cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kārena Kārpentere
Dzīvesgājums
Kārpentere dzimusi Ņūheivenā, Konektikutas štatā, un 1963. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Dauniju, Kalifornijā. Vidusskolā viņa sāka mācīties bungu spēli un pēc skolas beigšanas pievienojās Longbīčas štata korim. Pēc vairāku gadu ilgas turnejas un ierakstīšanas The Carpenters 1969. gadā noslēdza līgumu ar A&M Records, 1970. gados gūstot milzīgus komerciālus panākumus un kritikas atzinību. Sākotnēji Kārpentere bija grupas pilnas slodzes bundziniece, taču pamazām viņa ieņēma vadošās solistes lomu, un viņas bungošana tika samazināta līdz dažām dzīvajām uzstāšanās reizēm vai ierakstiem albumos. Kamēr 70. gadu beigās grupai Carpenters bija pārtraukums, viņa ierakstīja soloalbumu, kas tika izdots vairākus gadus pēc viņas nāves.
32 gadu vecumā Kārpentere nomira no sirds mazspējas, ko izraisīja tolaik maz zināmās anoreksijas izraisītās komplikācijas, un viņas nāve palielināja ēšanas traucējumu redzamību sabiedrībā un izpratni par tiem. Interese par viņas dzīvi un nāvi ir radījusi daudzas dokumentālās un mākslas filmas. Viņas darbs joprojām gūst atzinību, tostarp iekļūšanu Rolling Stone 2010. gada 100 visu laiku labāko dziedātāju sarakstā.
FK Staiceles Bebri
FK Staiceles Bebri ir Latvijas futbola klubs no Staiceles, kas pašlaik spēlē 2. līgā. Mājas spēles aizvada Latvijas Futbola federācijas mācību un treniņu centrā (MTC) "Staicele".
Vēsture
FK Staiceles Bebri dibināts 1994. gadā. 2014. gadā klubs ieguva pirmo vietu 2. līgas Vidzemes futbola čempionātā, izcīnīja otro vietu līgas finālturnīrā un tika paaugstināts uz 1. līgu. 2018. gadā "Staiceles Bebri" palika priekšpēdējā (11.) vietā 1. līgā un izkrita uz 2. līgu.
Jusupovs
Jusupovs (ru, no personvārda Jāzeps formas Jusups (Юсу́п); sieviešu dzimtē Jusupova (Юсу́повa)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Republika (partija)
"Republika" ir izveidota centriska politiskā partija Latvijā. Tās pašreizējais vadītājs ir bijušais iekšlietu ministrs Sandis Ģirģens. Partija piedalījās 14. Saeimas vēlēšanās, taču parlamentā neiekļuva
Vēsture
Partijas izveides iniciators bija Saeimas deputāts un bijušias ministrs Vjačeslavs Dombrovskis. 13. Saeimā partija tās izveidošanas brīdī bija pārstāvēta ar 4 deputātiem: V. Dombrovskis, Evija Papule (13. Saeimas vēlēšanās abi ievēlēti no "Saskaņas") un Kaspars Ģirģens, Ēriks Pucens (ievēlēti no KPV LV saraksta).
2022. gada 16. februārī V. Dombrovskis kopā ar saviem domubiedriem pameta partiju, paziņojot, ka neredz par iespējamu sadarboties ar brāļiem Sandi un Kasparu Ģirģeniem, kas pārņēmuši partijas vadību. S. Ģirģens Dombrovski vaino par vairāk nekā 300 "pazaudētiem" biedru iesniegumiem.
Partija apgalvo, ka iestājas par samazinātu referenduma slieksni, tautas vēlētu prezidentu ar "profesionāļu" valdību, par kuru atbild prezidents, kā arī aicina Saeimā ievēlēt bezpartejiskus deputātus, līdzīgi kā tas notiek Lietuvas Seimā.
2022. gada 5. martā partijas biedru kongresā par partijas vadītāju kļuva Sandis Ģirģens.
Rūra
Rūra (de) ir upe Vācijā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē. Reinas labā krasta pieteka. Izteka Zauerlandē. No Dortmundes tek caur Rūras apgabalu — lielāko Vācijas rūpniecības rajonu, kuram tā ir galvenais ūdenstransporta ceļš. Kanāls savieno Rūru ar Emsu.
Līņezers (Garkalnes pagasts)
Līņezers (arī Linezers un Linu ezers) ir beznoteces ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, starpkāpu ieplakā Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā starp Jūgu purvu un Bukultiem. Ezers pieder tuvu izvietotai līdzīgu ezeru grupai, kurā ietilpst arī uz rietumiem esošie Vidus (Lielais Maku) un Maku ezers. Ezera dibens dūņains, krasti zemi, lielākoties pārpurvoti un grūti pieejami. Vēsturiski pirmais zināmais nosaukums - 17. gadsimta zviedru kartē atzīmētais Line siön. Notiek aizaugšana - 1995.-2002. gados ezera atklātā ūdens platība samazinājusies par 30%. Gar austrumu krastu ved Līņezera ceļš, un daļā šīs teritorijas Garkalnes novada dome ieplānojusi savrupmāju apbūvi, kas izsaukusi vides aizstāvju protestus. 2015. gadā novada dome izdeva atļauju par ezera gultnes tīrīšanu un krasta labiekārtošanu. Ezerā dzīvo karūsas u.c. zivis. Pie ezera ligzdo ūpis.
Eleonora Šturma
Biogrāfija
E. Šturma (dzimusi Avena) ir gleznotāja un dzejnieka Voldemāra Avena māsa. 1944. gadā kopā ar ģimeni devusies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1950. gadā pārcēlusies uz ASV, kur beigusi Ņujorkas pilsētas universitātes Hantera koledžu (1958) un ieguvusi maģistra grādu radošajā mākslā un mākslas vēsturē (1960). Precējusies ar mūziķi Arnoldu Šturmu. E. Šturma strādājusi komerciālā mākslā Ņujorkā, strādājusi par tekstiliju metu zīmētāju. Aktīvi darbojusies latviešu kopienas kultūras dzīvē. Kopš 1961. gada viņa ir laikraksta "Laiks" mākslas kritiķe. 1975. gadā piedalījusies žurnāla "Latvju Māksla" dibināšanā. E. Šturma saņēmusi PBLA Kultūras fonda Goda balvu žurnālistikā (1987). E. Šturmas raksti par latviešu trimdas mākslu apkopoti grāmatā "50 gadu mākslai pa pēdām" (2011).
Mūkusala
Mūkusala jeb Mūksala ir bijusī sala Daugavas lejteces paplašinājumā pie upes kreisā pamatkrasta tagadējā Torņakalna apkaimē. Tā pastāvēja no 13. līdz 18. gadsimtam un aizņēma teritoriju starp Kīleveina grāvi un tagadējo Mūkusalas ielu. No krasta to atdalīja tagad gandrīz aizbērtais Kīleveina grāvis (jeb Torņa grāvis, arī Masta grāvis).
Tagad seno Daugavas pamatkrastu pie Mūkusalas iezīmē Jelgavas ielas sākuma daļa.
Vēsture
Inženieris Gustavs Emanuēls fon Veismanis 1764. - 1782. gadā vadīja Daugavas dambja būvēšanu, vienā virknē tika savienotas sešas salas: Bieķensala, Mūkusala, Lielā Klīversala, Burkānu sala, Mazā Klīversala un Ķīpsala. Sala izzuda, jo aizsērēja atteka starp Bieķensalu un Mūksalu. Tagadējā apbūve izveidojās pēc 1950. gada.
