cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veslijs Moraess
Veslijs Moraess Fereira da Silva (pt, dzimis ) ir Brazīlijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Veslijs pārstāv Anglijas čempionāta komandu Stoke City. Iepriekš Veslijs ir spēlējis Slovākijas komandā Trenčin, Beļģijas komandā Club Brugge, Anglijas Premjerlīgas komandā Aston Villa, Brazīlijas komandā Internacional un Spānijas komandā Levante.
Sasniegumi
Club Brugge
Virtuālā pasaule
Virtuālā pasaule ir datorsimulēta telpa, kurā var veidot savus avatārus un mijiedarboties ar citiem lielotājiem. Virtuālā pasaule tiek saukta arī par metaversu.
Virtuālās pasaules reizēm ir tiešsaistes spēles, kurās vienlaicīgi var pievienoties daudz lietotāju un atrasties vienā telpā, tostarp komunicēt viens ar otru reālajā laikā. Simulētās pasaules visbiežāk mēdz būt trīsdimensionālas, bet mēdz būt arī divdimensionālas, kuras ļauj lietotājam apceļot un izpētīt telpas apkārtni un reizēm arī stāstus un uzdevumus tajā.
Cits virtuālo pasauļu veids ir dažādu esošu digitalizētu objektu izpēte. Lietotāji iegrimst virtuālajā muzeju, galeriju un arhīvu pasaulē, kur viņi izjūt sajūtu, ka atrodas faktiskā muzejā, skatoties izstādi reālistiskā veidā. Arhitekti izmanto arī virtuālās pasaules, lai iegūtu reālistisku iespaidu par ēku projektējumu — to struktūru un grīdas plānojumu, mēbelēm, rotājumiem un pat mainīgajām ēnām atkarībā no diennakts laika.
Kļičavas rajons
Kļičavas rajons ir  Baltkrievijas administratīvais rajons Mogiļevas apgabala rietumos. Tas robežojas ar Mogiļevas apgabala Bjaliņiču rajonu ziemeļos, Mogiļevas rajonu ziemeļrietumos, Bihavas rajonu austrumos, Kiravskas rajonu dienvidaustrumos, Babruiskas rajonu dienvidos un Asipoviču rajonu dienvidrietumos, kā arī Minskas apgabala Bjerazino rajonu ziemeļaustrumos.
Rajona Basinas pusmuižā dzimis cara Aleksandra II slepkava Ignatijs Griņevickis (Игнатий Иоахимович Гриневицкий, 1856 – 1881).
Kabala (stacija)
Kabala (et) ir stacija Igaunijā, Rietumviru apriņķa Regaveres pagastā, dzelzceļa iecirknī Tapa—Narva un atrodas 44,3 km attālumā no Tapas, 87,7 km attālumā no Narvas un 121,9 km attālumā no Tallinas. Kabalā pietur Tapas (Tallinas) un Narvas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni.
Stacijas ēka
Kabalas stacijas ēka celta pēc tipveida dzelzceļa projekta 1870. gadā. Tā ir vairāku apjomu koka celtne (1 līdz 2 stāvi) ar lēzenu divslīpju jumtu. Arhitektoniskās kompozīcijas centrālo, divstāvu apjomu noslēdz neliels, bet izteiksmīgs koka frontons. Ēkā izbūvētas plašas logailas, stiklotas pildiņu durvis, bet fasādēs, atbilstoši laikmetam, izmantots plašs koka aplikatīvo dekoru klāsts - dzegas, karnīzes, sandriki, spāru galu dekoratīvie griezumi, jumta savilces, stūra pilastri, konsoles. Identiskas staciju ēkas šajā pašā gadā tika uzbūvētas arī Šarlotenhofā un līnijas galastacijā Baltijas osta.
Senmalo
Senmalo (fr,, br) ir ostas pilsēta Francijas ziemeļrietumos, Bretaņā. Pilsēta atrodas Ilas un Vilēnas departamentā. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 44,6 tūkstoši iedzīvotāju. Vasaras sezonā cilvēku skaits pilsētā sasniedz ap 200 tūkstošiem, jo tur ierodas tūristi.
Senās Romas laikā pilsēta bija zināma ar latīņu nosaukumu Maclovium. Jaunajos laikos tā slavu ieguva kā franču pirātu osta.
2011.—2012. gada LBL sezona
2011.—2012. gada LBL sezona ir 21. Latvijas Basketbola līgas sezona. Tajā piedalījās 35 komandas, kas bija sadalītas trijās divīzijās pēc spēku samēra. 1. divīzijā spēlēja deviņas spēcīgākās komandas, 2. divīzijā — 16 komandas, savukārt 3. divīzijā — 10 komandas. 2012. gada LBL Visu zvaigžņu spēle notika Daugavpilī. Par čempioniem kļuva VEF Rīga, kas finālsērijā ar 4:1 uzvarēja BK Ventspils.
Daudzsološa jauna sieviete
"Daudzsološa jauna sieviete" (en) ir 2020. gada Apvienotās Karalistes un ASV melnās komēdijas trillera filma, kuras režisore ir Emeralda Fenella. Filmā galvenās lomas atveido Kerija Maligana, Bo Bērners, Alisone Brī, Klensijs Brauns, Dženifere Kūlidža, Lavērna Koksa un Konija Britone. Šī ir Fenellas pirmā režisētā filma.
Filma ir par jaunu sievieti (Maligana), ar traumatisku un traģisku pagātnes notikumu, atriebjas tiem, kuri bija atbildīgi par to.
"Daudzsološa jauna sieviete" pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, īpaši izceļot scenāriju, kā arī režiju un Maliganas aktierspēli. 93. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā filma saņēma Oskaru par labāko oriģinālscenāriju, kā arī tika nominēta labākās filmas, labākā režisora, labākās aktrises (Maligana) un labākās montāžas balvām.
Stašališki
Stašališki ir ciems Augšdaugavas novada Salienas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 4 km no pagasta centra Salienas, 29 km no novada centra Daugavpils un 260 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no vietējās nozīmes autoceļiem, Poguļankas upes pietekas krastā, divus kilometrus no Latvijas—Baltkrievijas robežas.
Ročiški
Ročiški ir ciems Laucesas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 242 km attālumā no Rīgas.
Sami al-Hinavi
Sami al-Hinavi (arābu: محمد سامي حلمي الحناوي, Muhammed Sami Hilmi al-Hinnawi, dzimis 1898. gadā, miris 1950. gada 31. oktobrī) bija Sīrijas Republikas armijas ģenerālis un politiķis.
Dzimis Alepo. 1914. gadā pabeidzis Stambulas militāro akadēmiju, no Osmaņu armijas dezertējis 1916. gadā, lai kļūtu par arābu sacelšanās dalībnieku. Dienējis Sīrijas Arābu Karalistes armijā. No 1920. gada dienējis Franču Sīrijas un Libānas mandātteritorijas armijā. Pēc Sīrijas Republikas neatkarības iegūšanas turpināja dienestu armijā, piedalījās karā pret Izraēlu un kļuva par Sīrijas armijas ģenerālštāba priekšnieka Husni al-Zaima līdzgaitnieku.
Viens no galvenajiem 1949. gada 29. marta apvērsuma īstenotājiem, politisko nesaskaņu dēļ jau tā paša gada 14. augustā veica apvērsumu, lai gāztu Husni al-Zaimu. Tajā pašā dienā al-Hinavi pavēlēja nošaut al-Zaimu un premjerministru al-Barazi.
