cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stacijas iela (Sakstagals)
Vēsture
Iela visā garumā bija valsts autoceļu sarakstā kā Latvijas vietējais autoceļš V576 ar nosaukumu "Pievedceļš Sakstagala stacijai", bet 2019. gada 1. oktobrī ar Ministru kabineta noteikumiem Nr. 456 ceļš tika svītrots no valsts autoceļu sarakstiem.
Deilijs Blinds
Karjera
2014. gada augustā pārcēlās uz Manchester United par 13.8 milijoniem sterliņu mārciņu. 2014. gada 16. novembrī Euro 2016 kvalifikācījas spēlē pret Latvijas futbola izlasi Blinds ieguva savainojumu, kas liedza spēlēt vairākus mēnešus. 2018. gadā atkal pievienojās Amsterdamas "Ajax".
Nīderlandes futbola izlases sastāvā spēlējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Ajax
Manchester United
Individuālie sasniegumi
Borovaja (Kantinieku pagasts)
Borovaja ir ciems Kantinieku pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 235 km attālumā no Rīgas.
Migrantu krīze uz Baltkrievijas—Eiropas Savienības valstu robežām
Migrantu krīze uz Baltkrievijas—Eiropas Savienības valstu robežām ir Baltkrievijas valdības mērķtiecīgi izraisīta migrantu krīze uz trīs Eiropas Savienības valstu (Latvijas, Lietuvas un Polijas) robežām, kas sākās 2021. gada 7. jūlijā. Pirms tam tika vardarbīgi apspiesti Baltkrievijas iedzīvotāju protesti pret nelikumībām Baltkrievijas prezidenta vēlēšanās. Eiropas Savienība noteica starptautiskās sankcijas pret Baltkrieviju un Aļaksandrs Lukašenka oficiāli paziņoja, ka vairs nekavēs kontrabandas un nelegālo migrantu plūsmu pāri Baltkrievijas robežai. Pēc 2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā migrantu krīze zaudēja aktualitāti un uz laiku apsīka līdz 2023. gada vasarai, kad pie Baltkrievijas robežām ar ES valstīm izvietoja Vāgnera grupas algotņus, kas paaugstināja bruņotu konfliktu risku.
Krīze uz Latvijas—Baltkrievijas robežas
2021. gada 4. augustā Daugavpils pārvaldes Silenes robežapsardzības nodaļas robežsargi par nelikumīgu Latvijas—Baltkrievijas robežas valsts robežas šķērsošanu Skrudalienas pagastā aizturēja 12 personas, 5. augustā — 2 personas. Vēl 12 Irākas pilsoņi, kuri valsts robežu nelikumīgi šķērsoja pa Daugavu, pārpeldot to ar piepūšamo laivu, tika aizturēti Piedrujas pagastā. 12 robežpārkāpējus ievietoja aizturēto ārzemnieku izmitināšanas centrā "Daugavpils", pārējos izmitināšanas centrā "Mucenieki".
Latvijas valdība līdz 2021. gada 10. novembrim Latvijas—Baltkrievijas pierobežā (Ludzas, Krāslavas, Augšdaugavas novadā un Daugavpils valstspilsētā) izsludināja ārkārtējo situāciju.
Par izveidojušos situāciju Latvijā daudz rakstīja ziņu avoti latviešu valodā, taču pašos pierobežas rajonos trūka objektīvas informācijas krieviski.
Migrantu dzīves apstākļi
Kopš 2021. gada augusta vidus Baltkrievijas un Krievijas valsts kanāli izplatīja apgalvojumus par necilvēcīgu apiešanos ar migrantiem uz Lietuvas robežas, ko Baltijas Pētnieciskās žurnālistikas centrs Re:Baltica atzina par viltotiem. Par situāciju uz Latvijas robežas līdz šim tamlīdzīgas faktu pārbaudes nav bijis. Tomēr cilvēktiesību aizsardzības organizācijas norādījušas, ka migrantu piespiedu atgriešana Baltkrievijā apgrūtina patvēruma pieprasīšanu tiem migrantiem, kam tas tiešām nepieciešams. Tāpat tās norādīja, ka netiek sniegta pietiekama palīdzība cilvēkiem, kas netiek ielaisti valstī.
Providus vadošā pētniece patvēruma un migrācijas jomā Ieva Raubiško 2021. gada novembrī, balstoties uz ievāktajām liecībām, Latvijas valsts iestādēm pārmeta vardarbīgu izturēšanos pret migrantiem uz robežas. Valsts robežsardzes stratēģiskās attīstības un sabiedrisko attiecību nodaļas galvenā inspektore majore Kristīne Pētersone norādīja, ka migrantu atbalstītāju apsūdzības vardarbībā ir klaji apmelojumi. Ne Valsts robežsardzes, ne Nacionālo bruņoto spēku, ne Valsts policijas pārstāvji pat galējās nepieciešamības nav lietojuši fizisku spēku un/vai speciālos līdzekļus, vai arī šajos gadījumos nav vardarbību nav reģistrējuši.
Faktu, ka aiz statistikā atspoguļotajiem vairāk nekā 6500 novērstajiem robežšķērsošanas mēģinājumiem lielākoties slēpjas vieni un tie paši cilvēki, televīzijas intervijā apstiprināja Latvijas Valsts robežsardzes galvenais inspektors Vadims Grickovs, viņš arī apstiprināja, ka pie robežas ir ierīkota telts ar sildītāju, kurā migrantiem var izsniegt sauso apģērbu, pabarot un sniegt medicīnisko palīdzību. 2021. gada novembrī Raubiško apliecināja, ka: ''"Mēs pašlaik nevaram pateikt precīzu šīs grupas dalībnieku skaitu, jo mums robežai nav pieejas, bet zinām, ka cilvēku skaits tajā ir vairāki desmiti," sacīja Raubiško. "Daži no viņiem ir ielaisti Latvijā, lai varētu atgriezties Irākā. Šodien pat Irākā atgriežas ģimene, kurā ir vienpadsmit gadus vecs bērns, kurš arī pierobežā pavadīja aptuveni trīs mēnešus.''
''Mums ir šo cilvēku liecības. Viņi pārvietojas no vienas [robežas] puses uz otru. Viņi nakšņo šajā [Latvijas] pusē teltī. Viņi tiek ēdināti, bet ne vienmēr ēdiens ir silts. Tas tiek piegādāts reizi trijās dienās. Man ir konkrēts jautājums: kas un kad notiks ar šiem cilvēkiem? Kad tiks atrisināta viņu situācija? Šo cilvēku stāsts spilgti raksturo to, ka tiesības uz patvērumu viņu gadījumā netiek ievērotas. Šie cilvēki jau trīs mēnešus dzīvo necilvēcīgos apstākļos. Mūsu ieskatā viņiem pienāktos īslaicīga ielaišana Latvijas teritorijā, lai atrisinātu viņu situāciju: vai nu atgriešanās izcelsmes valstī, vai iespēja pieteikties patvērumam." 2022. gada 30. jūnijā sabiedriskās politikas centra "Providus" vadošā pētniece Ieva Raubiško informēja, ka nācis klajā salīdzinošs ziņojums par Latvijas un Lietuvas valdību reakciju uz migrantu pieplūdumu no Baltkrievijas. Ziņojumā secināts, ka lielai daļai imigrantu bija liegta piekļuve patvēruma procedūrai, un Latvijā un Lietuvā pieņemtie likumi, pārkāpa tiesības uz patvērumu un neizraidīšanas principu, kas noteikts ES tiesību aktos un 1951. gada Ženēvas konvencijā par bēgļa statusu. Ziņojuma autori vērsa uzmanību, ka valdībām vajadzētu ievērot ES likumos un starptautiskajās konvencijās noteiktās saistības nodrošināt tiesības uz patvērumu un īstenot neizraidīšanas principu attiecībā uz visām personām, kas potenciāli varētu meklēt patvērumu. Patvēruma meklētāju aizturēšanā vajadzētu piemērot alternatīvus pasākumus, aizturēšanu izmantojot tikai kā galējo līdzekli un pamatojoties uz rūpīgu individuālo apstākļu novērtējumu. Nepieciešams nodrošināt, ka ievainojamas personas, piemēram, nepavadīti nepilngadīgi cilvēki, personas, kas pārcietušas spīdzināšanu, seksuālu vardarbību u.c. pārvietojamas uz drošām uzņemšanas vietām.
