētājs Bjarne Rīss. Komandas sponsors ir Dānijas investīciju banka un Krievijas kompānija Tinkoff bank, kura nodarbojas ar kredītsistēmām.
Ernests Felsbergs
Jānis Ernests Teodors Felsbergs (dzimis, miris ) bija latviešu mākslas vēsturnieks, Tērbatas Universitātes un Latvijas Universitātes profesors, pirmais Latvijas Augstskolas rektora pienākumu izpildītājs (1920—1922) un LU rektors (1922—1923).
Tinkoff
Komanda dibināta 1998. gadā kā Team home – Jack & Jones, dalību sacensībās uzsāka otrajā divīzijā. 2000. gadā tā iekļuva pirmajā divīzijā, tagad zināmā kā UCI ProTour. Kopš 2000. gada ar dažādiem sponsoru nosaukumiem (Memory Card-Jack & Jones un CSC-Tiscali) komanda piedalījās Tour de France. Tās dalībnieki ir uzvarējuši posmus visās lielajās tūrēs un divās no tām kopvērtējumā. 2008. gada Tour de France Karloss Sastre uzvarēja kopvērtējumā, bet Andi Šleks jauno braucēju kopvērtējumā, komandai uzvarot arī komandu kopvērtējumā. Ivans Baso uzvarēja 2006. gada Giro d'Italia, kā arī finišēja trešais un otrais 2004. un 2005. gada Tour de France. Komanda uzvarējusi arī vairākās no lielajām klasiskajām sacensībām.
Ernests Felsbergs
Dzīvesgājums
Ernests Felsbergs ir dzimis 1866. gada 7. novembrī (pēc vecā stila 25. oktobrī) Nēķenes pagasta "Pīkāņu" mājās mežsarga Reiņa Felsberga (1839—1869) un viņa sievas Kristīnes (1845—1909) ģimenē. Agri zaudēja tēvu, māte otrreiz apprecējās ar Krišjāni Felsbergu (1846—1916). Mācījās Taurenes un Dzērbenes draudzes skolās, pēc tam Cēsu apriņķa skolā. Pēc kalpa gaitām (1882—1884) viņš līdz 1888. gadam strādāja Vecpiebalgas Veļķu pagasta skolā, bet nākamos četrus gadus par mājskolotāju Daugavpils apriņķa Līksnā. 1892. gadā viņš kļuva par mājskolotāju Liepkalnē, 1895. gada ziemā apguva senās valodas pie toreizējā Tērbatas studenta Jāņa Endzelīna, 1897. gada maijā beidza Rīgas Aleksandra ģimnāziju un rudenī uzsāka klasiskās filoloģijas studijas Tērbatas Universitātē. Tur kļuva par vecākās latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru. Visvairāk Felsberga uzskatus ietekmējuši hellēnists Aleksandrs Ņikitskis (1859—1921) un mākslas vēsturnieks Vladimirs Malmbergs (1860—1921). Pēc studiju beigām 1901. gada maijā Felsbergs uz diviem gadiem tika nosūtīts papildināties uz Pēterburgas universitāti, bet 1904. gadā uz Berlīnes universitāti pie Eduarda Meijera (Meyer) un Ulriha fon Vilamovica-Mellendorfa (von Wilamowitz-Moellendorff).
1694. gads
1694. gads bija parastais gads, kas sākās piektdienā.
