cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vilhelms Topsē
Bez ceļojuma aprakstiem Topsē spalvai pieder arī vairāki romāni un noveles, kā arī viena luga.
Piemineklis Latgales partizānu pulka kritušajiem karavīriem
Vēsture
Pieminekļa celšanu blakus Balvu pilsētas parkam ierosināja 1927. gadā un 1933. gadā uzcēla pieminekļa pakāji. Tēlnieka Kārļa Jansona bronzā lieto pieminekli ar uzrakstu "LATGALES PARTIZĀNU PULKA KRITUŠIEM KARAVĪRIEM 1919.-1920." 1938. gada 14. augustā atklāja Latvijas kara ministrs Jānis Balodis. 5 metrus augstais pieminekļa pamats bija veidots no visu to novadu laukakmeņiem, kuros pulks cīnījās. Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 5. aprīlī komunisti pieminekli iznīcināja, bet partizāna tēlu paglabāja Balvu milicijas pagalmā. Vācu okupācijas laikā 1943. gadā pieminekli atjaunoja, bet Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada vasarā pieminekli nogāza otrreiz, aizveda un iznīcināja.
Prjažas nacionālais rajons
Prjažas nacionālais rajons (, krl) ir administratīvais rajons Krievijas Karēlijas Republikas dienvidos. Rajons robežojas ar Karēlijas Republikas Oloņecas rajonu dienvidos, Pitkjarantas rajonu rietumos, Soujarvu rajonu ziemeļrietumos, Kondopogas rajonu rietumos un Pieoņegas rajonu austrumos, kā arī ar Ļeņingradas apgabala Podporožjes rajonu dienvidaustrumos.
Piemineklis Latgales partizānu pulka kritušajiem karavīriem
Vēsture
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas balvenieši vāca ziedojumus pieminekļa atjaunošanai. Latgales partizānu pulka pieminekli no jauna izkala autora dēls tēlnieks Andrejs Jansons un to svinīgi atklāja 1993. gada 11. novembrī. Uz atjaunotā pieminekļa pamatnes uzrakstīja "ATJAUNOTS, GODINOT ARĪ 1940.-1954. GADA LATGALES NACIONĀLĀS BRĪVĪBAS CĪNĪTĀJUS".
Prjažas nacionālais rajons
Pēc nacionālā sastāva rajona iedzīvotāji ir krievi (46 %), karēļi (37 %), somi (6 %) un baltkrievi (5 %).
Zivis (nozīmju atdalīšana)
Zivis var būt:
Izova
Izova ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 302 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Izovas ezers.
Grothusi
Grothusi ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā 15. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Lietuvā, Polijā, Zviedrijā un Krievijā.
Uzvārda cilme
Uzvārda rakstība vairāku gadsimtu laikā mainījusies:, ,.
Vēsture
Zināms, ka 1492. gadā Vācu ordeņa bruņinieks Oto Grothuss (Otto Groithueß, miris 1527.) ieradās Viruzemē, vēlāk ieguva zemes īpašumus toreizējās Bauskas fogtejas teritorijā Zemgalē (pie Bērsteles un Svitenes). 1505. gadā Livonijas mestra Valtera fon Pletenberga brālis Johans pārdeva viņam savu Rundāles zemes īpašumu.
Viņa dēls Oto Grothuss (miris 1576.) līdz Livonijas kara sākumam bija Livonijas ordeņa sūtnis Maskavā (1554), pēc tam Kurzemes un Zemgales hercoga padomnieks. Precējies ar Elizabeti Ungernu, viņu trīs dēli (Diedrich, Christoph, Otto) bija trīs dzimtas atzaru ciltstēvi.
Grothusu dzimta bija imatrikulēta Kurzemes (1620) un Vidzemes bruņniecībā. Pirmā dzimtmuižas kungu māja atradusies Īslīces upītes krastā Rundālē. 1681. gadā Grothusi šo īpašumu pārdeva un 1735. gadā to iegādājās Ernests Johans Bīrons, kas netālu no tās uzcēla Rundāles pili. 1690. gadā Eistafijs Grothuss (Евстафий Гротгус) bija Žemaitijas kastelāns.
Vēlāk dzimtas atzari uzņemti Krievijas muižniecības sarakstos Minskas un Tveras guberņās. 1862. gada 28. februārī ar Krievijas impērijas Senāta lēmumu Kurzemes Grothusu atzaram piešķīra mantojamu baronu titulu (барон фон Гротус (Гротгус)).
Daudzi Grothusi ieņēma Kurzemes muižniecības piekšstāvju posteņus, piemēram, barons Ludvigs Grothuss no 1863. gada bija Kurzemes landmaršals, barons Oskars Grothuss 1873. gadā bija Ventspils apriņķa, bet Nikolajs Grothuss Grobiņas apriņķa maršals (Kreismarschall).
Grothusu muižas
Abaushof (1705), Abgulden (1820–1848), Arishof (1755–1769), Alt Autz (1765), Berghoff und Appussen (1820–1827), Groß Bercken (no 1714), Berken (1825), Bersteln, Birshoff (1628), Brunowischek, Buckschenhöfchen (līdz 1681), Dannenthal, Diensdorf, Doben (1819–1831), Durben (1789–1808), Eckengrafen (1590–1640), Grenzhof, Hasenpoth, Kapsehden (1618), Krothen, Krottusch (1505), Kunden (līdz 1690), Langenfeldt (1765), Lambertshof (1859), Leegen (1887–1920), Leparnhof (1723), Lepen (1736), Libbingen (1605–1700), Nabben (1712–1774), Neuhof (līdz 1822), Pusseneeken (1854–1938), Ruhental (1505–1681), Schnepeln, Schwitten (1505–1788), Schlockenbeck (1727–1818), Sattiken, Schwirkaln (1576), Seemuppen (1760), Seppen, Sessau (1760), Spirgen (1799), Sturhof (1765), Wainoden (1801–1920), Suschenhof, Wilkajen (1765), Zeemalden (1576) und Zerrauxt (1734)
Upenieki (Upmalas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Dubnas upes labajā krastā.
Roberts Vilsons
Roberts Vudrovs Vilsons (en; dzimis Hjūstonā, Teksasā, ASV) ir ASV astronoms un fiziķis. 1978. gada Nobela prēmijas fizikā ieguvējs par reliktstarojuma atklāšanu, kuru saņēma kopā ar Arno Penziasu un vienlaicīgi ar Pjotru Kapicu.
