cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HC Litvínov
Vēsture
Komanda dibināta 1945. gadā, savukārt Čehoslovākijas hokeja līgā tā spēlēja kopš 1959. gada. Trīs reizes (1977., 1984. un 1991. gadā) tā izcīnīja līgas sudraba medaļas. Pēc Čehoslovākijas sadalīšanās komanda spēlēja jaunizveidotajā Čehijas Ekstralīgā. 1996. gadā komanda izcīnīja sudraba medaļas, taču 2015. gadā pirmo reizi kļuva par Čehijas čempioni.
Zuji (Silmalas pagasts)
Zuji ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 245 km attālumā no Rīgas.
Rūgtpienes
Rūgtpienes ir augu ģints kurvjziežu dzimtā, kas savvaļā ir sastopama Vecajā pasaulē un Okeānijā, kā arī sugas ir introducētas Ziemeļamerikā.
Sugas
Ģintī ir klasificētas sugas:
Kolumbijas administratīvais iedalījums
Kolumbijas administratīvo iedalījumu veido 32 departamenti (spāņu: departamentos) un 1 galvaspilsētas distrikts (spāņu: Distrito Capital). Departamentus sīkāk iedala 1119 municipalitātēs (spāņu: municipios). Katru departamentu pārvalda gubernators (spāņu: gobernador) un Departamenta asambleja (spāņu: Asamblea Departamental), kuru tautas referendumā ievēl uz 4 gadiem. Gubernatori nevar vairākas reizes pēc kārtas kandidēt uz šo amatu. Departamentiem ir piešķirtas daļējas autonomijas tiesības. Municipalitātes pārvalda mērs (spāņu: alcalde) un mucipalitātes padome (spāņu: concejo municipal), kas tiek ievēlēti uz 4 gadiem.
Pēc platības lielākā administratīvi teritoriālā vienība ir Amazonasas departaments (109 665 km²), savukārt mazākā — Sanandresas, Providensijas un Santakatalinas arhipelāgs (52,5 km²). Pēc iedzīvotāju skaita lielākā administratīvā vienība ir Galvaspilsētas distrikts (7 976 700 iedzīvotāji), bet mazākā — Gvainijas departaments (41 482 iedzīvotāji).
Kamillo Pavanello
Kamillo Pavanello (it; dzimis, miris ) bija itāļu vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Adatzivjveidīgās
Zinātniskais nosaukums "Syngnathiformes" cēlies no grieķu valodas un latviski nozīmē kopā saauguši žokļi: syn (συν, "kopā") + gnathos (γνάθος, "žokļi"). Vārda nobeigums - "formes" cēlies no latīņu valodas un nozīmē līdzīga veida un formas.
Kamillo Pavanello
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 255 punktus, izcīnot 28. vietu.
Adatzivjveidīgās
Kopīgās īpašības
Lielākajai daļai adatzivjveidīgo kārtas zivīm ir raksturīgi gari, šauri ķermeņi, kurus ieskauj kaulaini gredzeni vai plātnītes, turklāt visām sugām ir šauras, nelielas, cauruļveida mutes, atgādinot snuķi. Izņēmums ir adatzivju dzimtas mopšzivis (Bulbonaricus), kuras sugām nav snuķim līdzīgās mutes, bet galva atgādina mopša seju.
Adatzivjveidīgās sugas ir ļoti dažādos lielumos. Vismazākās ir mazo jūraszirdziņu grupas sugas, kuras ir 1 cm garas, bet lielākā ir trompetzivs (Aulostomus maculatus), kuras ķermenis sasniedz 1,5 m garumu. Lai arī lielākajai daļai sugu ir raksturīga aizsardzības krāsa, ļaujot labāk medīt un noslēpties no citām plēsīgajām zivīm, tomēr dažas adatzivis ir ļoti krāsainas.
Uzvedība un barība
Adatzivjveidīgās sugas ir plēsīgas un lielākā daļa, lēni peldot, barojas ar vēžveidīgajiem, bet lielākās sugas, piemēram, trompetzivs ir aktīva peldētāja, kas medī citas zivis. Vairākas šīs kārtas zivju sugas dzīvo starp jūrasaugiem un peld, atrodoties vertikālā stāvoklī, tādējādi tās atgādina augus un saplūst ar tiem.
Adatzivjveidīgajām sugām ir dažādi un atšķirīgi vairošanās ieradumi. Dažas sugas veido monogāmus pārus un tām ir sarežģīts vairošanās uzvedības modelis. Citas sugas nērš ikrus un spermu tieši jūrā, nerūpējoties par pēcnācējiem, bet jūraszirdziņi, adatzivis un viltus adatzivis ikrus auklē un par tiem rūpējas. Mātītēm vai citām sugām tēviņiem ir īpašas ikru somas, kurās tiek iedēti ikri.
Sistemātika
Adatzivjveidīgo kārta (Syngnathiformes)
Mazās Zunda salas
Mazās Zunda salas (id, pt) ir salu virkne Dienvidaustrumāzijā, daļa no Zunda salām. Dienvidos tās apskalo Indijas okeāns un Timoras jūra, ziemeļos — Bali, Floresas un Bandas jūras. Starp salām izvietojusies Savu jūra. Pie arhipelāga pieder salas austrumos no Javas. Galvenās salas ir Bali, Lomboka, Sumbava, Floresa, Sumba, Timora, Vetara.
2018. gads kino
Šajā lapā apkopota informācija par 2018. gadā iznākušajām Latvijas un ārzemju filmām, ienesīgākajām filmām, apbalvošanas ceremonijām un notikušajiem kinofestivāliem. Par godu "Latvija 100", 2017. un 2018. gadā tika plānots filmu projekts "Latvijas filmas Latvijas simtgadei". Tajā ir plānotas 16 pilnmetrāžas filmu pirmizrādes — sešas spēlfilmas, astoņas dokumentālās filmas un divas animācijas filmas. Divas no šīm filmām tika izdotas jau 2017. gadā.
Mazās Zunda salas
Lielākā daļa salu pieder Indonēzijai (Bali, Austrumu Nusa Tengaras un Rietumu Nusa Tengaras provinces), bet daļu Timoras un dažas tās piekrastes saliņas aizņem Austrumtimora.
2018. gads kino
Ienesīgākās filmas
Šis ir 2018. gadā izdoto desmit pasaules ienesīgāko filmu saraksts:
Citas filmas
{{columns |width=600px
Decembris
}}
Valaiņu pilskalns (Aglonas pagasts)
Valaiņu pilskalns ir pilskalns, kas atrodas Preiļu novada Aglonas pagasta austrumos, Valaiņu ciemā. Atrodas purva vidū.
Miki
Migels "Miki" Nuņezs Poco (es; dzimis Barselonā), plašāk pazīstams ar mononīmu Miki, ir spāņu dziedātājs. Miki piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Spāniju ar dziesmu La venda. Finālā viņš ieguva 22. vietu.
Rūta Muktupāvela
Biogrāfija
Beigusi Viļņas Pedagoģijas universitātes Vēstures fakultāti 1989. gadā un kopš 1993. gada dzīvo Latvijā. Latvijas Kultūras akadēmijā 1996. gadā iegūts maģistra grāds un 2005. gadā doktora grāds kultūras teorijā, aizstāvot promocijas darbu "Inkulturācijas figuratīvo formu salīdzinošā analīze“. No 1999. gada līdz 2003. gadam strādājusi Radio Brīvā Eiropa un no 2003. gada līdz 2009. gadam bijusi Lietuvas žurnāla Kultūros barai redkolēģijas locekle. Kopš 2007. gada darbojas Latvijas Kultūras akadēmijas Zinātniskās pētniecības centrā kā vadošā pētniece.
