cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pauls Stradiņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 17. janvārī Eķengrāves (tagad - Viesīte) miestā Sēlijā amatnieka Jāņa Stradiņa un viņa sievas Mares četru bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Mācījās pagastskolā, Jēkabpils tirdzniecības skolā, L. Bērziņa un J. Šmithena vadītajā Dubultu privātģimnāzijā, vēlāk Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, ko beidza ar zelta medaļu. 1914.-1919. gadā viņš studēja Petrogradas Kara medicīnas akadēmijā, pēc tam turpat strādāja Hospitālās ķirurģijas klīnikā profesora Sergeja Fjodorova vadībā. 1923. gadā viņš aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju, salaulājas ar ārsti Ņinu Mališevu un gada beigās kopā ar sievu atgriezās Latvijā. Studiju gados kļuvis par latviešu studentu korporācijas Fraternitas Metropolitana biedru.
Pēc īslaicīga darba par Rīgas 6. kājnieku pulka ārstu 1924. gadā Pauls Stradiņš sāka strādāt Latvijas Universitātes (LU) Medicīnas fakultātes ķirurģijas klīnikā profesora Jēkaba Alkšņa vadībā. 1925. gadā viņš ieguva Rokfellera fonda stipendiju tālākām studijām Lielbritānijā un ASV, kur līdz 1926. gadam papildināja savas zināšanas vienā no labākajām ASV slimnīcām - Meijo klīnikā Ročesterā, iegūdams priekšstatu par modernas klīniskās slimnīcas darbības principiem. 1927. gadā Pauls Stradiņš aizstāvēja Latvijas medicīnas doktora disertāciju "Par tā saucamās gangraena spontanea etioloģiju, klīniku un terāpiju", kas tika apbalvota ar Latvijas Kultūras fonda prēmiju. 1928. gadā viņu ievēlēja par LU Vispārīgās ķirurģijas katedras vadītāju. 1931. gadā Latvijas Universitāte viņu iecēla par Rīgas 2. slimnīcas (tagad Paula Stradiņa Klīniskā universitātes slimnīca) medicīnas direktoru. 1938. gadā viņš izveidoja Vēža slimnīcu. Pie slimnīcas 1939. gadā tika nodibināta žēlsirdīgo māsu skola. Šajā laikā viņš izstrādāja grandiozu slimnīcas pārveides plānu, un 1939. gadā tika uzsākta pirmā (no četriem) sešstāvu korpusa būve, kas netika pabeigta politisko pārmaiņu dēļ.
1941. gadā vācu okupācijas iestādes viņu apcietināja sakarā ar apvainojumiem Sarkanās armijas karavīru un ebreju ārstēšanā slimnīcā un atlaida no medicīniskā direktora amata. 1943. gadā viņu atbrīvoja arī no Vēža slimnīcas vadīšanas. Pauls Stradiņš tika atjaunots slimnīcas vadītāja amatā 1944. gadā, šajā laikā viņš kļuva arī par LU Medicīnas fakultātes dekānu. Tomēr 1947. gadā Paulu Stradiņu atbīdīja no šiem amatiem sakarā ar padomju okupācijas iestāžu aizdomām par viņa politisko uzticamību, pret profesoru tika vērstas vairākas apmelojošas kampaņas, savu apogeju sasniedzot 1949. gada oktobrī. Pēc Rīgas Medicīnas institūta (RMI) izveidošanas 1950. gadā viņš bija RMI Fakultātes ķirurģijas katedras vadītājs. Līdztekus līdz 1951. gadam Stradiņš bija arī LPSR Zinātņu akadēmijas Bioloģijas un eksperimentālās medicīnas institūta vadītājs, pēc tam Onkoloģijas sektora vadītājs. No 1953. gada vadīja Medicīnas vēsturnieku biedrību. Kaut arī 1955. gadā viņu ievēlēja par Latvijas PSR Augstākās padomes deputātu, 1958. gadā Stradiņam izvirzīja jaunus apvainojumus par "nepareiziem uzskatiem", 14. augustā pēc kādas smagas sēdes Pauls Stradiņš pēkšņi mira Jūrmalas vilcienā.
Apglabāts Meža kapos, viņa kapa piemineklis ir igauņu tēlnieka Antona Starkopfa skulptūra "Gals ir klusums".
Ģimene un kolēģi
Viņa tuvāko domubiedru un darba biedru vidū bija Ēvalds Ezerietis, Vladimirs Utkins, Jānis Slaidiņš, Veronika Rozenbaha, Jevgēnijs Linārs, Lazars Javorkovskis, Ksenija Skulme, Ojārs Aleksis, Eduards Smiltēns, Izidors Sjakste, Velta Bramberga, Rasma Ceplīte, Guntis Vitenbergs, Anna Bormane, Kārlis Dolietis, Mihails Dubinskis, Arturs Rocēns, Valdis Kraulis, Pāvils Purviņš, Vilhelms Pampe, Jānis Erdmanis un Aleksandrs Marovskis.
Metināšana
Metināšana ir process, kurā tiek savienoti dažādi materiāli, parasti metāli vai termoplasti. Savienojums starp materiāliem veidojas atomu vai molekulu mijiedarbības rezultātā, metināmās virsmas sakausējot. Šim savienojumam ir jābūt neizjaucamam, kaut gan ne vienmēr tā ir, jo metināšanas procesā var būt dažādi defekti.
Iekārtas, aparāti un instrumenti metināšanai ar elektroloku
Pirms elektrometināšanas aparatūras ieslēgšanas pārbauda metināšanas posteņa atbilstību darbam:
Lūzums
Lūzums var būt:
Reiha tautas apgaismības un propagandas ministrija
Reiha tautas apgaismības un propagandas ministrija (de) bija ministrija, kura Trešajā reihā nodarbojās ar nacionālsociālistiskas ideoloģijas propagandēšanu un reizē atbildēja par kultūru, mākslu.
Nākot pie varas Ādolfa Hitlera ministru kabinetam 1933. gada 13. martā tika izveidota Reiha tautas apgaismības un propagandas ministrija, lai varētu konsolidēt NSDAP partijas ideoloģijas propagandas centienus ar jauno valsts stāvokli, kad nacisti bija ieguvuši varu, kura drīz vien kļuva neierobežota. Ministrijas vadīšana tika uzticēta Dr. Jozefam Gebelsam, kurš jau iepriekš, pirms nacistu nākšanas pie varas, atbildēja par partijas propagandu un vēlēšanu kampaņām. Ministrijas pārraudzībā tika nodoti plašsaziņas līdzekļi, kultūra un māksla. Pati ministrija atradās Berlīnes centrā, blakus Reihskancelejai.
Ministrijas galvenais uzdevums bija iedvest un propagandēt nacionālsociālistiskos uzskatus plašām masām. Šī mērķa sasniegšanai tika izmantoti laikraksti, publikācijas, plakāti un citi līdzekļi. Liela uzmanība tika veltīta jaunākajiem tehnikas sasniegumiem, kas ļāva uzrunāt plašas masas - radio un kino. Ministrija organizēja lētu radiouztvērēju ražošanu lielos apjomos, lai tie tautai būtu pieejami par lētu naudu. Arī kino tika veltīta liela uzmanība. Ministrijas pakļautībā tika filmētas dažādas filmas, kas bija veltītas dažādiem jautājumiem, tostarp antisemītisma un āriešu kulta propagandēšanai. Patiecoties ministrijai 1935. gadā pirmo reizi pasaulē tika uzsākta regulāra televīzijas pārraide.