Amnesty International ziņojums
2022. gada 12. oktobrī Amnesty International publicēja pētījumu, kurā apsūdzēja Latvijas varas iestādes vardarbībā pret migrantiem uz Baltkrievijas robežas. Amnesty International Eiropas Reģionālā biroja direktors Nils Muižnieks pastāstīja, ka uzklausīti Irākas pilsoņi uz robežas un noskaidrots, ka Latvijas robežsargi piekāva un pazemoja cilvēkus, kuri mēģināja šķērsot robežu.
Lietuvas vēršanās starptautiskajā tiesā
2023. gada 5. aprīlī Lietuvas tieslietu ministre Evelīna Dobrovolska paziņoja, ka Lietuva vērsīsies starptautiskā tiesā pret Baltkrieviju par nelegālo migrantu virzīšanu pāri robežai. Lietuvas Ārlietu ministrija nosūtīja Baltkrievijai notu ar ierosinājumu noregulēt strīdu arbitrāžas procesā. Ja šajā formātā vienošanās netiks panākta, Lietuva vērsīsies ANO Starptautiskajā tiesā Hāgā saistībā ar Baltkrievijas izraisītu nelegālo migrantu krīzi mēģinās no tās piedzīt vismaz 120 miljonus eiro lielu zaudējumu kompensāciju. Lietuvas tieslietu ministre klāstīja, ka
"Ir pietiekami daudz pierādījumu, lai secinātu, ka Baltkrievijas režīms divus gadus ne tikai mērķtiecīgi virza cilvēkus uz Lietuvas teritoriju, bet arī veicina darbības, kas ļauj migrantiem nonākt Lietuvas teritorijā".
Vāgnera grupas algotņu izvietošana pie ES robežām
2023. gada vasarā pēc Vāgnera grupas algotņu militārā dumpja uz Baltkrieviju pārvietoja apmēram 5000 algotņu. Polijas valdība informēja, ka algotņi ir izvietoti Grodņas apgabalā pie Suvalku koridora, kas savieno Poliju ar Baltijas valstīm un atrodas starp Baltkrieviju un Krievijas Federācijai piederošo Kaļiņingradas apgabalu. 3. augustā Polijas premjerministrs Mateušs Moraveckis un Lietuvas prezidents Gitans Nausēda paziņoja, ka Vāgnera grupas kaujinieki rada reālu apdraudējumu Polijai, Lietuvai un Latvijai. Latvijas Valsts robežsardzes novērojumi liecināja par iespējamu agresiju uz robežas.
Panamax
Panamax un New Panamax ir termini, kurus izmanto izmēru ierobežošanai kuģiem, kuri ceļo caur Panamas kanālu, šos ierobežojumus un prasības publicē organizācija Autoridad del Canal de Panamá (ACP). Šīs prasības apraksta tādus tematus kā galējie sausās sezonas ierobežojumi, dzinējspēku, saziņu un detalizētu kuģu konstrukciju.
Atļauto izmēru ierobežo pieejamo slūžu kameru garums un platums, ūdens dziļums kanālā un kopš tā uzbūvēšanas arī Puente de las Américas tilta augstums. Šie izmēri nosaka skaidrus Panamas kanāla kuģošanai izmantojamo kuģu parametrus un ir ietekmējuši jaunu kravas, pasažieru un kara kuģu projektēšanu.
Panamax specifikācijas ir bijušas spēkā kopš kanāla atklāšanas 1914. gadā. Kuģi, kuri neatbilst Panamax izmēriem, tiek saukti par post-Panamax. 2009. gadā ACP publicēja New Panamax standartu, kurš būs spēkā līdz ar trešā slūžu komplekta atklāšanu, kuras būs lielākas par esošajā divām.
Palielinātā maksimālā atļautā izmēra kuģu izplatība ir aktuāla problēma, jo Panamax izmēra kuģis prasa precīzu kuģa vadību slūžās, kā rezultātā slūžās pavadītais laiks palielinās un šie kuģi ir jālaiž cauri dienasgaismā. Tā kā lielākie kuģi ceļojot pretējos virzienos nevar droši izmainīties Kulebras kanālā, tad šajā daļā tas šiem kuģiem darbojas kā pārmaiņu vienvirziena ceļš.
Solers
Solers var būt:
Maserati
Maserati ir Itālijas 1904. gadā Boloņā dibināta luksus automašīnu ražošanas firma. Mūsdienās tās galvenā mītne atrodas Modēnā. Kompānijas simbols ir trijžuburis, ko uzņēmuma dibinātāji brāļi Mazerati ņēmuši no Boloņas centrālā laukuma Neptūna strūklakas. No 2021. gada Maserati pieder Amsterdamā bāzētajam Stellantis.
Helvetinjervi nacionālais parks
<mapframe text="Helvetinjervi nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q937131" } Helvetinjervi nacionālais parks (fi/Elles ezera nacionālais parks) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Pirkanmā reģionā.
Bruno Skulte
Bruno Skulte (1905-1976) bija latviešu komponists un diriģents. Ādolfa Skultes vecākais brālis, operas "Vilkaču mantiniece" autors.
1014. gads
1014. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdiena.
Bruno Skulte
Dzīvesgājums
Dzimis 1905. gada 22. februārī Kijivā būvuzņēmēja Pētera Skultes (1875–1967) un viņa sievas Viktorijas, dzimušas Ricolati (Rizzolatti), piecu dēlu ģimenē. Mācījās Kijivas Mūzikas skolā (1919-1922), pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1922. gadā kopā ar vecākiem atgriezās Latvijā un turpināja mūzikas studijas E. Vīgnera fonoloģiskajā institūtā. Studēja Latvijas Konservatorijā Jāzepa Vītola kompozīcijas klasē, vēlāk Jāņa Mediņa orķestra diriģēšanas klasē (1931-1937). Papildinājās pie Berlīnes Valsts operas diriģenta Leo Bleha un austriešu diriģenta Klemensa Krausa. 1937. gadā rakstītais simfoniskais tēlojums "Viļņi" ieguva Latvijas Radiofona godalgu. Strādāja par ērģelnieku Katlakalna baznīcā, vēlāk par Latvijas radio (1939-1944) un Liepājas operas (1943-1944) māksliniecisko vadītāju un diriģentu.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, strādāja Rostokas radio, vadīja Berlīnes radio orķestri (Berliner Rundfunkorchester). Pēc kara beigām 1945. gadā Herenvikas (Herrenwyk) bēgļu nometnē pie Lībekas izveidoja jaukto kori, bet Oldenburgas operā nodibināja un vadīja latviešu trupu (1946-1947), iestudējot Maskanji "Zemnieka godu", Pučīni "Madame Butterfly" un Rosīni "Seviļas bārddzinis". Sāka rakstīt mūziku savai operai "Vilkaču mantiniece". 1949. gadā izceļoja uz Amerikas Savienotajām Valstīm, kur diriģēja Ņujorkas latviešu apvienoto kori, darbojās kā ērģelnieks Ņujorkas latviešu evaņģēliski luteriskajā draudzē. I - III ASV un III Kanādas latviešu dziesmusvētku virsdiriģents.