Pēc apvērsuma al-Hinavi, kam nebija diktatora ambīciju, pasludināja, ka armijas iejaukšanās politikā ir beigusies un sasauca vadošo virsnieku un politiķu sanāksmi, lai izlemtu, kam uzticēt valsts pārvaldi. Valdībā vadošo vietu ieņēma Tautas partija, politikas veterāns Hašims al-Atasi ieņēma premjera un Prezidenta amatus. Viens no partijas Baas dibinātājiem Mišels Aflaks ieņēma Izglītības ministra amatu bet Akrams Hourani kļuva par Zemkopības ministru. Prezidents al-Atsai iecēla al-Hinavi par jauno ģenerālštāba priekšnieku. 1949. gada 15. novembrī notika jaunas Sīrijas parlamenta vēlēšanas, kurās Tautas partija ieguva 51 no 114 deputātu vietām. Hašims al-Atasi 4. decembrī tika ievēlēts par Prezidentu.
Laikā, kad politikā dominēja al-Hinavi līdzgaitnieki, aizvien aktīvāk noritēja sarunas starp Irākas Karalisti un Sīriju par abu valstu apvienošanos federācijā. Redzot, ka apvienošanās aizstāvji pēc parlamenta vēlēšanām ir ieguvuši vadošos amatus valstī Adibs Šišakli, kurš vēlējās saglabāt Sīrijas republikānisko iekārtu un neatkarību, sāka organizēt jaunu militāro apvērsumu.
1949. gada 19. decembrī Šišakli arestēja al-Hinavi un 1950. gada septembrī izraidīja viņu trimdā uz Beirūtu Libānā. Al-Atasi tika atstāts Prezidenta amatā ar noteikumu, ka netiek turpinātas sarunas par apvienošanos ar Irāku.
Drīz pēc došanās trimdā al-Hinavi 1950. gada 31. oktobrī Beirutā nošāva 1949. gada augustā nogalinātā premjerministra al-Barazi radinieks.
Austrija olimpiskajās spēlēs
Austrija olimpiskajās spēlēs piedalās kopš to atjaunošanas 1896. gadā. Austrija kopš tā laika ir piedalījusies gandrīz visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1920. gada Antverpenes spēles, saistībā ar aktīvo dalību Pirmajā pasaules karā. Austrālija kopš 1924. gada, kad Šamonī notika pirmās ziemas olimpiskās spēles, ir piedalījusies pilnīgi visās ziemas olimpiskajās spēlēs.
Līdz šim Austrija ir organizējusi divas ziemas olimpiskās spēles 1964. un 1976. gadā. Abas šis ziemas olimpiskās spēles tika organizētas Insbrukā.
Slēpotājs Fēlikss Gotvalds, kurš olimpiskajās spēlēs piedalījās ziemeļu divcīņā, ir medaļām bagātākais Austrijas sportists. Viņš piedaloties ziemas olimpiskajās spēlēs no 2002. līdz 2010. gadam, kopumā ir izcīnījis 7 medaļas (3 zelta, 1 sudraba un 3 bronzas medaļas).
Rīkotās spēles
Insbruka ir Austrijas vienīgā pilsēta, kur ir rīkotas olimpiskās spēles. Insbrukā tās ir rīkotas divas reizes un abas reizes tās bija ziemas olimpiskās spēles.
Karognesēji
Austrijas sportisti, kas nesuši valsts karogu olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā.
Meža
Meža (sl, de) ir 43 kilometru gara Dravas labā krasta pieteka Slovēnijas ziemeļos un neliels posms augštecē - Austrijā.
Symbian (uzņēmums)
Symbian Ltd. bija Apvienotās Karalistes uzņēmums, kas nodarbojās ar viedtālruņu operētājsistēmas Symbian izstrādi. Dibināts 1998. gadā. 2008. gadā to iegādājies Nokia; pēc vairākiem gadiem darbi pie operētājsistēmas attīstīšanas nodoti Accenture, bet vēlāk pārtraukti.
Vēsture
2003. gada septembrī Motorola savas Symbian daļas pārdeva Nokia un Psion. 2004. gada februārī Psion par 137 miljoniem EUR savas Symbian daļas pārdeva Nokia. Nokia ar 63,3 % kļuva par Symbian lielāko kapitāldaļu turētāju.
2008. gada 24. jūnijā Nokia paziņoja, ka iegādājies visas Symbian Ltd. kapitāldaļas par 264 miljoniem eiro. Tajā pašā dienā dibināta organizācija Symbian Foundation, lai turpmāk Symbian attīstītu kā atvērtā koda platformu. Nokia uzņēmuma pirkšanu pabeidza 2008. gada 2. decembrī.
2009. gadā Nokia uzņēmumam Accenture pārdeva Symbian apkalpošanas nodaļu.
2011. gada 11. februārī Nokia ar Microsoft noslēdza vienošanās par to, ka tās operētājsistēma Windows Phone kļūs par Nokia viedtālruņu primāro sistēmu. Symbian OS tika atstāts mazjaudīgām ierīcēm. Symbian operētājsistēmas attīstīšana kā ārpakalpojums nodots Accenture.
Transpolārā dzelzceļa līnija
Tā bija daļa no tālaika Lielā Ziemeļu dzelzceļa (Великий Северный железнодорожный путь) vīzijas, kam bija jāsavieno Obas un Jeņisejas lejteces upju ostas ar plānoto Klusā okeāna ostu pretī Sahalīnai pa vēlāk uzbūvētās Baikāla-Amūras maģistrāles gaitu.
Vēsture
Dzelzceļa līnijas būve tika uzsākta pēc Otrā pasaules kara beigām 1947. gadā sakarā ar strauju ieslodzīto pieaugumu. 1947. gadā nometnē «502. būve» (502-я стройка) ieslodzītie sāka būvēt dzelzceļa atzaru uz plānoto Ziemeļu Ledus okeāna ostu Miskamenniju (Мыс Каменный) Obas grīvā. Nometnē «501. būve» (501-я стройка) ieslodzītie sāka dzelzceļa posma būvi no Čumas stacijas līdz Labitnangi (Лабытнанги) ciematam Obas kreisajā krastā pretī Salehardas ostai.
1949. gadā atklājās, ka okeāna kuģi nespēs sasniegt Miskamennija ostu seklā ūdens dēļ, tādēļ ostas un dzelzceļa būvi tur pārtrauca. Tā vietā ierosināja būvēt dzelzceļa līniju Saleharda-Igarka līdz Jermakovas (Ермаково) ciemam Jeņisejas kreisajā krastā iepretī Igarkas ostai, kur izveidoja nometni «503. būve» (503-я стройка). Pēc Staļina nāves 1953. gadā un ieslodzīto skaita krasas samazināšanās būvi vairs nebija iespējams pabeigt.
1980. gadā no Tjumeņas uzbūvēja dzelzceļu līdz Starijurengojas stacijai uz pamestās Transpolārās dzelzceļa līnijas. Pa šī dzelzceļa uzbērumu līdz 1981. gadam uzlika sliedes līdz Novijurengojai un 1980. gadu beigās līdz Pangodas un Nadimas stacijām. Tika uzbūvēts arī dzelzceļa atzars uz Jamburgas gāzes atradnēm pie Obas grīvlīča. Pēc PSRS sabrukuma sakarā ar slikto sliežu ceļa stāvokli vilcienu kustību līdz Novijurengojai apturēja. Dzelzceļa remontu veica tikai pēc 1997.—2002. gada Krievijas finanšu krīzes pārvarēšanas, kad sakarā ar pieaugošajām gāzes cenām Jamalas atradnēs palielinājās nepieciešamība pēc darbaspēka.