Lielāku nozīmību ministrija ieguva pēc Otrā pasaules kara sākuma. Tā nebija tikai Trešā reiha iniciatīva veltīt lielus pūliņus propagandai. Arī ārzemēs tai tika veltīta nozīmīga vieta un tā kļuva arvien izsmalcinātāka un pārdomātāka. Otrā pasaules kara laikā parādījās psiholoģiskais karš, kurā propagandai bija nozīmīga loma. Reizē valstij ciešot zaudējumus bija nepieciešams novērst sakāvniecisko garu, rūpes un bažas. No 1933. līdz 1945. gadam ministriju vadīja Jozefs Gebelss, bet pēc viņa pašnāvības, šo amatu uzņēmās Verners Naumans, kurš gan ministriju vadīja tikai maija mēnesī 1945. gadā.
Šodien ēkā, kur kādreiz atradās Reiha tautas apgaismības un propagandas ministrija, atrodas Vācijas Darba ministrija.
Džuljāno Amato
Džuljāno Amato (it; dzimis ) ir Itālijas politiķis. Divkārtējs valsts premjerministrs (1992 — 1993 un 2000 — 2001). Vēlāk darbojās Eiropas Savienības struktūrās — bija ES Konventa viceprezidents un t.s. Amato grupas vadītājs, kur nodarbojās ar jauno ES pamatdokumentu, dažkārt sauktu par konstitūciju, izstrādi. No 2006. līdz 2008. gadam bija iekšlietu ministrs Romano Prodi valdībā.
Biogrāfija
Dzimis Turīnā, audzis Toskānā. Studēja jurisprudenci Pizas Universitātē, 1963. gadā ieguva maģistra grādu Kolumbijas Universitātē. Strādāja par pasniedzēju Modenas, Perudžas un Florences Universitātēs. No 1975. līdz 1997. gadam — pasniedzējs Romas La Sapienza universitātē.
No 1992. gada jūnija līdz 1993. gada aprīlim Amato pirmoreiz bija Itālijas premjerministrs. Tajā laikā korupcijas skandālu dēļ, sabruka pastāvošā Itālijas politiskā sistēma. Kaut arī Amato bija tuvs sabiedrotais vienam no skandāla "stūrakmeņiem" — Betino Kraksi, uz Amato nekādas aizdomas par korupciju netika vērstas. Amato valdības laikā, lai izvairītos no valsts bankrota, tikas divas Itālijas liras devalvācijas un samazināti valsts tēriņu, kas vēlāk ļāva Itālijai pievienoties eirozonai. Publisku sašutumu un demonstrčijas izraisīja valdības dekrēts par pretkorupcijas dienesta pakļaušanu policijai, kuru atteicās parakstīt prezidents Oskars Skalfaro. Pēc valdības krišanas Amato bija pretmonopolu uzraudzības iestādes vadītājs un valdības ministrs. No 2000. gada aprīļa līdz 2001. gada maija otrreiz bija Itālijas premjerministrs.
2001. gada decembrī pēc Eiropas Komisijas sanāksmes Līkenē, Amato kopā ar bijošo Beļģijas premjerministru Žanu Liku Dehanē tika ievēlēts par ES Konventa viceprezidentu (par prezidentu tika ievēlēts bijušais Francijas prezidents Valerī Žiskārs d'Estēns), kurš sagatavoja "Līgumu par konstitūciju Eiropai". Pēc tam, kad referendumos Nīderlandē un Francijā līgums tika noraidīts, Amato kļuva par t. s. Amato grupas vadītāju, kas izstrādāja jaunu līguma variantu.
Lūzuma zona
Lūzuma zona, lūzuma līnija vai vienkārši lūzums ģeoloģijā ir teritorija starp divām tektoniskajām plātnēm, kur savstarpēji šīs plātnes mijiedarbojas. Tieši lūzuma zonās visbiežāk notiek zemestrīces.
ASIO
ASIO (abreviatūra no ) ir daudzkanālu audio datu pārsūtīšanas protokols, ko lieto daudzi audio/MIDI sekvenceru izstrādātāji. Tas atļauj programmatūrai realizēt plašas daudzkanālu iespējas spējīgām skaņas kartēm. ASIO izvērš pamata datora skaņas kartes iespējas, no kurām vairums spēj nodrošināt tikai stereo (divu kanālu) audio ievadi un izvadi. ASIO specifikācija nosaka saskarni ar skaņas karti caur profesionālo skaņas karšu izstrādātāju izstrādātu ASIO dzini, kas iespēj audio/MIDI programmai lietot visas iespējamās skaņas kartes ievades un izvades, kas ļauj lietotājam noteikt, kuru no ievadēm lietot ierakstam un kuru atskaņošanai, lietojot ar ASIO savietojamu programmu, kas savukārt atļauj lietotājam ierakstīt vairākus celiņus vienlaicīgi.
Vecpiebalgas pagasts
Daba
Vecpiebalgas pagasts atrodas Vidzemes augstienes centrālajā daļā, Piebalgas paugurainē. Gleznainās Vecpiebalgas apkārtnes ainavas kopš 1977. gada ir ieļautas aizsargājamā dabas teritorijā Vecpiebalgas aizsargājamo ainavu apvidū.
Upes
Dzērvīte, Gailīšupīte, Gauja, Gaujiņa, Ogre, Tulija.
Ezeri
Alauksts, Gailītis, Tauns, Zobols.
Vēsture
2009. gadā administratīvi teritoriālās reformas rezultātā pagastu kopā ar četrām citām apkārtējām pašvaldībām apvienoja Vecpiebalgas novadā, bet 2021. gadā Vecpiebalgas novads tika iekļauts Cēsu novadā.
Sports
Vecpiebalgas pagastā norisinās tradicionālais ikgadējais tautas slēpojums "Apkārt Alaukstam". Slēpojums notiek jau kopš 1984. gada un katru gadu pulcē gandrīz 1000 distanču slēpotāju.
Ārtroks
Ārtroks ir rokmūzikas paveids. Ārtrokam raksturīga mainīga dinamika un temps, dažādu skaņkārtu un taktsmēru lietojums, īpaša pievēršanās elektroniskajiem mūzikas instrumentiem. Dziesmās dažkārt iekļauj klasiskās mūzikas un musique concrète elementus.
Ārtroka skaņdarbi ilgst līdz pat 40 minūtēm. Tiek skartas arī tādas tēmas kā reliģija, karš, vēsture u.tml.
Mīrics
Mīrics (de no slāvu morcze — ‘mazā jūra’) ir lielākais ezers Vācijas ziemeļu daļā un otrs lielākais Vācijā aiz Bodenezera; atrodas Mēklenburgā-Priekšpomerānijā. Pašu ezeru sauc par Mīricu, bet par Mīrica ezeru (Müritz-See) sauc ezera pašu dienvidu daļu. Ūdens apmaiņas periods ir ap 15 gadi.
Daļa ezera 1990. gadā iekļauta Mīrica nacionālajā parkā (318 km²).
<mapframe text="Mīrics" width=300 height=300 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q3369" }
Veselavas pagasts
Veselavas pagasts ir viena no Cēsu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Dzērbenes, Vaives un Priekuļu pagastiem, kā arī Smiltenes novada Raunas pagastu. Pagasta centrs atrodas Veselavā.
Upes
Ārupīte, Badupīte, Līčupe, Mellužupīte, Raunis.