Kims Filbijs
Herolds Adriāns Rasels "Kims" Filbijs (en; dzimis, miris ) bija britu izlūkdienesta darbinieks un vienlaicīgi padomju uzlūkdienesta darbinieks. Bija viens no t.s. Kembridžas piecinieka spiegu grupas un sekmīgākais publiski zināmais padomju spiegs Aukstā kara laikā. 1944. gadā kļuva par britu izlūkdienesta MI6 nodaļas vadītāju, kas uzraudzīja padomju uzlūkdienesta aktivitātes Lielbritānijā. Pēckara gados bija britu uzlūkdienesta vadītājs Turcijā, vēlāk britu uzlūkdienesta pārstāvis Vašingtonā. 1963. gadā caur Beirūtu pārbēga uz Padomju Savienību, kur nodzīvoja līdz mūža galam 1988. gadā.
Čerbakova
Čerbakova ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 5,7 km no pagasta centra Rekovas, 19,5 km no novada centra Viļakas un 252,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Rikas upes krastā.
Čilipīne
Čilipīne var būt:
Māris Čaklais
Māris Čaklais (dzimis Saldū, miris  Rīgā) bija latviešu dzejnieks un publicists. Ir izdoti 16 viņa dzejoļu krājumi, 5 dzejas izlases, 5 bērnu dzejas izlases, 4 eseju un 4 prozas grāmatas.
Biogrāfija
Dzimis 1940. gadā Saldū Friča Alberta Čaklā un viņa sievas Veras ģimenē. Mācījās Jaunmuižas, Pampāļu un Padures pamatskolās. 1954. gadā beidza Lutriņu septiņgadīgo skolu, 1958. gadā Saldus vidusskolu, 1964. gadā absolvēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un Filoloģijas fakultāti. No 1960. līdz 1966. gadam bija laikraksta "Literatūra un Māksla" literārais līdzstrādnieks, no 1962. līdz 1963. gadam arī laikraksta "Padomju Jaunatne" līdzstrādnieks, no 1966. līdz 1969. gadam izdevniecības "Liesma" līdzstrādnieks. Pēc tam no 1969. gada līdz 1973. gadam strādāja par laikraksta "Literatūra un Māksla" dzejas nodaļas vadītāju, līdz 1981. gadam par literāro līdzstrādnieku. No 1987. līdz 1991. gadam bija laikraksta "Literatūra un Māksla" galvenais redaktors.
No 1990. gada Māris Čaklais piedalījās "Radio Brīvā Eiropa" programmas veidošanā, no 1996. līdz 1997. gadam bija Starptautiskā P.E.N. kluba Latvijas centra prezidents, no 1998. līdz 1999. gadam laikraksta "Rīgas Balss" kultūras nodaļas redaktors un no 1999. līdz 2000. gadam — laikraksta "Literatūra un Māksla Latvijā" literatūras nodaļas redaktors. 2000. gadā Māris Čaklais Latvijas delegācijas sastāvā piedalījās Eiropas rakstnieku akcijā "Literatūras ekspresis Eiropa 2000". No 2000. līdz 2003. gadam viņš bija žurnāla "Karogs" galvenais redaktors. Miris un apglabāts Meža kapos Mākslinieku kalniņā.
Personīgā dzīve
No 1963. gada līdz 1966. gadam M. Čaklais bija laulībā ar kritiķi Intu Čaklo (1941-2016). Nākamā laulība no 1967. gada viņam bija ar aktrisi Valdu Čaklo (1938-1973). 1968. gada 11. decembrī viņš kļuva par tēvu meitai Elīnai un 1971. gada 27. aprīlī dēlam Ingmāram. Trešā laulība no 1974. līdz 1980. gadam bija ar aktrisi Sandru Volšteini (dzim. 1943), 1974. gada 23. jūlijā viņiem piedzima dēls Imants. Pēdējās divas laulības M. Čaklajam bija ar Ievu Čaklo laikā no 1980. līdz 1995. gadam un no 1998. līdz 2003. gadam.
Lielā Piektdiena (filma)
"Lielā Piektdiena" ir Latvijas un Itālijas dokumentālā īsfilma, kas izdota 2005. gadā. Filmas režisors ir Hercs Franks.
Sižets
Pročidas salā ir pienākusi Lielā Piektdiena. Jau rītausmā sākas tradicionālais gājiens, kuru jau kopš 1588. gada rīko Tirkīza Brālība.
Bitonto
Bitonto (it) ir pilsēta Itālijas dienvidaustrumos, Apūlijas reģiona, Bari provincē. Pilsēta atrodas 11 km uz rietumiem no Apūlijas reģona galvaspilsētas Bari, netālu no Adrijas jūras krasta. Pilsēta tiek dēvēta par Olīvu pilsētu, jo tās apkartnē atrodas lielas olīvkoku plantācijas.
2016. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā
2016. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā bija 33. Pasaules čempionāts orientēšanās sportā, kas notika Zviedrijā no līdz.
Bitonto
Pilsēta ir plaši pazīstama ar nerafinētas olīveļļas jeb extra virgin eļļas ražošanu, kas tiek plaši eksportēta uz ASV un Eiropu. Papildus olīveļļai tie ražots arī vīns, alus un tekstila izsrādājumi.
2016. gada Pasaules čempionāts orientēšanās sportā
Par čempionāta medaļām bagātāko sportistu kļuva Norvēģijas orientierists Ūlavs Lunnaness, kas izcīnīja divas zelta un vienu sudraba medaļu.
Pasaules čempionātā piedalījās arī Latvijas orientieristi. Augstākos rezultātus sasniedza stafešu komandas. Vīriešu komanda (Andris Jubelis, Edgars Bertuks, Mārtiņš Sirmais) ieņēma 7. vietu, savukārt sieviešu komanda (Inga Dambe, Laura Vīķe, Sandra Grosberga) — 8. vietu. Individuāli augstāko vietu sasniedza I. Dambe vidējā distancē, paliekot 19. vietā.
Vīrieši
====Garā distance ====
Sievietes
====Garā distance ====
====Vidējā distance ====
Klijas
Klijas jeb klījas (Milvus) ir viena no vanagu dzimtas (Accipitridae) ģintīm, kurā apvienotas 3 mūsdienās dzīvojošas plēsīgo putnu sugas. Tās ir Vecās Pasaules putnu sugas un atkarībā no sugas sastopamas Eirāzijā, Āfrikā un Austrālijā. Latvijā sastopamas divas kliju ģints sugas: melnā klija (Milvus migrans) un sarkanā klija (Milvus milvus).
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē kliju ģintī bija tikai divas sugas: melnā klija un sarkanā klija. Saskaņā ar jaunākajiem DNS pētījumiem viena no melnās klijas pasugām mūsdienās tiek sistematizēta kā atsevišķa suga — dzeltenknābja klija (Milvus aegyptius). Iespējams, arī sarkanās klijas pasuga — Kaboverdes klija (Milvus (milvus) fasciicauda), kas gan mūsdienās ir izmirusi, ir atsevišķa suga.
Kopīgās iezīmes
Klijas ir lieli plēsīgie putni ar gariem, platiem spārniem, robotu asti un salīdzinoši vājām, garām kājām un viegli liektiem nagiem. Knābis ir samērā šaurs, turklāt augšējā knābja daļas mala ir viļņota.
Pamatā barojas ar maitas gaļu, bet reizēm arī medī nelielus zīdītājus, putnus un bezmugurkaulniekus.
Spiegs, kurš mīlēja mani
"Spiegs, kurš mīlēja mani" (en) ir 1977. gada spiegu filma un Eon Productions Džeimsa Bonda filmu sērijas desmitā filma, kurā Rodžers Mūrs jau trešo reizi attēlo britu specdienesta MI6 aģentu 007 Džeimsu Bondu. Filmas sižets ir balstīts uz 1962. gada Iana Fleminga tāda paša nosaukuma romānu.