Klīvlandes Dziesmu svētkiem (1963) Bruno Skulte instrumentēja un diriģēja kantāti "Dziesmu vairogs". 1969. gadā diriģenta Andreja Jansona vadībā Toronto notika Skultes baleta "Koklētājs un velns" pirmizrāde ar Ēvalda Dajevska dekorācijām. Bruno Skultes 70 gadu jubilejas koncertā 1975. gada 19. aprīlī Ņujorkas Linkolna Centra koncertzālē viņa rapsodiju "Ganiņš biju" atskaņoja 150 balsu jaunatnes koris ar dziedātājiem un koklētājiem no visas ASV Austrumu piekrastes un Kanādas. Diriģents Leopolds Stokovskis šajā laikā esot piedāvājis "Vilkaču mantinieci" iestudēt Maskavas operas un baleta teātrī, taču Bruno Skulte esot atteicies.
Miris no smēķēšanas izraisīta plaušu vēža 1976. gada 19. maijā Ņujorkā, apglabāts Elka parkā Katskiļu kalnos Ņujorkas štatā.
Piemiņa
2011. gada 3. jūnijā Latvijas Nacionālajā operā notika operas "Vilkaču mantiniece" pasaules pirmizrāde.
Darbi
Sacerējis daudz dziesmu jauktajiem, vīru, sieviešu, bērnu koriem, kantātes, instrumentāli vokālo kamermūziku un skatuves mūziku:
Citroën
Citroën (oficiālais nosaukuma Automobiles Citroën S.A.) ir Francijas autobūves uzņēmums. Tas ir dibināts 1919. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Senvenā. Tas ietilpst Nīderlandē reģistrētas pārvaldītājsabiedrības Stellantis grupā.
Citroën rūpnīcas atrodas Argentīnā, Brazīlijā, Francijā, Portugālē, Slovākijā, Spānijā, Turcijā. Ir vairāki kopuzņēmumi un kopsadabībā ar citiem ir tapuši transportlīdzekļu modeļi; dažus modeļus ražo trešā puse.
Uzņēmums aktīvi darbojas motoru sporta aktivitātēs, par kurām atbild Citroën Racing komanda. Tā ir veiksmīgi startējusi Pasaules rallija čempionātā un Pasaules vieglo automašīnu čempionātā.
Vēsture
Franču rūpnieks Andrē Sitroēns (André Citroën) pirms Pirmā pasaules kara vadīja autobūves uzņēmumu Mors. Kara laika tā ražoja munīciju, bet pēc kara rūpnīca palika bez pasūtījumiem. Sitroēns pieaicināja inženieri Zilu Salomonu, lai uzkonstruētu jaunu automašīnu. 1919. gadā dibināts jauns uzņēmums Citroën, un tas pirmais Eiropā sāka automašīnu masveida ražošanu. Pirmā modeļa Type A ražošana sākās 1919. gada maijā, un 7. jūlijā pirmais eksemplārs nogādāts pircējam. Drīz parādījās arī citi modeļi.
Citroën ieviesa daudzus jauninājumus. 1924. gadā sadarbībā ar amerikāņu inženieri Edvardu Badu izlaista mašīna ar nerūsošā tērauda korpusu (līdz tam laikam plaši izmantoja koka korpusus).
1934. gadā izlaists modelis Traction Avant, kurā ieviests tehnoloģisks jaunums — nesošais korpuss (mašīnai nav atsevišķa rāmja, korpuss kalpo par rāmi). Citi šī modeļa jauninājumi, kas Francijā bija pirmoreiz: priekšējā piedziņa un neatkarīga piekare. Traction Avant ieviešana ražošanā notika piecos mēnešos. Bija strauji jāpārbūvē rūpnīca un jāveic plašas mārketinga aktivitātes, kas īsā laikā prasīja lielus finanšu ieguldījumus. Lai arī palīdzēja uzņēmums Michelin, 1934. gada decembrī Citroën iestājās bankrots. Dažu mēnešu laikā par uzņēmuma lielāko akciju turētāju kļuva Michelin. Pjērs Mišelins (Pierre Michelin) kļuva par Citroën izpilddirektoru. 1935. gadā Andrē Sitroēns nomira.
1948. gada izlaists modelis 2CV, kas, pateicoties neparasti zemajai cenai, kļuva ļoti populārs Francijā.
1973. gada naftas krīzes ietekmē Citroën piedzīvoja finansiālu triecienu, strauji samazinoties automašīnu pārdošanas apjomiem. 1973. gadā Fiat pārdeva Citroën mātes uzņēmuma PARDEVI 49 % kapitāldaļu atpakaļ Michelin īpašumā. 1974. gadā Citroën atkal bankrotēja. Berliet pārdots autoražotājam Renault; slēgta kopuzņēmuma Comotor rotācijas dzinēju rūpnīca. Bija plānots likvidēt Maserati rūpnīcu, bet pret to iebilda strādnieki. Arodbiedrību un Itālijas valdības spiediena rezultātā tika atrasts Maserati pircējs — Itālijas sporta mašīnu ražotājs De Tomaso, kuram rūpnīca pārdota 1975. gada maijā. 1974. gada 24. jūnijā tika paziņots, ka Citroën apvienosies ar Peugeot. 1974. gada decembrī Peugeot S.A. ieguva 38,2 % Citroën kapitāldaļu. 1976. gada 9. aprīlī Peugeot palielināja daļu līdz 89,95 %. Abiem uzņēmumiem izveidots mātes uzņēmums PSA Peugeot Citroën (tagad Groupe PSA). Citroën izlaida galvenokārt mazlitrāžas automašīnas, un no 1976. līdz 1979. gadam finanšu stāvoklis uzlabojās. 1976. gadā Rumānijā izveidots kopuzņēmums Oltcit mazlitrāžas automašīnu ražošanai.
1980. gados Citroën modeļos sāka vairāk izmantot Peugeot dzinējus un citus mezglus. 1984. gadā sākta automašīnu pārdošana Ķīnā, kas mūsdienās kļuvis par uzņēmuma lielāko tirgu.
2021. gada 16. janvārī tika pabeigta mātes uzņēmuma Groupe PSA apvienošanās ar Fiat Chrysler Automobiles, un Citroën nonāca apvienotā uzņēmuma Stellantis pakļautībā.
Žils Masnē
Žils Emils Frederiks Masnē (fr; dzimis, miris ) bija franču komponists, operu "Manona" (pirmizrāde 1884. gadā) un "Verters" (pirmizrāde 1892. gadā) autors.
Masnē bija ļoti populārs komponists 19. un 20. gadsimtu mijā. Drīz pēc nāves 1912. gadā Masnē popularitāte kritās. Interese par viņa daiļradi atkal pieauga 20. gadsimta septiņdesmitajos gados.
VIII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
VIII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki bija Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki, kas norisinājās Rīgā, laika posmā no līdz. Astotajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos piedalījās 30 000 dalībnieki. Svētku simboli bija sapņi, kamolīši, ko iemet nākotnē un astoņi kustoņi. Pirmoreiz notika vērienīga svētku atklāšana 11. novembra krastmalā, bet noslēguma koncerts Mežaparkā tika sadalīts četrās daļās. Speciāli svētkiem Zigmars Liepiņš uzrakstīja dziesmu ciklu "Teika", kura izpildījumā kopā ar kopkori piedalījās vairāki Latvijā pazīstami mākslinieki: Ance Krauze, Ainars Mielavs, Arnis Mednis un Gunārs Kalniņš.