Vēsture
Veselavas pagasts (līdz 1925. gadam Veselauskas pagasts) sāka veidoties 1747. gadā, kad no Kuiķēnu (Kukkain) pagasts atdalījās Veselavas un Pauļu muižas, kas par atsevišķu pagastu izveidojās 19. gadsimtā. 1935. gadā pagasta platība bija 55,1 km² un tajā dzīvoja 920 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vesalavas un Dikļu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Dikļu ciemu pievienoja atpakaļ Veselavas ciemam. 1990. gadā ciems pārdēvēts par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Priekuļu novadā. 2021. gadā Priekuļu novadu iekļāva Cēsu novadā.
Rallijs (filma)
"Rallijs" ir 1978. gada latviešu padomju mākslas filma. Filmas režisors ir Aloizs Brenčs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Starptautiska autorallija laikā divi sacensību dalībnieki savas automašīnas durvīs atrod pazudušo gleznu. Lai viņu ekipāžu nenoņemtu no trases, autosportisti neziņo par to savas komandas vadībai.
Sportistu darbībai turpmāk seko kā milicija, tā kontrabandisti.
Džefs Natansons
Džefs Natansons (en, dzimis ) ir ASV scenārists, kinoproducents un kinorežisors.
Džefs Natansons ir sarakstījis scenāriju tādām populārām filmām kā "Noķer mani, ja vari" (2002), "Lidosta" (2004) un filmu sērijas "Sastrēgumstunda" (Rush Hour) divām daļām — "Sastrēgumstunda 2" (Rush Hour 2, 2001) un "Spriedze 3" (Rush Hour 3, 2007). Natansons ir sarakstījis scenāriju filmai "Pēdējais kadrs" (The Last Shot, 2004). Tā ir pirmā filma, kurai pats bijis arī režisors. 2005. gadā Natansons tika uzaicināts uzrakstīt scenāriju filmai "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts", ar viņa uzrakstītā scenārija pieslīpēšanu nodarbojās Deivids Keps Spīlberga un Lūkasa uzraudzībā. Sarakstījis scenārijus filmām "Kā aplaupīt debesskrāpi" (2011), "Karību jūras pirāti: Salazara atriebība" (2017), "Karalis Lauva" (2019).
Par scenāriju filmai "Noķer mani, ja vari" tika nominēts BAFTA kino balvai.
Jūlija gads (astronomija)
Jūlija gads ir laika mērvienība astronomijā. Apzīmē a. Viens Jūlija gads ir 365,25 dienas garš. Tā kā dienā ir 86 400 sekundes, tad viens Jūlija gads ir 31 557 600 sekunžu garš. Tas bija vidējais gada garums Jūlija kalendārā, kuru lietoja pirms Gregora kalendāra.
Jūlija gads nav fundamentāla mērvienība. Tas nav apstiprināts arī Starptautiskajā mērvienību sistēmā, tomēr astronomi un citi zinātnieki to izmanto, mērot ļoti ilgus notikumus, kurus būtu neērti izteikt vienkārši dienās. Tā kā Jūlija gads aptuveni atbilst laikam, kuru vairums cilvēku uzskata par gadu, tā lietošana veicina izpratni. Piemēram, ir vieglāk izteikt un saprast Plutona orbitālo periodu kā 248 Jūlija gadi (248 a), nevis kā 90 590 dienas. Šā iemesla dēl Jūlija gada lietošanu rekomendē Starptautiskā Astronomiskā apvienība.
Jūlija gads tiek izmantots par pamatu gaismas gada noteikšanai.
Bites
Bites jeb bišveidīgie kukaiņi (Anthophila) ir kukaiņi, kuri ir radniecīgi lapsenēm un skudrām. Ir zināmas vairāk nekā 20 000 bišu sugu, kuras iedalītas 9 dzimtās. Savukārt visas šīs dzimtas ietilpst bišu virsdzimtā (Apoidea). Bites apdzīvo visus kontinentus, izņemot Antarktīdu.
Bišu izskats un īpašības
Bites pārtiek no nektāra un ziedputekšņiem, pirmkārt bitēm barība ir enerģijas avots, un tikai otrkārt tā ir olbaltumvielu un citu vielu avots. Bites savus cirmeņus (bišu kāpurus) baro ar bišu maizi, ko pagatavo no ziedputekšņiem.
Lai varētu iegūt nektāru, bitēm ir garš snuķītis un mēle. Tām ir antenas, kas sastāv no 13 posmiem traniem, bet no 12 posmiem sievišķā dzimuma bitēm. Visām bitēm ir 4 spārni, pakaļkājas ir mazākas par pārējām kājām. Tāpat kā citiem iežmauglapseņu kukaiņiem, bitēm dējeklis ir pārveidojies dzelonī. Dzelonis miera stāvoklī ir paslēpts vēderā. Tā kā vēders ir ļoti kustīgs, dzeloņa dūriens vienmēr ir precīzs. Bišveidīgajiem kukaiņiem ir bagātīgs ķermeņa apmatojums un paplašināts kājiņas priekšējais loceklis. Savus pēcnācējus bites audzē ligzdā šūnās.
Vismazākā bite ir mazā bezdzeloņbite (Trigona minima), kas pieder bezdzeloņbišu ģintij (Trigona), šīm bitēm nav dzeloņa un to garums ir 2,1 mm. Vislielākā bite pasaulē ir Indonēzijas sveķu bite (Megachile pluto), kas pieder griezējbišu dzimtai (Megachilidae), Indonēzijas sveķu bite var sasniegt 39 mm garumu. Bet slaidbites (Halictidae), kas ir populāras visā ziemeļu puslodē, ir tik atšķirīgas no bitēm kopumā, ka tiek uzskatītas par mušām vai lapsenēm. Vislabāk cilvēki atpazīst Eiropas medus biti (Apis mellifera), kura ražo medu, lai gan medu ražo arī dažas citas bites. Šī bite ir iecienīta biškopībā visā pasaulē.
Bišu galvenie ienaidnieki ir dažādi putni: bišu dzenis (Merops apiaster), karaļputni (Tyrannus), zobgaļputni (Mimidae), kā arī spāres un lapseņu ģints - bišuvilki (Philanthus).
Augu apputeksnēšana
Bitēm ir liela nozīme augu apputeksnēšanā, un dabā tās ir galvenās apputeksnētājas. Bites meklē ziedošus augus, lai sūktu nektāru vai arī lai vāktu ziedputekšņus. Sūcot nektāru, bite var apputeksnēt ziedu, bet, vācot ziedputekšņus, apputeksnēšanās notiek pilnīgi. Zinātniski ir aprēķināts, ka ⅓ cilvēces pārtikas resursu ir atkarīga no augu apputeksnēšanās, un lielākā daļa augu tiek apputeksnēta ar bišu palīdzību, īpaši ar Eiropas medus bites (Apis mellifera) palīdzību.
Lielākā daļa bišu ir pūkainas, to matiņi spēj elektrostatiski uzlādēties, kas palīdz pievilkt ziedputekšņus pie matiņiem, kas aug ne tikai uz ķermeņa, bet arī uz kājām. Ik pa laikam bites savāktos ziedputekšņus aiznes uz ligzdu, notīra un savāc speciālās šūnās. Liela daļa bišu vāc ziedputekšņus no daudziem, dažādiem augiem, bet ir bites, kas apmeklē tikai noteikta auga ziedus. Ziedu apmeklēšana var būt bīstama nodarbošanās. Ziedu kausos mēdz slēpties dažādas vaboles un zirnekļi, kas uzbrūk bitēm. Meklējot ziedus, bites var nomedīt putni un citi plēsīgi kukaiņi.