Filmā ļaundaris Karls Štrombergs plāno iznīcināt pasauli un radīt jaunu civilizāciju zem jūras. Bonds sadarbojas ar padomju aģentu Anju Amasovu, lai apturētu ļauno plānu, kamēr viņus cenšas nogalināt spēcīgais Štromberga rokaspuisis Džozs (Jaws).
Filmas režisors ir Luiss Girlberts, bet galvenās lomas tēlo Rodžers Mūrs, Barbara Baha un Kurts Jurgens.
Svētes paliene
Svētes paliene ir īpaši aizsargājama dabas teritorija (dabas parks) Jelgavas novada Līvbērzes un Valgundes pagastā. Iekļauj Svētes un Lielupes palieni pie Svētes upes ietekas Lielupē. Aizsargājamā teritorija izveidota 2004. gadā kā dabas parks 931 ha platībā. Natura 2000 teritorija, putniem nozīmīga vieta.
Daļā teritorijas saglabājušās dabiskas un nepārveidotas palienes pļavas ar Svētes dabiskajiem upes vaļņiem un ieplakām. Pavasara palos plašas palienes teritorijas mēdz applūst, padarot liegumu sevišķi piemērotu caurceļojošajiem ūdensputniem.
Znotiņi (Sutru pagasts)
Znotiņi (arī Znūteņi, Znūteņmuiža; ltg) ir ciems Līvānu novada Sutru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Feimankas kreisajā krastā 6 km no pagasta centra Sutriem, 31 km no novada centra Līvāniem un 198 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Znotiņu muižas (Znutyń) muižas centra. Znotiņu katoļu baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Joannis Persakis
Joannis Persakis (el) bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs.
Ticket to Ride (albums)
Ticket to Ride ir amerikāņu popgrupas The Carpenters debijas albums. Sākotnējās izlaišanas laikā 1969. gadā tas tika izdots ar nosaukumu Offering ar pavisam citu vāka fotoattēlu. Tā bija komerciāla neveiksme, un tika radīts tikai viens neliels hitsingls, Lenona-Makartnija dziesmas "Ticket to Ride" balādes versija. Tomēr pēc Carpenters sekojošā izrāviena albums tika atkārtoti izdots starptautiskā mērogā ar nosaukumu Ticket to Ride un pārdots mēreni.
Joannis Persakis
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Persakis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startējā trīssoļlēkšanā. Viņa rezultāts bija 12 metri un 52 centimetri, kas viņam nodrošināja trešo vietu un bronzas medaļu. Viņš piekāpās ASV sportistam Džeimsam Konolijam (zelta medaļa) un Francijas sportistam Aleksandram Tifēram (sudraba medaļa).
Olimpisko spēļu laikā trešās vietas ieguvējs netika apbalvots, Starptautiskā Olimpiskā komiteja viņam bronzas medaļu piešķīra vēlāk, ar atpakaļejošu datumu.
Milans Lučičs
Milans Lučičs (sr, Milan Lucic; dzimis Vankūverā, Kanādā) ir profesionāls serbu izcelsmes Kanādas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) pārstāv NHL klubu Bostonas "Bruins".
Spēlētāja karjera
No 2005. līdz 2007. gadam Lučičs spēlēja Rietumu hokeja līgas kluba Vankūveras "Giants" rindās. 2006. gada NHL draftā viņu Bostonas "Bruins" izraudzījās ar kopējo 50. numuru. "Giants" sastāvā 2007. gadā Lučics ieguva Memoriālo kausu, kā arī turnīra vērtīgāka spēlētāja balvu.
"Bruins" hokejists pievienojās 2007.—2008. gada sezonā 19 gadu vecumā. 2010.—2011. gada sezonā viņš kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem un "Bruins" sastāvā izcīnīja Stenlija kausu. 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Losandželosas "Kings", taču pēc gada kā brīvais aģents noslēdza septiņu gadu līgumu ar Edmontonas "Oilers". 2019. gada vasarā uzbrucējs gan tika aizmainīts uz Kalgari "Flames".
Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2023. gada Pasaules čempionātā Rīgā.
FK Priekuļi
FK Priekuļi ir Latvijas futbola klubs no Priekuļiem. Kluba vīriešu komanda “FK Priekuļi” piedalās Latvijas futbola 2. līgas čempionātā, bet sieviešu komanda “Cēsis/ FK Priekuļi” — Sieviešu futbola 1. līgā.
Atde Nuhiu
Atde Nuhiu (sq; dzimis ) ir Kosovas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2020. gada Nuhiu spēlē Kipras Pirmās divīzijas komandas Nikosijas APOEL sastāvā.
FK Priekuļi
Futbola klubā "Priekuļi" ir izveidota arī jauniešu futbola sistēma, kura pārstāvēta dažādās vecuma grupās.
Vēsture
2014. gadā tika izveidota sieviešu futbola komanda.
Džamals Marijs
Džamals Marijs (en; dzimis ) ir Kanādas basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2023. gadā pārstāv NBA klubu Denveras "Nuggets". Kanādas basketbola izlases spēlētājs.
Karjera
Augstskolu basketbolā Dž. Marijs pārstāvēja vienu no vadošajām NCAA komanām Kentuki Universitāti.
Pēc tikai vienas sezonas augstskolu basketbolā 2016. gada NBA draftā viņu Denveras "Nuggets" izraudzījās ar kopējo 7. numuru pirmajā kārtā. Ar otro sezonu Dž. Marijs nostiprinājās komandas starta pieciniekā, kļūstot par vienu no tās līderiem. Kopš 2019. gada "Nuggets" kvalificējās izslēgšanas spēlēm. 2019. gada vasarā spēlētājs noslēdza piecu gadu līgumu ar komandu, kas paredz 170 miljonu dolāru maksimālo atalgojumu.
Spēlējis Kanādas U16 izlasē. Kanādas basketbola izlases sastāvā piedalījās 2015. gada Panamerikas spēlēs Toronto, kur mājinieku sastāvā izcīnīja sudraba medaļu, piekāpjoties tikai Brazīlijas izlasei.
Veģi
Veģi ir aprūpes ciems Latvijā, Talsu novada Abavas pagastā autoceļu P120 (Talsi — Stende — Kuldīga), P130 (Līgas — Kandava - Veģi) un V1362 (Abavciems - Veģi) krustojumā, netālu no Abavas upes. Apdzīvotā vieta iesākumā veidojusies ap Veģu muižu (Gut Weggen). Mūsdienās Veģos atrodas Valsts sociālās aprūpes centra "Kurzeme" filiāle "Veģi" bērniem un jauniešiem ar smagiem fiziskās un garīgās attīstības traucējumiem. . Pie autoceļa P120 tilta pār Veģupīti atrodas Veģupītes ūdenskritums.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Gunnars Šelds
Alfs Gunnars Šelds (sv; —) bija Zviedrijas šosejas riteņbraucējs, kurš piedalījās 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Viņš finišēja ceturtajā vietā grupas braucienā un ieguva bronzas medaļu komandu braucienā. Pirmajā Pasaules čempionātā amatieriem 1921. gadā viņš uzvarēja grupas braucienā, bet gadu vēlāk finišēja ceturtajā vietā.
Pēc sportista karjeras beigām Šelds kļuva par sava pārstāvētā riteņbraukšanas kluba Upsala CK kasieri un viceprezidentu, kā arī vadīja sporta preču veikalu.
Ibrāhīms Šehrānī
Ibrāhīms el Šehrānī (ar; dzimis ) ir Lībijas FIDE meistars šahā.