2014. gadā Latvijas Kultūras akadēmijas Satversmes sapulce Rūtu Muktupāvelu ievēlēja par akadēmijas rektori, kas par vienu no svarīgākajiem uzdevumiem ir definējusi nepieciešamību veicināt izcilību visās akadēmijas darbības jomās – akadēmiskajā, mākslinieciskās jaunrades un pētnieciskajā. Kopš 2014. gada Rūta Muktupāvela vada valsts pētījumu programmu “Habitus. Latvijas tradīciju ilgtspēja inovatīvā vidē”, kopš 2016. – Eiropas savienības pētniecības un inovāciju programmas Horizon2020 projekta “Critical Heritages: performing and representing identities in Europe. CoHere” Latvijas sekciju. Rūta Muktupāvela ir Latvijas Zinātnes padomes humanitāro un sociālo zinātņu nozares eksperte, Latvijas Zinātnes padomes locekle, Latvijas Augstskolu profesoru asociācijas valdes locekle, Latvijas Nacionālās kultūras padomes priekšsēdētāja, Latvijas Mākslas augstskolu asociācijas vadītāja, starptautisku organizāciju un redkolēģiju locekle.
No 2017. gada līdz 2021. gadam Rūta Muktupāvela bija Latvijas pārstāve UNESCO Starpvaldību komitejā kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzībai un veicināšanai, kā arī ir dalībniece daudzās starptautiskās organizācijās – Starptautiskajā Socioloģijas asociācijā, Eiropas Sociālantropologu asociācijā, Starptautiskajā Etnoloģijas un folkloras biedrība u.c. Līdzās zinātniskajai darbībai (aktīva dalība konferencēs, redkolēģijās, zinātnisko publikāciju izstrāde, promocijas darbu vadīšana un recenzēšana) viņa darbojas radošos projektos: muzicējusi kopā ar “Iļģiem” (dziedājusi Leldes un Zemes vēzīša lomu “Iļģu” muzikālajā uzvedumā “Spēlēju, dancoju”), vairākus gadus piedalījusies projektā “Dabas koncertzāle”, kopā ar dzīvesbiedru profesoru Valdi Muktupāvelu uzstājusies gan Latvijā, gan ārzemēs – ASV, Norvēģijā, Somijā, Polijā, Zviedrijā u. c. Rūta Muktupāvela ir piedalījusies vairāku mūzikas albumu, tādu kā “Vairas dziesmas”, Imanta Kalniņa “Trešās dziesmas”, “Iļģu” “Kaza kāpa debesīs”, “Ne uz vienu dienu” u. c., sagatavošanā.
Dzīvesbiedrs – etnomuzikologs, LU profesors Valdis Muktupāvels.
Magnusons
Magnusons var būt:
Franco Franco
Franco Franco ir latviešu indīpopa grupa no Cēsīm, kas dibināta 2010. gada 15. maijā. Grupas dalībnieki ir Elizabete Vētra (vokāls), Kristīne Spure (taustiņinstrumenti), Reinis Kārkliņš (ģitāra, perkusijas) un Mārtiņš Spuris (bungas).
Radošā darbība
2012. gada septembrī grupa izdeva debijas singlu Grasshopper's Novel no debijas EP albuma Color Me. Nākamā gada martā grupa izdeva singlu Frank Killed Lee, kā arī videoklipu šai dziesmai. 2013. gada vasarā Franco Franco koncertēja festivālā Positivus, Golden Hammer 2013 un Riga Radio koncertsesijās.
2015. gadā tika sākts darbs pie grupas otrā EP albuma. Albums tika veidots, sadarbojoties ar grupas "Instrumenti" dalībnieku Reini Sējānu. 2016. gada 18. maijā Franco Franco izdeva pirmo singlu no albuma un video By The Lake. Tā paša gada vasarā grupa koncertēja festivālā "Piena svētki", Fono Cēsis un Playground Festival. 2016. gada 3. novembrī tika izdots EP albums Moon + Light, kas tika nominēts Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai nominācijā "Labākais alternatīvās un indie mūzikas albums". 2017. gada 13. janvārī tika paziņots, ka grupa piedalīsies konkursā Supernova 2017, sacenšoties par iespēju pārstāvēt Latviju 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar albuma otro singlu Up. Franco Franco guva klausītāju un kritiķu atzinību un iekļuva konkursa pusfinālā kopā ar tādiem latviešu mūziķiem kā Linda Leen, Lauris Valters u.c.
2017. gada decembrī Franco Franco publicēja savu pirmo skaņdarbu latviešu valodā "Vadugunis", kas tapis sadarbībā ar reperi Ipstenu Kūnu (vārdu autors) un producentu Arstarulsmirus. Dziesma guva plašu klausītāju un radiostaciju atzinību. 2018. gada jūnijā publicēts Franco Franco singls "You Look So Good", kas vēsta par izvēles brīvību, uzdrīkstēšanos ieskatīties spogulī un pieņemt sevi arī tad, ja neatbilsti sabiedrības noteiktajām normām vai stereotipiem.
2019. gada jūlijā Franco Franco publicēja "Sirdsdejo", kas ir grupas otrais skaņdarbs latviešu valodā. "Sirdsdejo" iekļauta starp Latvijas Radio-2 aptaujas "Muzikālā banka" 2019. gada 25 vērtīgākajām dziesmām.
Franco Franco skanējumam raksturīgs spēcīgs un harizmātisks sieviešu vokāls, popmūzikas un elektronikas sajaukums, stilu (popmūzikas, indīpopmūzikas) eklektika, klavieru pielietojums, kā arī enerģiskas dzīvās uzstāšanas. Franco Franco par savu simbolu dēvē spāri.
2013. gada Valmieras domes vēlēšanas
'''2013. gada Valmieras domes vēlēšanas''' notika 2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Valmieras domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 5 kandidātu saraksti, kas veidoti no 72 kandidātiem. Valmierā vēlēšanas notika 7 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva "Valmierai un Vidzemei" (60,63%), bet kopā pilsētas domē iekļuva 4 saraksti. Valmieras domes vēlēšanās piedalījās 8 534 vēlētāji jeb 42,77% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 8 512, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 8 440 vēlētāji.
Juveris
Juveris (arī Juvera ezers) ir publisks subglaciāls caurteces ezers Cēsu novada Dzērbenes pagasta centrālajā daļā.
Dibens - smilšains, oļains, akmeņains. Ūdesn krāsa - dzidrūdens. Krasti - slīpi, ziemeļos - stāvi, pieejami. Ezerā divas salas, Lielajai salai platība - 1,1 ha. Ietek strauts no Kaupēnu ezera un Asmeņupīte no Asmeņa, iztek Juverupīte uz Kapsētas ezeru. Makrofīti - niedres, meldri, puplakši, grīšļi, lēpes. Ezerā novērojami sūkļi. Tajā dzīvo līdakas, asari, raudas, karūsas, plauži, vēdzeles, zuši, pliči un līņi. Novērojama bebru darbība, ligzdo kaijas, pīles.
Krastos vairākas peldvietas, dienvidaustrumu krastā - atpūtas bāze.