Evolūcija
Bites tāpat kā skudras ir pārveidojušās lapsenes. Bišu priekšteči bija lapsenes, kuras ir plēsīgas. Pārmaiņa no plēsīga kukaiņa uz kukaini, kas ēd nektāru un ziedputekšņus iespējams notika tādēļ, ka daudzie nomedītie kukainīši, kas bija paredzēti cirmeņu barošanai, bija aplipuši ar ziedu putekšņiem. Viena no vecākajām fosilajām bitēm, kas atrasta Ņūdžersijas dzintara gabaliņā, ir bezdzeloņa bite, kas ir apmēram 100 miljonus gadus veca.
Zinātnieki ir vienojušies, ka starp mūsdienās dzīvojošām bitēm visprimitīvākās bites ir primitīvās grumbuļbites (Dasypodaidae). Kādreiz valdīja uzskats, ka tās ir zīdbites jeb īsmēles bites (Colletidae), kā arī tās ir bijušas sistematizētas grumbuļbišu dzimtā (Melittidae). Tomēr šobrīd zinātnieki uzskata, ka īsā mēle ir nevis bāzes formas pazīme, bet gan īpašas evolūcijas pazīme.
Saimes bites
Ir primitīvas bišu dzimtas, kas ir sociālas un veido organizētas saimes, bet to uzvedība ir maz pētīta. Šo bišu dzīves veids ir gandrīz nezināms. Vismazāk izpētītās bites ir slaidbites (Halictidae)
Bites vientuļnieces
Lielākā daļa pārējo bišu, kā austrumu namdara bite (Xylocopa virginica), lucernas griezējbite (Megachile rotundata), orhideju bite (Osmia lignaria) un Japānas ragabite (Osmia cornifrons) ir vientuļnieces, kas jāsaprot tādā veidā, ka katra sievišķā dzimuma bite ir māte, katra veido savu ligzdu, un šīm bitēm nav darba bišu. Bites vientuļnieces neražo medu un vasku.
Bites vientuļnieces ir nozīmīgas augu apputeksnētājas, ziedputekšņi ir galvenā bišu cirmeņu barība. Bieži ziedputekšņi tiek jaukti ar nektāru. Šīs bites ļoti bieži ir viena vai dažu augu bites, tomēr nektāru sūc no dažādiem augiem. Nav zināma neviena bite, kas vāktu nektāru tikai no viena vai dažiem augiem. Ir bites, kas ziedputekšņu vietā ievāc augu eļļas. Ir augi, kurus efektīgi apputeksnēt var tikai īpašas sugas bites.
Ir bišu vientuļnieču sugas, kuru mātes labprāt veido ligzdas tuvu viena otrai, radot šķietamu iespaidu par sociālu struktūru. Reizēm vairākas mātes izmanto vienu ligzdu, bet katra iekārto savam pēcnācējam šūnu ar barības resursu. Šādas bites mēdz saukt par komunālām bitēm.
Parazītbites
Parazītbites jeb dzegužbites rīkojas tāpat kā putni dzeguzes. Šādas bites ir vairākās bišu virsdzimtas (Apoidea) dzimtās. Viena no tādām parazītbišu apakšdzimtām ir dzegužbišu apakšdzimta (Nomadinae), kas pieder bišu dzimtai (Apidae). Šo bišu mātēm nav spējas savākt ziedputekšņus, un tās nemāk uzbūvēt savas ligzdas, tādēļ tās ielavās "normālo" bišu ligzdās un to šūnās iedēj savas olas. Ižšķiļoties parazībites cirmenis apēd saimnieces bites cirmeni, ja māte to jau nav izdarījusi. Reizēm parazītbite ielavās saimes bišu ligzdās un izdēj daudzas savas olas, dažreiz bišu māte tiek nogalināta, un tās vietu ieņem parazītbite.
Daudzas parazītbites ir radniecīgas kādām bišu sugām, izskatā un izmērā atgādinot biti, kuras ligzdā tā vēlas iekļūt.
Nakts bites
Četrām bišu dzimtām: smilšbitēm (Andrenidae), zīdbitēm (Colletidae), slaidbitēm (Halictidae) un medusbišu dzimtai (Apidae) ir sugas, kas izlido vākt ziedputekšņus krēslā vai naktī. To acis ir veidotas, lai spētu uztvert visniecīgāko gaismu. Šīs bites apputeksnē augus, kuru ziedi atveras vakarā, vai dažas šo sugu bites dzīvo tuksnesī un dienas laikā gaisa temperatūra ir pārāk augsta.
Šverīnes ezers
Šverīnes ezers (de) ir ezers Vācijas ziemeļu daļā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā. Otrs lielākais ezers Ziemeļvācijā pēc Mīrica.
Aizaugošs, eitrofs ezers. Pāri ezera centrālajai daļai iet Paula dambis (Paulsdamm), kas sadala ezeru t.s. Ārējā ezerā (Außensee) un Iekšējā ezerā (Innensee). Ezera dienvidu krastā atrodas Šverīnes zoodārzs.
Mhare
Mhare ir Gruzijas 1. pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Reizēm tiek tulkota kā "reģions", "apgabals" vai "novads".
Šobrīd eksistējošais administratīvais iedalījums tika iedibināts ar Gruzijas prezidenta 1994. un 1996. gada dekrētiem un funkcionē kā pagaidu iedalījums līdz Abhāzijas un Dienvidosetijas separātistu krīzes atrisināšanai. Mhares pārvalda valsts prezidenta iecelts gubernators (სახელმწიფო რწმუნებული).
Mhares iedalītas municipalitātēs.
Gruzijas pamatteritorija (bez autonomajām Adžārijas un Abhāzijas republikām un galvaspilsētas Tbilisi) iedalīta 9 mharēs (iekavās administratīvie centri):
Bijusī Dienvidosetijas autonomija sadalīta starp Imeretija, Mchetas-Mtianeti un Lejassvanetijas mharēm un tās teritoriju, tāpat kā Abhāziju, kontrolē Krievijas atbalstītās separātistu valdības.
Lirīdas
Lirīdas ir spēcīga meteoru plūsma aprīlī. Plūsma ir ikgadēja, ilgst no 15. aprīļa līdz 28. aprīlim. Maksimumu sasniedz 22. aprīlī. Plūsmas radiants atrodas Liras zvaigznājā, blakus Vegai. Lirīdas rodas no Tečera komētas. Parastā plūsmas intensitāte ir 5 līdz 20 meteoru stundā. Taču dažreiz vērojama plūsmas pastiprināšanās. 1982. gadā amatierastronomi novēroja pat līdz 90 meteoru stundā.
Kurņika
Kurņika (tās daļa Bņina) ir dzejnieces, Nobela prēmijas laureātes Vislavas Šimborskas (Wisława Szymborska, 1923 — 2012) dzimtā pilsēta.
PowerPlay Manager
PowerPlay Manager ir tiešsaistes menedžeru datorspēle no Slovākijas, kas pašreiz pieejama 46 valodās. Projekts oficiāli tika uzsākts 2007. gada martā un reģistrācija sākās 2007. gada jūnijā. 2008. gada februārī tika sasniegts 35 000 reģistrētu lietotāju slieksnis.
PowerPlay Manager ir iekļauti futbols, Formula 1, teniss, basketbols, beisbols, volejbols, biatlons, rokasbumba un hokejs. Tāpat kā citās tiešsaistes menedžeru spēlēs, spēlētājs saņems komandu, ar kuru būs jātiecas uz augšu, jāattīsta tā. Lai sasniegtu šo mērķi, būs no citiem brīvajā tirgū jāpērk spēlētāji un jārada jaunie talanti, jāatrod komandas sponsoru utt.