Svētku diriģenti
Koru virsdiriģenti bija:
Liepas (Zasas pagasts)
Liepas, agrāk arī Mežamuiža, ir ciems Jēkabpils novada Zasas pagastā. Atrodas 39 kilometru attālumā no novada domes Jēkabpilī un 169 kilometru attālumā no Rīgas.
Malajas laterningvers
Malajas laterningvers (Etlingera elatior) ir ingveru dzimtas suga, kas sastopama dienvidaustrumu Āzijas tropos.
69 (seksa poza)
69. poza ir viena no pazīstamākajām orālā seksa pozām. Tā ļauj partneriem veikt abpusēju orālu stimulāciju. Nosaukums ir saistīts ar to, ka partneru ķermeņi atrodas tieši tādā pozīcijā kā sešinieks pret devītnieku skaitlī 69.
Malajas laterningvers
Apraksts
Malajas laterningveram ir masīvs, lapains stublājs, kas var pārsniegt 5 m un ir krasi nodalīts no ziedkopas. Ziedkopa izaug no sakneņa ap 1 m garā savrupā ziednesī. Ziedi sarkani, retāk arī sārti vai balti.
Lapas garenas, to platums 18—20 cm, garums līdz 85 cm.
Izplatība
Sastopams Borneo, Javas, Sulavesi, Sumatras, Taizemes lietus mežos, kā arī Filipīnās, kur, iespējams, tika introducēts. Mūsdienās tiek kultivēts daudzviet tropu apgabalos.
Lādiņš (fizika)
Lādiņš fizikā ir vairāku fizikālu lielumu vienkāršots nosaukums. Tas var būt:
Kraukļu aiza
Kraukļu aiza ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Gaujas pietekas Vējupītes sāngravas nogāzē, Siguldā. Atrodas Gaujas nacionālā parka teritorijā 400 m uz dienvidaustrumiem no Gleznotāju kraujas.
Kopš 1974. gada aiza atrodas valsts aizsardzībā. Aizsargājama ir teritorija 8,03 ha platībā. Tā izveidojusies kā stūraina kabata ar 11,5 m augstām sienām sarkanajos Gaujas svītas smilšakmeņos. Uz sienām atrodami seni uzraksti. Iežos atrastas bruņuzivju fosilijas. Vienā sienā atrodas 5,2 m garā Kraukļu ala (3,3 m augsti griesti platums 5 m (pie ieejas), 7 m2 liela grīda).
Pārneses parādības
Pārneses parādības (arī pārneses norises jeb procesi) fizikā, ķīmijā un inženierijā ir norises, kurās kāds fizikāls lielums — masa, enerģija, lādiņš, impulss, impulsa moments — tiek pārnests starp pētāmajām sistēmām.
Pārneses parādības tiek izmantotas inženierijā, pētītas ķīmijā, fizikā: nepārtrauktas vides mehānikā, termodinamikā, elektrodinamikā. Masas, enerģijas un impulsa pārneses piemēri ir difūzija, siltumvadīšana, viskozitāte.
Borovaja (Pildas pagasts)
Borovaja ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Lielais Kurmas ezers.
Pēteris Keirāns
Pēteris Keirāns (dzimis, miris ) bija latviešu šaha problēmists.
Dzīves gājums
Pēc kara 1920. gada 20. aprīlī viņš iestājās 2. Rīgas Šaha biedrībā un aktīvi atsāka problēmista gaitas, piedaloties gan vietējo, gan daudzu ārzemju laikrakstu un žurnālu izsludinātajos šaha uzdevumu sastādīšanas konkursos, kuros ieguva vairākas atzinības.
1930. gadā viņš bija viens no Latvijas Šaha problēmistu biedrības dibinātājiem un tika ievēlēts par tās kasieri. 1931. gadā viņu ievēlēja Latvijas Šaha savienības valdē. 1936. gadā vienlaikus ar vasaras olimpiskām spēlēm notika problēmistu olimpiāde, kurā Latvija izcīnīja bronzas medaļas. Komandas sastāvā bija arī Pēteris Keirāns.
P. Keirāns bija ne tikai labs šaha uzdevumu sastādītājs, bet arī risinātājs. 1934. gadā viņš kopā ar Latvijas komandu uzvarēja starptautiskās uzdevumu risināšanas sacensībās, bet 1936. gadā 30 dalībnieku konkurencē viņš izcīnīja individuālu uzvaru žurnāla Deutsche Schachzeitung rīkotajās uzdevumu ātrrisināšanas sacensībās.
Aktīvi strādājot Latvijas Šaha problēmistu biedrībā un vadot šaha kompozīcijas nodaļas žurnālos "Krusta mīkla, šahs, bridžs" 1935—1940) un "Sarkanais Sports" (1940—1941), Keirāns izaudzinājis daudzus talantīgus jaunos problēmistus.
No 1912. gada publicējis vairāk par 400 uzdevumu, tai skaitā vairāk par 250 trīsvilču. Šaha uzdevumu konkursos izcīnījis vairāk par 100 atzinību. 1934. gada Latvijas čempionāta uzvarētājs trīsvilču grupā.
Par Keirāna tēmu nosaukta viena no tēmām šaha kompozīcijā.
Uzdevumi
1. uzdevuma risinājums 2. uzdevuma risinājums
3. uzdevums risinājums
Skatīt arī
Gājiena spaids
Nakuru
Nakuru (en) ir pilsēta Kenijas rietumdaļā, Lielā Rifta ielejas zonā, Nakuru ezera ziemeļu krastā. Pilsēta atrodas 1850 metrus virs jūras līmeņa. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir ceturtā lielākā valstī un ir Nakuru apgabala administratīvais centrs.
Pilsētu 1904. gadā dibinājuši baltie ieceļotāji un līdz neatkarības iegūšanai 1961. gadā tā atradās t.s. Balto augstienes (White Highlands) rajonā, kas bija paredzēts batajiem ieceļotājiem. Pilsēta ir svarīgs pieturas punkts 20. gadsimta sākumā celtās Ugandas dzelzceļa līnijā no Mombasas uz Kisumu.
Pilsētas apkaimē atrodas Nakuru ezera nacionālais parks un Menegai vulkāna krāteris. No pilsētas relatīvi viegli nokļūt arī uz Baringo un Bogorijas ezeriem.
Daštademas cietoksnis
<mapframe text="Daštademas cietoksnis" width=260 height=260 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q18623932" } Daštademas cietoksnis (hy) ir ievērojams 10. līdz 19. gadsimta cietoksnis, kas atrodas Daštademas ciema dienvidu nomalē Armēnijas Aragocotnas marzē. Reizēm tiek saukts arī par Kaheni cietoksni. Atrodas 1440 m vjl., pie agrākos laikos stratēģiski svarīga ceļa Gjumri—Erevāna.