Valaiņu pilskalns
Valaiņu pilskalns var būt:
Zujova (Pušmucovas pagasts)
Zujova ir ciems Pušmucovas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
Arvīds Jaunarājs
Arvīds Jaunarājs (līdz Jansons, dzimis, miris ) bija latviešu jurists, miertiesnesis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīves gājums
Dzimis Sakas pagastā ierēdņa ģimenē. Kara laikā kopā ar ģimeni evakuējies uz Ziemeļvidzemi. 1918. gadā decembrī tēvs iecelts par Aizputes pasta—telegrāfa pārzini un ģimene pārcēlusies uz Aizputi. Mācījies Aizputes pamatskolā (1919—1924), pēc tam Aizputes un Liepājas vidusskolās. 1928. gadā iestājies Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un Tiesību zinātņu fakultātē Tiesību zinību nodaļā. 1934. gadā ar izcilību beidzis studijas universitātē. No 1934. gada līdz 1940. gadam strādājis par miertiesnesi Rīgā. 1940. gada 18. aprīlī mainījis uzvārdu no Jansons uz Jaunarājs. Padomju okupācijas laikā, 1940. gadā, bijis tautas tiesnesis. Vācu okupācijas laikā bija miertiesnesis Rīgā. Otrā pasaules kara beigās devās trimdā vispirms uz Čehiju, pēc tam uz Vāciju, 1950. gadā uz ASV, kur strādāja vispirms gadu Teksasas, pēc tam Kolorādo štatā. 1983. gadā kā ASV pilsonis apmeklējis Latviju. Miris 2008. gadā Denverā.
Arvīds Jaunarājs savās atmiņas rakstīja: Laikā, kad Latvijā valdīja okupācijas vara un daudzi ir bijuši pesimistiski noskaņoti, K. Čakste teicis - viņš gan ir pilnīgi pārliecināts, ka Latvija atkal būs brīva, tikai «es nezinu, vai mēs to piedzīvosim».
Edmunds Cepurītis
Edmunds Cepurītis (dzimis ) ir Latvijas politiķis un vides aizsardzības speciālists. Šobrīd ir 14. Saeimas deputāts, pārstāv partiju "Progresīvie". Iepriekš bijis Rīgas domes deputāts.
Dzīvesgājums
E. Cepurītis ieguvis vides zinātnieka specialitāti Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un zemes zinātņu fakultātē, 2013. gadā iegūstot bakalaura grādu, bet 2016. gadā — maģistra.
E. Cepurīša profesionālā darbība ir saistīta ar vides aizsardzību un nevalstisko sektoru — viņš ir projektu vadītājs nodibinājumā "Vides izglītības fonds", kā arī valdes loceklis biedrībā "Zero Waste Latvija", kas iestājas par atkritumu piesārņojuma samazināšanu. Ir viens no debašu asociācijas "Quo Tu domā?" līdzdibinātājiem.
Politiskā darbība
2018. gadā 13. Saeimas vēlēšanās E. Cepurītis kandidēja ar 6. numuru "Progresīvo" sarakstā Rīgas vēlēšanu apgabalā, bet saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
No 2019. gada 14. septembra līdz 2021. gada 4. septembrim E. Cepurītis kopā ar Antoņinu Ņenaševu bija viens no partijas "Progresīvie" līdzpriekšsēdētājiem.
2019. gada Eiropas parlamenta vēlēšanās viņš bija 4. numurs "Progresīvo" sarakstā, taču ievēlēts netika. E. Cepurīša politiskās prioritātes ir atbildīga klimata un dabas aizsardzības politiku, kā arī taisnīgas nodokļu sistēmas ieviešana. Eiroparlamenta vēlēšanu kampaņā viņš uzsvēra nepieciešamību pāriet uz jaunu enerģijas sistēmu, "lai risinātu klimata krīzi un mazinātu Eiropas valstu atkarību no Krievijas", kā arī nepieciešamību risināt socioekonomiskās nevienlīdzības jautājumus.
2020. gadā ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās E. Cepurīti ievēlēja par Rīgas domes deputātu no "Progresīvie" un "Attīstībai/Par!" kopējā saraksta. Vadījis Rīgas domes Mājokļu un vides komiteju.
2022. gada rudenī Saeimas vēlēšanās E. Cepurītis tika ievēlēts 14. Saeimā, kur strādā Sociālo un darba lietu un Eiropas lietu komisijās.
Simona Nigli-Lūdere
Simona Nigli-Lūdere (de; dzimusi Simone Lūdere, ) ir bijusī Šveices orientieriste, izcīnījusi 23 zelta medaļas Pasaules čempionātos orientēšanās sportā laikā no 2001. līdz 2013. gadam, tādējādi viņa ir titulētākā sportiste orientēšanās sporta vēsturē. 2003. un 2005. gada Pasaules čempionātos S. Nigli izcīnīja četras zelta medaļas — maksimāli iespējamo.
Cēlusies no Burgdorfas Bernes kantonā. 2003. gadā apprecējusies ar Šveices orientieristu Matiasu Nigli. 2008. gadā viņa pārtrauca sportošanu grūtniecības dēļ, bet jau nākamajā gadā pēc meitas piedzimšanas atgriezās profesionālajā sportā un izcīnīja zelta medaļu Pasaules čempionātā Ungārijā. 2011. gadā atkal pārtrauca sportot, jo Nigli ģimenē piedzima dvīņi, taču jau 2012. gada Eiropas čempionātā Zviedrijā S. Nigli ar lielu pārsvaru uzvarēja abās garākajās individuālajās distancēs, bet tā paša gada Pasaules čempionātā, kas notika Šveicē, izcīnīja trīs zelta medaļas no četrām iespējamajām.
2013. gada rudenī S. Nigli-Lūdere paziņoja par profesionālās karjeras beigām. Precējusies ar Matiasu Nigli — citu bijušo Šveices orientieristu.
Sārta krāsa
Sārta krāsa jeb sārts ir krāsa, kuras toņi ietilpst diapazonā no sarkanās līdz baltajai krāsai. Pārsvarā sārtā krāsa tiek izmantota Valentīna dienā un Lieldienās, taču nereti tā tiek saukta arī par mīlestības krāsu. RGB sistēmā sārto krāsu pieraksta šādi: #FFC0CB.
Gaiši sārto krāsu dēvē arī par rozā krāsu. Pirmās liecības par mūsdienās ar vārdu "rozā" saprotamo krāsu ir datētas ar 17. gadsimta beigām.
Igaunijas klimats
Igaunijas klimats ir samērā maigs, jo Igauniju (un visu Ziemeļeiropu) nepārtraukti silda jūras gaiss, ko ietekmē Atlantijas okeāna ziemeļdaļa. Līdz ar to Baltijas jūra rada atšķirības starp piekrastes un iekšzemes teritoriju klimatu.
Igaunija atrodas mērenā klimata joslas ziemeļu daļā un pārejas zonā starp jūras un kontinentālo klimatu. Igaunijā ir četri gandrīz vienāda garuma gadalaiki. Gada vidējā temperatūra svārstās no 17,8 °C Baltijas jūras salās līdz 18,4 °C iekšzemē jūlijā, gada siltākajā mēnesī, un no −1,4 °C Baltijas jūras salās līdz −5,3 °C gada aukstākajā mēnesī — februārī. Vidējā gada temperatūra Igaunijā ir 6,4 °C. Klimatu ietekmē arī Atlantijas okeāns, tā Ziemeļatlantijas straume un Islandes minimums — zona, kas pazīstama ar ciklonu veidošanos un kur vidējais gaisa spiediens ir zemāks nekā blakus apgabalos. Igaunija atrodas mitrā zonā, kurā nokrišņu daudzums ir lielāks nekā kopējā iztvaikošana. Vidējais nokrišņu daudzums 1991. — 2020. gadā svārstījās no 573 līdz 761 milimetriem gadā un visspēcīgākais bija vasaras beigās. Gadā bija no 102 līdz 127 lietainām dienām, un augstākais vidējais nokrišņu daudzums bija reģistrēts Sakalas un Hānjas augstieņu rietumu nogāzēs.