1963. gadā Vilsons sāka strādāt Bella laboratorijās Krofordhillā. 1964. gadā, viņš kopā ar Arno Penziasu veica radioastronomijas uztvērēja montāžu. Viņi konstatēja, ka uztvērējs dod fona troksni. Cenzdamies to izskaidrot un novērst, viņi sākumā domāja, ka vainīgi ir pie antenas iemitinājušies baloži. Bet arī pēc antenas attīrīšanas fona troksnis nemitējās. Arī citi iespējamie iemesli neapstiprinājās. Tad Penziass sazinājās ar fiziķi Robertu Diku, kurš izteica minējumu, ka tas varētu būt kosmoloģijas teorijās paredzētais fona starojums jeb reliktstarojums. Tādējādi šis atklājums apstiprināja teoriju par Lielo sprādzienu.
Meksikas hokeja izlase
Meksikas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Meksiku starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 35. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.
Harons (mitoloģija)
Harons (grc) grieķu mitoloģijā ir mirušo dvēseļu pārvedējs pār Stiksas upi (pēc citas versijas — pār Aheronu) uz mirušo pazemi. Erebusa un Niktes dēls.
Attēlots kā drūms vecis lupatās. Harons pārvadā mirušos pa pazemes upju ūdeņiem, par to saņemot samaksu (navlonu) — vienu obolu (saskaņā ar bēru rituālu, tas tiek ielikts zem mirušā mēles). Viņš pārvadā tikai to mirušo dvēseles, kuru kauli ir atraduši mieru kapā. Tikai Persefones birzī noplūkts zelta zars dzīvam cilvēkam paver ceļu uz nāves valstību. Nekādā gadījumā tas netiks atgriezts.
Vienlīdzība
Vienlīdzība ir vissvarīgākais demokrātijas un klasiskā liberālisma princips, saskaņā ar kuru visi pilsoņi ir vienlīdzīgi likuma priekšā neatkarīgi no viņu rases, tautības, dzimuma, dzīvesvietas, sabiedrības stāvokļa, reliģiskās un politiskās pārliecības. Šī principa pārkāpumu sauc par diskrimināciju.
Pudožas rajons
Pudožas rajons (, krl) ir administratīvais rajons Krievijas Karēlijas Republikas dienvidaustrumos. Rajons robežojas ar Karēlijas Republikas Medvežjegorskas rajonu ziemeļos, Arhangeļskas apgabala Oņegas rajonu ziemeļaustrumos, Pļeseckas rajonu austrumos un Kargopoles rajonu dienvidaustrumos, kā arī ar Vologdas apgabala Vitegras rajonu dienvidos.
1956. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1956. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, pretendentu turnīrs, mačturnīrs par pasaules čempiones nosaukumu. Mačturnīrā uzvarēja Olga Rubcova un kļuva par ceturto pasaules čempioni.
1955. gada pretendentu turnīrs
Pretendentu turnīrs notika 1955. gada oktobrī Maskavā. Uzvarēja Olga Rubcova, par puspunktu apsteidzot savu tuvāko konkurenti Larisu Volperti.
1956. gada mačturnīrs par pasaules čempiones titulu
Mačturnīrs par pasaules čempiones nosaukumu notika no 1956. gada 21. augusta līdz 25. septembrim Maskavā. Galvenais tiesnesis bija F. Andersons (Zviedrija). Mačturnīrā spēlēja trīs dalībnieces: pasaules čempione J. Bikova, 1955. gada pretendentu turnīra uzvarētāja O. Rubcova un pasaules eksčempione L. Rudenko. Turnīra gaitā cīņa par pirmo vietu notika starp Bikovu un Rubcovu. Pirms pēdējās kārtas Bikovai bija puspunkts vairāk par Rubcovu, taču šajā kārtā viņa bija brīva. Rubcova uzvarēja pēdējās kārtas partiju pret Rudenko un, apsteidzot Bikovu par puspunktu, kļuva par ceturto pasaules čempioni.
! !! Spēlētāja !! 1 !! 2 !! 3 !! Punkti
Gehardas klosteris
Gehardas klosteris (hy) ir Armēņu apustuliskās baznīcas klosteris, kas atrodas Armēnijas centrālajā daļā, Kotajkas marzē. Klosteris daļēji izcirsts klintī. 2000. gadā klosteris un apkārtējā Azatas upes ieleja iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Tradīcija vēsta, ka klosteri 4. gadsimtā dibinājis pirmais Armēnijas baznīcas katolikoss Grigorijs Apgaismotājs (ap 257 – ap 331). Klosterī tika uzglabāts šķēps, ar kuru krustā sistajam Jēzum iedūra romiešu kareivis. To uz Armēniju esot atvedis apustulis Tadejs. Mūsdienās šī relikvija glabājas Vagaršapatā. Klosteri 9. gadsimtā nopostīja arābi. Pašreizējā klostera baznīca celta 1215. gadā.
Svjatoslavičs
Svjatoslavičs var būt:
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — starpkonfederāciju izslēgšanas spēles
2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēs tika noskaidrotas divas komandas, kas iekļuva Pasaules kausa finālturnīrā, kas 2018. gadā notika Krievijā. Spēles notika no 2017. gada 10. novembra līdz 15. novembrim.
Formāts
Izslēgšanas spēlēm kvalificējās četras komandas — pa vienai no AFC, CONCACAF, CONMEBOL un OFC konfederācijām. Izloze, kurā tika noskaidrots, kuru konfederāciju izlases tiksies savā starpā, notika Sanktpēterburgā.
Katra pāra uzvarētāji tika noskaidroti divu spēļu summā, aizvadot spēles savā un pretinieku laukumā.
1+1 International
1+1 International ir starptautisks informatīvi izklaidējošs Ukrainas televīzijas kanāls, kas paredzēts ukraiņu diasporai un tiek primāri pārraidīts visā Ziemeļamerikā un Eiropā. Tas ir Ukrainas kanāla 1+1 starptautiskais māsas kanāls un sāka raidīt 2006. gada 1. martā. Kanāls ir daļa no mediju konglomerāta 1+1 Media Group, kas ir saistīts ar oligarhiem Ihoru Kolomoiski un Ihoru Surkisu.
1+1 International saturs tiek pārraidīts 24 stundas diennaktī, un to vada bijusī televīzijas žurnāliste Ivanna Naida. Tas ir pieejams satelīttelevīzijā un kabeļtelevīzijā visā pasaulē, kā arī daudzu viesnīcu numuros Eiropā. Televīzijas kanāla programma tiek sastādīta no programmām un seriāliem, kas filmēti pēc TV kanālu 1+1, 2+2, TET pasūtījuma. 1+1 International tiek pozicionēts kā ģimenei draudzīgs kanāls.