Cietoksni ieskauj ap 600 m gara astoņstūru siena, kas būvēta 19. gadsimta sākumā. Nepārtraukta astoņu bastionu un kurtīņu (vienkāršu sienu) līnija aptver iekšpuses nocietinājumus; no bastioniem septiņi ir regulāra daudzstūra formas un viens pusapaļais jeb "pusmēness" bastions ziemeļos. Ja pilnībā izveidotie bastioni sastāv no divām fasēm, kas apšaudīja uz priekšu, un diviem sāniem (flankiem), kas spēj aizsargāt atklātās kurtīnes un blakus esošos bastionus, kurtīnes starp pusapaļajiem un parastajiem bastioniem Daštademā ir nedaudz izliektas. Galvenajos vārtos jāieiet taisnā leņķī no ziemeļu bastiona austrumiem. Šis dizains neļāva kavalērijai ar ieskrējienu uzbrukt iebrauktuvei. Uz ārsienas virs arkveida vārtiem atrodas reljefi lauvu attēli. Zema neregulāra desmitstūru ap 150 m gara iekšsiena ieskauj cietokšņa centrālo celtni — citadeli un blakus esošo sv. Sargisa 10. gadsimta kapliču. Pieci no desmit oriģinālajiem pusapaļiem bastioniem vēl saglabājušies, domā, ka tā ir 12. gadsimta siena, kas vēlāk pārbūvēta gruzīnu valdīšanas laikā. Citadele sastāv no četriem pusapaļiem torņiem, kas tikuši piestiprināti senākajiem 10. gadsimta armēņu nocietinājumiem. Zem torņiem ir liela ūdens tvertne un tuneļi, kas ved uz celtnes augšdaļu. Būve pēdējos gados ir daļēji atjaunota, savukārt kapliča ir pilnībā pārbūvēta.
Uz citadeles austrumu sienas ir 1174. gada veltījuma uzraksts arābiski, kas piedēvē celtni sultānam ibn Mahmudam, vienam no kurdu Šedadīdu dinastijas prinčiem, kas valdīja Ani.
Armēnijā pastāv arī versija, ka cietoksni sākuši būvēt 7. gadsimtā bijušā Urartu valsts cietokšņa vietā. Tiek domāts, ka to darījuši vietējie tālaika valdnieki no Kamsarakanu dinastijas, kas valdījuši gan 7., gan 10. gadsimtā.
Kā cietoksnis celtņu komplekss faktiski tika izmantots līdz 16. gadsimtam. Vēl nesen cietoksnis bija mājvieta vietējiem ganiem un viņu ģimenēm. Viņi tika pārvietoti no teritorijas, kad sākās atjaunošanas darbi.
Cietokšņa apkaime sastāv galvenokārt no akmeņaina tuksneša.
Gints Bērziņš
Gints Bērziņš var būt:
Vilkova
Vilkova (latgaliešu: Vylkova) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumu daļā 3,7 km no pagasta centra Rekovas, 17,1 km no novada centra Viļakas un 250,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V477 (Šķilbēni–Logini), pie Rikas upes.
Pāvels Pilāts
Pāvels Pilāts (dzimis ) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2018. gada spēlē FK Tukums 2000 sastāvā.
Vensāns Praplāns
Vensāns Praplāns (fr, dzimis ) ir Šveices hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Praplāns pārstāv Nacionālās līgas komadnu SC Bern.
Arturs Keirāns
Sasniegumi šaha kompozīcijā
No 1950. gada līdz 1954. gadam bijis Latvijas PSR šaha federācijas kompozīcijas komisijas priekšsēdētājs. No 1926. gada publicējis vairāk par 200 uzdevumu, galvenokārt divvilčus. Šaha uzdevumu konkursos izcīnījis vairāk par 50 atzinību, tai skaitā 15 pirmās godalgas. Trīs uzdevumi publicēti FIDE Albumā.
Uzdevumi
1. uzdevuma risinājums Tematiskajos variantos melnie draudus novērš veidojot patu: 2. uzdevuma risinājums
Vensāns Praplāns
Iepriekš Praplāns ir spēlējis Šveices komandā Klotenes "Flyers" un AHL komandās Sanhosē "Barracuda" un Springfīldas "Thunderbirds".
Vera Čāslavska
Vera Čāslavska (cs; dzimusi, mirusi ) bija čehu vingrotāja.
Vensāns Praplāns
Šveices hokeja izlases sastāvā piedalījies 2017. un 2019. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Vera Čāslavska
Biogrāfija
Trīs reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs. 1960. gadā Romā vienīgo medaļu izcīnījusi komandu sacensībās (sudrabs). 1964. gadā Tokijā izcīnīja trīs čempiones titulus (individuālā daudzcīņa, atbalsta lēciens un vingrojums uz baļķa) un komandu sacensībās izcīnīja sudraba godalgu. 1968. gada olimpiskajās spēlēs Mehiko V. Čāslavska kļuva par četrkārtēju čempioni (individuālā daudzcīņa, atbalsta lēciens, vingrošanas stieņi un brīvās kustības — dalīta pirmā vieta) un divkārtēju vicečempioni (vingrojums uz baļķa un komandu sacensības). Viņa ir otra visu laiku veiksmīgākā vingrotāja olimpisko spēļu vēsturē starp sievietēm pēc Larisas Latiņinas. Ar panākumiem startējusi arī pasaules čempionātā, kur 5 reizes kļuvusi par čempioni un 1 reizi izcīnījusi sudrabu.
Viņas vīrs bija vieglatlēts, 1964. gada olimpisko spēļu sudraba medaļas laureāts 1500 m distancē Jozefs Odložils (Josef Odložil), pāris apprecējās dažas nedēļas pēc 1968. gada olimpiskajām spēlēm.
1964., 1966., 1967. un 1968. gadā tikusi atzīta par Čehoslovākijas gada labāko sportisti. Laikā no 1990. līdz 1996. gadam viņa bija Čehijas Olimpiskās komitejas priekšsēdētāja.
Mirusi 2016. gada 30. augustā.
Lilija Oldrina
Lilija Oldrina (en} ir viens no pieciem galvenajiem tēliem amerikāņu seriālā "Kā es satiku jūsu māti".
Mosfilm
Kinostudija "Mosfilm" ir lielākais un vadošais Krievijas kinoindustrijas uzņēmums, apgādāts ar modernu augsto tehnoloģiju aprīkojumu, kas ļauj pilnībā veikt visu kino radīšanas ciklu. Studijā "Mosfilm" tiek veikta praktiski visa Krievijas kino, televīzijas un videoprodukcijas izstrāde.
Par kinokoncerna "Mosfilm" dzimšanas dienu pieņemts uzskatīt 1924. gada 30. janvāri, kad notika pirmās pilnmetrāžas mēmās filmas "Spārnos pretī debesīm" (ru) pirmizrāde, šīs filmas režisors bija Boriss Mihins.
Par kinostudiju
Kinokoncerns "Mosfilm" ir federālais valsts unitārais uzņēmums. Pēc koncerna ģenerālsekretāra Karena Šahnazarova vārdiem, uzņēmums nesaņem budžeta līdzekļus, tā rekonstrukcija un modernizācija veikta par paša uzņēmuma naudu. Uzņēmums maksā valstij ievērojamus nodokļus. 2013. gadā tas valsts budžetā nodokļos iemaksāja trīssimt miljonus rubļu.
"Mosfilm" ir filiāles veidojošs uzņēmums, kas darbojas kinematogrāfijas nozarē, nodarbinot vairāk nekā tūkstoš divsimt cilvēku. Studija gadā rada vairāk nekā simt filmu. Pārvarējusi deviņdesmito gadu krīzi, studija ne vien saglabājusi tradīcijas un ar kino saistītās profesijas, bet arī kļuvusi par augsti rentablu uzņēmumu, pēdējos 10 gados palielinot savus ienākumus vairāk nekā 10 reizes.
Kinostudijas "Mosfilm" deviņdesmit gadu darbības laikā tajā radīts vairāk nekā 2500 pilnmetrāžas filmu.