Ziemeļu paralēles ceļš
2010. gadā tika apstiprināts dzelzceļa līnijas Saleharda — Nadima būves projekts, ko nodēvēja par Ziemeļu paralēles ceļu. Kopā ar jau uzbūvēto dzelzceļu Nadima — Novijurengoja — Korotčajeva tā plānotais garums ir 707 kilometri. Sākotnēji būvi bija plānots pabeigt 2015. gadā, tad 2022. gadā, beidzot 2023. gadā.
Juhans Vīdings
Juhans Vīdings (et, pazīstams arī ar pseidonīmu Jiri Idi, dzimis Tallinā, Igaunijā,, miris Raplā, Igaunijā), bija igauņu dzejnieks un aktieris. Igaunijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1980).
Biogrāfija
Juhans Vīdings dzimis 1948. gada 1. jūnijā Tallinā aktrises Lindas Vīdingas un Paula Vīdingu ģimenē. Viņa tēvs Pauls bija pazīstams igauņu dzejnieks, kas piederēja ietekmīgajai grupai Arbujad, kurā bija astoņi jauni dzejnieki, šī grupa radās pirms Otrā pasaules kara sākuma. Juhans bija jaunākais no četriem bērniem un vienīgais zēns starp trim vecākām māsām. No 1968. līdz 1972. gadam Juhans Vīdings studēja teātra mākslu un dramaturģiju Tallinas Valsts konservatorijā.
1980. gadā viņš parakstīja "40 vēstuli" - četrdesmit igauņu inteliģentu apelāciju pret rusifikācijas politiku Igaunijas PSR.
Mato Damjanovičs
Mato Damjanovičs (hr;, Vinkovci — , Zagreba) bija Horvātijas starptautiskais lielmeistars šahā (1964).
Juhans Vīdings
Biogrāfija
1995. gada 21. februārī Juhans Vīdings izdarīja pašnāvību.
Mato Damjanovičs
Biogrāfija
1960. gados bijis viens no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. 1962. gadā dalījis 3. vietu Dienvidslāvijas šaha čempionātā. 1964. gadā Sočos dalījis 2. vietu Mihaila Čigorina memoriālā, apsteidzot nākamo Pasaules čempionu šahā Borisu Spaski. Par panākumiem turnīros FIDE 1962. gadā Damjanovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1964. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Juhans Vīdings
Teātris
Pēdējo desmit dzīves gadu laikā viņš piedalījās daudzās izrādēs. Viņa mīļākie dramaturgi bija Semjuels Bekets un Ežēns Jonesko. Viņš spēlējis daudzas lomas, tostarp Hamletu un Pēru Gintu. Viņa prasme lasīt dzeju ir kļuvusi par teātra leģendu.
Strādāja Igaunijas Drāmas teātrī līdz savai nāvei.
Lūiss Danks
Lūiss Danks (en, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2010. gada Danks pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Brighton & Hove Albion, kur ir arī komandas kaptienis. Iepriekš Danks ir spēlējis Bristol City.
Juhans Vīdings
Poēzija
Līdz 1975. gadam Juhans Vīdings savu dzeju publicēja ar pseidonīmu Jiri Idi (vārds "idi" igauņu valodā nozīmē "smadzenes") un bija izcilākais talants igauņu dzejā 1970. gados. 1978. gadā publicētais "Es biju Jiri Idi" (Mina olin Jüri Üdi) bija viņa pēdējais ar Jiri Idi pseidonīmu publicētais darbs.
Atšķirībā no ievērojamiem iepriekšējās paaudzes dzejniekiem (Rummo, Kaplinska, Runnela) viņš nekad nav rakstījis prozu vai kritiku.
Viņa dzeja vairākus gadu desmitus ir atstājusi uz daudziem lasītājiem dziļu ietekmi. Vārds Idi, ar kuru viņš publicēja savus pirmos dzejoļus, bija ne tikai literārais pseidonīms, bet arī dzejnieka alter ego. Viņa dzejoļi bija daudznozīmīgi un bieži mainīgi. Viņš varēja gan koncentrēties uz sociālajiem jautājumiem, gan viegli jokot vai vienkārši nedaudz pakaitināt lasītāju. Viņš bija viens no tiem dzejniekiem, kuri mainīja veselas igauņu dzejnieku paaudzes attieksmi un dzejas formas.
1995. gadā Juhans Vīdings uzrakstīja savu pēdējo dzejoli (verlibru):
Juhana Vīdinga meita Elo Vīdinga arī ir dzejniece.
Mato Damjanovičs
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
PlayStation 5
PlayStation 5 (PS5) ir mājas videospēļu konsole, kuru izstrādājusi Sony Interactive Entertainment. PS5, kas tika izziņota 2019. gadā kā PlayStation 4 pēctecis, tika izlaista 2020. gada 12. novembrī Austrālijā, Japānā, Jaunzēlandē, Ziemeļamerikā, Singapūrā un Dienvidkorejā un 2020. gada 19. novembrī citos lielākajos tirgos, izņemot Ķīnu un Indiju.
Platforma tika izlaista divos variantos: bāzes modelis ar Ultra HD ar Blu-ray saderīgu optisko diskdziņu un Digital Edition, kam trūkst šī diska, un tas kalpo kā zemāku izmaksu modelis tiem, kuri dod priekšroku spēļu iegādei, lejupielādējot digitāli.
Kozimo de' Mediči
Kozimo di Džovanni de' Mediči (it; saukts arī par "Vecāko" (it), pēc nāves — par "tēvijas tēvu" (latīņu pater patriae); dzimis, miris ) bija itāliešu baņķieris un politiķis, pirmais no Mediči politiskās dinastijas, kas de facto valdīja Florencē itāļu renesanses periodā. Par spīti ietekmei, viņa vara nebija absolūta — Florences likumdošanas padomes reizēm pretojās viņa priekšlikumiem — visu mūžu viņš bijis primus inter pares jeb pirmais līdzīgo vidū. Viņa vara sakņojās viņa kā baņķiera lielajā bagātībā, un viņš bija liels izglītības, mākslas un arhitektūras patrons.
Pilnmēness (albums)
Pilnmēness ir grupas Hospitāļu iela pirmais studijas albums, kas izdots 2004. gadā. Tajā ir iekļautas 12 dziesmas latviešu valodā. Pazīstamākās šī albuma dziesmas ir radiosingli "Par pogu" un "Sinepes (par Raimi)". Albums ieguva 2004. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu kā gada labākais popmūzikas albums.
Tlmače
Tlmače ir pilsēta Slovākijā, Nitras apgabala Levices apriņķī pie Hronas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1075. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas, Tlmača gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Garamtolmāča (Garamtolmács). Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.
Cilvēki
2001. gadā vairums pilsētas iedzīvotāju bija slovāki (92,8 %), dzīvo arī ungāri (4,13 %). Pēc reliģiskās pārliecības - katoļi (72,45 %), nereliģiozi (17,44 %), luterticīgie (5,46 %).
Lineāra nevienādība
Lineāra nevienādība ir nevienādība, kas uzrakstāma formā ax + b > 0, kur a un b ir doti skaitļi, bet x nezināmais.
Skaitļu intervāls
Par skaitļu intervālu sauc visus skaitļus, kam patiesa dotā nevienādība un ko pieraksta saīsinātā veidā.
Patiesa un aplama nevienādība
- Nevienādība ir patiesa, jo 3 pieder intervālam.
{ 3 > 3} - Nevienādība ir aplama, jo 3 nepieder intervālam.
Stingras nevienādības
Ja nevienādības pierakstā izmanto zīmes > vai < (lasa: lielāks vai mazāks), nevienādību sauc par stingru nevienādību. Zīmējumā atliek skaitlisko vērtību, ievērojot, ka stingrām nevienādībām zīmē tukšu punktu ໐ un liek apaļas iekavas.