Pavasaris
Pavasaris parasti ir sauss un maigs. Aprīļa laika apstākļi var būt ļoti mainīgi, mēneša pirmajā pusē dažkārt var būt sniegotas dienas, bet tajā pašā laikā dažreiz ir iespējams piedzīvot dienas, kad temperatūra paaugstinās virs 20 °C. Pavasarī siltāks ir iekšzemes apgabalos Igaunijas dienvidos, bet vēsāks piekrastē. Siltākais pavasara mēnesis ir maijs, kad pienāk pirmie sasilšanas viļņi un temperatūra var sasniegt 20-30 °C. Pērkona sezona sākas aprīlī.
Vasara
Igaunijas dienvidos un austrumos vasaras ir maigas, siltākas, salās vēsākas. Dažās dienās temperatūra var sasniegt līdz 30-35 °C, bet parasti tā ir tuvu 20 °C. Gada siltākais mēnesis ir jūlijs, bet maksimālās gaisa temperatūras rekords (35,6 °C) reģistrēts augustā. Pērkona negaiss parasti novērojams pēcpusdienā.
Rudens
Rudens ir slapjš un vējains. Septembra pirmā puse var būt silta. Daudzi cikloni šķērso visu Skandināviju un atnes Igaunijā spēcīgas lietavas ar pērkona negaisu. Dažkārt vētrās vēja ātrums var pārsniegt 35 m/s, izraisot plūdus piekrastes apgabalos. Pirmais sniegs parasti uzkrīt oktobra beigās vai novembrī.
Ziema
Ziemā Igaunijas austrumos ir vēsāks, piekrastes rajonos siltāks. Aukstākie ziemas mēneši ir janvāris un februāris: dažkārt naktīs temperatūra var pazemināties līdz −35 °C. Zemākais temperatūras rekords ir −43,5 °C. Cikloni var radīt sniega vētras. Dažkārt jūras ietekmē Igaunijā uzsnieg vairāk sniega.
Vējš
Visspēcīgākais vējš (48 m/s) novērots 1969. gadā Roņu salā.
Epididimālā hipertensija
Tiek uzskatīts, ka šis termins (blue balls) radies Amerikas Savienotajās Valstīs, pirmo reizi parādoties 1916. gadā.
Romans Vitkovskis
Romans Vitkovskis (dzimis Rīgā) ir latviešu karikatūrists un matemātiķis.
Biogrāfija
Romans Vitkovskis dzimis Rīgā 1948. gada 15. augustā. Mācījās Rīgas 1. vidusskolā. 1971. gadā pabeidzis Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti. Pēc universitātes beigšanas ilgu laiku strādāja pie augsta sarežģītības līmeņa informācijas sistēmām Latvijas Universitātes Skaitļošanas centrā.
Paralēli viņa darbs bija cieši saistīts ar intelekta modeļiem, izmantojot rekursīvās funkcijas un sistematoloģiju. Kopš 1980. gada viņš strādā pie izpratnē balstītas apmācības metodikas izstrādes. 1990. gadā piedalījās Latvijas Izglītības fonda dibināšanā. Joprojām tajā darbojas kā valdes loceklis.
2010. gadā tika izveidota izpratnes lapa Goerudio, kurā apkopts mācību materiāla izklāsts pēc viņa izstrādātās metodikas. Līdztekus projekts tika turpināts Eiropas Savienības Mūžizglītības programmas ietvaros.
1988. gadā piedalījās Latvijas Tautas frontes kongresā, karikatūrās vizualizējot notiekošo. Trešās Atmodas laikā no Tautas Frontes kandidēja 1990. gada LPSR Augstākās Padomes vēlēšanās 42. vēlēšanu apgabalā.
Mākslinieciskā darbība
1983. gadā Romans Vitkovskis kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru grafikas nozarē. No 1994. līdz 1999. gadam bijis LMS valdes loceklis. Aktīvi piedalījies izstādēs gan Latvijā, gan ārpus tās — Lietuvā, Beļģijā, Bulgārijā u.c. Publicējies periodikā "Literatūra un Māksla", "Atmoda", "Neatkarīgā Rīta Avīze", "Ir" un citās.
Ilustrējis vairāk kā 80 grāmatas dažādās izdevniecībās ("Elpa", "Teātra Anekdotes", "Avots", "Likteņstāsti", u.c.). Astoņdesmitajos gados aktīvi ilustrēja mācību grāmatas, kuras tika izdotas izdevniecībās "Высшая школа" (Maskava) un "Zinātne" (Sērijas "Zaļais stars", "Zinātne Laukiem"). Romana Vitkovska karikatūras ir publicētas arī kalendāros, bukletos u.c.
1990. gadā tika izdots viņa karikatūru krājums.
Aleksandrs Ābrams Liperts
Aleksandrs Ābrams Liperts (1864—1941) bija Latvijas ebreju uzņēmējs, Liepājas, vēlāk Rīgas velosipēdu fabrikas A. Lippert dibinātājs.
Dzimis 1864. gadā Grobiņas namnieka Markusa Lipperta ģimenē. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu Liepājā apcietināja un deportēja uz Vjatlagu, kur viņš miris 1941. gada 10. septembrī.
Kertu Niskanena
Kertu Niskanena (fi; dzimusi Oulu) ir somu distanču slēpotāja, četrkārtēja ziemas olimpisko spēļu medaļniece, divu pasaules čempionāta bronzas medaļu ieguvēja stafetē, vairāku pasaules kausa posmu uzvarētāja.
Karjera
Pasaules čempionātos junioriem izcīnījusi divas bronzas medaļas stafetē (2007. un 2008. gadā). Guvusi panākumus arī Pasaules U-23 čempionātos, izcīnot divas zelta un divas bronzas medaļas.
Pasaules kausa sacensībās debitēja Kūsamo. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2011. gadā Oslo, startēja tikai 10 km distancē klasiskajā stilā un ieņēma 8. vietu. pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos, ieņemot trešo vietu sprinta sacensībās Stokholmā. Pirmo uzvaru PK posmos izcīnīja Lencerheidē, Šveicē, kas bija arī Tour de Ski posms, 10 km klasiskā stila distancē ar kopēju startu.
Sočos izcīnīja divas sudraba medaļas: 4x5 km stafetē sievietēm, kā arī komandu sprintā, kur startēja kopā ar Aino Kaisu Sārinenu. Labāko rezultātu individuāli sasniedza 30 km distancē brīvajā stilā, finišējot 4. vietā. 2013.—2014. gada sezonā izcīnīja trešo vietu PK distanču kausa kopvērtējumā. Absolūtajā kopvērtējumā ieguva 5. vietu, kas ir viņas labākais sasniegums karjerā.
2015. gada Pasaules čempionātā Fālunā ieguva bronzas medaļu stafetē. Individuālajās distancēs divreiz finišēja 4. vietā: 15 km skiatlonā un 30 km distancē klasiskajā stilā. Arī 2017. gada Pasaules čempionātā Lahti izcīnīja bronzu stafetē.
Phjončhanā labāko rezultātu individuāli sasniedza 30 km distancē, ieņemot 6. vietu, bet stafetē Somijas komandas sastāvā bija 4. vietā. Viņa bija spiesta izlaist 2021. gada Pasaules čempionātu pēc tam, kad tika atklāts mazā liela kaula lūzums pēc PK sacensībām Fālunā 2021. gada janvārī.
PK posmā Lencerheidē 10 km distancē klasiskajā stilā uzvarēja vienā dienā ar savu brāli Īvo, kas izcīnīja uzvaru 15 km distancē. Pekinā izcīnīja sudraba medaļu 10 km distancē klasiskajā stilā un bronzu 30 km distancē brīvajā stilā ar kopēju startu. 2022.—2023. gada sezonā ieguva 3. vietu Pasaules kausa kopvērtējumā un izcīnīja distanču kausu.