Berknera sala
Berknera sala (en) ir ar ledu klāta sala Antarktīdā, Vedela jūras dienvidu piekrastē starp Filhnera un Ronnes šelfa ledājiem. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā. Otra lielākā Antarktīdas sala pēc Aleksandra I salas un pasaulē vistālāk dienvidos esošā sala.
Salu galvenokārt veido divi lielākie ledus kupoli — Reinvarta augstiene (698 m) ziemeļos un Tisena augstiene (869 m pēc citiem datiem — 975 m ) dienvidos. Salas austrumu krastā trīs nelieli līči. Salas ziemeļaustrumu piekrastē pie Filhnera šelfa ledāja frontes veidojas Gūlda līcis.
Salu 1957./1958. gada sezonā atklāja ASV Starptautiskā ģeofizikas gada ekspedīcija Fina Ronnes vadībā no Elsvērtas polārstacijas un nosauca par godu amerikāņu fiziķim, Ričarda Bērda 1928.—1930. gadu ekspedīcijas inženierim Loidam Berkneram (Lloyd V. Berkner).
Salā no 1980. līdz 1984. gadam darbojās Argentīnas polārstacija Belgrano III. Ierīkots argentīniešu patvērums Sarhentomarjani. 1994./1995. gada sezonā Britu Antarktiskais dienests kopīgi ar Alfrēda Vegenera institūtu Tisena augstienē veica ledus dziļurbumu.
Alksnis
Alksnis var būt:
Krasti (Mazzalves pagasts)
Krasti ir ciems Aizkraukles novada Mazzalves pagastā pie robežas ar Lietuvu, Mēmeles labajā krastā. Daļa vēsturiskā Krastu ciema ietilpst Bauskas novada Kurmenes pagastā un formāli pie Krastiem vairs netiek pieskaitīta. Cauri ciemam iet reģionālais autoceļš P73 (Vecumnieki-Nereta-Subate). Attālums līdz pagasta centram Ērberģei — 11 km, novada centram Aizkrauklei — 43 km, līdz Rīgai - 81 km.
Absints
Absints (fr — 'vērmeles') ir spēcīgs alkoholiskais dzēriens, kura sastāvā ir ap 70% etanola, bet var būt arī 55% un pat 85%. Svarīgākā absinta sastāvdaļa ir vērmeļu (Artemisia absinthium) ekstrakts, kura sastāvā ir liels daudzums tujona. Pateicoties tieši tujonam, absints ievērojams ar savu iedarbību, ļaujot cilvēkam, to iedzerot, agri apreibt. Absintam var arī pievienot melisu, anīsu, fenheli, kalmes, lakricu, dižzirdzenes, piparmētru, izopu un citus augus. Augi tiek pievienoti, jo vērmeles ir ļoti rūgtas.
Krasti (Mazzalves pagasts)
Vēsture
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Mūrmuižas (Muremuishe) pusmuižu. Latvijas PSR laikā ciema lielākā daļa ietilpa Mazzalves ciemā, bet rietumu daļā 1945. gadā tika izveidota Krastu ciema padome, līdz ar to Krasti kļuva par administratīvo centru. Pēc kolektivizācijas ciema rietumu daļa ietilpa Kurmenes kolhoza "Komjaunietis" sastāvā un 1961. gadā tika pievienota Kurmenes ciemam, tagadējam Kurmenes pagastam.
Sastopamie uzvārdi, dzimtes, māju nosaukumi: Saknes, Davidovi, Vaičulēni, Sietnieki, Protapi, Rubļi, Adami, Mūri, Konstanti u. c.
Ievērojami objekti
Krastos atrodas arhitektūras piemineklis Cielavu (Mūrmuižas) kapsētas zvanu tornis, kas celts no sarkaniem ķieģeļiem. Netālu no kapiem atradies ķieģeļu ceplis. Padomju laikā netālu no kapiem bija arī pārtikas veikals, šobrīd ēka netiek izmantota.
Robijs Makjūens
Robijs Makjūens (en; dzimis, Brisbenā, Austrālijā) ir bijušais profesionālais Austrālijas šosejas riteņbraucējs. Jaunībā Makjūens trenējās BMX un 1990. gadā pat izcīnīja uzvaru Austrālijas junioru čempionātā, bet tad pievērsās šosejas riteņbraukšanai.
1996. gadā viņš parakstīja līgumu ar Rabobank un 1997. gadā pirmo reizi piedalījās daudzdienu velobraucienā Tour de France. 1999. gadā viņš izcīnīja arī savu pirmo uzvaru atsevišķā posmā. 2000. gadā viņš pārgāja uz citu komandu — Farm Frities, bet 2002. gadā — Lotto-Adecco komanduā. 2002. gada Tour de France viņš pirmo reizi izcīnīja labākā sprintera titulu - zaļo krekliņu. Viņš izcīnīja uzvaras arī divos atsevišķos posmos. 2002. gadā viņš arī pirmo reizi kļuva par Austrālijas čempionu. Viņa rēķinā arī divas uzvaras Giro d'Italia daudzdienu velobrauciena posmos.
Arī 2003. gada Giro d'Italia viņš izcīnīja 2 uzvaras, bet 2003. gada Tour de France viņš atkal valkāja zaļo krekliņu, lai gan beigās viņš palika otrais, un to izcīnīja cits austrālietis — Badens Kuks. 2004. gada Tour de France bija viņa veiksmīgākais Tour de France. Viņš ne tikai kļuva par labāko sprinteri un uzvarēja divus atsevišķus posmus, bet pat velkāja dzelteno līdera krekliņu. 2005. gadā Makjūens otro reizi kļuva par Austrālijas čempionu, bet Tour de France izcīnīja veselas 3 uzvaras atsevišķos posmos. 2006. gada Tour de France viņš trešo reizi savā karjerā izcīnīja labākā sprintera titulu un uzvarēja divos atsevišķos posmos. Arī 2006. gada Giro d'Italia viņš uzvarēja trijos posmos.
2007. gada Tour de France Makjūens uzvarēja 2. posmā un ir bijis arī labāko sprinteru vērtējumā. Lai gan viņš ir izcīnījis daudzas uzvaras atsevišķos posmos un trīs reizes izcīnījis labākā sprintera titulu, Makjūens ne reizi nav finišējis pat labāko piecdesmitniekā. Makjūens ir finišējis visās deviņās reizēs, kad piedalījies Tour de France, bet viņa augstākā pozīcija kopvērtējumā ir 89. vieta 1999. gadā.
Futbola klubs
Futbola klubs ir sporta organizācija, kas piedalās futbola sacensībās. Papildus futbolistiem klubam arī ir treneris ar palīgiem, kluba menedžeris, ārsti un citi darbinieki. Komandas pamatā ir divdesmit vai vairāk spēlētāji.
Vienam klubam var būt vairākas komandas dažādās līgās, jauniešu komandas, sportu skolas, stadions un mācību bāze.
Pastāv valstu futbola izlases, kurās spēlē attiecīgās valsts labākie spēlētāji, kā arī klubu komandas, kuru spēlētāji dažādos turnīros sacenšas ar citiem klubiem.
Houses of the Holy
Houses of the Holy ir piektais britu rokgrupas Led Zeppelin albums. Tas tika ierakstīts no 1972. gada janvāra līdz augustam un izdots. Vairākas dziesmas, kas tika ierakstītas šim albumam, netika iekļautas pašā albumā, tostarp, "Black Country Woman", "Walter's Walk", "The Rover" un tituldziesma "Houses of the Holy". Visas tika iekļautas nākamajos grupas studijas albumos.