Ernests Felsbergs
Dzīvesgājums
Pēc atgriešanās dzimtenē 1920. gada augustā Felsbergs uzsāka darbu Latvijas Augstskolas Filoloģijas un filosofijas fakultātē un 3. septembrī ar Latvijas Ministru Kabineta lēmumu tika apstiprināts par Latvijas Augstskolas pagaidu rektoru. Ernesta Felsberga vadībā tika izstrādāts Universitātes satversmes projekts un 1922. gada 14. septembrī viņš tika apstiprināts par pirmo pilntiesīgo universitātes rektoru. Šajā laikā viņš iesaistījās politiskajā darbībā un no Demokrātiskā Centra partijas tika ievēlēts Saeimā. 1923. gadā Felsbergs piedalījās Parlamentāriešu konferencē Kopenhāgenā un Tautu Savienības intelektuālās kopdarbības nodaļas rīkotajā 3.starptautiskajā intelektuālās kopdarbības konferencē Parīzē. No 1924. gada 19. decembra līdz 1925. gada 4. martam Ernests Felsbergs pildīja Latvijas Izglītības ministra pienākumus.
Meita — Lūcija Felsberga-Bērziņa, mazdēls Guntis Bērziņš, uzņēmējs un politiķsi, Saeimas deputāts.
Krekls
Krekls ir uz kailas miesas valkājams apģērba gabals, kas nosedz ķermeņa augšdaļu virs jostasvietas. Kreklam var būt gan īsas, gan garas piedurknes. Kreklu veidi: uzvalku krekls, naktskrekls, apakškrekls, T krekls, polo krekls, tunika un citi.
Rauma-Repola
Vēsture
Rauma-Repola Oy tika dibināts 1952. gadā, apvienojoties Rauma-Raahe Oy, Repola-Viipuri Oy un Lahti Oy. Visus trīs uzņēmumus bija izveidojusi Kansallis-Osake-Pankki bankas rūpniecības grupa. Pēc apvienošanās uzņēmums galvenās nozares bija kokrūpniecība (galvenokārt kokzāģētavas) un celulozes rūpniecība. Bez tam uzņēmumam bija metālapstrādes rūpnīca Raumā, kā arī kuģu būvētavas Raumā, Lovisā un Savonlinā.
1970. gadā Rauma-Repola ieguva Tamperē bāzēto metālapstrādes uzņēmumu Lokomo Oy. Tajā laikā Lokomo ražoja ekskavatorus, akmens drupinātājus, greiderus, celtņus un meža tehniku; lokomotīvju ražošana tad jau bija pārtraukta.
1972. gadā Rauma-Repola Mentiloto sāka būvēt naftas platformas. 1977. gadā tika nopirkti būvmateriālu ražotāji Puukeskus Oy un Osakeyhtiö Mahogany. 1982. gadā grupa nopirka papīra fabriku Lohjan Paperi Oy.
1983. gadā Rauma-Repola izveidoja atsevišķu meža grupu Forest Machine Group, kam pamatā bija Lokomo meža tehnikas ražotne; tā nopirka Zviedrijas uzņēmuma Kockums meža mašīnu operācijas. 1983. gadā tika izveidots meitas uzņēmums Rauma-Repola Oceanics, kas plašāk zināms kā PSRS pētniecisko dziļūdens aparātu MIR izgatavotājs.
1980. gados tika iegūti ventiļu ražotāji: Somijas Neles Oy un ASV Jamesbury Inc, ko 1988. gadā apvienoja kā Neles-Jamesbury; 1997. gadā tas kļuva par Neles Controls.
1987. gadā tika iegūts uzņēmums Oy W. Rosenlew Ab, vēlāk pārdodot daļu tā biznesa, paturot meža tehnikas un metālapstrādes operācijas. 1987. gadā tika nopirkts Eiropas vadošais akmens drupināšanas iekārtu ražotājs Bergaud, kā arī Nordberg UK. 1988. gadā Pentile kokzāģētava Joensū beidza darbību. 1988. gadā Rauma-Repola meža tehnikas grupa tika pārdēvēta par FGM; tika iegūts Francijas uzņēmums Cemet-Agrip. 1989. gadā Rauma-Repola nopirka ASV meža tehnikas ražotāju Timberjack, kā arī uzņēmumus Nordberg Inc, Koehring un Peerless. Laikā no 1988. līdz 1991. gadam tika iegūts Zviedrijas uzņēmums Sunds Defibrator Industries AB. 1990. gadā Rauma-Repola FGM tika pārdēvēts par FMG Timberjack.