Oņegins (filma)
"Oņegins" (en) ir 1999. gada romantiska drāma, kas balstīta uz Aleksandra Puškina romānu "Jevgeņijs Oņegins". Filmas režisore ir Marta Fainsa. Galvenās lomas atveido Reifs Fainss (viņš arī ir viens no filmas producentiem), Liva Tailere, Tobijs Stīvenss, Mārtins Donovans, Aluns Ārmstrongs, Heriete Voltera, Airēna Vorta un Lena Hedija. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filmas sižets notiek 19. gadsimtā Sanktpēterburgā. Jevgeņijs Oņegins ir aristokrāts, kurš mantojis lielu īpašumu laukos. Tur viņš satiek jauno kaimiņu Ļenski, viņa līgavu Olgu un Olgas vecāko māsu Tatjanu. Jau no paša sākuma Oņeginu interesē Tatjana, tomēr abu attiecības neattīstās tik vienkārši, kā cerēts.
Kārlis Liepiņš (hokejists)
Kārlis Liepiņš (dzimis ) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Liepājā, kļūstot par četrkārtēju Latvijas čempionu. Pēc karjeras beigšanas kļuva par bērnu hokeja treneri.
Spēlētāja karjera
Karjeru Liepiņš sāka HK Liepājas Metalurgs jauniešu sistēmā, 2007.—08. gada sezonā aizvadot arī pirmās divas spēles Latvijas čempionātā. 2008.—09. gada sezonu jau pilnībā aizvadīja Latvijas čempionātā un kopā ar komandu izcīnīja Latvijas čempiona titulu. No 2009. līdz 2012. gadam spēlēja Metalurga pirmajā sastāvā Baltkrievijas Ekstralīgā, kopā ar komandu izcīnot vēl divus Latvijas čempiona titulus.
No 2012. līdz 2014. gadam spēlēja Somijas 4. līgas komandā Lämärit, taču tad pievienojās HK Liepāja rindām. 2015.—16. gada sezonā kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu. Nākamajā sezonā uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas, taču pēc sezonas beigām noslēdza spēlētāja karjeru.
Valters fon Eberharts
Frīdrihs Vilhelms Magnuss Heinrihs Valters fon Eberharts (de, 1862.—1944.) bija Prūsijas ģenerālis (1915), pirmais Vācijas kara aviācijas inspektors (1913). Komandēja Vācijas impērijas kājnieku karaspēka vienības Pirmajā pasaules karā un Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas vienības Latvijas brīvības cīņu laikā. Vācu ģenerāļa Magnusa fon Eberharta jaunākais brālis.
Dzīvesgājums
Valters fon Eberharts dzimis Berlīnē 1862. gada 7. janvārī prūšu ģenerālmajora Heinriha fon Eberharta ģimenē. 1878. gadā viņš beidza kadetu korpusu un kā leitnants uzsāka dienestu 5. gvardes grenadieru pulkā. 1909. gadā kļuva par Potsdamas apakšvirsnieku skolas komandieri. No 1912. gada bija 8. Tīringenes kājnieku pulka pulkvedis.
1913. gadā viņu iecēla par pirmo Vācijas impērijas kara aviācijas inspekcijas (Inspektion der Fliegertruppen) vadītāju. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā viņu paaugstināja par ģenerālmajoru. No 1916. gada septembra līdz 1917. gada martam ģenerālis Valters fon Eberharts komandēja Vācijas impērijas 20. zemessardzes divīziju, pēc tam līdz 1918. gada februārim 45. rezerves divīziju. 1918. gada 27. februārī viņu iecēla par 37. divīzijas komandieri.
Pēc Novembra revolūcijas un Vācijas kapitulācijas viņu 1918. gada 30. decembrī iecēla par XX. armijas korpusa komandējošo ģenerāli Alenšteinā. 1919. gada sākumā viņš komandēja Austrumprūsijas Kulmas apgabala aizsardzību ar Polijas karaspēku, 22. februārī tika iecelts par 46. zemessardzes divīzijas komandieri vācu okupētajā Lietuvas daļā, kas 1919. gada aprīlī tika pārveidota par "Dienvidlietuvas brīvprātīgo brigādi" (Freikorps - Brigade Südlitauen) cīņai pret lieliniekiem.
Pēc ģenerāļa Rīdigera fon der Golca atsaukšanas 1919. gada 12. oktobrī tika iecelts par Rietumkrievijas armijas vācu daļu komandieri Kurzemē un Žemaitijā. Pēc Pāvela Bermonta-Avalova atkāpšanās no armijas pavēlnieka amata viņš no 1919. gada 10. novembra vadīja Jelgavas aizstāvēšanas operāciju un tālākās kaujas līdz 1919. gada decembra vidum pret Latvijas un Lietuvas karaspēkiem. Pēc tam viņš komandēja zemessardzes brigādi (Reichswehrbrigade 20.) Austrumprūsijā.
Miris 1944. gada 7. janvārī.
Moriss Žē
Moriss Žozefs Žē (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Žē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš pirmajā kārtā ieguva savā grupā 2. vietu un bija tiesīgs kvalificēties nākamajai kārtai, taču tajā nepiedalījās.
Zukulova
Zukulova ir ciems Asūnes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
Trijskanis
Trijskanis jeb kvintakords ir akorda veids, kurā ir trīs pa tercām sakārtotas skaņas. Apakšējo trijskaņa daļu sauc par prīmu, vidējo par tercu, bet augšējo par kvintu. Trijskanim ir divi apvērsumi. Prīmu pārceļot par oktāvu augstāk, veidojas sekstakords, bet, pārnesot par oktāvu augstāk gan prīmu, gan tercu, veidojas kvartsekstakords.
Trijskaņus iedala mažora trijskaņos un minora trijskaņos.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Maurīcijā
Sarakstā apkopotas tās vietas Maurīcijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Maurīcijas ir iekļautas 2 vietas (abi kultūras objekti), savukārt 1 vieta ir iekļauta oficiālajā kandidātu sarakstā. Maurīcija Pasaules mantojuma konvenciju ratificēja 1995. gada 19. septembrī.
Kandavas baznīcas
Kandavā ir šādas baznīcas:
Medņu Jāņa kalns
Medņu Jāņa kalns ir paugurs, sena kulta vieta, vietējas nozīmes arheoloģiskais piemineklis Alūksnes novada Alsviķu pagastā uz dienvidrietumiem no Strautiņiem, Melnupes labajā krastā, mežainā apvidū.
Mičs Makonels
Edisons Mičels Makonels (en) ASV senators no Kentuki štata. Viņš ir ASV Senāta mazākuma līderis kopš 2021. gada. Makonels pirmoreiz ASV Senātā tika ievēlēts 1984. gadā.
OpenAI
OpenAI ir Amerikas mākslīgā intelekta (MI) pētniecības laboratorija, kuras pamatā ir bezpeļņas organizācija OpenAI Incorporated (OpenAI Inc.) un tās bezpeļņas meitasuzņēmums OpenAI Limited Partnership (OpenAI LP). OpenAI veic MI izpēti ar nolūku veicināt un attīstīt "draudzīgu" mākslīgo intelektu. OpenAI sistēmas tiek darbinātas uz piektā pasaulē jaudīgākā superdatora. Organizāciju 2015. gadā nodibināja Sems Altmens (Sam Altman), Reids Hofmans (Reid Hoffman), Džesika Livingstona (Jessica Livingston), Īlons Masks, Pīters Tīls (Peter Thiel), un citi,  kuri apsolīja laboratorijai ziedot kopā 1 miljardu ASV dolāru. Masks 2018. gadā atkāpās no uzņēmuma valdes. Microsoft 2019. gadā uzņēmumā OpenAI LP investēja 1 miljardu dolāru, un 2023. gada janvārī atkārtoti veica investīciju — 10 miljardu dolāru vērtā.