Nestingras nevienādības
Ja nevienādības pierakstā izmanto zīmes ≤ vai ≥ (mazāks vai vienāds; lielāks vai vienāds), nevienādību sauc par nestingru nevienādību. Zīmējumā atliek skaitlisko vērtību, ievērojot, ka nestingrām nevienādībām zīmē pilnu punktu ● un liek kvadrātiekavas.
Nevienādību īpašības
Divas nevienādības ir ekvivalentas, ja tām ir vienādas atrisinājumu kopas.
1.piemērs
Atrisināt nevienādību
Vienādojam saucējus, par kopsaucēju izvēloties 40.
2.piemērs
Atrisināt nevienādību 5x+7<13x-9
5x+7<13x-9
5x-13x<-9-7
x>2
Lana Roudsa
Amara Meipla (en; dzimusi Čikāgā), pazīstama ar skatuves vārdu Lana Roudsa (en), ir amerikāņu raidierakstu vadītāja, blogere, un bijusī pornogrāfisko filmu aktrise.
Gregors V
Gregors V (la, dzimis 972. gadā, miris ), īstajā vārdā Bruno no Karintijas, bija Romas pāvests no 996. gada maija līdz 999. gada februārim. Viņš bija pāvesta Jāņa XV pēctecis. Gregors V bija Svētās Romas imperatora Oto III brālēna, Karintijas hercoga, dēls un pārstāvēja Saliešu dinastiju.
Lana Roudsa
Savas karjeras laikā viņa ir parādījusies publikācijās tādos žurnālos kā Hustler, Penthouse un Playboy un ir filmējusies 300 pornofilmās un ainās.
Biogrāfija
Roudsai ir čehu un slovēņu izcelsme. Dzimusi reliģiskā ģimenē. Roudsu Čikāgas priekšpilsētā uzaudzināja vientuļā māte.
Karjera
Savu profesionālo pieaugušo filmu karjeru Roudsa sāka 2016. gada aprīlī, kad viņa bija 19 gadus veca, filmējoties kādas interneta lapas FTV Girls video. Roudsa 2017. gadā publiski apsūdzēja pornorežisoru Pjēru Vudmenu, ka viņš filmēšanas laikā piespieda viņu veikt darbības, kuras viņa nevēlējās, kā viņa arī sacīja, ka Vudmens viņai esot atzinies citas sievietes tiesību pārkāpšanā. Viņa joprojām atklāti runā par sieviešu ekspluatāciju porno industrijā. Vēlāk tajā pašā gadā, Roudsa tika atlaista no viņu pārstāvošās kastinga aģentūras LA Direct Models pēc incidenta, kurā bija iesaistīta kāda cita pornoaktrise. Viņa intervijā raidierakstam The Skinny Confidential norādīja, ka neuzskata ka pieaugušo filmu industrijai vajadzētu pastāvēt, jo lielākā daļa ainu, kurās viņa filmējās, bija iestudētas. Viņa arī piebilda, ka uzskata sevi par "diezgan aseksuālu" un ka neizjūt seksuālas jūtas pret citiem cilvēkiem, lai gan daudzviet norādīta kā biseksuāla aktrise un filmējusies arī ar sievietēm.
Sākot ar 2019. gadu viņa pārtrauca filmēties profesionālajā pornogrāfijā, sāka nodarboties ar elektronisko komerciju un autobiogrāfijas rakstīšanu. Roudsa 2019. gadā bija visvairāk meklētā aktrise Pornhub, kopā sasniedzot 345 miljonu skatījumu. 2020. gada februārī Brazzers nolīga Roudsu par mārketinga konsultanti. Tā gada novembrī, Roudsa piedalījās fotosesijā žurnāla Playboy vākam.
2021. gadā viņa sāka reklamēt kriptovalūtu PAWGcoin, un tā gada novembrī izstrādāja NFT attēlu projektu, kas tika izlaists 2022. gadā.
Roudsa ir raidieraksta 3 Girls 1 Kitchen līdzvadītāja un kopā ar zīmolu Yandy ir izstrādājusi apakšveļas līniju. Viņa ir koncentrējusies uz savu sociālo mediju kontu popularizēšanu, un viņai lietotnē Instagram ir vairāk nekā 16 miljoni sekotāju.
Privātā dzīve
Roudsai ir dēls, dzimis 2022. gada sākumā. Saskaņā ar Roudsas teikto, bērna tēvs ir NBA spēlētājs, kurš lika viņai "iet ellē", kad viņa paziņoja, ka ir stāvoklī.
Parastais sorgo
Parastais sorgo normāli ir viengadīgs, taču dažas šķirnes ir daudzgadīgas. Augi izaug no 0,6 līdz pat 4,5 metriem augsti, sakņu sistēma sasniedz līdz 2 m dziļumu. Graudi ir mazi, diametrā no 2 līdz 4 mm. Pastāv saldās sorgo šķirnes, kuras galvenokārt audzē lopbarībai, sīrupa un etanola ražošanai; tās ir augstākas nekā graudus ražojošās.
Audzēšana
Ir arheoloģiskas liecības par sorgo lietošanu Nīlas augštecē jau pirms 10 000 gadiem, taču tolaik tas bijis vēl savvaļas sorgo.
Pirmie dati par sorgo audzēšanu nosauc laiku pirms 7—9 tūkstošiem gadu Nigēras upes ielejā. Citi dati ir no Etiopijas un attiecas uz laiku pirms 5—6 tūkstošiem gadu. Selekcijas rezultātā tika izveidotas šķirnes, un uzlabotās šķirnes sākas audzēt arī Indijā (ap 1500.—1000. gadu p.m.ē.), Tuvajos Austrumos (900.—700. gadā p.m.ē.), Tālajos Austrumos (ap 400. gadu). 19. un 20. gadsimta mijā sorgo tika ieviests arī Amerikā, lai gan pirmoreiz tas tur ievests jau 18. gadsimtā. Sorgo kļuvis par cilvēkam piekto svarīgāko labības kultūru pēc rīsiem, kviešiem, kukurūzas un miežiem, un tā globālā produkcija 2019. gadā bija 57,9 miljoni tonnu.
Sorgo aug plašā temperatūru diapazonā, lielā augstumā un zemas kvalitātes vai toksiskās augsnēs, un tas labi pārcieš sausuma periodus un karstumu. Vairākas iezīmes padara to par vienu no sausumizturīgākajām kultūrām: liela sakņu un lapu virsmas laukuma attiecība, lapu saritināšana sausuma laikā, lai samazinātu iztvaikošanu, vaskaina kārtiņa uz lapām un C4 tipa oglekļa fotosintēze, kura prasa tikai trešdaļu ūdens daudzuma, kas nepieciešams augiem ar C3 tipa fotosintēzi, bet prasa lielāku insolāciju. Par ideālo sorgo augšanas temperatūru uzskata ap +30°C, pie +15°C tā augšana praktiski apstājas. Saldajām šķirnēm vēlamas kaļķainas augsnes.
Botāniķi parastā sorgo šķirnes iedala piecās rasēs:
2019. gadā vislielākā sorgo raža miljonos tonnu tika ievākta šādās 10 zemēs:
Barības vielas
100 g sorgo satur: Sorgo graudi nesatur glutēnu. Daļa olbaltumvielu ir nesagremojami prolamīni, faktiski sagremojamie proteīni veido 8–9%. Tajos esošais tanīna daudzums ietekmē arī sorgo graudu uzturvērtību. Ir tādas šķirnes, kurās ir maz vai nav tanīna, jeb baltās sorgo, kuru uzturvērtība ir augstāka nekā kukurūzai. Ir arī tādas šķirnes ar augstu tanīna saturu, ko sauc par brūnajām sorgo, kuru uzturvērtība ir mazāka. Tomēr arī brūnās sorgo šķirnes tiek audzētas, īpaši Āfrikā, jo tās ir izturīgākas pret kukaiņiem, sēnīšu slimībām un putniem. Viņu kodolu lobīšana un blanšēšana vai mērcēšana ievērojami samazina tanīnu daudzumu tajos.