Dažādos gados šeit strādājuši daudzi pazīstami režisori: Oleksandrs Dovženko, Sergejs Eizenšteins, Vsevolods Pudovkins, Georgijs Danelija, Ivans Pirjevs, Andrejs Končalovskis, Grigorijs Aleksandrovs, Mihails Romms, Grigorijs Čuhrajs, Mihails Kalatozovs, Sergejs Bondarčuks, Andrejs Tarkovskis, Leonīds Gaidajs, Eldars Rjazanovs, Aleksandrs Ptuško, Akira Kurosava un daudzi citi.
Vēsture
Kinostudija "Mosfilm" tika radīta uz divu nacionalizētu kinofabriku bāzes 1923. gada novembrī, kad jaunveidotajā uzņēmumā uzsākās darbs pie režisora Borisa Mihina filmas "Spārnos pretī debesīm" (ru). Padomju Savienības kinoteātros šo filmu sāka demonstrēt 1924. gada 30. janvārī. Tieši šis datums oficiāli tiek uzskatīts par kinostudijas "Mosfilm" dzimšanas dienu.
Sākotnēji kinostudijas nosaukums bija "Moskinokombinat". Tagadējo nosaukumu tā ieguva 1935. gadā.
Kinostudijas "Mosfilm" emblēma ir tēlnieces Veras Muhinas skulptūra "Strādnieks un kolhozniece". Pirmoreiz šī skulptūra kā "Mosfilm" ekrāna marka parādījās 1947. gadā režisora Grigorija Aleksandrova filmā "Pavasaris" (ru).
Daudzas no studijā "Mosfilm" uzņemtajām filmām ir papildinājušas pasaules kinomākslas zelta fondu, ieguvušas balvas dažādos kinofestivālos. "Mosfilm", kas pārvalda filmu kolekcijas autortiesības, 2010. gadā nopelnīja gandrīz 250 miljonus rubļu no šo tiesību pārdošanas.
"Mosfilm" ir valstij piederošs uzņēmums, tas darbojas kā kinokoncerns, kas savas ražošanas jaudas piedāvā izmantot dažādām kinokompānijām un radošajām apvienībām, kuras šeit īrē ne tikai uzņemšanas paviljonus, bet arī birojus (tā saucamās "telpas darba grupai"), kā arī visdažādākos specializētos kompleksus — sākot ar pirotehniku un beidzot ar autotransportu.
Aleksandrs Makdonels
Aleksandrs Makdonels (en;, Belfāsta — , Londona) bija īru izcelsmes Lielbritānijas šahists.
Mosfilm
Vēsture
No 1998. gada koncerna "Mosfilm" ģenerāldirektors un valdes priekšsēdētājs ir Karens Šahnazarovs.
Aleksandrs Makdonels
Biogrāfija
Piedzimis Ziemeļīrijā ķirurga ģimenē. Agrā jaunība bijis tirgotājs Rietumindijā. 1820. gadā pārcēlies uz dzīvi Londonā, kur darbojies kā Rietumindijas tirgotāju komitejas sekretārs. Tas bijis ienesīgs amats, kā arī atstājis daudz brīvā laika, kuru Makdonels pilnībā ziedojis savai iemīļotajai šaha spēlei. Ātri izvirzījies Anglijas labāko šahistu vidū. 1825. un 1826. gadā mačos pārspējis Viljamu Evansu. 1834. gadā aizvadījis sešu maču sēriju ar tolaik Francijas spēcīgāko šahistu Luiju Šarlu de Laburdonē, kurā gan uzvarējis tikai otro maču, bet sestais mačs palicis nepabeigts, kad Makdonelam bijis neliels pārsvars - 5:4. Kopējais visu maču rezultāts bijis Laburdonē labā: +45, =13, -27. Iespējams, ka bijusi noruna turpināt maču, taču Makdonela nieru slimība un pāragrā nāve izjaukusi abu nodomus.
Devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijas attīstībā. Makdonela vārdā ir nosaukts viens no Karaļa gambīta variantiem - Makdonela gambīts.
Mosfilm
Vēsture
Papildus filmu uzņemšanai studija "Mosfilm" veic arī rietumvalstīs radīto mākslas filmu dublēšanu pēc filmu nomas kompāniju pasūtījumiem.
2011. gada 28. aprīlī korporācija "Google" un kinokoncerns "Mosfilm" paziņoja par partnerības līguma parakstīšanu sakarā ar kanāla "Mosfilm" atklāšanu videoportālā "YouTube".
Struktūra
Kinokoncerna "Mosfilm sastāvā ietilpst: kā arī dažādas studijas un citas organizācijas.
Peļņiku Stāvais kalns
Pilskalns atrodas starp Stirna un Ustubnīka ezeriem. Apmēram 15 metrus augsts paugurs, izmantots lauksaimniecībā un zaudējis sākotnējo formu. Plakuma izmērs — 150 x 80 metri. Pilskalna datējums — agrais dzelzs laikmets, varētu būt apdzīvots līdz 5. gadsimtam.
Borovina
Borovina ir ciems Robežnieku pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 297 km attālumā no Rīgas.
Oskars Muižnieks
Oskars Muižnieks (dzimis Jūrmalā) ir latviešu biatlonists, distanču slēpotājs un kalnu riteņbraucējs.
Biatlona treniņus sācis pie trenera Sergeja Sverčkova. Pārstāvēja Latvijas komandu 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Startējis arī slēpošanas sacensībās, tostarp pasaules čempionātā. 2015. gadā uzvarējis populārajā tautas slēpojumā "Apkārt Alaukstam".
Vasaras sezonā regulāri startē arī amatieru kalnu riteņbraukšanas sacensībās. 2015. gadā izcīnījis otro vietu SEB MTB maratona sezonas kopvērtējumā. Startējis arī Pasaules čempionātā MTB olimpiskajā krosā (XCO). 2019. gadā kļuvis par Latvijas čempionu MTB maratonā, bija pirmais arī Nacionālā ranga sezonas kopvērtējumā. Četras reizes uzvarējis Vivus.lv MTB maratona sezonas kopvērtējumā.
2018. gada rudenī O. Muižnieks paziņoja, ka finansējuma trūkuma dēļ profesionāli negatavosies biatlona sezonai.
Selanikas ejālets
Selanikas ejālets (turku: Selanik Eyaleti) bija Osmaņu impērijas province 1826.—1867. gadā.
Selanikas ejālets kļuva par svarīgu transporta bāzi tirdzniecības attīstībai un karaspēka apgādei Osmaņu impērijas Eiropas daļā. Diezgan strauji sāka attīstīties ostas, tas bija viens no tekstilrūpniecības centriem.
1867. gadā reformu rezultātā tas tika pārveidots par Selanikas vilājetu.
Milzu atmatene
Milzu atmatene (Agaricus vaporarius jeb Agaricus subperonatus vai Agaricus cappellianus, agrāk Psalliota vaporaria) ir Latvijā reta liela atmateņu dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Ozernaja
Ozernaja (ru) ir bijusī PSRS vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Novaja Zemļas arhipelāga Dienvidu salas dienvidos Piritovijas pussalas dienvidu galā Ozernija zemesragā.
Milzu atmatene
Taksonomija
Sēņu sugu nosaukumu bāzē Mycobank norādīts, ka tagadējais šīs sugas nosaukums ir Agaricus subperonatus, taču daļa avotu, ieskaitot Vikikrātuvi, tās atzīst par divām dažādām sugām, par galveno atšķirību norādot A. subperonatus sārtošanos griezumā. Sēņu klasifikators Index Fungorum arī uzskata tās par divām atsevišķām sugām, nosaucot A. vaporarius jaunā latīņu vārdā par Agaricus cappellianus.