Vēsture
1+1 International tika licencēts pārraidīšanai Kanādā 2014. gadā.
Televīzijas kanāls ir noslēdzis līgumu ar vienu no vadošajiem Polijas kabeļtelevīzijas un satelīttelevīzijas nodrošinātājiem Orange Polska. Kopš 2014. gada kanāls ir pieejams tīklā, kas aptver visu Polijas teritoriju.
2015. gada aprīlī 1+1 International pārtrauca raidīt no HotBird satelīta.
2016. gadā 1+1 International tika iekļauts jaunajā Eiropas mediju platformā OnPrime TV. Šis pakalpojums ir pieejams 29 Eiropas valstīs, kā arī Apvienotajā Karalistē. 1+1 International ir pieejams arī Virgin Media TiVo platformā Apvienotajā Karalistē un operatora Vodafon Kabel Deutschland klāstā Vācijā. Tajā pašā gadā kanāls parakstīja līgumu ar vienu no galvenajiem Kanādas televīzijas tirgus dalībniekiem Bell Canada. Kanāls ir pieejams Bell Fibe TV Ukrainas pakā, kuras abonentu bāze ir 1 200 000 mājsaimniecību.
Kopš 2017. gada 17. janvāra televīzijas kanāls tiek pārraidīts 16:9 formātā.
2022. gada 13. aprīlī televīzijas kanāls sāka pārraidīt augstas izšķirtspējas (HD) standartā.
2022. gada 15. decembrī Valsts televīzijas un radio apraides komiteja atkārtoti izsniedza 1+1 International licenci un apstiprināja zīmola maiņu uz "1+1 Ukraina", kas kļuva par rezerves kanālu mediju grupas galvenajam kanālam 1+1. Līdz ar to 1+1 International turpinājumam 22.decembrī tika pieteikta jauna licence.
Jānis Žurevics
Jānis Žurevics (1888. gada 16. marts — 1939. gada 25. maijs) bija latviešu karavīrs, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Latviešu strēlnieku rindās piedalījies Pirmajā pasaules karā, pēc kara dienējis Latvijas Bruņotajos spēkos.
Dzīvesgājums
Dzimis Susējas pagastā. Izglītību ieguvis Jēkabpils pilsētas skolā. Strādājis par zemkopi, vēlāk — tirgotāju Rīgā.
Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gadā augustā kā zemessargs iesaukts Krievijas impērijas armijā, kur sākumā dienējis 14. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Ar pulku piedalījies kaujās mūsdienu Polijas teritorijā, tajā skaitā pie Ravkas upes.
No 1915. gada rudens Žurevics dienēja Rīgas frontē pie Ķeguma, kur, aizsākoties latviešu strēlnieku formēšanai, pārgājis dienestā uz 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljonu (vēlāk — pulks). Ar pulku piedalījās latviešu strēlnieku lielākajās kaujās — Nāves salā, kur 1916. gada jūlijā smagi ievainots kaklā un kājā, Ziemassvētku kaujās u.c. Par izrādīto varonību kaujas laukā apbalvots ar IV šķiras Jura krustu, kā arī ārpuskārtas ieguvis paaugstinājumu — dižkareivis, kaprālis un beidzot seržants par Ziemassvētku kaujām. No dienesta atvaļināts 1917. gada oktobrī.
Pēc atvaļināšanas Žurevics atradās Krievijas teritorijā. Vēlāk, pēc atgriešanās Latvijā, no 1921. gada dienējis Latvijas Bruņotajos spēkos kā seržants, visu dienesta laiku bijis vecākais mantzinis Intendatūras galvenajā pārtikas noliktavā. 1924. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru par 1916. gada jūlija kaujām pie Bunču mājām Nāves salā. Vienlaikus piešķirta jaunsaimniecība Bīriņu muižā, ko vēlāk pārdevis.
Miris 1939. gada 25. maijā Kara slimnīcā. Apglabāts Brāļu kapos 30. maijā, pavadīšanā piedaloties strēlnieku un armijas biedriem.
Septulas
Septulas ir foraminīferu čaulu endoskeleta starpsienas, kas iet no sānu sienas kameras dobumā, sadalot to mazākos nodalījumos (kamerās). Neperforētās formās šīs starpsienas veidojas čaulas ārsienu iekšējās daļas sabiezināšanās rezultātā. To izvietojums ir cieši saistīts ar foramenālo atveru asu izvietojumu. Plātņaini perforētajām sugām septulas veido krokainas iekšējās plātnītes.
Badijs Hollijs
Čārlzs Hārdins Hollijs (en; dzimis, miris ), pazīstams kā Badijs Hollijs (Buddy Holly), bija amerikāņu dziedātājs, dziesmu autors. Viens no rokenrola pionieriem.
Lai arī viņa veiksmīgās karjeras daļa ilga vien pusotru gadu pirms iešanas bojā aviokatastrofā, viņu ir nosaukuši par "vienu no ietekmīgākajiem radošajiem spēkiem rokenrola attīstības sākumā". Viņa darbi un jaunievedumi ir iedvesmojuši un ietekmējuši mūsdienu mūziķus, tostarp The Beatles, Elvisu Kostello, The Rolling Stones, Donu Maklīnu, Bobu Dilanu, Stīvu Vindovu un Ēriku Kleptonu.
Hollijs ir viens no pirmajiem 1986. gadā Rokenrola slavas zālē uzņemtajiem cilvēkiem. 2004. gadā laikraksts Rolling Stone ierindoja viņu 13. vietā 100 visu laiku labāko mākslinieku sarakstā.
Iztekas
Iztekas ir ciems Jersikas pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 179 km attālumā no Rīgas.
Filadelfijas "Union"
Filadelfijas "Union" ir profesionāls ASV futbola klubs no Česteras, Pensilvānijas. Klubs ir dibināts 2008. gadā. Kopš 2010. gada klubs spēlē ASV augstākās futbola līgas jeb MLS austrumu konferencē. Viens no kluba īpašniekiem ir basketbolists Kevins Durants. Klubs savas mājas spēles aizvada Subaru Park stadionā.
Zivis (zodiaka zīme)
Zivis ir divpadsmitā zodiaka zīme, kas reprezentē Zivju zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir zivis, ir dzimuši laika posmā no 19. februāra līdz 20. martam. Tā simbols ir šāds: ♓. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim ūdens zīmēm. Zivju zīmi pārvaldošā planēta ir Neptūns.