Biogrāfija
2004. gadā Antaljā Vidusjūras valstu individuālajā šaha čempionātā dalījis 3. vietu. 2007. gadā Arābu valstu vīriešu šaha čempionātā ieņēmis 5. vietu.
Pārstāvējis Lībijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Pinelapa
Pinelapa (pon) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī, administratīvi veido atsevišķu municipalitāti.
Ģeogrāfija
Pinelapa ir koraļļu atols Karolīnu salu austrumu daļā 265 km uz dienvidaustrumiem no Ponpejas un 260 km uz ziemeļrietumiem no Kosraes. Atolā 3 salas, to kopējā sauszemes platība ir 1,75 km². Koraļļu rifs ieskauj 1,2 km² lielu un līdz 42 m dziļu lagūnu; kopējā atola platība ir 5 km². Vienīgā apdzīvotā sala ir Pinelapa (1,4 km²) atola austrumos; tajā atrodas sākumskola un lidlauks. Citas salas ir Teke (63 ha) ziemeļos un Sjukuru (6 ha) ziemeļrietumos.
Vēsture
Pirmais no eiropiešiem atolu 1793. gadā atklāja britu jūrasbraucējs Tomass Masgreivs (Thomas Musgrave) ar kuģi Sugar Cane un nosauca to savā vārdā. 1809. gadā atolu atkārtoti apmeklēja Makeskils (MacAskill) ar kuģi Lady Barlow un arī nodēvēja to savā vārdā. Tā kā abi "pirmatklājēji" atšķirīgi bija noteikuši atola koordinātas, 19. gadsimta kartēs bija atzīmēta divas salas — Masgreiva sala un Makeskila sala.
Uz eiropiešu ierašanās laiku atols bija apdzīvots vismaz 800 gadus.
Iedzīvotāji
Atola iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā pinelapiešu valodā, kas tuva ponpejiešu valodai. Atola populācijai raksturīgs ievērojams ar ahromatopsiju (krāsu aklumu) sirgstošu cilvēku skaits — ar to sirgst ap 10% iedzīvotāju.
Pilnīga ahromatopsija parasti ir ļoti reta parādība, un tās izplatība salā tika izsekota līdz iedzīvotāju depopulācijai 1775. gadā pēc tam, kad atols pārcieta katastrofālu taifūnu, atstājot tikai aptuveni 20 izdzīvojušos no aptuveni 800—1000 iedzīvotājiem — pārējie mira vai nu taifūna laikā, vai arī no tam sekojošā bada un slimībām. Tiek uzskatīts, ka viens no tiem, Dokaesa Mvanenīseds (tolaik valdnieks), ir bijis pamatā esošā ģenētiskā stāvokļa nesējs, taču ahromatopsijas traucējumi parādījās tikai ceturtajā paaudzē pēc taifūna un līdz tam laikam tika ietekmēti jau 2,7% pinelapiešu. Tā kā ahromatopsija ir autosomāli recesīvs traucējums, valdnieka pēcnācēju tuvu radniecīga dzimšana izraisīja recesīvo alēļu biežuma palielināšanos. Sestajā paaudzē tuvu radniecīgo laulību dēļ saslimstība pieauga līdz aptuveni 4,9 %, un mūsdienās visi salas ahromāti var izsekot savus senčus līdz Dokaesam Mvanenīsedam.
Ķībarti
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1561. gadā. Pēc Polijas dalīšanām - Prūsijā, pēc Napoleona kariem - Krievijā. Tās attīstība paātrinājās pēc 1861. gada, kad izbūvēja Sanktpēterburgas - Varšavas dzelzceļa atzaru no Viļņas uz Austrumprūsiju un tālāk uz Berlīni. Līdz 1914. gadam Virbales stacijā notika muitas kontrole un pārsēšanās no platsliežu uz normāla platuma sliežu vilcieniem, līdz 1939. gadam šeit bija ekspresvilciena Nord-Express pietura. 1940. gada 15. jūnijā caur Ķībartiem uz Vāciju bēga gāztais Lietuvas Republikas prezidents Antans Smetona. PSRS Augusta puča laikā Ķībartu robežpunktu ieņēma Viļņas OMON.
Novadnieki
Ķībarti ir krievu gleznotāja Īzaka Levitāna (Исаак Ильич Левитан, 1860-1900) dzimtā pilsēta.
Melnais plūškoks
Melnais plūškoks (Sambucus nigra) ir viena no plūškoku sugām. Melnais plūškoks ir līdz 6 m augsts koks vai krūms. Tiem ir krēmbalti ziedi vairogveidīgās ziedkopās un melnvioleti kauleņi ar trim kauliņiem. Ziedi zied jūnijā un jūlijā. Lapas pretējas, nepāra plūksnaini saliktas no 3, 5 vai 7 lapiņām. Dabiskais izplatības areāls ir Dienvideiropa, Ziemeļāfrika un Tuvie Austrumi.
Audzēšana Latvijā
Plūškokus kā ārstniecības un krāšņumaugus Latvijā sāka audzēt 17. gadsimtā. Tie palīdzēja cīnīties pret grauzējiem. Melno plūškoku audzēja pie klētīm un noliktavām, lai tos atbaidītu.
Olsens
Olsens (da, de — 'Oles dēls', no personvārda Ole (Ole); sieviešu dzimtē Olsena) ir dāņu/vācu cilmes uzvārds, kam citās ģermāņu valodās sastopami līdzīgi uzvārdi ar tādu pašu cilmi — Ulsons (sv) un Ulsens (no). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mūžīgais mēģinājums
"Mūžīgais mēģinājums" ir Latvijas dokumentālā filma, kas izdota 2009. gadā. Filmas režisors ir Hercs Franks.
Sižets
Filmas galvenais varonis ir Jevgeņijs Arje (Arye), Izraēlas "Gesher" teātra dibinātājs un mākslinieciskais vadītājs. Filmā parādīti vairāk nekā desmit gadi no viņa radošās dzīves, tajā pašā laikā atklājot Jevgeņija Arjes tieksmi pēc ideālā.
Znūteņi
Znūteņi ir skrajciems Rēzeknes novada Nautrēnu pagastā. Izvietojies pagasta austrumos 2,9 km no pagasta centra Rogovkas, 33 km no novada centra Rēzeknes un 271 km no Rīgas.
Autoceļš P72
P72 autoceļš Ilūkste (Virsaiši)—Bebrene—Birži ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu P70 pie „Virsaišiem“ caur Ilūksti un Bebreni ar autoceļu P75 Biržos. Autoceļa kopējais garums ir 71,3 km, no tiem 40 km klāti ar grants segumu (Zasa—Bebrene), bet 31 km — ar asfaltbetona segumu.
Ceļš šķērso Augšdaugavas un Jēkabpils novadus. 2012. gada 20. novembrī ar Ministru kabineta noteikumiem Nr.788 autoceļam P72 pievienots Ilūkstes pievedceļš P71.
Šprē
Šprē (de, wen, cs) ir upe Vācijā (Saksijā, Brandenburgā un Berlīnē). Hāfeles kreisā krasta pieteka. Izteka Lauzicas kalnos netālu no Čehijas robežas. Tek caur Šprēvaldi — daļēji sorbu apdzīvotu apvidu. Tek cauri Berlīnes centram un tās rietumos ietek Hāfelē. Upes nosaukums, iespējams, radies no slāvu cilts sprevjānu vārda, kuri šeit dzīvoja 8. gadsimtā.