Ozernaja
Vēsture
Polārstacija izveidota 1935. gada vasarā līdzās Ozernijas traperu apmetnei. Stacija pārtrauca darbu drīz pēc tam, kad 1936. gada novembrī, tuvojoties stacijai, uz akmeņiem uzsēdās tvaikonis Sibirjakov.
Milzu atmatene
Augšanas apstākļi
Humusa saprofīte. Aug no jūnija līdz oktobrim trūdvielām bagātās augsnēs komposta kaudzēs, ceļmalās, mēslotos tīrumos, bieži lielās grupās.
Barības vērtība
Jauni augļķermeņi ēdami bez iepriekšējas novārīšanas. Vecus ieteicams nelietot, par vecuma robežu uzskatot smaržas un garšas maiņu uz nepatīkamu.
Līdzīgās sugas
Iespējamajai sajaukšanai ar līdzīgajām atmatenēm, kā meža atmatene vai sarkstošā atmatene, ir tikai zinātniska nozīme, tās visas ir ēdamas. Indīgā atmatene atšķiras ar spēcīgo dzeltēšanu griezumā, karbola smaku un gaišu cepurīti. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Haimens Blūms
Haimens Blūms (, dzimtajā uzvārdā Melameds, dzimis, miris ) bija Latvijā dzimis ebreju izcelsmes amerikāņu gleznotājs.
Dzimis Bauskas pievārtē, sešu bērnu ģimenē. 1920. gadā ģimene emigrēja uz Bostonu. 20. gadsimta trīsdesmitajos gados bija viens no t.s. Bostonas ekspresionisma dibinātājiem. 1949. gadā ieguva Gugenheima stipendiju. 1950. gadā piedalījās Venēcijas biennālē.
Kardināls
Kardināls (la — ‘galvenais’) ir katoļu Baznīcas garīdznieka goda tituls, katoļu Baznīcas hierarhijā kopš astotā gadsimta augstākais jeb nākamais amatpersonas tituls pēc pāvesta. Tituls tiek piešķirts uz mūžu.
Kardināls nav priesterības pakāpe, bet tituls, kas tiek piešķirts cilvēkam, kuram uzticēti atbildīgi un svarīgi pienākumi Baznīcā. Mūsdienās pēc Vatikāna II koncila kardinālu kārtā var iecelt vienīgi bīskapus.
Pirmsākumi
Pirmajos kristietības gados par kardināliem sauca visus ekleziālās kārtas locekļus, kas nozīmēja personas saistību ar kādu noteiktu dievnamu. Pirmo reizi Baznīcas pārvaldīšanas struktūrā kardināli parādījās 8. gadsimtā pāvesta Pāvila I laikā. Pāvesta Stefana III (768—772) laikā tie bija septiņi tuvākie Romas bīskapi, kas aizstāja pāvestu pontifikālajās funkcijās, bet 25 kardināli prezbiteri, Romas titulāro baznīcu priekšnieki, aizstāja pāvestu Romas patriarhālajās bazilikās. Kardināldiakoni asistēja pāvestam dievkalpojumos, visi kopumā veidojot pāvesta padomi. 10. gadsimtā par kardināliem sāka saukt vienīgi Romas bīskapa tuvākos līdzstrādniekus — priesterus un diakonus, kas viņam palīdzēja aprūpēt Romas diecēzi. Sākot ar 1059. gadu, pāvestu vēlēja tikai kardināli. Kardinālu skaits vēstures periodā ir palielinājies — 1517. gadā līdz 49, 1586. līdz 70, 1983 līdz 138 kardināliem.
Iecelšana kardināla godā
Kardināla iecelšanu pāvests veic divos posmos — ieskaitīšanā un izsludināšanā. Ieskaitīšana var izpausties divējādi: pāvests informē kandidātu, ka ir iecēlis kardināla kārtā, nosaucot datumu un laiku, kad notiks izsludināšana, vai arī ieskaita sirdī (in pectore), kas nozīmē, ka pāvests uzskata, ka konkrētais cilvēks ir kardināla titula cienīga persona un ir uzskatāms par kardinālu, bet pastāv kaut kādi šķēršļi, kāpēc viņu nav iespējams izsludināt par kardinālu. Ja kandidāts ir ieskaitīts in pectore, viņš to neuzzina iepriekš. Līdzīgi bija ar Latvijas kardinālu Jāni Pujatu, ko pāvests bija iecēlis kardināla godā in pectore jau 1998. gadā, bet izsludināja 2001. gadā, kad pats Jānis Pujats uzzināja, ka viņš ir kardināls.
Izsludināšana notiek Vatikānā kardinālu konsistorijas — iecelšanas kardināla godā, tas ir, speciāli pāvesta sasauktas un vadītas kardinālu sanāksmes laikā, kas parasti notiek Pāvila VI jeb vispārējo audienču zālē. Sākumā Vatikāna valsts sekretārs klātesošo kardinālu vārdā pateicas pāvestam par viņiem izrādīto uzticību, tad pasniedz jaunieceltajiem kardināliem iecelšanas karti, nosaucot katra vārdu. Saņēmuši iecelšanas karti, viņi atstāj zāli, lai ietērptos kardināla drēbēs. Pēc tam atgriežas un apsēžas, ieņemot vietas pirmajā rindā, pretī pāvestam. Tad sākas dievkalpojums, kura laikā kardināli zvēr uzticību. Tad pāvests uzliek kardinālam bireti kā kardināla goda zīmi un piešķir titulbaznīcu vai diakoniju Romā. Vēlāk notiek aizlūgumi par kardināliem. Vēlāk Svētā Pētera bazilikā notiek Svētā Mise, ko pāvests celebrē ar jaunieceltajiem kardināliem. Pēc svētrunas jeb Dieva Vārda liturģijas noslēgumā diakons nokāpj pie Svētā Pētera kapa, paņem tur novietotos gredzenus un uznes pāvestam. Kardināli gredzenus saņem no pāvesta rokām kā īpašas vienotības, kopības simbolu, kas kardinālu saista ar Kristu un pāvestu, tie vēlreiz zvēr uzticību Jēzum Kristum, Baznīcai un pāvestam. Nākamajā dienā notiek kardinālu, viņu piederīgo un pārējo svētceļnieku audience pie pāvesta. Titulbaznīcā tiek novietots kardināla vapenis un portrets vai fotogrāfija. Tradicionāli kardināls apmeklē šo baznīcu, kā arī notur dievkalpojumus, esot Romā.
Kardināla amata regālijas
Kardināla insignijas ir kardināla apģērbs — purpursarkanas krāsas sutana un tādas pašas krāsas kardināla cepurīte jeb birete. Šīs atšķirības zīmes kardināliem parādījās pāvesta Inocentija laikos 13. gadsimtā. Sarkanā krāsa simbolizē gatavību, pat izlejot savas asinis, aizstāvēt Baznīcu. Kardināls nēsā arī kardināla gredzenu. Kardināls var nēsāt arī melnu sutanu ar purpursarkanām nošuvēm un tādas pašas krāsas pogām un fasciju — jostu purpursarkanā krāsā.
Kardinālu kolēģija
Kardinālu kolēģiju sastāda pārstāvji — kardināli no visām zemēm. Kardinālu ieceļ pāvests. Kardinālu uzdevums ir pēc pāvesta nāves ievēlēt konklāvā tā pēcnācēju. Kardināli ir pāvesta tuvākie līdzstrādnieki un padomnieki.