Slovākijas premjerministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Slovākijas premjerministri periodā no 1939. līdz 1945. gadam (Pirmā Slovākijas Republika) un no 1993. gada, kad sadalījās Čehoslovākija.
Flag of First Slovak Republic 1939-1945.svg Pirmā Slovākijas Republika (1939 — 1945) Coat of Arms of the First Slovak Republic.svg
{{legend| green | Slovāku Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Slovākijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| #73C2FB | Tautas partija - Kustība par demokrātisku Slovākiju |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #007BA7 | Slovākijas Demokrātiskā savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #FFDD00 | Slovāku Demokrātiskā koalīcija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #002FA7 | Slovāku demokrātiskā un kristīgā savienība - Demokrātiskā partija|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #a71932 | Virziens - Sociāldemokrātija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #b2c800 | Vienkārši cilvēki un neatkarīgas personības |border=1px solid #AAAAAA}}
Pudoža
Pudoža (ru, krl, vep fi) ir pilsēta Karēlijas Republikā Krievijas Federācijā. Pudožas rajona centrs pie Vodlas upes.
Vēsture
Rakstos no 1382. gada. Pilsētas tiesības no 1785. gada.
Deivids Hejs
Pirms kļuva par smagsvara čempionu viņš cīnījās cruiserweight svara(līdz 91kg) kategorijā, šajā kategorijā izcīnīdams Pasaules čempiona titulus WBA, WBC, WBO un The Ring versijās.
Karjeras laikā viņš aizvadīja 27 cīņas, no kurām tikai divās ir zaudējis. 23 uzvarējis ar nokautu.
2011. gada 2. jūlijā notika cīņa starp D. Heju un Vladimiru Kļičko par Pasaules čempiona titulu WBA, WBO, IBF, IBO un The Ring versijās,   kurā uzvaru svinēja ukrainis V. Kļičko.
E-LAB
E-LAB (arī ELAB, E-L@b) ir elektroniskās mākslas un mediju centrs. Centrs tika dibināts 1996. gadā, un tā dibinātāji ir Rasa Šmite, Raitis Šmits, Jānis Garančs, Alise Tīfentāle un citi domubiedri. Vēlāk, 2000. gadā uz E-LAB biedrības bāzes dibināts jauno mediju kultūras centrs RIXC. “90. gadu otrajā pusē, kad uzsākām E-LAB, tiecāmies izbēgt no jebkādas formāli vai strukturāli definējamas (plauktiņā ierindojamas) darbības. Tomēr nolūks bija — radīt atvērtu un nedefinētu telpu. Taču tas nebija ne pašmērķis, ne māksliniecisks koncepts. Mēs internetu lietojām, lai to pieredzētu. Vienkārši lai apmainītos ar informāciju, komunicētu un kopā ar domubiedriem globālajā tīklā pētītu jauno teritoriju un pašradītu telpu, ko piepildīt ar saturu — mākslu, skaņām, radio, tekstiem...“
Festivāls "Māksla+Komunikācijas"
Ik gadu festivāls pulcē ap simts dalībnieku no Latvijas, Eiropas un citām pasaules valstīm, lai diskutētu par jaunākajām idejām un nākotnes attīstības tendencēm mākslā, sabiedrībā, zinātnē un tehnoloģiju attīstībā.
"Open Zone" semināri
Lai gan sākotnēji redzamākā E-LAB darbības sfēra bija saistīta ar tīkla mākslas projektiem un komunikāciju internetā, E-LAB biedri organizēja arī pasākumus lokālajai Rīgas auditorijai. 1997. gadā tās bija iknedēļas tikšanās ar nosaukumu “Open Zone” semināri. Ik ceturtdienas vakaru tika risināta kāda aktuāla ar jauno tehnoloģiju kultūru saistīta tēma. Jānis Garančs aplūkoja jēdzienus 'jauns' un 'mediji', kamēr Pauls Bankovskis risināja ideju par jauno universālismu un vecajiem zēniem (old boys). Alise Tīfentāle iedziļinājās komunikāciju laikmeta problemātikā, Kaspars Vanags iepazīstināja ar “Open” (Open Sound Systems) projektiem un idejām, Valdis Poikāns — ar elektronisko kafejnīcu darbību.
Tika aplūkoti arī tādi aktuāli jautājumi kā pornogrāfija internetā — "Hardcore night" vakarā bez Alises un mūsu priekšlasījumiem par kiberseksu tika prezentēts arī Raida Kalniņa un Ginta Gabrāna ilustrētais pornožurnāls „PLOP”. Savukārt Sergejs Timofejevs lasīja dzeju kontekstā (poetry in context) un reportāžu “Новие Траектории” par ceļojošiem izpletņlēcējiem no Maskavas, kas ieradušies Rīgā, lai lēktu no Rīgas TV un radio torņa 211 m augstumā... Mūziķi Uģis Vītiņš un Toms Vītiņš rīkoja unikālas dzīvās elektroniskās mūzikas "jam" sesijas, kurās varēja piedalīties ikviens e-labietis vai viesis. Dzīvo mūzikas sesiju ieraksti bija pamats, uz kura 1997. gada martā sāka darboties kopīgi izveidotais interneta radio "Ozone". "Open Zone" semināros piedalījās arī ārvalstu kolēģi: Aleksejs Šulgins no Maskavas, no kura pirmo reizi dzirdējām ideju par interneta radio, un mediju teorētiķis Ēriks Kluitenbergs no Nīderlandes, kurš ir sniedzis nenovērtējamu ieguldījumu E-LAB konceptuālajā virzībā dažādos tā attīstības periodos.
Radio "Ozone"
Ar ideju “dati var atrasties jebkur” 1997. gada 26. martā darbību uzsāka interneta radio "Ozone", kas raidīja katru otrdienu. Radio tika atskaņoti ambienti vides ieraksti, audiokolāžiskas reportāžas no pasākumiem, miksēti dažādu skaņu ieraksti (no apkārtnes, pilsētas, platēm, klubiem utt.), multimediāli raidījumi, lekcijas, diskusijas un dzeja. Notika arī eksperimenti ar mobilās tiešraides iespējām, un kopā ar starptautiskā interneta radio "Xchange" dalībniekiem veidotas tiešraides skaņu cilpas internetā.
Radio "Ozone" izveidoja Rasa Šmite un Raitis Šmits, tā satura veidošanā piedalījās: Pēteris Ķimelis, Mārtiņš Ratniks, Clausthome, Toms Vītiņš, Uģis Vītiņš, Mārtiņš Tauriņš, Varka Crew, AG & Raitis, Mārtiņa Ķibera “Casblanca 2000”, andrews.lv, bio.codes un daudzi citi.