Dalbe (nozīmju atdalīšana)
Dalbe var būt:
Organisation Todt
Organisation Todt (lv — nosaukta par godu tās pirmajam vadītājam Fricam Totam, saīstināti — OT) bija militarizēta Trešā reiha organizācija, kas realizēja lielus, valstiski svarīgus būvniecības projektus.
Organizāciju izveidoja 1938. gada nogalē. Tās pirmais vadītājs bija Frics Tots, kurš tobrīd bija Trešā reiha ģenerālpilnvarotais būvniecības ekonomikas jautājumos. Par iemeslu Organisation Todt izveidei kalpoja nepieciešamība izbūvēt Rietumu valni, kas ļautu vāciešiem valsts rietumos turēt mazākus spēkus, kā arī traucētu francūžiem attīstīt uzbrukumu kara gadījumā. Šī projekta paveikšanai Organisation Todt apvienoja valsts, privātos uzņēmumus un Reichsarbeitsdienst spēkus. Pēc šī projekta realizācijas organizācijai tika uzdots veikt arī citu lielu militārbūvju celtniecību. Tā izbūvēja Atlantijas valni un zemūdeņu bāzes, Fau raķešu palaišanas laukumus, bunkurus un patvertnes civiliedzīvotājiem, rūpniecības uzņēmumiem un tamlīdzīgas būves. Paralēli tai bija jāveic infrastruktūras atjaunošanas darbi vāciešu okupētajās teritorijās. Otrā pasaules kara laikā OT nodarbināja arī karagūstekņus un koncentrācijas nometņu ieslodzītos.
Sākotnēji OT bija patstāvīga organizācija, tomēr jau 1940. gadā to integrēja Bruņojuma un munīcijas ministrijā, kuru vadīja Tots. 1942. gadā, kad Tots gāja bojā aviokatastrofā, par tās vadītāju līdz pat kara beigām kļuva Alberts Špērs. Organizācijai bija savas uniformas, rokas apsēji un dienesta pakāpes.
Lepiks
Lepiks var būt:
Kuiviži
Kuiviži ir Salacgrīvas pilsētas daļa Limbažu novadā. Zvejniekciems atrodas vietā, kur Krišupīte ietek Baltijas jūras Rīgas līcī. Šeit atrodas nelielā Kuivižu osta, kempings un atpūtas komplekss "Kapteiņu osta", kā arī citas, mazākas tūrisma mītnes vasaras atpūtniekiem, veikals un dārzniecība. Cauri Kuivižiem iet galvenais autoceļš A1 (Via Baltica — E67).
Kuiviži atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā, piekrastes josla uz ziemeļiem no Kuivižu ostas ietilpst Randu pļavu dabas liegumā. Attālums līdz Salacgrīvas centram ir 4,5 km, līdz Rīgai — 107 km, bet līdz Ainažiem — 7,5 km.
Vēsture
1933. gadā Kuivižos dibināta Ainažu Salacas jūrmalas zvejnieku sabiedrība, ko 1938. gadā pārdēvēja par Kuivižu zvejnieku sabiedrību "Virsaitis", 1939. gadā pievienoja Ainažu jūras zvejnieku kooperatīvu "Kaija", bet Latvijas PSR laikā pārdēvēja par zvejnieku kolhozu "Enkurs".
1977. gadā ciema dienvidu daļu to pievienoja Salacgrīvai, bet skrajāk apdzīvotā Kuivižu daļa palikā kā Kuivižu ciems Salacgrīvas pagastā.
Unterezers
Unterezers (de) ir ezers uz Šveices un Vācijas robežas. Tradicionāli uzskata par daļu no ievērojami lielākā Bodenezera, kaut arī ir fiziski nošķirts no tā. Atrodas ap 0,3 m zemāk par Bodenezeru. Ezeram cauri tek Reina.
Ezerā esošā Reihenavas sala ir ar lielu kultūrvēsturisko nozīmi. Uz salas esošo kultūrainavu izveidojuši Reihenavas klostera mūki. Uz salas ir maigs klimats, kas ļauj nodarboties ar vīnkopību un eksotisku augu audzēšanu. Kopš 2000. gada Reihenavas sala ir iekļauta UNESCO Pasaules Mantojuma sarakstā.
Tečera komēta
Tečera komēta ir neperiodiskā komēta, kuru Ņujorkā atklāja A.E.Tečers (A.E.Thatcher). Atklāšanas brīdī, komētas aptuvenais redzamais spožums bija 2.5m. Komētu var novērot reizi 415 gados. Komētas orbītā esošie meteoroīdi izraisa Lirīdu meteoru plūsmu. Lirīdas atkārtojas katra gada aprīlī.
Sāpes
Sāpes ir fiziskas un dvēseliskas ciešanas, nepatīkamas izjūtas, mocības. Sāpes ir pretstats baudai. No medicīniskā viedokļa, sāpes ir organisma indikators, kas norāda uz izmaiņām orgānā. Tās būtībā ir aizsardzības reflekss, kas signalizē par briesmām un par audu bojājumu. Ilgstošas sāpes var būt par iemeslu cilvēka psihes un izturēšanās izmaiņām, miega traucējumiem, paausgtināta asinsspiediena, ciešanām, ēstgribas traucējumiem un izmainītām citu orgānu funkcijām.
Var būt dažādas sāpju jušanas pakāpes. Cilvēki ar sāpju asimboliju sāpes jūt, bet no tam necieš. Sastopami arī cilvēki, kuri vispār nejūt sāpes. Cilvēks ar augsti attīstītu gribu var pārvarēt gandrīz vai jebkuras iedomājamās sāpes.
Diagnostiskā nozīme
Ļoti svarīga nozīme ir sāpju lokalizācijai, kas var liecināt par kāda konkrēta orgāna bojājumu. Substernālas (zem krūšu kaula) sāpes bieži vien ir pie barības vada iekaisuma, vēdera augšdaļā - pie kuņģa vai divpadsmitpirkstu zarnas čūlām, žultspūšļa iekaisuma,hepatīta, holangīta, pankreatīta. Periumbilikālās (blakus nabai) sāpes pie tievās zarnas iekaisuma. Sāpes krusta kaula rajonā var norādīt uz proktītu vai perirektālo abscesu. Protams, ne vienmēr sāpes novēro orgāna bojājuma vietā, jo tās mēdz arī izstarot uz citām ķermeņa daļām, tādējādi apgrūtinot diagnozes uzstādīšanu.
Sāpju atvieglinošiem faktoriem arī ir diagnostiska nozīme: atraugāšanās, pie kuņģa izplešanās, ēšana – pie kuņģa vai divpadsmitpirkstu zarnas čūlas, kad tiek atšķaidīts kuņģa skābais saturs, noliekšanās uz priekšu – pie aizkuņģa dziedzera vēža, pankreatīta. Pie sāpju atvieglojošiem faktoriem pieder arī antispazmatiskie līdzekļi un siltums, kas bieži vien tās novērš.
Iedalījums
Sāpes var būt somatiskas un viscerālas.
Somatiskās sāpes
Somatiskās sāpes palpējot pieaug, sakarā ar ādas, zemādas taukkārtas un vēderplēves kairinājumu. Šīs sāpes ir asas un precīzi lokalizējamas.