Pielietojums
Sorgo graudus izmanto kā cilvēku pārtiku, kā arī dzērienu, dzīvnieku barības un bioetanola pagatavošanai. Sorgo graudiem ir augsta barības vērtība, salīdzinot ar citām lielākajām graudaugu kultūrām. Salīdzinājumā ar kukurūzu tas ir bagātāks ar olbaltumvielām, bet nabadzīgāks ar taukiem.
Kulinārija
Daudzviet Āzijā un Āfrikā sorgo graudus izmanto maizes ražošanai, kas ir daudzu kultūru pamatēdiens. Graudus var arī karsēt līdzīgi popkornam.
Indijā sorgo ir viens no galvenajiem uztura avotiem Radžastānā un Dekānas plato štatos Maharaštrā, Karnatakā un Telanganā. No šiem graudiem tiek gatavota indiešu maize ar nosaukumiem bhakri, džovarroti vai džoladaroti (roti — "maize"). Vairāk kā 70% Indijā izaudzētā sorgo tiek lietots maizes — roti gatavošanai.
Tunisijā, kur to sauc par droo, tiek gatavots tradicionāls krēmveida ēdiens ar maltu sorgo graudu pulveri, pienu un cukuru. Šis ēdiens tur ir parasta brokastu maltīte, kas tiek patērēta g.k. ziemas mēnešos.
Centrālamerikas tortiljas dažreiz tiek gatavotas, izmantojot sorgo. Lai gan kukurūza ir tradicionālais pamats tortilju gatavošanai, reizēm to aizstāj ar sorgo, īpaši Hondurasā.
Saldais sorgo sīrups dažās ASV daļās tiek saukts par melasi, lai gan tā nav īstā melase.
Alkohola ražošana
Ķīnā sorgo tiek saukts par gaoļanu (高粱), un to fermentē un destilē, lai iegūtu dzērienu baidzju (白酒). Vairākās Āfrikas valstīs tradicionālā tumšā alus pagatavošanai izmanto gan sarkano (brūno), gan balto šķirņu sorgo. Sarkanie sorgo piešķir alum sārti brūnu krāsu.
Bioetanols
Austrālijā, Dienvidamerikā un ASV sorgo graudus galvenokārt izmanto lopbarībai un arvien vairāk etanola rūpnīcās. Saldo sorgo šķirņu kātus izmanto biodegvielas ražošanai, izspiežot sulu un pēc tam fermentējot to etanolā.
Citi izmantošanas veidi
Sorgo izmanto arī slotu izgatavošanai, no presētiem kātiņiem gatavo dekoratīvus paneļus.
Sorgo laukus lieto arī kā ganības, tomēr dzīvniekiem nav tik viegli sagremot nelobītu sorgo kā kukurūzu, tādēļ kā lopbarību sorgo parasti lieto pēc apstrādes, viens no kuras veidiem ir tvaicēšana.
Iļja Ripss
Iļja Ripss jeb Elija Ripss (en, he) ir Latvijas ebreju izcelsmes Izraēlas matemātiķis, bijušais padomju disidents. Pazīstams ar Toras teksta matemātisko analīzi.
Himsa
Himsa jeb Homsa (ar, Ḥimṣ) ir pilsēta Sīrijas rietumos, Himsas muhāfazas administratīvais centrs. Tā atrodas 162 km uz ziemeļiem no Sīrijas galvaspilsētas Damaskas, Orontas upes krastos. 2009. gadā pilsētā dzīvoja 1,27 miljoni iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir trešā lielākā Sīrijas pilsēta pēc Damaskas un Halebas.
Iļja Ripss
1969. gada 13. aprīlī, protestējot pret Čehoslovākijas okupāciju, mēģināja sadedzināties pie Brīvības pieminekļa Rīgā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1948. gada 12. decembrī. Māte Ciļa bija Rīgas ebrejiete, vienīgā no deviņiem bērniem izdzīvojusi karā, un tēvs - matemātiķis Ārons, Baltkrievijas ebrejs, kura sieva, bērni un visi tuvinieki tāpat nonāvēti nacistu okupācijas laikā. Mācījās Rīgas 23. vidusskolā (tagad Rīgas M. Lomonosova krievu vidusskola), piedalījās starptautiskā matemātikas olimpiādē. 1964. gadā 15 gadus veco Iļju Ripsu Latvijas Valsts universitātē uzņēma bez iestājeksāmeniem. 1966. gadā Latvijas matemātikas annāles nopublicēja viņa rakstu "Holla teorēmas vispārinājums speciālām lupu klasēm", ko viņš bija veicis E. Grinberga vadībā.
Iespaidojies no čehu studenta Jana Palaha, kas 1969. gada 16. janvārī aizdedzinājās Prāgas centrā, protestējot pret Čehoslovākijas okupāciju, 1969. gada 13. aprīlī Iļja Ripss aizdedzinājās pie Brīvības pieminekļa Rīgas centrā. Viņš turēja plakātu ar uzrakstu ”Es protestēju pret Čehoslovākijas okupāciju”. Piesteigušies VDK darbinieki Ripsam no rokām izrāva plakātu un apdzēsa liesmas.
Iļju Ripsu apcietināja un ieslodzīja LPSR Valsts drošības komitejas (VDK) izmeklēšanas kamerā. Vairāki Rīgas ebreju studenti jau 1969. gada 14. aprīlī parakstīja vēstuli pasaules studentiem I. Ripsa atbalstam. Informācija par I. Ripsa aizdedzināšanos ātri nokļuva Rietumu plašsaziņas līdzekļos. Latvijas PSR VDK 1969. gada 13. jūnijā pieņēma lēmumu par I. Ripsa krimināllietas nosūtīšanu tiesai, kas viņam piesprieda piespiedu psihiatrisku ārstēšanu. Divus gadus viņš pavadīja Rīgas Psihiatriskajā slimnīcā, kur turpināja matemātikas studijas no draugu un vecāku sagādātajām grāmatām. 1972. gadā I. Ripss kopā ar vecākiem emigrēja uz Izraēlu, kur kļuva par ortododoksās ebreju kopienas locekli. Izraēlā viņš 1975. gadā pabeidza savas matemātikas studijas Jeruzalemes ebreju universitātes aspirantūrā un strādāja tur par matemātikas pasniedzēju.
1979. gadā Ripss saņēma Izraēlas matemātikas biedrības Erdēša prēmiju par pētījumiem ģeometriskajā grupu teorijā. Plašāk pazīstams kļuva sakarā ar Toras Radīšanas grāmatas ebreju teksta pētījumiem ar datorprogrammu palīdzību, par ko viņš kopā ar D. Victumu un J. Rozenbergu 1994. gadā publicēja rakstu matemātikas žurnālā Statistical Science "Ekvidistantas burtu secības Radīšanas grāmatā" (Equidistant Letter Sequences in the Book of Genesis).
Himsa
Senajos laikos pilsēta bija zināma kā Emesa (el).
Iļja Ripss
Dzīvesgājums
2009. gada 20. aprīlī pēc Čehijas Totalitāro režīmu pētījumu institūta ielūguma Ripss ieradās Prāgā un apciemoja arī Latvijas vēstniecību, kur par godu viņam tika sarīkota oficiāla pieņemšana. 2010. gadā Rīgas filmu studija „Film Angels Studio” uzņēma dokumentālo filmu par Iļju Ripsu „Elijahu Rips: pašsadedzināšanās”.