"Ozone" atradās uz parks.lv servera tepat Latvijā, bet visi skaņas faili — uz RIS (Radio Internationale Stadt, vēlāk organg.org) servera Berlīnē un XS4ALL.nl (Acccess for All!) servera Amsterdamā.
Radio "Xchange"
E-LAB radio projekti bija internacionāli tīkla projekti, kas atradās gan starptautiskā mediju mākslas un tīklu kultūras diskursā, gan arī paši tiecās radīt veidot jaunas idejas un platformas.
Vepri (ciems)
Vepri ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 4,6 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 211,5 km no Rīgas.
Jana (upe)
Jana (ru) vai Ģāni (sah) ir upe Krievijas Federācijas ziemeļos, Sibīrijā, plūst pa Sahas Republikas teritoriju. Otra lielākā Laptevu jūrā ieplūstošā upe aiz Ļenas. Nosaukums cēlies no jukagiru valodas vārda йангэ — ‘zoss’.
Vepri (ciems)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V751 (Vecvārkava–Ančkini–Pieniņi–Kauša), Ūdzeņas upes krastā.
E-LAB
Radio "Xchange"
1997. gada vasarā tika izveidotas 4 "Xchange" kompilācijas, kas katra atradās uz cita servera (parks.lv Rīgā, RIS.de Berlīnē, AEC.at Lincā, V2.nl Roterdamā) un katra tika publicēta citā jauno mediju notikuma vai pasākuma sakarā ("Ars Electronica 98” festivālā, konferencē „From Practice to Policy”). Projektu pamatā bija ideja par “brīvi plūstošu konceptu, brīvi veidojošu saturu, brīvi mainīgu atrašanās vietu”.
Jana (upe)
Upe sākas Janas plakankalnē, saplūstot Sartanas un Dulgalāhas upēm, kuras savukārt sākas no Verhojanskas grēdas. Plūst ziemeļu virzienā pa dziļu un plašu ieleju, pēc Adiaķi pietekas ieleja paplašinās līdz 10 km un upes gultne sadalās vairākās attekās. Pēc Kulara grēdas priekškalņu šķērsošanas, kur ieleja sašaurinās, bet gultnē veidojas krāces, upe nonāk Janas—Indigirkas zemienē un gultne kļūst ļoti līkumaina. Pie ietekas Laptevu jūras Janas līcī veido 10 200 km² lielu deltu. Deltā upes gultne sadalās vairākās caurtekās.
Galvenās pietekas ir Adiaķi, Olģuo, Abirābita (labās), Tikaha, Bitantaja, Baki (kreisās). Upes barošana galvenokārt lietus un sniega; no maija līdz augustam 90% no gada noteces. Upes līmeņa svārstības vidustecē 9 m, lejtecē — 11,9 m. Aizsalst oktobrī, ledus iziet maija beigās — jūnija sākumā. Kuģojama visā garumā, lielākās piestātnes ir Verhojanska, Batagaja, Ustjkuiga un Ņižņejanskas osta deltā.
E-LAB
Radio "Xchange"
"1997. gada 2. decembrī darbību uzsāka "Xchange" tīkls ar vēstkopu, nosūtot pirmo ziņu skaņu māksliniekiem no citām pasaules malām. E-LAB bija iegādājis un ar Jāņa Garanča palīdzību instalējis pats savu serveri (re-lab.net), un beidzot mēs varējām nodrošināt savu vēstkopu un interneta radio tiešraides. “Xchange" piedzimšanas dienu atzīmējām ar pirmo interneta radio "Ozone" tiešraidi, kurā piedalījās Pēteris Ķimelis ar konceptuālu skaņu mākslas darbu “3 frekvences”.”
Gērts Lovinks savā 2003. gada grāmatā "My First Recession. Critical Internet Culture in Transition" : """Xchange" bija kļuvis par “globālu, audionautu tīklu, kas izziņas prieka pilni pēta virtuālo pasauli”"
1998. gadā radio tapšanā pievienojās pirmie mākslinieki ārpus Latvijas. Gada sākumā savu vēlmi piedalīties izteica Londonas mediju mākslinieku laboratorija "Backspace". Šī notikuma rezultātā radās ideja par tiešraides cilpas veidošanu, kurā abi dalībnieki uztver viens otra signālu un raidītu to atpakaļ tīklā. Eksperimentējot ar šo ideju, E-LAB raidītais signāls, kuru uztvēra "Backspace" tīkla radio mākslinieki, pēc nelielām izmaiņām, kuras radīja, skaņu izlaižot caur savu mikseri un serveri, tika raidīts atpakaļ E-LAB. Raidītais atpakaļ atnāca pēc vairākām sekundēm, kas radīja atbalsij līdzīgu efektu. Turpinot sūtīt atkal un atkal atpakaļ šo pašus signālus, rodas skaņu slāņi, kas rada dziļas daudzdimensionālas telpas izjūtu. Pirmo reizi varēja pieredzēt “akustisko kibertelpu”.
Gadam turpinoties, tika veikti arvien vairāk eksperimenti, kur reizē tika iesaistīti līdz pat septiņiem dalībniekiem, kas atradās dažādās lokācijās — Austrijā, Austrālijā, Amerikā, Kanādā, Lielbritānijā, Serbijā, Nīderlandē, Slovēnijā. Signāla un skaņas cilpošanās ar savu riņķošanu virtuāli fiziskajā līmenī — ģeogrāfiski atstatus izvietotajos serveros — un atpakaļ atgriešanās radītā atbalss efekta dēļ vienmēr radīja ilūziju par saskarsmi.
Ēriks Kluitenbergs „Ars Electronica” festivāla katalogā kontekstualizē "Xchange" darbību : "“Xchange" ir “suverenitātes medijs” šī vārda labākajā nozīmē: tas ir absolūti nelietojams, un tam nav komerciālas vērtības. Tas nekad neaizsniegs masu auditoriju, nedz arī to mēģina darīt. Tas ir pilnībā starptautisks (tīkls sniedzas līdz pat Austrālijai, kur atrodas vieni no aktīvākajiem dalībniekiem), tas ir nereģistrēts, nekomerciāls, un tam nepiemīt tirgus vērtība. Šķiet, ka tas darbojas tīrā prieka dēļ, un veiksmīgi dara visu, lai izbēgtu no fiksētu definīciju piemērošanas.”"