Bračislavs Izjaslavičs
Bračislavs Izjaslavičs (vikingu: konungr Vartilafr, ; ap 997 – 1044) bija Polockas Rurikoviču dinastijas kņazs, kas valdīja no 1003. līdz 1044. gadam. Ar sava vectēva Ragnvalda radinieku vikingu palīdzību viņš cīnījās pret Novgorodas kņazu Jaroslavu un, iespējams, par to apsolīja viņiem zemes tagadējās Latvijas teritorijā.
Dzīvesgājums
Bračislavs dzimis Rurika dinastijas Polockas rūsu kņaza Izjaslava ģimenē, kas agri mira 1001. gadā un par Polockas kņazu kļuva Izjaslava brālis Vseslavs. Mazgadīgais Bračislavs par kņazu kļuva pēc Vseslava nāves 1003. gadā. Pēc viņa vectēva Kijevas lielkņaza Vladimira nāves 1015. gadā sakās cīņa par varu ar viņa tēva pusbrāli Novgorodas kņazu Jaroslavu. 1019. gadā Jaroslavs noslēdza savienību ar Zviedrijas karali Ūlofu un apprecējās ar viņa meitu Ingegerdu. Eimunda sāgas sākumā stāstīts par to, ka bijušais Norvēģijas ķēniņš Eimunds Hringsons kopā ar savu radinieku jarlu Ragnāru Agnarsonu un 600 vīru karadraudzi ieradās pie Holmgārdas (Novgorodas) ķēniņa Jarizleifa (Jaroslava) un viņa sievas Ingegerdas (Ingigerðr), lai noslēgtu savienību pret viņa pusbrāli ķēniņu Burizlafu (Borisu). Pēc brāļu Borisa un Gļeba sakaušanas 1019. gadā Jaroslavs aplenca Kijevu, bet Eimunds devās pie Palteskjas (Polockas) ķēniņa Vartilafa (konungr Vartilafr), kuram ķēniņš Jarizleifs bija izvirzījis teritoriālas pretenzijas. Ingegerda un viņas radinieks zviedru jarls Ragnvalds Olafsons (jarl Rögnvaldr Úlfsson) mēģināja nogalināt Eimundu. Savukārt no senkrievu hronikām zināms, ka 1020. gadā Brjačislavs Izjaslavičs uzbruka Novgorodai, tomēr atpakaļceļā Jaroslavs viņu sakāva kaujā pie Sudomas upes un 1021. gadā bija spiests slēgt miera līgumu, kurā atteicās no Usvjatas un Vitebskas pilsētām. Toties Bračislavs paplašināja savus valdījumus uz rietumiem, kur Daugavas kreisajā pusē dibinājis pilsētu, kas viņa vārdā nosaukta par Braslavu. Braslavas ciems atrodams arī pie Sivera ezera Latgalē.
Eimunda sagā minēts, ka ķēniņš Brjačislavs sagūstīja ķēniņa Jaroslava sievu Ingegerdu. Savukārt pēc 1041. gadā noslēgtā miera līguma Brjačislavs un Jaroslavs vienojās par to, ka Brjačislavs kļuva par Kijevas vietvaldi, bet Jaroslavs paturēja virsvaru Novgorodā kā Krievzemes (Gardarīkes) galvaspilsētā. Par Polockas valdnieku kļuva ķēniņš Eimunds, bet jarls Ragnvalds Olafsons par Aldeigjuborgas valdnieku. Kad 1044. gadā Brjačislavs nomira, par Kijevas lielkņazu kļuva Jaroslavs.
Daži krievu vēsturnieki uzskata, ka ķēniņš Eimunds saņēma valdīšanā nevis Polocku, bet gan tās kaimiņos esošo zemi, ko identificē kā Daugavas līvu zemi (Livoniju) (Сенковский, 1834) vai Jersikas ķēniņvalsti (Сапунов, 1916).
Pēc Bračislava nāves 1044. gadā par Polockas kņazu kļuva viņa dēls Vseslavs, kas vēlāk ieguva arī Kijevas lielkņaza titulu.
Skatīt arī
‎
Idus (stacija)
Idus bija stacija (vēlāk pieturas punkts) dzelzceļa līnijā Rīga—Rūjiena. Stacija atradās netālu no autoceļa V171 pārbrauktuves, apmēram pusotru kilometru uz dienvidiem no Idus ciema Sēļu pagastā.
Vēsture
Idus stacija tika atklāta 1937. gada 4. decembrī apkārtnes zemnieku vajadzībām. Stacija pastāvēja arī 2. pasaules kara laikā ar nosaukumu Ide, 1944. gadā dzelzceļš šeit nopostīts, un to atjaunoja tikai 1976. gadā. 1977. gadā uzbūvēja Idus pieturas pasažieru nojumi. Pieturu slēdza 1996. gadā kopā ar dzelzceļa posmu Aloja—Rūjiena.
Krnova
Krnova (cz) ir pilsēta Čehijā, Morāvijas-Silēzijas apgabala Bruntālas apriņķī pie Opavas upes, netālu no Polijas robežas. Tradicionāls tekstilrūpniecības, mūzikas instrumentu (ērģeļu un ģitāru) un pārtikas rūpniecības (dzēriena Kofola) ražošanas centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1221. gadā. No 1377. līdz 1523. gadam — hercogistes centrs. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Jēgerndorfa (de). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu apgabala daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Cilvēki
Krnova ir tramplīnlēcēja Jaroslava Sakalas (Jaroslav Sakala, 1969) dzimtā pilsēta.
Barleta
Barleta (it) ir pilsēta Itālijas dienvidaustrumos, Apūlijas reģiona, Barletas-Andrijas-Trani provincē, Adrijas jūras krastā. Barrleta ir viens no trīs Barletas-Andrijas-Trani provinces administratīvajiem centriem. Pēc 2018. gada datiem pilsētā dzīvo 94 477 iedzīvotāji un tā ir piektā lielākā Apūlijas reģiona pilsēta. Barletas ekonomika balstās uz betona un cementa ražošanu.
Pilsēta ir pazīstama ar Barletas kolosu, kas ir 5,11 metrus augsta Romas Impērijas imperatora bronzas statuja. Statuja ir iespaidīga ar to, ka tā ir lielākā statuja, kas saglabājusies no Romas Impērijas valdīšanas laikiem.
Liliana Giša
Liliana Daiena Giša (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise, režisore un rakstniece. Tikusi saukta par "amerikāņu kino pirmo lēdiju". Viņas māsa Dorotija arī bija aktrise.
Purva bruņurupucis
Purva bruņurupucis jeb Eiropas purva bruņurupucis (Emys orbicularis) ir purva bruņurupuču dzimtas (Emydidae) bruņurupucis, kas dzīvo Eiropas centrālajos un dienvidu reģionos, Ziemeļāfrikas un Āzijas rietumos. Tā ir vistālāk uz ziemeļiem izplatītā bruņurupuču suga pasaulē. Agrāk tā izplatības areāls bijis daudz plašāks un purva bruņurupucis ir dzīvojis pat Zviedrijas ziemeļos. Latvija atrodas purva bruņurupuča mūsdienu izplatības areāla galējos ziemeļos.
Liliana Giša
Viņas aktrises karjera ilgusi 75 gadus no 1912. līdz 1987. gadam. Vairākās filmās sadarbojusies ar režisoru Deividu Vorku Grifitu, tai skaitā vienā no mēmā kino ienesīgākajām filmām — "Nācijas dzimšana" (1915). Filmējusies arī skaņas filmās Duel in the Sun (1946) un "Mednieka nakts" (1955). No 1950. gadu sākuma līdz 1980. gadiem darbojusies televīzijā. Karjeru noslēgusi ar lomu 1987. gada filmā The Whales of August. Saņēmusi Kinoakadēmijas goda balvu.