1995. gadā Repola apvienojās ar Kymmene, izveidojot uzņēmumu UPM-Kymmene. Savukārt Rauma 1999. gadā apvienojās ar Valmet, izveidojot uzņēmumu Metso.
Līvāni (stacija)
Līvāni ir dzelzceļa stacija līnijā Krustpils—Daugavpils, kas atrodas Līvānos, 158 kilometru attālumā no Rīgas Pasažieru stacijas. Līvānu stacijā katru dienu piestāj dīzeļvilcieni Rīga—Daugavpils, Daugavpils—Rīga, Rīga—Krāslava, Krāslava—Rīga un Rīga—Līvāni, Līvāni—Rīga. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Stacija tika atklāta līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils izbūvi 1861. gadā.
1930. gados no stacijas izbūvēja atzarojumu uz kūdras fabriku, bet padomju laikos tika izbūvēti atzarojumi uz stikla fabriku, bioķīmisko rūpnīcu, māju būves kombinātu, kā arī uzcelta jauna stacijas ēka. Vecā stacijas ēka pastāvēja līdz 1944. gadam.
Mūsdienas
Ceļā līdz Rīgas Pasažieru stacijai ir jāpavada aptuveni 2 stundas un 30 minūtes, bet līdz Daugavpils stacijai aptuveni 50 minūtes. Biļetes cena 2016. gadā bija — līdz Daugavpilij 2,50 vai 3,20 EUR, bet līdz Rīgai — 5,35 vai 6,05 EUR.
Pasažieru pārvadājumi
No septembra sākuma līdz maija beigām katru svētdienu kursē atsevišķs dīzeļvilciena maršruts Līvāni—Rīga, vasaras mēnešos minētais dīzeļvilciens nekursē.
2002.—2003. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 2002.—2003. gada sezona''' bija 57. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 29 komandas (28 no ASV un 1 no Kanādas).
Par NBA čempioniem kļuva Sanantonio "Spurs" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Ņūdžersijas "Nets" ar 4—2. Par regulārās sezonas un finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Sanantonio "Spurs" spēlētājs Tims Dankans.
2002. gada NBA drafts notika, tajā Hjūstonas "Rockets" ar pirmo numuru izvēlējās ķīniešu centra spēlētāju Jao Minu. 52. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Philips Arena arēnā Atlantā, Džordžijas štatā. Tajā Rietumu komanda uzvarēja Austrumus ar 155—145. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Kevins Gārnets no Minesotas "Timberwolves". Lai noskaidrotu spēles uzvarētāju, bija nepiciešami divi papildlaiki, tā bija visilgākā Visu zvaigžņu spēle līgas pastāvēšanas vēsturē.
Pa konferencēm
Piezīmes
Akatsuki
Akatsuki (あかつき, "[saul]lēkts"), agrākais nosaukums Venus Climate Orbiter (VCO) jeb Planet-C ir Japānas starpplanētu zonde, kas paredzēta Veneras izpētei. Tā palaista 2010. gada maijā. Veneras orbītā iegāja 2015. gada decembrī.
Akatsuki tika palaista 21:58:22 UTC no Tanegasimas kosmosa centra ar nesējraķeti H-IIA/202.
Nākamā iespēja ieiet planētas orbītā būtu 2015. gadā, kad zonde atkal pietuvotos Venerai. 2011. gada 7. un 14. septembrī tikai veiktas galvenā dzinēja testa iedarbināšanas uz pāris sekundēm. Izrādījās, ka dzinējs dod vilci tikai astoto daļu no paredzētās. Tas nebūtu pietiekami, lai nākamajā iespējā ieietu Veneras orbītā. Oktobrī tika dotas komandas izlaist daļu degvielas, lai samazinātu zondes masu. Turpmākiem manevriem nolemts izmantot mazākus orientācijas dzinējus. 2011. gada 1., 10. un 21. novembrī Akatsuki veica dzinēju iedarbināšanu.