Septakords
Septakords ir akorda veids, kurā ir četras pa tercām sakārtotas skaņas. Septakorda daļu nosaukumi ir tādi paši kā trijskaņa daļu nosaukumi, bet tai pievienojas vēl viena skaņa — apakšējo skaņu septakordā sauc par prīmu, nākamās par tercu un kvintu, bet augšējo par septīmu. Septakordam ir trīs apvērsumi: kvintsekstakords, terckvartakords un sekundakords.
Septakordus iedala dažādos veidos, bet visi septakordi ir disonējoši akordi. Pastāv septakordi, kā dominantes septakords, kvartseptakords, septīmakords, sekstakords un citi.
Lekasteljē (Vāra)
Lekasteljē (fr) ir ciemats Vāras departamentā, kas atrodas Francijas dienvidaustrumu daļā — Provansas-Alpu-Azūra Krasta reģionā, kādus 20 km attālumā no Tulonas jeb Vāras administratīvā centra.
Tāpat pāris kilometru attālumā no ciemata atrodas Pola Rikāra trase, kurā atkārtoti, sākot ar 2018. gada Pirmās formulas sezonu, tiks rīkota Francijas Grand Prix izcīņa.
Tenesī "Titans"
Tenesī "Titans" (en) ir profesionāls amerikāņu futbola klubs, kas ir bāzēts Našvilā, Tenesī štatā, ASV. Tas ir dibināts 1959. gadā kā Hjūstonas "Oilers". "Titans" spēlē Nacionālās futbola līgas (NFL) Amerikas futbola konferences Dienvidu divīzijā. Klubs savas mājas spēles aizvada Nissan Stadium stadionā. "Titans" vienu reizi ir piedalījies Superkausa izcīņā.
1997. gadā klubs tika pārvietots uz Našvilu un pārdēvēts par Tenesī "Oilers". Ar pašreizējo nosaukumu pazīstams no 1999. gada.
Bustrofedons
Bustrofedons (no grc — ‘vērsis’ un — ‘pagriežu’) ir rakstības veids, kurā katrā jaunā rindiņā raksta virziens tiek mainīts uz pretējo, burtu formu pielāgojot raksta virzienam, faktiski spoguļrakstā.
Joprojām neatšifrētajā Lieldienu salas rongorongo rakstībā novērojams tā sauktais apvērstais bustrofedons, kurā jaunās rindas pagrieztas par 180°, nemainot grafēmas spoguļrakstā.
Vēsturiski bustrofedons izmantots Senajā Grieķijā, kā arī etrusku, dienvidarābu, rūnu un citās rakstībās. Mūsdienās pielietots tikai mazizmantotajā avoiuli rakstībā Pentekostas salā Vanuatu, kā arī atsevišķās mākslīgās valodās un dekoratīviem nolūkiem.
Pobeda (uzņēmums)
Pobeda (ru — 'uzvara'; pilnais nosaukums OOO Konditerskaja fabrika «Pobeda» (ООО Кондитерская фабрика «Победа»)) ir Krievijas uzņēmums, kas ražo šokolādi un konditorejas izstrādājumus. Tas dibināts 1995. gadā un pieder Muravjovu ģimenei. Pobeda galvenais birojs atrodas Maskavā. Uzņēmuma kapitāla 90,2% pieder Kiprā reģistrētai kompānijai "Adellaar Holdings Limited", bet pārējo kapitāldaļu īpašnieki ir Kipras pilsoņi Vitālijs un Olga Muravjovi. Uzņēmuma patiesais labuma guvējs ir Kipras pilsonis Andrejs Muravjovs.
Pobeda ir trīs ražotnes: Kļemjonovas ciemā (pie Jegorjevskas, Maskavas apgabalā Krievijā), Jegorjevskā un Ventspilī (Latvijā). Visu trīs rūpnīcu kopējā ražošanas platība ir 43 tūkstoši m³.
Ar Pobeda produkcijas realizāciju Eiropas Savienības teritorijā, ieskaitot Lietuvu, nodarbojas uzņēmums Lietuvā Pobeda Confectionery UAB. Igaunijā 2017. gadā reģistrēts uzņēmums Pobeda Confectionery OÜ, kas pārdod Pobeda produkciju šajā valstī.
Vēsture
Uzņēmums OOO Konditerskaja fabrika «Pobeda» dibināts 1995. gadā. 1999. gadā tās īpašnieki bija laulātais pāris Vitālijs un Olga Muravjovi, un Maskavas apgabala Jegorjevskas pilsētas Kļemenovas ciemā sākta konditorejas rūpnīcas celtniecība. Rūpnīca darbu sāka 2000. gadā. Pirmā produkcija bija šokolādes konfektes „Asorti” dāvanu kārbās. 2001. gadā tika izlaista šokolāde „Rūgtā 72 % kakao”, kura ieguva plašu popularitāti. Vēlāk produkcijas klāsts tika papildināts ar šokolādes konfektēm „Lācīši mežā” un „Sonāte”. Šokolāde un konfektes strauji kļuva iecienītas, un peļņa no to pārdošanas veicināja kompānijas ātru attīstību, kas ļāva investēt otrās rūpnīcas celtniecībā.
Otro rūpnīcu atvēra 2008. gadā Maskavas apgabala Jegorjevskas pilsētā. Tobrīd bija sāktas ražot un ieguvušas atzinību „Pobeda” šokolādes trifeles —– gan klasiskās, gan ar marcipānu. Pārdošanas apjomi pastāvīgi pieauga. 2012. gadā tika izveidota bezcukura šokolādes līnija, kuras ražošanā izmantoja dabīgo saldinātāju stēviju.
2010.–2014. gadā uzņēmums investēja ievērojamu apjomu resursu pamatlīdzekļos, ražošanas līnijās un celtniecībā. Šajos gados „Pobeda” klāstu papildināja jauni produkti, piemēram, konfektes „Bird of happiness”, marmelāde „Bumblebee tummy” un „All at once”, konfektes „Toffee” un „Fanny cows”.
2016. gadā tika atklāta trešā rūpnīca Latvijā, Ventspilī.
2023. gadā Pobeda bija viena no lielākajām konditorejas fabrikām Krievijā, kas tirgoja savus ražojumus vairāk nekā 20 valstīs.
Darbība Latvijā
2014. gadā Konditerskaja fabrika «Pobeda» dibināja meitas uzņēmumu Latvijā SIA Pobeda Confectionery. Ražotne organizēta Ventspilī, savukārt tirdzniecības birojs atrodas Rīgā. Ventspils rūpnīcas svinīgā atklāšana notika 2016. gada 17. februārī. Projekta attīstībā tika ieguldīti vairāk nekā 10 miljoni eiro. Ventspilī tiek ražotas šokolādes tāfelītes, tostarp rūgtā šokolāde un bezcukura šokolāde, izmantojot dabīgo saldinātāju stēviju. Sekoja investīciju otrais posms, kura noslēgumā rūpnīca plānoja uzsākt ražot šokolādes konfektes Bear family, Axiome u.c.
2021. gada informācija liecināja, ka uzņēmums sācis nest zaudējumus.
2023. gada martā sociālajos tīklos parādījās informācija, ka Latvijas meitas uzņēmuma Konditerskaja fabrika «Pobeda» izpilddirektore Olga Muravjova saņēmusi Krievijas pilsētas Jegorjevskas biedrības "Kaujas brālība" apbalvojumu pateicībā par to, ka uzņēmums kopš Krievijas sāktā kara Ukrainā sākuma ir ziedojis vairāk nekā 15 tonnas savas produkcijas krievu armijai. Uzņēmums jebkāda atbalsta sniegšanu Krievijas armijai noliedz.