Purva bruņurupucis
Vēsturiski purva bruņurupuči tikuši turēti arī kā mājas mīluļi, tomēr mūsdienās to turēšana mājas apstākļos ir nelikumīga. Purva bruņurupucis Latvijā ir tik ļoti rets dzīvnieks, ka jebkuram paziņojumam par dabā atrastu purvu bruņurupuci ir būtiska nozīme bruņurupuču saglabāšanā.
Liliana Giša
1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts ierindoja Gišu 17. vietā izcilāko sieviešu kārtas zvaigžņu sarakstā.
Purva bruņurupucis
Latvijas Dabas muzejs Eiropas purva bruņurupuci ir izraudzījies par 2013. gada dzīvnieku Latvijā.
Latvijā
Purva bruņurupucis ir rets un aizsargājams Latvijas un Eiropas rāpulis un tas ir iekļauts Latvijas Sarkanās grāmatas 0. kategorijā kā izmirusi suga, tomēr laiku pa laikam izdodas konstatēt atsevišķus sugas eksemplārus. Par bruņurupuču statusu Latvijā ir visai pretrunīga informācija, tomēr pēdējos gados tiek uzskatīts, ka neliela šīs sugas populācija pie mums ir saglabājusies. 2008. gadā Vides ministrija apstiprināja Eiropas purva bruņurupuča sugas aizsardzības plānu Latvijā.
Senākie rakstiskie dati par purva bruņurupučiem Latvijā ir saglabājušies no 1820. gada. Mūsdienās Latvijā visbiežāk atrod pieaugušus īpatņus, jaunie bruņurupuči vai to mazuļi tiek novēroti ļoti reti. Daļa biologu pauž viedokli, ka Latvijā sastopamie purva bruņurupuči ir allohtoni indivīdi — ievesti Latvijā un izlaisti savvaļā. Tomēr mazuļu novērošana ļauj izvirzīt pieņēmumu, ka Latvijā eksistē purva bruņurupuču populācija, iespējams, tās ir nelielas, lokālas grupas.
Izdzīvošanai nelabvēlīgi faktori
Galvenie faktori, kas negatīvi ietekmē purva bruņurupuču populāciju Latvijā, ir dažādie dabas faktori, piemēram, relatīvi aukstais klimats, īpaši īsā un vēsā vasara, agrs rudens, kas bieži vien neļauj bruņurupucēniem izšķilties no olām. Arī Latvijas ziema ar gaisa minimālajām temperatūrām –25°С līdz –30°С neļauj jaundzimušiem bruņurupučiem augsnē pārziemot. Tādēļ purva bruņurupuču vairošanās Latvijā ir veiksmīga tikai siltos gados ar ilgu un karstu vasaru, kad jaunie bruņurupucēni, lai ziemotu, paspēj nokļūt līdz ūdenstilpei.
Arī cilvēku saimnieciskā darbība negatīvi ietekmē purva bruņurupuču izdzīvošanu. Tie ir celtniecības, meliorācijas un meža darbi, dīķu nosusināšanas un rekonstrukcijas, transporta plūsma uz ceļiem, zveja, makšķerēšana un aktīvā atpūta pie ūdenstilpēm.
Izskats un īpašības
Purva bruņurupucim muguras bruņas — karapakss ir olīvbrūns, brūngani pelēkas vai melns, ar dzelteniem punktiņiem vai svītriņām, vēdera bruņas — plastrons ir gaiši brūns. Karapakss ar plastronu savienots ar elastīgu skrimšļa saiti. Astes, kāju un kakla pelēkā āda rotāta ar dzelteniem plankumiņiem. Gan priekškājām, gan pakaļkājām starp pirkstiem ir peldplēves. Aste diezgan gara: tēviņiem tā ir līdz ⅔ karapaksa garuma, mātītēm gandrīz ½.
Uzvedība
Purva bruņurupuči dzīvo mitrājos, purvos, dīķos, ezeros, arī mierīgu upju līčos ar mālainu grunti un lēzeniem krastiem. Purva bruņurupucis apmetas ūdenstilpēs, kuru krastos ir atsegtas, atklātas vietas. Tam patīk saulainās dienās izkāpt no ūdens un "sauļoties". Purva bruņurupucis labi peld un nirst, zem ūdens tas var atrasties 10—15 minūtes. Tas ir aktīvs galvenokārt rīta un vakara stundās. Purva bruņurupuci uzskata par daļēji ūdenī dzīvojošu sugu, to samērā bieži var novērot līdz 1000 metriem no ūdenstilpes krastiem, retos gadījumos līdz 4000 metriem.
Atrodoties krastā, briesmu gadījumā glābiņu tas meklē ūdenī. Purva bruņurupucis ziemo ūdenstilpju dibena dūņās. Ziemošana Latvijā sākas oktobrī un beidzas aprīlī.
Barība
Purva bruņurupucis barojas ar dažādiem nelieliem ūdens un sauszemes bezmugurkaulniekiem, piemēram, kukaiņu (galvenokārt spāru) kāpuriem, mitrenēm, kā arī nelieliem abiniekiem un zivīm. Reizēm tas ēd arī ūdensaugus. Augu patēriņš, kļūstot bruņurupucim vecākam un lielākam, pieaug, īpaši ārpus vairošanās sezonas.
Vairošanās
Purva bruņurupuču mātītei sezonā ir vairāki dējumi (1—3 reizes no maija līdz jūlijam). Smilšainā liedagā mātīte ar pakaļkājām izrok ap 10 cm dziļu bedrīti, kurā iedēj 5—10 iegarenas olas ar kaļķainu čaulu. Tās ir apmēram 28—33 mm garas. Pēc olu izdēšanas mātīte bedrīti aizber. Inkubācijas periods ilgst 2—3 mēneši. Pēc izšķilšanās karapaksa garums ir 22—25 mm. Jaunie bruņurupucēni Latvijā parasti paliek zem zemes līdz nākamajam pavasarim. Dzimumgatavību purva bruņurupucis sasniedz 6—8 gadu vecumā, kad karapaksa garums ir 9—12 cm. Tā mūža garums parasti ir no 40 līdz 60 gadiem, retos gadījumos tas var pārsniegt 100 gadus.
Modernā pieccīņa 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Modernā pieccīņa 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā norisinājās no 2021. gada 5. līdz 7. augustam.
Rožu laukums (Liepāja)
Rožu laukums ir Liepājas pilsētas galvenais pilsētas laukums un viens no tās simboliem. Laukums arī ieguvis savu nosaukumu no lielās rožu dobes tā vidū. 1911. gadā pēc Rīgas pilsētas dārzu direktora Georga Kūfalta projekta izveidotais laukums ir 0,44 ha liels, vēlāk tajā iedēstīti koki un izvietoti soliņi. Bieži laukumu sauc par "Liepājas sirdi", tas ir populārs tūristu apskates objekts un liepājnieku satikšanās vieta. Grupa "Līvi" savulaik sacerēja dziesmu "Rožu laukums".
Vēsture
18. gadsimtā Rožu laukuma vietā atradās Jaunais tirgus. 1910. gadā tirgus tika pārcelts uz savu tagadējo vietu, vietējā vara izlēma veidot atklātu parku ar apstādījumiem. 1911. gadā kā labākais pieteikums tika izvēlēts Kūfalta veidotais projekts. Kūfalta projekts paredzēja ģeometrisku laukuma kompozīciju ar rožu dobi centrā un ģeometrisko orientētiem celiņiem. Viņa projekta laikā tika ierīkots atklāts dārzs ar labiekārtotu skvēru ar apstādījumiem pirmajiem kokiem- skābaržiem un liepām, rožu dobe ar 500 rožu stādiem. Pēc iedzīvotāju inicitīvas laukumu nosauca par Rožu laukumu un kļuva par Liepājas sirdi.