Jaunzemi (Variņu pagasts)
Jaunzemi ir ciems Smiltenes novada Variņu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 6,7 km no pagasta centra Variņiem, 19,8 km no novada centra Smiltenes un 141,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Ķeņģu strauta krastā.
Arsa
Arsa (fr) ir pilsēta Francijas austrumos, Overņas-Ronas-Alpu reģionā, Ēnas departamentā. Tā atrodas 40 km attālumā no reģiona centra Lionas. Arsa ir viena no mazākajām un vienlaikus slavenākajām Francijas pilsētiņām, sevišķi kristiešu svētceļniekiem.
Mazā pilsēta kļuva slavena pēc tam, kad tajā pēc 1818. gada sāk strādāt vietējais draudzes prāvests Žans Marī Vianē (Jānis Marija Vianejs), kurš ar savu harismu Arsai piesaistīja daudzus svētceļotāju pūļus no visas pasaules. Šajā laikā pilsētā iedzīvotāju skaits pieauga. 1925. gadā pāvests Pijs IX viņu kanonizēja par svēto.
Mūsdienās Arsas pilsēta piesaista no visas pasaules tūristus un svētceļotājus, kuri vēlas apskatīt Arsas prāvesta nesatrūdējušo ķermeni.
Džina Linna Faingolda
Džina Linna Faingolda (en; dzimusi ) ir Beļģijas un ASV starptautiskā meistare šahā (1990).
Biogrāfija
1989. gadā uzvarējusi Beļģijas sieviešu šaha čempionātā. 1990. gadā Azovā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 16. vietu.
Pārstāvējusi Beļģiju Pasaules šaha olimpiādē:
Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Roditeļi
Roditeļi ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Džina Linna Faingolda
Biogrāfija
1990. gados apprecējusies un pārcēlusies uz dzīvi ASV.
Eifoniju apakšdzimta
Eifoniju apakšdzimta (Euphoniinae) ir viena no žubīšu dzimtas (Fringillidae) apakšdzimtām. Apvieno 32 sugu, kas iedalītas 2 ģintīs. Nesenā pagātnē abas ģintis tika sistematizētas tanagru dzimtā (Thraupidae).
Eifoniju apakšdzimtas sugas sastopamas abos Amerikas kontinentos. Lielākā sugu dažādība mājo Dienvidamerikā un Centrālamerikā.
Sistemātika
Eifoniju apakšdzimta (Euphoniinae)
Mella
Mella (de) ir 84,2 kilometru gara Dravas kreisā krasta pieteka Austrijas dienvidos. Populāra ūdenstūrisma upe.
Iztece no Pasterces ledāja pie Grosgloknera kalna Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā. Augštecē tek dienvidu-dienvidaustumu virzienā, lejtecē - uz austrumiem. Ietek Dravā pie Lurnfeldas. Upes krastos atrodas Oberfellaha.
Lībiešu upuralas
Lībiešu upurala (arī Kuiķuļu upurala) ir ala Svētupes labajā krastā pie Kuiķules, Limbažu novadā, 8 kilometrus no Svētciema un 10 kilometrus no Salacgrīvas. Lībiešu upurala ir veidojusies vidusdevona sarkanajos smilšakmens iežos. Alā ietilpst Mazā un Lielā upurala. Metsepoles lībiešu nozīmīgākā kulta vieta. Kopš 1967. gada Lībiešu upurala ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. 2001. gadā ala iekļauta aizsargājamo ģeoloģisko un ģeomorfoloģisko dabas pieminekļu sarakstā. 2023. gadā ala tika atzīta par Gada arheoloģisko pieminekli.
Vēsture
Lai gan Lībiešu upurala divas reizes jau minēta 17. gadsimtā, t.i., veselu gadsimtu iepriekš nekā Cēsu Svētavota ala, Gūtmaņala, Lielā Ellīte un citu alu pirmie apraksti, 18. gadsimtā dabas pētnieku uzmanības lokā tā nav nonākusi. Plašāku atpazīstamību Lībiešu upurala ieguva vien 19. gadsimta sākumā, kad to apmeklēja un aprakstīja vairāki zinātnieki.
Ir grūti pateikt, pirms cik ilga laika alas ir sākušas veidoties, tomēr ir skaidrs, ka abus līdz mūsdienām saglabājušos atzarus, Lielo un Mazo upuralu, savulaik sarkanajā smilšakmeni, kas stratigrāfiski piederīgs vidusdevona Živetas stāva Burtnieku svītai, ir izskalojis avots. Lībiešu upuralas mūžs ir mērāms daudzos gadsimtos. Alas attīstībai pēdējo gadsimtu laikā ir iespējams izsekot, rakstīto avotu ziņas apvienojot ar cita veida liecībām. Piemēram, uz sienām ieskrāpētie gada skaitļi ļauj secināt, kuros gados Lielā un Mazā upurala ir bijusi pieejama apmeklētājiem un kad bijusi aizbrukusi.
Arheoloģiskajos izrakumos konstatētais Lībiešu upuralas kultūrslāņa biezums bijis 0,85 metri un kontroles rakums zem tā uzrādījis vēl 0,5 metrus biezu smilšu slāni. Senais grīdas līmenis, pa kuru savulaik plūdis avots, pirms priekštelpas griestu nobrukšanas bijis segts ar vismaz 1,35 metru biezu smilšu kārtu. Tas nozīmē, ka jau 14. un 15. gadsimtā, kad lībieši Lielo upuralu sāka izmantot kā svētvietu, aktīvais alas veidošanās process visdrīzāk jau bija noslēdzies, un tās griesti pamazām ir sākuši brukt. Nevar izslēgt, ka smilšu kārta virs sākotnējā upuralas grīdas līmeņa ir Svētupes palu saskalota, jo alas grīda savulaik ir atradusies tuvāk upes līmenim. Lībiešu upuralas raksturojumu pēc tās apmeklējuma 1822. gadā sniedza Oto fon Hūns. Viņš rakstīja, ka alai ir krustu velvju griesti un sānu ejas. O. Hūna apraksts liek secināt, ka upuralai vēl 19. gadsimta sākumā ir bijusi tikai viena ieeja un plaša priekštelpa ar noapaļotiem griestiem un atzariem.
1839. gada 15. augustā, Latvijas apceļojuma laikā, apzinot arheoloģiskos pieminekļus, Lībiešu upuralu apmeklēja Tērbatas Universitātes vēstures profesors Frīdrihs Kruze, kurš vēlāk publicēja senāko zināmo alas attēlu. Svētciema muižas īpašnieka Karla fon Fēgezaka vadībā 1846. gada 20. jūnijā upuralu apmeklēja Andersa Jūhana Šēgrēna pirmās lībiešu pētniecības ekspedīcijas dalībnieki. A. J. Šēgrēns par alas apmeklējumu dienasgrāmatā ir atstājis plašāku aprakstu, kas ļauj vizualizēt upuralu un tās apkārtni 19. gadsimta 40. gados. Šēgrēna redzētais liecina, ka tā alas daļa, kurai O. Hūna apmeklējuma laikā ir bijuši „krusta velvju griesti” 1846. gadā jau bija sabrukusi. Visticamāk, alas priekštelpas griesti ir sabrukuši 19. gadsimta 20. gadu un 30. gadu mijā.
Kāds Jungmeisters Latviešu literārās biedrības 1867. gada 13. decembra sēdē ziņojis, ka augstā Svētupes krastā, smilšakmens klintī ir divas alas, kurās pirms daudzām paaudzēm ir ziedots. Tas liecina, ka priekštelpas griesti bija nobrukuši tik tālu, ka Lielo un Mazo upuralu vairs nevienoja viena ieeja. Ap šo laiku alu aprakstīja arī pirmais ģeologs, kas pētījis Latvijas alu veidošanās procesus.