2023. gada jūlijā Valsts drošības dienests apstiprināja Krievijas uzņēmuma ilggadīgu un turpinošos atbalstu Krievijas armijai un "Kaujas brālībai", taču nekonstatēja tā Latvijas ražotnes iesaisti šajās darbībās. Tomēr, tā kā Latvijas ražotnes īpašnieki ir integrēti Krievijas uzņēmuma struktūrā, VDD aicināja iekšlietu ministru Māri Kučinski iekļaut šīs personas melnajā sarakstā un viņš to akceptēja.
MetaCarta
MetaCarta ir ASV uzņēmums, kas nodarbojās ar ģeogrāfiskajiem risinājumiem; Qbase Holdings, LLC meitas uzņēmums. Dibināts 1999. gadā. Galvenais birojs atrodas Restonā, Virdžīnijā.
Vēsture
Uzņēmumu dibinājis John R. Frank 1999. gadā. Tas 1999. gadā saņēma 500 000 USD no DARPA, lai izstrādātu tehnoloģiju, kas ļautu dokumentos atrast atsauces uz ģeogrāfiskām vietām, tādējādi ļaujot šos dokumentus atrast pēc ievadīta ģeogrāfiska atslēgvārda. MetaCarta saņēma finansējumu arī no In-Q-Tel, ar CIP saistītas organizācijas.
2010. gada 9. aprīlī Somijas uzņēmums Nokia iegādājās MetaCarta. Tas paturēja plaša patēriņa ģeogrāfiskos risinājumus, bet pārējo uzņēmumu ar biznesa risinājumiem 2010. gada 13. jūlijā pārdeva ASV uzņēmumam Qbase Holdings, LLC.
Masļenku robežincidents
Masļenku robežincidents bija PSRS īstenots provokatīvs uzbrukums Latvijas robežsargu posteņiem 1940. gada 15. jūnija rītausmā. NKVD kaujinieku vienības īstenoja uzbrukumu Latvijas Robežsargu brigādes 3. Abrenes bataljona 1. rotas 2. un 3. sardzei Augšpils pagasta Masļenkos un Šmaiļos. Trešais uzbrukums 7. sardzei Žuguros tika atcelts. Lai gan būtībā incidents sastāvēja no trim atsevišķiem uzbrukumiem, vēstures literatūrā tas parasti tiek apzīmēts ar Masļenku vārdu. 3. sardze Šmaiļos tika pārsteigta un visi robežsargi sagūstīti un aizvesti uz PSRS. 2. sardze Masļenkos izrādīja pretestību, kā rezultātā 3 robežsargi un divi civilisti tika nogalināti, sardzes ēka nodedzināta un vēl vairāki cilvēki sagūstīti. Kopumā abos uzbrukumos tika nogalināti 5 cilvēki (tostarp viens pusaudzis) un 37 tika sagūstīti un aizvesti uz PSRS. Kritušie un ievainotie bija arī uzbrucēju pusē.
Uzbrukums Latvijas robežsargiem bija Latvijas un PSRS līguma par neuzbrukšanu pārkāpums, kas ievadīja pilnīgu Latvijas okupāciju.
Uzbrukums Masļenkiem
15. jūnijā 2.30 naktī 25 NKVD kaujinieki nemanīti šķērsoja Latvijas un PSRS robežupi Ludzu pie 3. Abrenes robežsargu bataljona 2. sardzes un no visām pusēm aplenca sardzes ēku. Tuvējās ēkas, kurās dzīvoja robežsargs Žanis Krieviņš un zemnieks Dmitrijs Maslovs, arī tika aplenktas. Uzbrucēji, visticamāk, plānoja sagūstīt sardzi, pārsteidzot to, bez neviena šāviena, jo visapkārt sardzes ēkai tika izvietoti granātu saišķi, atstājot tikai šauru eju pretī durvīm.
Sardzes ēkā tobrīd atradās sardzes priekšnieka pienākumu izpildītājs Valdis Grīnvalds, robežsargs Kārlis Beizaks, sardzes priekšnieka Frīdriha Puriņa sieva Hermīne un viņas 14 gadus vecais dēls Voldemārs. Robežsargi Pēteris Cimoška un Jānis Macītis pildīja dienesta pienākumus savos posteņos. Cimoška atradās slēpnī netālu no sardzes ēkas, savukārt Macītis bija gaitnieks un atradās apgaitā. Tonakt visu kordona teritoriju bija pārklājusi bieza migla.
Uzbrucējus pirmais atklāja gaitnieks Jānis Macītis kurš, visticamāk, rīkojās saskaņā ar instrukciju un skaļi uzsauca robežpārkāpējiem. Tūlīt pēc tam kāds no uzbrucējiem izšāva kārtu no automātiskā ieroča un Macītis tika smagi ievainots, tomēr, neskatoties uz to, centās sasniegt sardzes ēku. Netālu no sardzes ēkas ievainotais Macītis uzkāpa vienai no uzbrucēju izliktajām rokasgranātām, kas eksplodējot norāva viņam kreisās kājas pēdu.
Pēc pirmajiem šāvieniem uzbrucēji saprata, ka ir atklāti un mainīja taktiku, cenšoties nogalināt robežsargus un iznīcināt sardzi.
Robežsargs Pēteris Cimoška atradās slēpnī un, atskanot pirmajiem šāvieniem, pieņēma kauju, raidot atbildes šāvienus pretinieka virzienā. Biezās miglas dēļ precīza tēmēšana nebija iespējama, tomēr jau pēc pirmajiem šāvieniem uzbrucēji viegli noteica slēpņa atrašanās vietu un sāka to ielenkt. Cimoška to saprotot, visticamāk, šaujot bija sācis atkāpties uz sardzes ēku kuru tobrīd, šaujot atsevišķiem šāvieniem, bija sācis aizstāvēt sardzes priekšnieka pienākumu izpildītājs Valdis Grīnvalds. Tomēr netālu no sardzes ēkas Cimoška uzkāpa uz ienaidnieku rokasgranātu saišķa un tika saplosīts gabalos. Vēlāk, sabrūkot degošajai sardzes ēkai, viņa mirstīgās atliekas pārogļojās.
NKVD kaujinieku uguns cauršāva sardzes ēku un Valdis Grīnvalds varēja pārvietoties tikai rāpus. Tomēr Grīnvalds spēja atklāt pretuguni ar šauteni caur logu. Sliktās redzamības dēļ arī viņš bija spiests šaut tikai uzbrucēju virzienā, bez konkrēta mērķa. Tā kā telefona sakari nedarbojās, robežsargs Beizaks pieņēma lēmumu skriet uz 1. sardzi pēc palīdzības. Izlēcis pa logu viņš spēja noskriet 200 metrus, kad viņu nošāva Žaņa Krieviņa māju aplenkušie uzbrucēji.
Tā kā no sardzes ēkas joprojām atskanēja šāvieni, uzbrucēji nolēma ēku nodedzināt iemetot pa logiem degbumbas. Šajā brīdī ēku atstāja arī Hermīne Puriņa un viņas 14 gadus vecais dēls Voldemārs. Hermīne izlēca pa logu un tika nošauta 8 metrus no mājas, savukārt Voldemārs Puriņš tika ievainots vēderā, bet spēja paslēpties malkas grēdā. No gūtajiem ievainojumiem viņš nākamajā dienā mira Rēzeknes slimnīcā. Frīdrihs Puriņš vēlāk tika ieslodzīts Rīgas Centrālcietumā un nošauts 1941. gada 27.—29. jūnijā.