Vēlāk, mainoties apstādījumu veidošanās modei, laukums ticis papildināts ar brīvi stādītiem kokiem un krūmu grupām, kas neatbilda sākotnējai kompozīcijai. Rožu laukumā aug dižkoks Mandžūrijas valrieksts.
No 1934. līdz 1935. gadam pie Rožu laukuma pēc arhitekta Aleksandra Rāceņa projekta uzcēla Armijas ekonomiskā veikala ēku, ko nodedzināja Otrā pasaules kara Liepājas kaujas laikā 1941. gada 28. jūnijā. Pēc kara 1945. gadā laukumu pārdēvēja par Uzvaras laukumu, bet 1988. gadā tas atkal atguva savu iepriekšējo nosaukumu. Barikāžu laikā 1991. gada pavasarī Baltijas kara apgabala komandantūra pieņēma lēmumu Rožu laukumā apsargāt Ļeņina pieminekli, ko demontēja pēc Augusta puča izgāšanās 23. augustā. 1999. gadā pašvaldība pasūtīja arhitektam Andrim Kokinam izstrādāt laukuma rekonstrukcijas un attīstības koncepciju. Projektā paradzēja saglabāt esošo ideju par ģeometrisku laukuma kompozīciju, cirptiem skābaržiem un centrālo rožu dobi. Ap Rožu laukuma centrālo dobi virknējas Liepājas sadraudzības pilsētu ģerboņi. 2000. gadā pabeidza Rožu laukuma rekonstrukcijas darbus.
Pertti Kurikan Nimipäivät
Pertti Kurikan Nimipäivät (PKN) bija somu pankroka grupa, tika izveidota 2009. gadā. Visiem grupas dalībniekiem ir attīstības traucējumi.
Ezras grāmata
Ezras grāmata (he, séfer ezrā) ir viena no grāmatām Tanahā un Vecājā Derībā. Sākotnēji kopā ar Nehemija grāmatu tā veidoja vienu kopīgu grāmatu. Tās viena no otras tika atdalītas mūsu ēras pirmajos gadsimtos. Grāmatu veido desmit nodaļas. Ezras grāmatā ir stāstīts par to, kā jūdi atgriezās no Babilonijas trimdas un atjaunoja Jeruzalemes templi, mūrus un arī savu reliģiju. Pēc tam, kad persiešu valdnieks Kīrs Lielais iekaroja Babiloniju, viņš ļāva jūdiem atgriezties Jūdu zemē. Par grāmatas autoru tradicionāli uzskata jūdu pravieti Ezru.
MetOp-B
MetOp-B ir Eiropas meteoroloģisko pavadoņu organizācijas EUMETSAT meteoroloģiskais pavadonis, otrais no MetOp sērijas. Tas palaists 2012. gada septembrī.
Meridian № 6 tika palaists 16:28 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a/Fregat-M no Baikonuras kosmodroma starta laukuma 31/6. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā.
Čilipīne (Šķilbēnu pagasts)
Čilipīne ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 1,5 km no pagasta centra Rekovas, 20,2 km no novada centra Viļakas un 245,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz dienvidiem no Rekovas, pie autoceļu P45 (Viļaka—Kārsava) un V459 (Pleševa–Čilipīne–Kudreva) krustojuma, Rikas upes krastos.
Sennheiser
Vēsture
1968. gadā Sennheiser ražo pasaules pirmās atvērtās austiņas.
1973. gadā Sennheiser pārveido par komandītsabiedrību. 1980. gadā Sennheiser, ienākot aviācijas tirgū, piegādā radioaustiņas Lufthansa.
Jakobs Vilde
Jakobs Vilde (, dzimis 1679. gadā, miris ) bija Bauskā dzimis zviedru zinātnieks un Tartu Universitātes rektors 1707. gadā, kad tā darbojās Pērnavā. Zviedrijas valsts oficiālais historiogrāfs.
Sennheiser
Vēsture
1996. gadā Sennheiser saņēma Emmy balvu par tā sasniegumiem ar bezvadu RF tehnoloģiju. Tajā pašā gadā uzņēmumu pārveido par privātu kapitālsabiedrību.
Jakobs Vilde
Vilde bija tirgotāja dēls, skolā mācījās Rīgā. No 1697. gada studēja Kēnigsbergā, vēlāk turpināja studijas Greifsvaldē. No 1703. līdz 1705. gadam strādāja par grieķu valodas un vēstures skolotāju Rīgā. Kad 1710. gadā Krievijas karaspēks ieņēma Pērnavu, Vilde devās uz Zviedriju. 1722. gadā nodibināja grāmatu spiestuvi, kas citu starpā 1736. gadā publicēja oficiālo Zviedrijas likumu krājumu Sveriges rikes lag. Dzīves nogalē pievērsās Zviedrijas vēstures pētījumiem.
Znojmo apriņķis
Znojmo apriņķis ir Čehijas Dienvidmorāvijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Dienvidmorāvijas apgabala Brno lauku un Bržeclavas apriņķiem, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķi, Dienvidčehijas apgabala Jindržihūvhradecas apriņķi, kā arī Austriju.
Mākslīgais neironu tīkls
Mākslīgais neironu tīkls, MNT (en, ANN) ir datorsistēma, kas veidota, iedvesmojoties no neironu tīkla, kāds ir dzīvnieku smadzenēs. Mākslīgais neironu tīkls pats par sevi nav algoritms, bet gan daudzu dažādu mašīnmācīšanās algoritmu ietvars, kur kopdarbā tiek apstrādāti sarežģīti ievades dati. Šādas sistēmas "iemācās" veikt uzdevumus pēc apmācības piemēriem; parasti netiekot programmētas ar uzdevumam specifiskiem noteikumiem.
Piemēram, attēlu atpazīšanā MNT var iemācīties identificēt attēlus, kas satur kaķus, analizējot piemēra attēlus, kas manuāli apzīmēti kā "ir kaķis" vai "nav kaķa", un, izmantojot apmācības rezultātus, spētu identificēt kaķus citos attēlos ar augstu varbūtību. Mākslīgie neironu tīkli to dara bez jebkādām iepriekšējām zināšanām par kaķiem, piemēram, par to, ka tiem ir kažoks, aste, ūsas un kaķiem līdzīgas sejas. Tā vietā tie automātiski ģenerē identificējošās pazīmes no mācību materiāla, ko tie apstrādā.
Mākslīgo neironu tīklu pamatā ir savienotu vienību jeb mezglu, sauktu par mākslīgajiem neironiem, kopums, kas vienkāršoti modelē neironus bioloģiskajās smadzenēs. Katrs savienojums, līdzīgi kā dzīvnieku smadzeņu sinapses, var pārraidīt signālu no viena neirona uz citu. Mākslīgais neirons, kas saņem signālu, var to apstrādāt un pēc tam nodot signālu papildu mākslīgajiem neironiem, kas tam pievienoti.
MNT vispārējās realizācijās signāls savienojumā starp mākslīgajiem neironiem ir reāls skaitlis, un katra mākslīgā neirona izvade tiek aprēķināta pēc kādas nelineāras funkcijas no tā ievades summas. Savienojumus starp mākslīgajiem neironiem sauc par "šķautnēm" (edges). Mākslīgajiem neironiem un šķautnēm parasti ir svars, kas piemērojas, mācoties. Svars palielina vai samazina signāla stiprumu savienojumā. Mākslīgajiem neironiem var būt tāds slieksnis, ka signāls tiek nosūtīts tikai tad, ja kopsummas signāls šķērso šo slieksni. Parasti mākslīgie neironi tiek sakopoti slāņos. Dažādi slāņi var veikt dažāda veida transformācijas ar to ievadēm. Signāli pārvietojas no pirmā slāņa (ievades slāņa) uz pēdējo slāni (izvades slāni), iespējams, pēc tam caur slāņiem var pārvietoties vairākas reizes.