Nelielu Lībiešu upuralas aprakstu 1908. gadā apcerējumā par Salacgrīvas pili sniedz arī vācbaltu vēsturnieks un piļu pētnieks Karls Levis of Menārs. Viņš raksta, ka no nišveidīga iedobuma dziļi klintī iekšā ved četras zemas ejas. Viena no tām dziļumā paplašinās, tā kā tumsā var izslieties stāvus. K. Levis raksturojums attiecas uz Mazo upuralu.
Domājams, ka atlikusī Lībiešu upuralas priekštelpas daļa sabrukusi 20. gadsimta sākumā, par to liecina kārtējais tūristu skaita kritums. Izsekojot alas aprakstiem no 1822. līdz 1967. gadam, redzams, ka pusgadsimta laikā ala zaudējusi plašo priekštelpu un iekļūšana atlikušajos alas atzaros bija stipri apgrūtināta.
20. gadsimta 70. gados Lībiešu upurala piedzīvoja otro „atdzimšanu”. 1970. gadā un 1971. gadā, kad Lielā upurala tika uzskatīta par garāko alu Latvijā, dabas pētnieks un novadpētnieks Guntis Eniņš tur izstrādāja un pirmo reizi praksē pielietoja turpmākajā pētniecībā izmantoto Latvijas alu uzmērīšanas metodoloģiju. Pētījuma laikā, 1970. gadā, uz alas sienām tika atrasti vairāki ar 17. gs. datēti uzraksti, kādi iepriekš smilšakmens atsegumos bija zināmi tikai vienā vietā – Gūtmaņalā. Lībiešu upuralā ir apskatāms senākais ar gadskaitli datētais uzraksts Latvijā. 1971. gadā Guntis Eniņš tur atklāja smilšakmens virsmā ieskrāpētas senas zīmes jeb klinšu rakstus, kas bija pirmais šāda veida kultūrvēsturisko liecību atradums ne tikai Latvijā, bet arī Baltijas valstīs.
Turpmākajos gados alas apgūšana turpinājās, izpētei pievienojās jauni speciālisti. 1972. gadā Guntis Eniņš kopā ar ģeologu Viktoru Grāvīti organizēja alas atrakšanu. Mēģinājums ar lāpstām atrakt 2 metrus smilšu kalnu nebija veiksmīgs. 1973. gadā V. Grāvītis ar ugunsdzēsēju sūkni ieskaloja Svētupē tonnām smilšu, tādā veidā gandrīz sasniedzot grīdas līmeni, kāds tas bija, kad alā tika upurēts. Kā arī 1973. gadā arheologa Jura Urtāna vadībā Lībiešu upuralā pirmo reizi tika veikti sistemātiski arheoloģiskie izrakumi. Tie deva iepriekš nebijušu un apjomīgu atradumu klāstu seno svētvietu pētniecībā – seno monētu un lietu ziedojumus. Šie atradumi nebija negaidīti, jo ziedošana Lībiešu upuralā kopš 1641. gada vairākkārt ir minēta baznīcu vizitācijas protokolos.
Saskaņā ar G. Eniņa mērījumiem, Lielās upuralas garums ir 46 m. Pie ieejas tā ir no 2 līdz 3 metriem plata, bet dziļumā kļūst krietni šaurāka un zemāka – vietām griestu augstums nepārsniedz 30 centimetrus. Mazās upuralas garums ir 19,5 metri, tai ir 0,6 metrus plata un 1 metru augsta ieeja. Iekšpusē griestu augstums sasniedz 2 metrus. Gan Lielās, gan Mazās alas griestos ir redzami „skursteņi”, ko veido caur alas griestiem no zemes virskārtas nokļuvušais nokrišņu ūdens.
Arheoloģiskie atradumi
Lībiešu upuralā kopumā ir iegūtas 652 monētas, 35 senlietas, kā arī kauli, vaska gabaliņi u.c., kas saistāmi ar alas sakrālo izmantošanu un, visticamāk, bijuši ziedojumi. No 652 upuralā iegūtajām 14. - 19. gadsimta iegūtajām monētām 650 monētas ir speciālistu noteiktas. Upuralā atrastās monētas un senlietas ir Latvijā lielākā, noteikti ar seno sakralitāti saistāmā arheoloģisko senlietu kolekcijas, kas iegūta sistemātisku pētījumu gaitā.
Folklora
Par Lībiešu upuralu ir pierakstīts salīdzinoši daudz tematiski dažādu teiku un nostāstu. Vecākais zināmais teikas pieraksts ir veikts 1846. gada 20. jūnijā un atrodas lībiešu pētnieka A. J. Šēgrēna dienasgrāmatā. Lielāko daļu no teikām folkloras vākšanas kampaņas laikā 1939. gadā ir pierakstījuši Svētciema pamatskolas skolēni. Ar upuralu saistītās teikas pēc tajās izmantotajiem motīviem iedalāmas trīs tematiskajās grupās. Pirmajā grupā esošās teikas apgalvo, ka Lībiešu upurala ir daudz garāka, nekā tas ir patiesībā. Tajās ir teikts, ka alas otra izeja ir pie Burtnieku ezera vai Mazsalacā. Otrajā grupā ietilpst teikas, kuras vēsta, ka Lībiešu upuralas ir mājvieta velnam. Trešā grupa – Lībiešu upurala – sena lībiešu svētvieta. Šīs teikas ir balstītas uz vēsturisko realitāti.
Šlapaki
Šlapaki ir ciems Augšdaugavas novada Salienas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5 km no pagasta centra Salienas, 28 km no novada centra Daugavpils un 259 km no Rīgas.
Aleksandrs Džordževičs
Aleksandrs Džordževičs (sr; dzimis ) ir bijušais serbu basketbolists, tagad — basketbola treneris.
Viņa tēvs Bratislavs Džordževičs arī bijis profesionāls basketbolists un basketbola treneris.
Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri. Ir pašreizējais Serbijas izlases galvenais treneris. Viņa vadībā izlase izcīnījusi sudraba medaļu, 2014. gada Pasaules kausā un 2017. gada Eiropas čempionātā.
Kļičava
Kļičava jeb Kļičeva (be, ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Mogiļevas apgabala rietumos, Kļičavas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos no 1592. gada kā Lietuvas lielkņazistes ciems. Iekļauta Krievijas Impērijā pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. Pilsētciemats no 1938. gada. Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā pilsētu ieņēma vācu karaspēks, bet no 1942. gada martā Kļičava kļuva par vienu no partizānu kustības centriem. Pilsētas pievārtē darbojās partizānu lidlauks. Padomju armija pilsētu ieņēma 1944. gada 28. jūlijā. Pilsētas tiesības no 2000. gada.
Neiroplastiskums
Neiroplastiskums, neironu plastiskums vai smadzeņu plastiskums, ir smadzeņu neironu tīklu spēja mainīties, caur augšanu un reorganizāciju. Tas ir tad, kad smadzenes tiek pārveidotas, lai tās darbotos kaut kādā veidā, kas atšķiras no tā, kā tās darbojās iepriekš. Šīs izmaiņas svārstās no atsevišķiem neironu ceļiem, kas veido jaunus savienojumus, līdz sistemātiskiem pielāgojumiem, piemēram, garozas pārkārtošanai. Neiroplastiskuma piemēri ietver ķēdes un tīkla izmaiņas, kas rodas, apgūstot jaunas spējas, vides ietekmi, praksi un psiholoģisko stresu.