Audio projektu nekomerciālā izplatīšana
1997. gada vasarā mūziķi Toms Vītiņš un Uģis Vītiņš, pieaicinot Mārtiņu Tauriņu, nodibināja apvienību "Sloka Sound System" (SSS). Ar E-LAB atbalstu tika producēta elektroniskās ambientās mūzikas audiokasete “Digidambam”, kuru izdeva 200 eksemplāros un izplatīja galvenokārt par brīvu dažādos Latvijas un ārvalstu festivālos. Projekts bija nekomerciāls un centās uzsvērt (paš)publicēšanos brīvību jaunajos medijos. Apvienība radīja mājaslapu, kur katrs interesents varēja pats izveidot savu Digidambam kaseti, bija iespēja lejupielādēt RealAudio mūzikas failus un izdrukāt JPG attēlu ar kasetes vāciņu.
E-LAB turpmāk līdzproducēja arī citus izdevumus — audiokaseti “Sentimental Beatz” — ar otro “Māksla+Komunikācijas” 1997. gada festivāla atklāšanas dzīvās mūzikas sesijas ierakstu klubā „Pulkvedim neviens neraksta...”, audiokaseti un CD “Elast garša” (ELAST — nākamais Vītiņu dibinātais leibls), audiokaseti “Toxicity” (Egona Upīša elektroniskā mūzika) u.c.
1998. gadā, lai izplatītu nekomerciālus audio projektus, E-LAB izmantoja sevis izdoto žurnālu “Akustiskā telpa” (Acoustic Space), kur otrajā numurā, speciāli izveidotā kabatiņā ievietoja CD diskus. Šajā pašā žurnālā tika izvietota arī pirmais reklāmas teksts: "“Akustiskās telpas” izdevums lūdz — iesniedziet jūsu “ražojumus” CD formātā 1 līdz 100 eksemplāru apjomā.”
Neatkarīgo mūziķu un mākslinieku digitālo ražojumu (CD, DVD, CD-rom), tāpat kā alternatīvo kultūras izdevumu izplatīšana arvien ir bijusi problemātiska. E-LAB piedāvāja šādu risinājumu: 1000 žurnāla eksemplāri tika izplatīti kopā ar dažādiem skaņu mākslas, dīdžeju un elektroniskās mūzikas diskiem, ko iesniedza mākslinieki un mūziķi no "Xchange" tīkla un dažādām pasaules valstīm. Tā, piemēram, skaņu māksliniece Zina Kaye no Austrālijas iesniedza trīs dažādus audio mākslas projektus (kopā 99 CD), tīkla mākslinieki JODI atsūtīja CD-rom ar savu mākslas projektu “OSS” (100 gab). No Latvijas “ražojumiem” tika pievienoti atlikušie “Elast garšas” diski, Gosh mūzikas CD “Gosh: Seaweed”, Alexandroid “The composition: when your girlfriend is sick”, „Varka Crew” dīdžeju mikss, „Latvijas Gāzes” mūzika un citi, katrs ne vairāk kā pārdesmit eksemplāros. Kopumā dažu gadu laikā tika izplatīti visi 1000 žurnālu eksemplāri, un katram līdzi — kāds cits mākslinieku vai mūziķu oriģinālsaturs CD formātā.
"Acoustic Space" žurnāls
"Acoustic Space" žurnāls iznāk Rīgā angļu un latviešu valodā kopš 1998. gada. Žurnāls radīts priekš jaunās mediju mākslas, tīkla kultūras un radošiem pētījumiem iekš digitālās tīkla vides un elektroakustiskās telpas.
Kopš 2007. gada Acoustic Space tiek publicēts kā recenzēts, internacionāls žurnāls ar starpdisciplināriem pētījumiem par mākslu, zinātni, tehnoloģiju un sabiedrību. To izdod Rīgas Jauno mediju kultūras centrs RIXC sadarbībā ar Liepājas Universitātes Mākslas pētījumu laboratoriju.
“PRIX Ars Electronica ‘98”
E-LAB radītais tīkla projekts "Xchange" nesa starptautisku novērtējumu un konkursā “PRIX Ars Electronica ‘98” balvu — 2. vietu kategorijā “Tīkls”. 1998. gada septembrī E-LAB tika aicināts piedalīties festivālā “Ars Electronica”.
TU2
TU2 ir šaursliežu dīzeļlokomotīve ar līdzstrāvas elektrisko spēka pārvadu, konstruēta izmantošanai PSRS Satiksmes ceļu ministrijas šaursliežu dzelzceļos (750 mm). Krievu valodā tipa nosaukums nozīmē "Otrā tipa šaursliežu dīzeļlokomotīve" (Тепловоз узкоколейный, тип второй). Lokomotīve izveidota uz eksperimentālās lokomotīves TU1 bāzes, un no tās atšķiras ar jaunu dīzeļģeneratora iekārtu (DĢI). Lokomotīves sērijveida ražošana sākās 1955. gadā Kalugas mašīnbūves rūpnīcā.
Neskatoties uz to, ka lokomotīves projekts izstrādāts 1953. gadā, tā joprojām tiek uzskatīta par vienu no PSRS labākajām lokomotīvēm. Kā iemesls tam kalpo lokomotīves izturība un kvalitāte. Lokomotīvju ražošana turpinājās līdz 1958. gadam.
Pateicoties veiksmīgai konstrukcijai un ārējai līdzībai ar platsliežu dīzeļlokomotīvēm, tā tika pieņemta par mācību lokomotīvi PSRS Bērnu dzelzceļos. Arī Rīgas bērnu dzelzceļā bija šādas lokomotīves.
Konstrukcija
Lokomotīves virsbūve uzstādīta uz diviem divasu ratiņiem, kuriem visas asis velkošās. Lokomotīves priekšā un aizmugurē uzstādītas vadības kabīnes, vidusdaļā izvietots mašīnu nodalījums. Kabīnēs izvietoti lokomotīves vadības agregāti un mērinstrumenti, kas nodrošina dīzeļģeneratora, kā arī atsevišķu palīgmašīnu kontroli. Mašīnu nodalījumā izvietota dīzeļģeneratora iekārta (sastāvoša no dīzeļdzinēja 1D12 un ar to caur elastīgo vai pirksta-ieliktņu sajūgu savienota līdzstrāvas ģeneratora), kompresors E400, dzesēšanas ietaise ar ventilatoru un ūdens un eļļas radiatoru, augstsprieguma kamera, katls-sildītājs un palīgģenerators.