Viscerālās sāpes
Viscerālas sāpes rodas no iekšējo orgānu simpātisko nervu kairinājuma, ko izraisa dobo orgānu pēkšņs sienas iestiepums vai parenhimazo orgānu nosedzošās kapsulas iestiepums. Šāda veida sāpes pavada vēdera sienas muskuļu kontrakcijas. Viscerālās sāpes var būt gan ritmiskas, gan pastāvīgas. Ritmiskas liecina par dobā orgāna peristaltiku vai spastisku kontrakciju. Pastāvīgas sāpes biežāk novēro pacientiem ar audzēju infiltrāciju vai veģetodistoniju.
Perseīdas
Perseīdas ir bagātīga meteoru plūsma augustā. Plūsma ir ikgadēja, ilgst no jūlija vidus, maksimumu sasniedzot ap 12. augustu, kad stundas laikā var novērot līdz 60 meteoriem. Plūsmas radiants atrodas Perseja zvaigznājā. Perseīdas izraisa Svifta-Tatla komētas orbītā esošie meteoroīdi.
Perseīdas tiek novērotas jau vismaz 2000 gadus. Vecākā zināmā informācija par Perseīdām nāk no Tālajiem Austrumiem. Eiropā tās bija pazīstamas kā „Svētā Laurentija asaras”. Sv. Laurentijs bija arhidiakons, kuru 258. gadā sadedzināja.
Dalbe
Dalbe ir apdzīvota vieta Zemgalē, Jelgavas novadā. Ciems atrodas Misas upes krastā aptuveni 14 km no novada centra Jelgavas un 28 km no Rīgas. Ciemā atrodas Dalbes baznīca, kas ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Mazspāres ciems
Mazspāres ciems bija Talsu rajona administratīvi teritoriāla vienība tā rietumos. 1945. gada 10. septembrī Talsu apriņķa Spāres pagastā izveidoja Mazspāres ciema padomi.
Cīrihes ezers
Ezera austrumu daļu atdala dambis, pa kuru iet dzelzceļš - norobežotā ezera daļa ir sekla, aizaugoša. Kuģu satiksme ezerā kopš 1835. gada. Arī mūsdienās šeit vēl darbojas prāmju satiksme.
Rapersvīles pilsētiņā ezera austrumu daļā atrodas poļu muzejs. Ezerā pie Obermailenes 1854. gadā, pie zema ūdens līmeņa tika atklātas pāļu būvju atliekas. Vēlāk šo aizvēsturisko celtņu paliekas atrastas arī cituviet ezerā. Atklātas arī romiešu tempļa atliekas.
Onomatopeja
Onomatopeja, biežāk onomatopoēze (no el; ὄνομα - 'vārds', ποιέω - 'daru') ir dabas vai citu neverbālu skaņu atdarinošs vārds. Visbiežāk tiek lietoti kontekstos, kas tieši skar attiecīgo skaņu radošo parādību, priekšmetu vai dzīvnieku. Onomatopejas var būt kā fonēmiski vai ortogrāfiski tiešie skaņu atdarinājumi ('vau'), tā arī darbības vārdi ('vaukšķēšana'), lietvārdi ('vaukšķis') u.c.
Onomatopoēze un tai atbilstošais darbības vārds dažādās valodās var ievērojami atšķirties. Piemēram, suņu riešanas onomatopoēze un tai atbilstošais (biežāk lietotais) verbs dažās valodās ir šādi:
Onomatopejas var attiekties ne tikai uz dzīvnieku pasaules skaņām, bet arī uz nedzīvu priekšmetu radītām skaņām ('bladāc' — krītošs priekšmets, 'vī' - kaucošas bremzes, 'tik-tak' - pulkstenis u.c.) vai cilvēku neverbālām skaņām ('khe-khe').
Lībiešu valodā
Onomatopoēze ir tikusi daudz izmantota 20. gadsimta 30. gadu beigās Kārļa Staltes sastādītājā lībiešu valodas ābecē. Grāmatas teksta latviskā tulkojuma pielikumā tā ir tikusi atstāta gandrīz tāda pati kā lībiešu tekstā, atstājot tās interpretāciju lasītāja ziņā, piemēram:
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Apvienoto Nāciju Izglītības, zinātnes un kultūras organizācija noteikusi 129 UNESCO Pasaules mantojuma objektus Āfrikā. Šīs 129 vietas kopumā atrodas 37 valstīs.
Pasaules mantojumu objektu izvēle
Etiopijā un Marokā atrodas visvairāk vietas — 9 Pasaules mantojumu objektu vietas, tam seko DĀR un Ēģipte ar 8 Pasaules mantojumu objektu vietām. Divpatsmit Āfrikas valstīs atrodas tikai 1 Pasaules mantojumu objektu vieta. Četras Pasaules mantojumu objektu vietas atrodas 2 valstīs — Maloti-Drakensbergas Pārrobežu aizsardzības zona (DĀR un Lesoto), Nimbas kalna dabas rezervāts (Kotdivuāra un Gvineja), Senegambijas akmens rindas (Gambija un Senegāla), Viktorijas ūdenskritums (Zambija un Zimbabve); viena Pasaules mantojuma objekta vieta atrodas 3 valstīs — Sangha Trinational (CĀR, Kamerūna un Kongo Republika).
Pirmie objekti no Āfrikas kontinenta UNESCO Pasaules mantojumu sarakstā tika ierakstīti 1978. gadā — Gorē sala (Senegālā) un Akmenī izcirstās baznīcas (Etiopijā).
No 2011. gada septembra Somālijā nav neviena oficiāla Pasaules mantojuma objekta, jo Somālijas valdība nav parakstījusi 1972. gada UNESCO Pasaules mantojuma konvenciju. Tomēr Somālijā ir ap 12 arheoloģisko izrakumu vietām, kuras nākotnē var uzskatīt par iespējamajiem kandidātiem uz Pasaules mantojuma objekta statusu.
Katru gadu, UNESCO Pasaules mantojuma komiteja var piešķirt kādam objektam šo statusu, vai arī atņemt, ja tas vairs neatbilst kādam no kritērijam. Izvēles pamatā ir 10 kritēriji: seši — kultūras mantojumā (i-vi) un četri — dabas mantojumā (vii-x). Dažas vietas, kas apzīmētas jaukti ir gan dabas, gan kultūras mantojumu sarakstā. Āfrikā ir 83 kultūras, 41 dabas un 5 jauktas Pasaules mantojuma vietas.
Vairāk pūles tiek veltīts, lai palielinātu Pasaules mantojumu objektu skaitu un esošo objektu saglabāšanu kontinentā. Piemēram, 2006.g. 5. maijā Āfrikas Pasaules mantojumu fonds uzsāka UNESCO aizsardzības mērķi Subsahāras Āfrikā. Tas plānots, lai aizsargātu vietas, pieņemot darbā personālu no valsts, lai saglabātu valstī uzskaitē esošos objektus, kā arī "sagatavot nomināciju dokumentāciju iekļausanai Pasaules mantojumu objektu sarakstā". Dotācijas ir paredzētas, lai palīdzētu "objektu pārvaldību un saglabāšanu kopumā" un, lai atjaunotu īpaši apdrautētos objektus.
UNESCO ir mēģinājusi palielināt informātību par cilvēka izcelsmes vietām Āfrikā — Etiopiju — ar mērķi saglabāt un aizsargāt teritorijas no turpmākās pasliktināšanās.