Mīlestības dienasgrāmata
"Mīlestības dienasgrāmata" (en) ir 1999. gada drāma, kas balstīta uz Greiema Grīna tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Nīls Džordans. Galvenās lomas atveido Reifs Fainss, Džūliana Mora, Stīvens Rea un Džeisons Aizekss Filmas pirmizrāde notika ASV.
Masļenku robežincidents
Uzbrukums Masļenkiem
Valdis Grīnvalds degošo sardzes ēku atstāja caur logu kā pēdējais. Aizmetis savu karabīni, viņš neskarts ielēca Ludzas upē, kur to sagūstīja padomju robežsargi un nogādāja Ostrovas cietumā.
Uzbrukums Šmaiļiem
Uzbrukums 3. Abrenes bataljona 1. rotas 3. sardzei Augšpils pagasta Šmaiļu sādžā sākās 15. jūnijā 3.00. Neilgi pirms uzbrukuma sākuma robežsargs Vilis Kraucis atstāja savu posteni un no sardzes ēkas pa telefonu ziņoja 1. vada nometnei Kareļos par uguns atblāzmu 2. sardzes virzienā un dzirdamiem šāvieniem. Tā kā gaitnieks tonakt nebija norīkots, robeža uz brīdi palika pilnīgi neaizsargāta. NKVD kaujinieki to izmantoja un bez pretošanās sagūstīja robežsargus Vili Krauci un Albertu Ozolnieku, kurš gulēja sardzes ēkā. Lai novērstu abu atlikušo sargu, kuri dzīvoja citās sādžas ēkās, Friča Gaiļa un Staņislava Diņģa iespējamo pretošanos pie viņiem tika sūtīts sagūstītais robežsargs Kraucis ar aicinājumu iznākt pagalmā ar visām ģimenēm. Visus sagūstītos robežsargus, viņu ģimenes locekļus un vēl vairākus apkārtējo māju iedzīvotājus aizveda uz PSRS un sardzes ēku izdemolēja.
Mīlestības dienasgrāmata
Filmas galvenais varonis Moriss Bendrikss izmisīgi cenšas noskaidrot, kāpēc viņa mīļotā sieviete Sāra viņu vairākus gadus iepriekš pameta.
Masļenku robežincidents
Uzbrukums Žuguriem
Uzbrukums 3. Abrenes bataljona 1. rotas 7. sardzei Augšpils pagasta Žuguros bija NKVD izplānots taču pēdējā brīdī tika atcelts. Sardzes priekšnieka Jāņa Strazdiņa sievai 14. jūnijā bija dzimšanas diena un jubilejas svinības turpinājās sardzes ēkā vēl visu nakti. Savā postenī slēpnī atradās tikai robežsargs Žanis Kronis. 2.30 naktī sargs Kronis pamanīja uzbrucēju grupu, kad tie brida pāri robežupei — Ludzai. Sargs bija apgādāts ar raķešpistoli un tūdaļ izšāva sarkanu brīdinājuma raķeti. Iespējams, ka sarkanā signālraķete un skaļā svinību kņada pie sardzes ēkas atturēja uzbrucējus no tālāka uzbrukuma un tie atkāpās. Nākamajā dienā, netālu no sardzes, tika atrasts zaļš, padomju armijai piederošs maskēšanās tērps un stiepļu griežamās šķēres. Visticamāk, ka tās bija pametis viens no NKVD uzbrucējiem kurš bija atstāts uzbrukuma brīdī novērot tuvējo ceļu.
Reakcija un izmeklēšana
3. sardzes sargam Kraucim izdevās pavēstīt par uzbrukumu 2. sardzei 1. vada komandpunktam Kareļos. Uz uzbrukuma vietu Masļenkos tika nosūtīti papildspēki no 1. vada rezerves sardzes, bet tie visi tika sagūstīti, jo uzbrucēji bija ierīkojuši kaujas priekšposteni uz ceļa. Paralēli tika sazvanīts 3. Abrenes bataljona štābs Abrenē, kura komandiera pienākumu izpildītājs kapteinis Kārlis Holanders nekavējoties paziņoja par notikušo Abrenes pilsētas aizsargiem un policijai, kā arī nosūtija robežsargu Robertu Goldbergu, ar personīgo motociklu, uz notikuma vietu. Pēc viņa atgriešanās štābā un sniegtā ziņojuma, ap 5.30 no rīta bataljonā tika izsludināta kaujas trauksme. 6.00 notikuma vietā ieradās arī steigā sapulcinātie pilsētas aizsargi.
Robežsargu brigādes štābs Rīgā pirmo informāciju par notikušo saņēma telefoniski jau 15. jūnija rītā. Ap 12.45 brigādes komandieris ģenerālis Bolšteins saņēma 3. Abrenes bataljona komandiera p.i. K. Holandera oficiālu telefonogrammu un pamatojoties uz to tika sastādīta izmeklēšanas komisija un informēta Latvijas valdība. Ar dienesta auto uz notikuma vietu izbrauca kara prokurors Jānis Aleksandrs Kūlmanis un Robežsargu brigādes tieslietu pārzinis kapteinis Jānis Lapkašs. Masļenkos viņi ieradās vēlā pēcpusdienā. Pa ceļam, Viļakā vēl tika uzņemts armijas feldšeris kaprālis J. Henkūzens, bet Abrenē apriņķa galvenais ārsts Antons Kiors. Masļenkos vēl bija ieradušies arī pulkvežleitnants Gustavs Šķenders, kura pārziņā bija Padomju militārbūves 3. Abrenes bataljona pārraudzītajā teritorijā un 7. Siguldas kājnieku pulka komandieris ģenerālis Spandegs. Viņa komandētā pulka 3. bataljons- Viļakas garnizons bija vistuvāk austrumu robežai dislocētā vienība. Komisija rūpīgi apskatīja un aprakstīja notikuma vietā atrastos priekšmetus un nākamajā dienā- 16. jūnijā tika nopratinātas 11 personas. Izmeklēšanas komisijas galvenais uzdevums tobrīd bija nevis skaidrot uzbrukuma iemeslu, bet gan apzināt pazudušo cilvēku skaitu un noteikt nogalināto militārpersonu nāves iestāšanās iemeslus.
Jau 15. jūnijā, pēc trauksmes izsludināšanas 3. Abrenes bataljonā, tā apakšvienības saņēma telefonisku komandiera pavēli sākt īstenot daļu no Latvijas aizsardzības plāna Padomju savienības uzbrukuma gadījumā. Tika paredzēts mīnēt tiltus, lai kavētu ienaidnieka strauju virzīšanos uz priekšu. Daļa robežsargu tika atvilkta no kordoniem iepriekš norādītos punktos tālāk no robežas uz pašas robežas atstājot tikai ložmetēju komandas divu cilvēku sastāvā. 17. jūnija rītā robežsargi jau bija izpildījuši, dažas stundas iepriekš, saņemto pavēli atmīnēt pašu liktās mīnas pierobežā. Ir zināms, ka pretoties gatavojās Augšpils pagasta aizsargi un pie Dubnovas sādžas pozīcijas bija ieņēmusi pretošanās grupa 28 cilvēku sastāvā, kapteiņa Rūdolfa Grīšļa vadībā. Tomēr, pateicoties padomju izlūkdienesta veiksmīgai darbībai, sarkanās armijas vienības abus plānotos pretestības punktus apgāja pa citiem ceļiem.
Dāgs Hammaršelds
Laikā no 1953. gada aprīlim līdz pat savai nāvei 1961. gada septembrī D. Hammaršelds pildīja ANO ģenerālsekretāra amata pienākumus. Gājis bojā Āfrikā lidmašīnas avārijā. Viņš ir vienīgais no ģenerālsekretāriem, kas miris amata pildīšanas laikā, kā arī viens no četriem cilvēkiem, kam pēc nāves piešķirta Nobela miera prēmija (1961).