Katoļu baznīcas vadība
Vatikāna II koncils uzsvēra nepieciešamību izveidot Baznīcas vadību atbilstoši mūsdienu vajadzībām, tāpēc pāvests Pāvils VI 1967. gada 15. augustā publicēja dekrētu "Regimini Ecclesiae universae" ("Pasaules baznīcas vadīšana"), kas noteica jaunos Romas kūrijas jeb Baznīcas vadības pārkārtojumus saskaņā ar koncila prasībām. Saskaņā ar šo dekrētu Romas kūrija sastāv no kongregācijām, tiesu palātām, amatiem un sekretariātiem. Kardināli ir visu kongregāciju jeb Vatikāna kā valsts ministriju vadītāji, šos kardinālus sauc par kardināliem prefektiem. Kardinālus prefektus katrai kongregācijai ieceļ pāvests. Sekretariātu vada arī kardināls jeb valsts sekretārs, ko ieceļ ikviens no jauna ievēlēts pāvests. Valsts sekretārs ir pāvesta labā roka, pirmais līdzstrādnieks Baznīcas vadīšanā. Viņš ir arī Baznīcas lietu padomes vadītājs un īpašumu pārvaldes prezidents.
Uherski Ostroha
Uherski Ostroha ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Uherske Hradištes apriņķī, Slovācko reģionā, pie Moravas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1286. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Līdz Otrā pasaules kara sākumam pilsētā dzīvoja arī ebreju kopiena. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Filipsons
Filipsons ("Filipa dēls", no personvārda Filips; sieviešu dzimtē Filipsone) ir latviešu uzvārds, varianti: Pilipsons, Vīlipsons. Līdzīgas cilmes uzvārdi sastopami arī ģermāņu valodās.
Igauņu haika
Igauņu haika ir dzejas forma, kas ir īsāka par tradicionālo haiku. Ja Parastai haikai zilbju skaits ir 5+7+5, bet igauņu haikai trijās rindās tikai 4+6+4 zilbes.
Igauņu haikas dzejas formas izgudrotājs ir Asko Kinnaps (Asko Künnap). Pirmais igauņu haiku krājums iznāca 2010. gadā ar nosaukumu „Eesti haiku” („Igauņu haika“), autori:Asko Kinnaps, Jirgens Rōste (Jürgen Rooste) un Karls Martins Sinijervs (Karl Martin Sinijärv). Šīs grāmatas ievadā Jirgens Rōste raksta: „Igauņu haika sastāv no trīs rindām (zilbju skaits 4+6+4, kopā 14 zilbes), haikās trāpīgā un lakoniskā formulējumā tiek attēlots galvenokārt igauņiem, Igaunijas dzīvei, sadzīvei un dabai būtiskais vai eksistenciāli svarīgais. Aizraušanās ar igauņu haiku sākusies 21. gadsimta otrajā desmitgadē un turpināsies līdz mūsu rakstīšanas laiktelpas beigām.”*
Pirmais igauņu haiku atdzejas krājums „Aika sattuu. Vironhaikuja” iznāca Turku grāmatu gadatirgū, Somijā 2011. gadā. Somu valodas izdevumam Hannu Oitinens (Hannu Oittinen) izgudroja atbilstošu žanra apzīmējumu vironhaiku (igauņu haika).
2012. gada oktobrī tika izdota Hannu Oitinena pirmā somu valodā sarakstītā igauņu haiku grāmata „Assamallan asemalla. Vironhaikuja”, kur līdztekus somiski sarakstītajām igauņu haikām iekļauti viesdzejoļi igauņu valodā un valodiski eksperimenti. Cik zināms, šis darbs ir pirmā grāmata pasaulē, kas izdota Hellinā jeb no Helsinkiem un Tallinas izveidotā fiktīvā dvīņu pilsētā.
Aika sattuu. Vironhaikuja. Autori: Asko Kinnaps, Jirgens Rooste, Karls Martins Sinijervs. Hannu Oitinena tulkojums somu valodā un priekšvārds. Palladium Kirjat, 2011. ISBN 978-952-9893-67-6.
Assamallan asemalla. Vironhaikuja. Autors: Hannu Oitinena. Mākslinieks: Asko Kinnaps. Uzaicinātie autori: Asko Kinnaps, Mari Līsa Rōsa (Mari-Liis Roos), Jirgens Rooste, Karls Martins Sinijervs. Näo Kirik, Hellinna, 2012. ISBN 978-9949-9172-6-6.
Ārējās saites
Vironhaiku Facebookis:
Liepu apakšdzimta
Liepu apakšdzimta ir malvu dzimtas apakšdzimta, kas iepriekš tika klasificēta kā atsevišķa malvu rindas dzimta - liepu dzimta.
Angiosperm Phylogeny Groups III un IV sistēmu ietvaros tiek atpazīta paplašināta malvu dzimta, kurā pēc citu, vēsturisku klasifikāciju izpratnes ir apvienotas kapoku dzimta (Bombacaceae), šaurā izpratnē malvu dzimta (Malvaceae), kakaoaugu dzimta (Sterculiaceae) un liepu dzimta (Tiliaceae). Šajā APG klasifikācijā liepu apakšdzimtas kladu veido 3 dzīvas ģintis.
Sistemātika
Apakšdzimtā ietilpst ģintis liepas (Tilia), Craigia un Mortoniodendron. Lielākā daļa citu ģinšu, kas vēsturiski bija iekļautas liepu dzimtā, ir pārvietotas divās citās malvu dzimtas apakšdzimtās - grēviju apakšdzimtā un apakšdzimtā Brownlowioideae.
Nikolajs Knižovs
Nikolajs Knižovs (ru, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Knižovs pārstāv NHL komandu Sanhosē "Sharks".
Iepriekš spēlējis KHL komandā Sanktpēterburgas SKA un AHL komandā Sanhosē "Barracuda".
Havīržova
Havīržova ir pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabala Karvinas apriņķī. Lielākā Čehijas pilsēta bez universitātes.
Vēsture
Pilsēta veidojusies pēc Otra pasaules kara kā mītnes vieta ogļrūpniecības un metalurģiskās rūpniecības strādniekiem.
Cilvēki
Havīržova ir futbolistu Jana Laštūvkas (Jan Laštůvka, 1982) un Daniela Zītkas (Daniel Zítka, 1975) dzimtā pilsēta.
FC Kupiškis
FC Kupiškis ir 2017. gadā dibināts Lietuvas futbola klubs no Kupišķiem, kas šobrīd spēlē Lietuvas Pirmās līgas čempionātā.
Savas mājas spēles aizvada Kupišķu stadionā.
Sastāvs
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Zaļčupe
Zaļčupe (arī Zaļčups) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 6,2 km no pagasta centra Rekovas, 17,3 km no novada centra Viļakas un 253,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V458 (Šķilbēni–Krievijas robeža).
Auces novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Auces novada pašvaldības vadītāji. Auces novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Vecauces, Bēnes, Īles, Lielauces, Ukru un Vītiņu pagastus un Auces pilsētu.
Uzskaitījums
{{legend| #647A28| Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Borovka (Rudzātu pagasts)
Borovka ir ciems Rudzātu pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 198 km attālumā no Rīgas.
Harbinas latviešu kolonija
Harbinā darbojās vairākas latviešu kultūras un sabiedriskās iestādes, tai skaitā Drīzuļa privātģimnāzija, Latviešu biedrība, luterāņu draudze, Latvijas pilsoņu biedrība, Latvijas konsulāts.