Neirozinātnieki kādreiz uzskatīja, ka neiroplastiskums izpaužas tikai bērnībā, taču 20. gadsimta otrajā pusē veiktie pētījumi parādīja, ka daudzi smadzeņu aspekti var tikt mainīti (vai tie ir "plastiski") pat pieaugušā vecumā. Tomēr jaunattīstītas smadzenes uzrāda augstāku plastiskuma pakāpi nekā pieaugušo smadzenes. No aktivitātes atkarīgs plastiskums var būtiski ietekmēt veselīgu attīstību, mācīšanos, atmiņu un atveseļošanos pēc smadzeņu bojājumiem.
Bergenes-Belzenes koncentrācijas nometne
Bergenes-Belzenes koncentrācijas nometne (de) bija koncentrācijas nometne Nacistiskajā Vācijā Otrā pasaules kara laikā. Atrodas netālu no Bergenes un Belzenes, ap 16 km uz ziemeļrietumiem no Celles.
Sākumā izveidota kā karagūstekņu nometne, 1943. gadā daļa no tās pārveidota par koncentrācijas nometni. Sākotnēji tika paredzēts, ka šī būs aizturēšanas nometne ebrejiem, ko apmainīt pret citās valstīs esošajiem vācu karagūstekņiem. Vēlāk nometne tika paplašināta, lai uzņemtu ebrejus no citām koncentrācijas nometnēm. Kopumā bija piecas satelītnometnes.
Haruka Kitaguči
Haruka Kitaguči (ja, Kitaguchi Haruka; dzimusi ) ir japāņu vieglatlēte, startē šķēpa mešanas sacensībās.
Bergenes-Belzenes koncentrācijas nometne
Nometne celta apmēram 10 tūkstošu ieslodzīto uzņemšanai, tomēr kara beigās pēc ebreju atsūtīšanas no citām koncentrācijas nometnēm Bergenē-Belzenē atradās 60 tūkstoši ieslodzīto, lielākajai daļai no viņiem nebija ne pajumtes, ne ēdiena. Lai arī šeit nebija gāzes kameru, no bada, pārslodzes, slimībām, izsitumu tīfa epidēmijas laikā no 1945. gada janvāra līdz aprīļa vidum nomira vairāk nekā 35 tūkstoši cilvēku. Šajā nometnē 1945. gada martā nomira arī Anna Franka, kuras dienasgrāmata kļuva slavena visā pasaulē.
Nometni atbrīvoja britu karaspēks. Karavīri atklāja apmēram 60 tūkstošus ieslodzīto, no kuriem lielākā daļa bija nopietni slimi, kā arī 13 tūkstošus neapbedītu līķu. Šī bija pirmā no atbrīvotajām lielajām koncentrācijas nometnēm. 48 nometnes darbinieki tika tiesāti, 11 no tiem tika piespriests nāvessods. Pēc kara netālu no koncentrācijas nometnes tika atvērta pārvietoto personu nometne, kas kļuva par lielāko Vācijā. Lielākā daļa tās iemītnieku vēlāk emigrēja uz Izraēlu.
Haruka Kitaguči
2015. gada Pasaules čempionātā jauniešiem (U-18) Kali izcīnīja zelta medaļu. Pasaules čempionātā pieagušajiem pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Dohā. Kvalifikācijā ieņēma 13. vietu un finālsacensībām nekvalificējās. Kitakjusju sasniedza rezultātu 66,00 metri, labojot Japānas rekordu.
Piedalījās Tokijā, kur ieņēma 12. vietu. 2022. gada Pasaules čempionātā Jūdžīnā ar rezultātu 63,27 m izcīnīja bronzas medaļu. Tā bija pirmā medaļa Japānai mešanas disciplīnās sievietēm pasaules čempionātos vai olimpiskajās spēlēs. Dimanta līgas posmā Hožovā laboja savu personisko un Japānas rerdu, aizmetot šķēpu 67,04 metru tālumā.
Izraēlas basketbola izlase
Izraēlas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Izraēlu tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Izlases lielākais panākums ir sudraba medaļa 1979. gada Eiropas čempionātā.
Pašlaik (2011. gada jūnijs) Izraēlas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 27. vietu.
Upurkalniņš
Upurkalniņš ir sena kulta vieta, vietējas nozīmes arheoloģiskais piemineklis Gulbenes novada Beļavas pagastā, uz dienvidaustrumiem no Beļavas.
Daibes
Daibes (arī Daibe) ir apdzīvota vieta Tukuma novada Tumes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3,9 km no pagasta centra Tumes, 9,6 km no novada centra Tukuma un 74,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Vēžupes krastā.
Kaldabruņas luterāņu baznīca
Vēsture
Senākā Kaldabruņas baznīca celta Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā kā 1576. gadā būvētās Subates Svētā Jura baznīcas filiāle. Zināms, ka 1597. gadā Kaldabruņā bijusi kapela, kur katru otro svētdienu dievkalpojumu noturējis Vecsubates luterāņu mācītājs. 1648. gadā Kaldabruņas draudzei uzcēla koka baznīcu, ko līdz 1676. gadam apkalpoja Vecsubates mācītājs. Pēc tam, kad 1677. gadā Subates baznīcu nodeva katoļiem, no 1696. gada Kaldabruņas baznīcai bija savs mācītājs.
No 1848. līdz 1852. gadam par grāfa Plātera–Zīberga līdzekļiem uzcēla tagadējo mūra baznīcu. Baznīcā uzstādīja Rīgas meistara Augusta Martīni 1862. gadā būvētās ērģeles. Šajā baznīcā 1865. gadā kristīja Tadenavas pusmuižas nomnieka dēlu Jāni Krišjāni Pliekšānu, nākamo dzejnieku Raini.
Kaldabruņas evaņģēliski luteriskās baznīcas draudzē ietilpa Kaldabruņas (Kaltenbrunn), Gulbenes (Gulben), Ilzes (Ilsen) muižu pagasti, baznīcu apmeklēja arī Bebrenes (Bewern), Dvietes (Dweeten), Ancenišku (Anzenischek), Rubenes (Rubinen) un Dunavas (Podunay) muižu pagastu luterticīgie iedzīvotāji. Kopš 1909. gada Kaldabruņas luterāņu mācītājs aprūpēja arī Aknīstes luterāņu iedzīvotājus. Līdz Otrajam pasaules karam baznīcā bija saglabājušās 1744. — 1833. gada baznīcas grāmatas un Kurzemes guberņas dvēseļu revīzijas no 1795. līdz 1854. gadam.
Pēc lielākiem remontiem baznīcu no jauna iesvētīja 1935. gadā 5. oktobrī. Latvijas PSR laikā — 1976. gadā baznīcu atsavināja draudzei un tajā ierīkoja minerālmēslu noliktavu.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1995. gadā bijušā baznīcas ērģelnieka meita A. Gaida no Kanādas ziedoja naudu baznīcas atjaunošanai. Darbi tika iesākti — nobalsinātas sienas, noklāts betona segums, aizmūrēti caurumi sienās, tomēr draudzes locekļi saviem spēkiem nav spējuši pabeigt baznīcas atjaunošanu. Kaldabruņas draudzes dievkalpojumi notiek citā ēkā. Jēkabpils novada biedrība “Ūdenszīmes” kopā ar Kaldabruņas evaņģēliski luterisko draudzi 2016. gada 18. novembrī uzlika krustu baznīcas tornī. Krustu izgatavoja Mārtiņš Uzkurs no Kaldabruņas, bet pasākumu finansiāli atbalstīja Jēkabpils novada pašvaldība.
Ieva Džindža
Ieva Džindža (dzimusi Valmierā) ir latviešu aktrise.