Modifikācijas
Zināmas dažas lokomotīves TU2 modifikācijas, kuras radītas uz vietas lokomotīvju depo:
Hues citadele
Hues citadeles būvi iesāka imperators Žia Lons (Gia Long). Kompleksā ietilpst pilis, kuras apdzīvoja imperatora ģimene, tempļi, dārzi un mandarīnu mitekļi. Franču Indoķīnas laikā komplekss saglabāja ceremoniālas funkcijas līdz monarhijas atcelšanai 1945. gadā. Hues citadele cieta smagus postījumus ilgo Indoķīnas karu laikā 20. gadsimta otrajā pusē. 21. gadsimtā piļu komplekss pamazām tiek atjaunots.
Gruzijas hokeja izlase
Gruzijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Gruziju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 53. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā ir iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIA divīzijā.
Ošaca
Ošaca ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī.
Metjū Heimens
Metjū Heimens (en; dzimis ) ir bijušais Austrālijas šosejas riteņbraucējs. Heimens bija pieredzējis gregari, lielākajā daļā sacensību atbalstot savus komandas līderus. Heimens specializējās bruģētajās klasikās, savu lielāko uzvaru gūstot 2016. gada Parīze—Rubē sacensībās.
Karjera
Desmit sezonas Heimens pārstāvējis  komandu.
2013. gada sezonas beigās Heimens pameta  komandu un 2014. gada sezonā pievienojās  komandai.
2016. gada 10. aprīlī viņš uzvarēja Parīze—Rubē sacensībās, kas bija tikai astotā profesionālā uzvara viņa karjerā. Finišā sprintā Rubē velodromā viņš pārspēja Tomu Bonenu, Ianu Stenardu, Sepu Vanmarki un Edvallu Boasonu Hāgenu.
2018. gada septembrī Heimens paziņoja, ka beigs karjeru nākamā gada janvārī pēc Tour Down Under sacensībām. Pēc karjeras beigām Heimens palika  komandā kā sporta direktors un iesaistījās īpašos projektos.
SKS 39. ekspedīcija
'''SKS 39. ekspedīcija' (Экспедиция МКС-39; Expedition 39 jeb ISS-39'') bija Krievijas, ASV un Japānas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2014. marta līdz maijam.
Šī bija pirmā reize, kad stacijas komandieris bija Japānas pārstāvis.
Ekspedīcijas gaita
11. aprīlī sabojājās stacijas ārējais rezerves multipleksors-demultipleksors (MDM), kurš atrodas uz S0 segmenta un nodrošina datoru komandu retranslāciju starp stacijas datoriem un sistēmām, piemēram, saules bateriju paneļu rotējošajiem savienojumiem, dzesēšanas sistēmu, manipulatora mobilo transportieri u.c. Primārais MDM turpināja darboeties, bet lai stacija būtu drošībā, bija nepieciešams nomainīt rezerves MDM, ko var izdarīt, tikai izejot atklātā kosmosā.
23. aprīlī Ričards Mastrakjo un Stīvens Svonsons veica ārkārtas iziešanu kosmosā, kas ilga 1 stundu 36 minūtes. Viņi nomainīja bojāto multipleksoru-demultipleksoru. Pēc uzstādīšanas jaunais MDM darbojās normāli. Citi uzdevumi kosmonautiem nebija paredzēti.
Toronto FC
2010. gadā komandā spēlēja latviešu aizsargs Raivis Hščanovičs.
Rietumu apgabals
Rietumu apgabals bija viens no Krievijas PFSR administatīvi teritoriālā iedalījuma vienībām tās rietumos. Izveidots 1929. gada 2. oktobrī no Smoļenskas, Brjanskas un Kalugas guberņām un Tveras guberņas dienvidu daļas. Robežojās ar Ukrainas PSR dienvidos, Baltkrievijas PSR un Latviju rietumos, Ļeņingradas apgabalu ziemeļos un Maskavas un Centrālo Melnzemes apgabaliem austrumos. Apgabala centrs bija Smoļenska, citas lielākās pilsētas bija Bežica, Brjanska un Rževa. Apgabals likvidēts 1937. gada 27. septembrī, izveidojot Smoļenskas un Orlas apgabalus.
Augusta Dombrovska iela
Augusta Dombrovska iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona, Vecmīlgrāvī. Augusta Dombrovska iela sākas krustojumā ar Gāles ielu un beidzas krustojumā ar Mērnieku ielu. Nosaukta latviešu rūpnieka un mecenāta Augusta Nikolaja Dombrovska vārdā.
Vēsture
Augusta Dombrovska iela pirmo reizi rakstītajos avotos minēta 1934. Sākotnēji tās nosaukums bija Vecmīlgrāvja 4. līnija. 1954. gadā iela pārsaukta par Kuģniecības ielu. Savu tagadējo nosaukumu ieguva 1988. gadā.
Ielu savienojumi
Augusta Dombrovska iela ir savienota ar šādām ielām:
Färjestad BK
Färjestad BK ir hokeja komanda, kas bāzēta Kārlstadē, Zviedrijā, un spēlē Zviedrijas hokeja līgā. Klubs dibināts 1932. gadā un 10 reizes ir izcīnījis Zviedrijas čempiones titulu.
2006.—07. sezonā komandas sastāvā spēlēja arī latviešu aizsargs Atvars Tribuncovs.
Līgas apbalvojumi
Komandas spēlētāji, kas saņēmuši līgas apbalvojumus.
Hruščovka
Hruščovka (ru) ir kopējs apzīmējums sērijveida piecstāvu daudzdzīvokļu ēkām no dzelzsbetona paneļiem vai ķieģeļiem, kuru celtniecība lielos apjomos PSRS tika uzsākta 50. gadu otrajā pusē, Ņikitas Hruščova varas periodā. Ātri un lēti būvējamās mājas bija iecerētas kā pagaidu risinājums akūtajam dzīvokļu deficītam PSRS. Balto silikātķieģeļu hruščovkas Latvijā ir atpazīstamākie sava laikmeta simboli.
Par hruščovkām Latvijā pieņemts saukt 1-316 un 1-318 sērijas baltā silikātķieģeļu ēkas, taču lielākā daļa PSRS teritorijā celto hruščovku ir celtas no dzelzsbetona paneļiem. Rīgā 1-464 sērijas paneļu ēkas visvairāk celtas Juglas, Ķengaraga mikrorajonos un Āgenskalna Priedēs.
Laikā no 1956. līdz 1985. gadam PSRS tika uzcelti gandrīz 290 miljoni m2 visdažādāko sēriju un modifikāciju hruščovku, kas veidoja aptuveni 10% no padomju valsts kopējā dzīvojamā fonda.