Pasaules mantojuma komiteja var arī norādīt apdraudētās vietas, atsaucoties uz "apstākļiem kas var apdraudēt vai apdraud objektu, kas ir iekļauts Pasaules mantojumu sarakstā". Kopā ar citām Pasaules manotjumu objektu vietām, apdraudētie obekti ir pakļauti atkārtotai izvērtēšanai komitejā katru gadu. Āfrikā ir procentuāli lielākais apdraudēto objektu daudzums. Kopumā tādas vietas ir 17, kas veido 13% no visiem Āfrikas Pasaules mantojuma objektiem 44% no 39 apdraudētajām vietām visā pasaulē, un Kongo DR ir vienīgā valsts, kur ir vairāk kā divi apdraudētie objekti.
Trīs vietas Pasaules mantojumu sarakstā tika iekļautas kā apdraudētas, bet kopš tā laika šo statusu ir zaudējušas: Ngorongoro aizsardzības zona (1984—1989), Rvenzori kalna nacionālais parks (1999–2004), un Tipasa (2002–2006). Garambas nacionālais parks un Timbuktu arī ir zaudējuši savu statusu attiecīgi 1992. un 1995. gadā bet vēlāk 1996. un 2012.g. to atguva.
Apzīmējumi
Turpmāk sarakstā UNESCO ignorē Āfrikas ģeopolitisko definīciju, un ietver to ka atrastā minētas arī "Arābu valstis". Ēģipte ir iekļāuta kā Ziemeļāfrikas daļa. Sarakstā ir arī vairākas vietas, kuru valstis atrodas ārpus kontinenta, bet vieta pati par sevi atrodas Āfrikā; trīs šādas vietas atrodas Kanāriju salās (pieder Spānijai), viena — Madeirā (pieder Portugālei), viena — Reinjonā (pieder Francijai) un viena — Svētās Helēnas Salā (pieder Lielbritānijai).
{{Legend|#FFE6BD| Apdraudētās vietas|outline=silver}}
Alžīrija
Alžīrijā atrodas 7 Pasaules mantojuma vietas.
Benina
Beninā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Botsvāna
Botsvānā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Burkinafaso
Burkinafaso atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Centrālāfrikas Republika
CĀR atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas, viena no tām atrodas vēl 2 ciās valstīs.
Kibo
Kibo var būt:
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Čada
Čadā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
DĀR
Dienvidāfrikas Republikā atrodas 8 Pasaules mantojuma vietas, viena no tām vietām atrodas vēl citā valstī.
Etiopija
Etiopijā atrodas 9 Pasaules mantojuma vietas.
Ēģipte
Ēģiptē atrodas 7 Pasaules mantojuma vietas.
Gabona
Gabonā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Gambija
Gambijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas. Viena no tām atrodas vēl citā valstī.
Gana
Ganā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Gvineja
Gvinejā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta. Šī pati vieta atrodas vēl citā valstī.
Kaboverde
Kaboverdē atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Kamerūna
Kamerūnā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas, viena no tām 1 atrodas citā valstī.
Kanāriju Salas ( Spānija)
Kanāriju Salās atrodas 3 Pasaules mantojuma vietas.
Kenija
Kenijā atrodas 6 Pasaules mantojuma vietas.
Kongo Demokrātiskā Republika
Kongo DR atrodas 5 Pasaules mantojuma vietas.
Kongo Republika
Kongo Republikā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta. Šī pati vieta atrodas vēl 2 citās valstīs.
Kalju Lepiks
Kalju Lepiks (, — ) bija igauņu dzejnieks. Igaunijā tiek uzskatīts par vienu no pazīstamākajiem igauņu dzejniekiem trimdā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Kotdivuāra
Kordivuārā atrodas 4 Pasaules mantojuma vietas. Viena vieta atrodas vēl citā valstī.
Lesoto
Lesoto atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta. Šī pati vieta atrodas vēl vienā citā valstī.
Kalju Lepiks
Biogrāfija
Dzimis Jervas apriņķī. No 1942. līdz 1943. gadam studējis arheoloģiju Tartu Universitātē. No 1943. gada Lepiks dienējis Igauņu leģionā. 1944. gadā izbraucis uz Zviedriju. Tur apmeties Stokholmā, kur studējis arheoloģiju un etnogrāfiju Stokholmas Universitātē.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Lībija
Lībijā atrodas 6 Pasaules mantojuma vietas.
Fortune 1000
Fortune 1000 ir ASV lielāko kompāniju saraksts pēc amerikāņu žurnāla "Fortune" versijas. Sarakstā iekļautas 1000 lielākās ASV kompānijas, kas sarindotas pēc ienākumu līmeņa.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Madagaskara
Madagaskarā atrodas 3 Pasaules mantojuma vietas.
Kalju Lepiks
Biogrāfija
Pirmais darbs tika iespiests 1939. gadā. Lepika pirmais lirikas krājums — Seja māju logā — iznāca 1946. gadā. Kopumā iznākuši 14 Lepika darbu krājumi. Savos darbos viņš izmantoja igauņu zemnieku dzīves, reliģiskos, tautas dziesmu motīvus. Izmantojis dažādus stilus, tostarp arī satīrisko. Sākotnēji Lepika dzeja lielākoties bija patriotiska un reizē nereti arī satīriska, tomēr jau vēlākos gados tajā pārsvaru ņēma pesimistiski toņi. Dzīves pēdējos gados savos darbos atteicās no jebkādiem politiskiem un patriotiskiem motīviem.
Fortune 1000
Kompānija Wal-Mart Stores bija pirmajā vietā sarakstā četrus no pieciem pēdējiem gadiem (2007—2011), tikai 2009. gadā līderis bija ExxonMobil.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Madeira ( Portugāle)
Madeirā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Kalju Lepiks
Biogrāfija
Lepiks darbojās trimdā arī kā sabiedriskais darbinieks. 1946. gadā viņš izveidoja trimdas izdevniecību "Eesti Raamat". No 1966. gada Lepiks bija Baltijas Arhīva fonda direktors. Bijis arī Trimdas Igauņu Rakstnieku savienības (Välismaine Eesti Kirjanike Liit) priekšsēdētājs.
Fortune 1000
Fortune 500
Fortune 500 ir Fortune 1000 apakšsaraksts, kurā iekļāutas pirmās 500 lielākās kompānijas. Pirmais Fortune 500 saraksts tika publicēts 1955. gadā un sastāvēja no kompānijām, kas bija guvušas ienākumus no ražošanas, ogļu vai elektroenerģijas iegūšanas. Tobrīd žurnāls "Fortune" publicēja arī 50 lielāko komercbanku, komunālo uzņēmumu, apdrošināšanas kompāniju, mazumtirdzniecības tirdzniecības uzņēmumu un transporta kompāniju sarakstu.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Malāvija
Malāvijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Mali
Mali atrodas 4 Pasaules mantojuma vietas.
Kalju Lepiks
Biogrāfija
1990. un 1998. gadā Lepiku apbalvoja ar Juhana Līva dzejas balvu. Miris dzimtenē, Tallinā.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Āfrikā
Maroka
Marokā atrodas 9 Pasaules mantojuma vietas.
Mauritānija
Mauritānijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Maurīcija
Maurīcijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Mozambika
Mozambikā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Namībija
Namībijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Nigēra
Nigērā atrodas 3 Pasaules mantojuma vietas.
Nigērija
Nigērijā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Reinjona (Francija)
Reinjonā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Seišelas
Seišelās atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Senegāla
Senegālā atrodas 6 Pasaules mantojuma vietas. Viena no tām atrodas vēl citā valstī.
Sudāna
Sudānā atrodas 2 Pasaules mantojuma vietas.
Svētās Helēnas Sala ( Lielbritānija)
Svētās Helēnas Salā atrodas 1 Pasaules mantojuma vieta.
Tanzānija
Tanzānijā atrodas 7 Pasaules mantojuma vietas.