Mākslīgo neironu tīklu pieejas sākotnējais mērķis bija atrisināt problēmas tādā pašā veidā, kā to darītu cilvēka smadzenes. Laika gaitā tomēr uzmanība tika pievērsta konkrētu uzdevumu veikšanai, novirzoties no bioloģijas. Mākslīgie nervu tīkli tiek izmantoti dažādos uzdevumos, tostarp datorredze, runas atpazīšana, mašīntulkošana, sociālo tīklu filtrēšana, galda un datorspēļu spēlēšana un medicīniskā diagnostika.
Neironi
Neirons ar apzīmējumu j, kas saņem ievadi p_j(t) no priekšgājēju neironiem, sastāv no šādiem komponentiem:
Ievades neironam nav priekšteča, bet tas kalpo kā visa tīkla ievades saskarne. Līdzīgi izvades neironam nav pēcteča un tādējādi kalpo kā visa tīkla izvades saskarne.
Savienojumi, svari un nobīdes
Tīkls sastāv no savienojumiem, katrs savienojums pārvieto neirona i izvadi uz neirona j ievadi. Šajā nozīmē i ir j priekštecis, un j ir i pēctecis. Katram savienojumam tiek piešķirts svars w_{ij}. Dažreiz ievades vērtību kopējai svērtajai summai tiek pievienota nobīde, kas kalpo par slieksni, lai mainītu aktivizācijas funkciju.
Izplatīšanas funkcija
Izplatīšanas funkcija izskaitļo ievadi p_j(t) neironam j no priekšteču neironu izvades o_i(t) un parasti ir formā
Ja funkcijai tiek pievienota nobīdes vērtība, iepriekšminētā forma mainās uz šādu
Mācīšanās noteikums
Mācīšanās noteikums ir noteikums vai algoritms, kas maina neironu tīkla parametrus, lai dotā ievade tīklā radītu vēlamo izvadi. Šī mācīšanā apstrādā parasti vērtības, lai mainītu tīkla mainīgo lielumu svarus un sliekšņus.
Neironu tīkli kā funkcijas
Neironu tīkla modeļus var skatīt kā vienkāršus matemātiskus modeļus, kas definē funkciju vai sadalījumu virs  vai gan  gan. Dažkārt modeļi ir cieši saistīti ar daļējiem mācīšanās noteikumiem. Bieži lietojama frāze "MNT modelis" patiesībā ir šādu funkciju klases definīcija (kur klases elementi tiek iegūti ar dažādiem parametriem, savienojuma svariem vai arhitektūras specifikām, piemēram, neironu skaitu vai to savienojamību).
Matemātiski neironu tīkla funkcija ir definēta kā citu funkciju kompozīcija, ko tālāk var sadalīt citās funkcijās. To var ērti attēlot kā tīkla struktūru ar bultiņām, kas attēlo atkarību starp funkcijām. Plaši lietotais kompozīcijas tips ir nelineāri svērta summa, kur, kur (parasti attiecināts kā aktivācijas funkcija ) ir kāda iepriekšdefinēta funkcoija, piemēram, Hiperboliskais tangenss, signoīda funkcija, softmax funkcija vai taisngrieža funkcija. Aktivācijas funkcijas svarīga iezīme ir tā, ka, mainoties ievades vērtībām, tā nodrošina vienmērīgu pāreju, t.i., nelielas izmaiņas ievadē rada nelielas izmaiņas izvadē. Šī funkcija attiecas uz funkciju kolekciju kā vektoru.
Zīmējumā pa labi ir attēlota šāda dekompozīcija ar atkarībām starp mainīgajiem, kas apzīmēti ar bultiņām. Tos var interpretēt divējādi.
Pirmais skats ir funkcionālais skats: ievade ir pārveidota par trīsdimensiju vektoru, kas pēc tam tiek pārveidots par divdimensiju vektoru , kas visbeidzot pārveidots par. Šis skats visbiežāk sastopams optimizācijas kontekstā.
Otrais skats ir varbūtiskais skats: gadījuma mainīgais ir atkarīgs no gadījuma mainīgā, kas ir atkarīgs no , kas ir atkarīgs no gadījuma mainīgā. Šis skats visbiežāk sastopams grafu modeļa kontekstā.
Abi skati lielākoties ir līdzvērtīgi. Jebkurā gadījumā šai konkrētajai arhitektūrai atsevišķu slāņu komponenti ir neatkarīgi viens no otra (piemēram, komponenti ir neatkarīgi viens no otra, ņemot vērā to ievades ). Sistēmas realizācijā tas dabiskā veidā dod iespēju īstenot paralēlismu.
Tādus tīklus kā iepriekšējais parasti sauc par apsteidzošajiem, jo to grafs ir virzīts aciklisks grafs. Tīklus ar cikliem parasti sauc par rekurentajiem. Šādi tīkli parasti tiek attēloti tā, kā parādīts attēla augšpusē, kur tiek parādīts kā atkarīgs pats no sevis. Tomēr netieša īslaicīga atkarība netiek parādīta.
Rīgas Melnais balzams
Sastāvs
Rīgas Melnais balzams ir ar 45% lielu spirta saturu, to izgatavo no 24 sastāvdaļām. Sastāvā ir gan tādi Latvijā izplatīti augu izcelsmes produkti kā piparmētras, vērmeles, bērzu pumpuri, ozolmizas, mellenes, avenes, baldriāns, arnika, liepziedi, asinszāle un medus, gan eksotiskāki produkti kā ingvers, muskatrieksti, apelsīnu mizas, melnie pipari, kā arī visrūgtākā dabā sastopamā auga genciāna sakne un Peru balzama eļļa. Zināms, ka dzēriens sākumā tiek gatavināts ozolkoka mucās, bet precīza pagatavošanas tehnoloģija zināma tikai trim cilvēkiem. Pēc balzama meistara Jāņa Maža teiktā, zālītes, saknītes, ziedi ozolkoka mucās tiek mēnesi ilgi maisīti un ekstrahēti spirta šķīdumā. Kopš 1860. gada dzēriens ir ieguvis vairāk kā 50 dažādus apbalvojumus.
Vēsture
Precīzs dzēriena rašanās laiks nav zināms, iespējams, ka līdzīgi ārstniecisko zālīšu alkohola ekstrakti Rīgas aptiekās lietoti jau kopš viduslaikiem. Tos lietoja pret drudzi, vēdergraizēm, zobu un galvas sāpēm, arī baltās un sarkanās rozes, indīgu kodumu, roku un kāju lūzumu gadījumos un citu ievainojumu ārstēšanā. Pirmo reizi kā "Kunces balzams" rakstos pieminēts 1752. gadā, ko oficiāli uzskata par dzēriena tapšanas gadu.
Lai cīnītos pret Kunces balzama viltojumu pārdošanu, pēc 1789. gada 2. februāra Krievijas impērijas Medicīnas kolēģijas aprobācijas, impērijas Senāts 21. maijā pieņēma lēmumu, ka īstā Kunces balzama ražošanas un izplatīšanas tiesības pieder vienīgi Rīgas tirgotājam Simonam Ļeļuhinam. Rīgas vietniecības policijas likumos bija aizliegts to pārdot "dzertuvēs" ārpus aptiekām.