2015. gada 7. decembrī Akatsuki iegāja Veneras orbītā. 2016. gada 26. martā orbīta tika pazemināta līdz aptuveni. 17. maijā oficiāli Akatsuki sāka Veneras zinātnisko misiju.
Kloda Žada
Kloda Marsela Žorē (vairāk pazīstama kā Kloda Žada) (dzimusi, mirusi ) ir franču aktrise. Viņa ir spēlējusi Kristīnes lomu trīs Fransuā Trifo filmās: Baisers volés (1968), Domicile Conjugal (1970) un L'amour en fuite (1979). Pēc filmas “400 sitieni” panākumiem F. Trifo un Ž. P. Leo sadarbība attīstījās daudzu gadu garumā – pamatā A. Duanela filmu ciklā. Ciklu turpināja filma "Nozagtie skūpsti" (Baisers volés, 1968), kas veltīta A. Duanela un Kristīnes Darbonas attiecībām (lomā – Kloda Žada, Claude Jade). Šo abu varoņu attiecības – laulību, tās krīzi un šķiršanos – F. Trifo turpināja pētīt arī filmās “Mājas pavards” (Domicile conjugal, 1970) un "Bēgošā mīlestība" (L'amour en fuite).
Alfrēds Hičoks atveda aktrisi uz Holivudu: 1969. gadā viņa spēlēja slepenā aģenta meitu filmā "Topāzs". Žada bija ne vien kinoaktrise, bet arī teātra un televīzijas aktrise. Viņa filmējās arī ārzemēs — PSRS ("Ļeņins Parīzē", Sergejs Jutkevičs, "Teherāna 43"), ASV, Itālijas un Japānas filmās.
Līdzās kino filmām un darbam teātrī Kloda Žada filmējās arī televīzijas filmās un seriālos. Viņa bija īpaši populāra kā Véronique, piedzīvojumu seriāla Trīsdesmit zārku sala (L'île aux trente cercueils, 1979) varone. No 1998. līdz 2000. gadam viņa spēlēja ikdienas televīzijas seriālā Cap des Pins.
2004. gadā Žada publicēja savu autobiogrāfiju Baisers envolés.
1692. gads
1692. bija garais gads, kas sākās otrdienā.
3. janvāris
Vārda dienas
Miervalda, Miervaldis, Ringolds
Notikumi
2019. gads:
Omega (pretterorisma vienība)
Omega ir Latvijas Valsts policijas pretterorisma vienība, kuras uzdevumos ietilpst ķīlnieku atbrīvošana, sprāgstvielu meklēšana, īpaši bīstamu noziedznieku aizturēšana un citi uzdevumi, kas saistās ar paaugstinātu bīstamību.
Omega tika izveidota 1992. gada 26. novembrī ar Ministru padomes rīkojumu uz Valdības apsardzes dienesta bāzes izveidot speciālo vienību. Šo uzdevumu veica toreizējais iekšlietu ministrs Ziedonis Čevers. Sākotnēji vienība atradās Drošības policijas pakļautībā, bet 2003. gadā tā pārgāja Valsts policijas pakļautībā (Kriminālpolicijas struktūrvienība), jo tā lielākoties tika izmantota, lai palīdzētu Valsts policijai īpaši bīstamu personu aizturēšanā, tomēr tā nezaudēja savu sākotnēju uzdevumu darboties pretterorisma jomā. Vienībai ir sava uzšuve ar vienības emblēmu.
Čehijas sieviešu basketbola izlase
Čehijas sieviešu basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Čehiju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules kauss un Eiropas čempionāts. Izlases lielākais panākums ir sudrabs 2010. gada Pasaules čempionātā un uzvara 2005. gada Eiropas čempionātā.
Pašlaik (2023. gada jūnijs) Čehijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 23. vietu.
Dūda
Dūda var būt:
Jeruzalemes templis
Jeruzalemes templis jeb Svētais templis (he — 'Svētais nams') ir jūdaisma svētākā svētvieta, atradās Jeruzalemē, pašreizējā Tempļa kalna vietā. Vēsturiski runa ir par diviem tempļiem.
Pirmais, Zālamana templis tika uzcelts septiņu gadu laikā un iesvētīts 957. gadā pirms mūsu ēras. 587. gadā pirms mūsu ēras to sagrāva babilonieši. Zālamana templis tika celts pēc norādēm, ko viņa tēvam, ķēniņam Dāvidam, bija devis Dievs. Dāvids zināja, ka nebūs tas, kas uzcels templi, taču uzsāka vākt būvmateriālus — cēlkokus, akmeni, zeltu, sudrabu un citus metālus. Templim bija jākalpo par vietu, kurā ebreji un citas tautas var pielūgt vienīgo Dievu.
Jauna tempļa celtniecība sākās 537. gadā p.m.ē. pēc Persijas karaļa Kīra Lielā pavēles. Darbi neritēja vienmērīgi, un templis tika iesvētīts tikai 515. gadā pirms mūsu ēras. Ap 20. gadu p.m.ē. Hērods Lielais templi atjaunoja un modernizēja. Romiešu-jūdu kara beigās 70. gadā romieši ieņēma Jeruzalemi un templi nodedzināja. Viss, kas mūsdienās palicis no tempļa, ir tā ārējo sienu drupas.
Pēc tam, kad Jeruzalemi iekaroja musulmaņi, Tempļa kalnā tika uzceltas divas mošejas. Ortodoksālie un konservatīvie ebreji gaida laiku, kad Mesija uzcels Trešo templi.
Andrejs Dūda
Andrejs Dūda (dzimis Jelgavā) ir latviešu peldētājs. Viņam pieder vairāki Latvijas rekordi.
Karjera
2006. gadā absolvēja Kenjonas universitāti, kuru veiksmīgi pārstāvēja NCAA čempionātā.
Argentīnas sieviešu basketbola izlase
Argentīnas sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Argentīnas Republiku starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles.
Kirils Serebreņņikovs
Kirils Serebreņņikovs (ru, dzimis Rostovā pie Donas, Krievijā) ir krievu teātra un kinorežisors.
Vidusskolu beidzis ar zelta medaļu, jau skolas laikā izveidojis pirmo amatieru teātra izrādi. 1992. gadā beidzis Rostovas valsts universitātes fizikas fakultāti. Studiju gados darbojās ka režisors amatieru teātrī, bet kopš 1990. gada skatuvei pievērsies profesionāli. Kopš 1998. gada darbojas arī kino. Šobrīd dzīvo un strādā Maskavā, darbojas akadēmiskajā Maskavas Dailes teātrī.
2010. gadā K. Serebreņņikovs bija režisors Latvijas Nacionālā teātra izrādei "Mirušās dvēseles" (pēc N. Gogoļa tāda paša nosaukuma romāna motīviem), kas 2010. gada "Spēlmaņu naktī" tika atzīta par gada labāko dramatiskā teātra izrādi. Modernā izrāde, kurā visas lomas atveido 9 aktieri (vīrieši), saņēma slavinošas kritiķu atsauksmes. 2012. gadā režisors iestudējis izrādi "Voiceks" Latvijas Nacionālajā teātrī. Par scenogrāfiju šai izrādei Serebreņņikovs 2012. gada "Spēlmaņu naktī" saņēma Gada scenogrāfa balvu. 2015. gadā Serebreņņikovs iestudēja izrādi "Raiņa sapņi", kas bija veltījums Raiņa atceres 150. gadadienai.
2013. gadā izveidoja teātri "Gogoļa centrs" un līdz 2021. gada februārim bija tā vadītājs.