Lielajās PSRS pilsētās – Maskavā un Ļeņingradā – piecstāvu hruščovku celtniecību pārtrauca jau 20. gadsimta 60. gadu beigās un 70. gadu sākumā, jo tās aizņēma pārāk daudz pilsētas zemes un dzīvokļu krīzes ātrākai risināšanai uzsāka būvēt aizvien augstākas deviņu un divpadsmit stāvu paneļu un bloku ēkas.
Latvijā un it sevišķi Rīgā jaunos dzīvokļus bieži saņēma nevis vietējie iedzīvotāji, bet krievvalodīgie imigranti no pārējās PSRS un Baltijas Kara apgabala militārpersonas.
Pēdējos gados daudzas hruščovkas Latvijā tiek vismaz daļēji nosiltinātas, iedzīvotāji par saviem līdzekļiem liek jaunus logus un tiek laboti jumti. Maskavā un Sanktpēterburgā pilsētas pašvaldības aktīvi nojauc vairāku sēriju paneļu hruščovkas un aizstāj tās ar jaunām ēkām.
Joprojām risinās strīdi par to, cik ilgi šīs ēkas spēs nostāvēt. Sākotnēji tās tika būvētas kā pagaidu risinājums uz gadiem 15-25, līdz PSRS uzvarēs komunisms un iedzīvotāji pārcelsies uz labākiem dzīvokļiem. Būvēšanas laikā tika domāts, ka to maksimālais mūžs būs 50 gadi. Lielākās strukturālās problēmas ir tieši dzelzsbetona paneļu hruščovkām, kuras nav iespējams kapitāli remontēt vai pārbūvēt. Kvalitatīvi celtas un uzturētas ķieģeļu hruščovkas varētu nostāvēt gadus 150.
No pirmajām 1-464 sērijas paneļu hruščovkām attīstīja tā saucamo veco un jauno lietuviešu projektu – paneļu un bloku ēkas, kas Rīgas mikrorajonos daudz tika celtas 60. un 70. gados.
Vepru ezers
Vepru ezers (arī Spūļu ezeriņš) ir aizaugošs caurteces ezers Preiļu novada Upmales pagasta dienvidaustrumos.
Hruščovka
Dzīvokļu krīze PSRS
Atšķirībā no Latvijas PSRS pilsētās mājokļu deficīts bija aktuāls jau kopš padomju varas pirmsākumiem. Staļina valdīšanas gados pārsvarā tika celtas vai nu lētas un primitīvas baraku tipa mājas parastajiem strādniekiem, vai dārgas un greznas staļinisma arhitektūras stila ēkas, kurās pārsvarā dzīvoja nomenklatūras pārstāvji un kas vairāk tika celtas kā padomju varas varenības simboli uz galvenajām pilsētu ielām. Lielākai daļai pilsētnieku dzīvoklis staļinkā nebija pieejams un viņi turpināja dzīvot vecajās koka ēkās vai saspiestībā komunālajos dzīvokļos.
Vepru ezers
Dibens - dūņains, tajā siekstas, celmi. Ezerā ietek Ūdzeņa no Bratišku ezera, iztek - Ūdzeņa uz Dubnu. Novērojama bebru darbība. Ezeram ziemeļos - Vepru ciems, austrumos - Bratiški. Vepru ezera rietumu krastā - autoceļš V751 (Vecvārkava–Ančkini–Pieniņi–Kauša).
Hruščovka
Dzīvokļu krīze PSRS
Pieaugošo nepieciešamību pēc dzīvokļiem veicināja ne tikai Otrā pasaules kara postījumi, bet arī aizvien pieaugošā urbanizācija - iedzīvotāju pārcelšanās no laukiem uz pilsētām sakarā ar pēckara industrializāciju. Staļina laikā pie saviem kolhoziem piesaistītie zemnieki Hruščova laikā saņēma pases un drīkstēja brīvi pārvietoties pa valsti. 1961. gadā pirmo reizi vairāk par pusi PSRS iedzīvotāju bija pilsētnieki.
Ja var ticēt padomju statistikas datiem, tad 1961. gadā uz vienu iedzīvotāju Latvijā bija 12,2 m2 dzīvojamās platības, kamēr Uzbekijas PSR tie bija tikai 7,8 m2. Vēl 1965. gadā 55,6% Ļeņingradas iedzīvotāju bija spiesti mitināties komunālajos dzīvokļos. 1961. gadā vienam PSRS iedzīvotājam bija 8,8 m2 dzīvojamās platības. Celtniecības programma paredzēja to palielināt līdz 13 m2 1980. gadā.
Hruščovku radīšana
Lai arī plašā piecstāvu hruščovku celtniecība izvērsās tikai 50. gadu nogalē, darbs pie ātri saliekamu paneļu ēku celtniecības sākās jau pirmajos pēckara gados, vēl Staļina varas gados, lai aizvietotu Otrā pasaules kara laikā iznīcināto Baltkrievijas, Ukrainas un Krievijas Eiropas daļas dzīvojamo fondu.
1947. gadā PSRS Arhitektūras akadēmija sāka izstrādāt saliekamo paneļu ēku māju projektu. Pirmā četrstāvu karkasa-paneļu ēka uzcelta 1948. gadā Maskavā, Budjonnija prospektā 43.
1950. gada 9. maijā tika pieņemts PSRS Ministru Padomes lēmums Nr. 1911 "Par celtniecības izmaksu samazināšanu" un uzsākts darbs pie pirmo dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu celtniecības. No 1950. gada dzelzs karkasa paneļu ēku celtniecība sākās Maskavā, Ļeņingradā, Kijivā, Magņitogorskā u.c. pilsētās. Tā kā šo ēku celtniecība prasīja pārāk daudz metāla, tika izstrādāti bezkarkasa paneļu ēku projekti. Tika izmēģināta dzelzs karkasa K-7 sērijas celtniecība. No 1948. līdz 1951. gadam Maskavā ar desmitstāvīgām karkasa paneļu ēkām tika apbūvēts vesels kvartāls. 1954. gadā Maskavā tika uzcelta septiņstāvu bezkarkasa paneļu ēka.
Partijas lēmumi
Pēc Staļina nāves 1953. gada martā tika pieņemti vairāki partijas lēmumi, kas no vienas puses kritizēja līdzšinējās celtniecības neracionālo raksturu un no otras, uzdeva strauji uzsākt jaunu tipveida ēku būvniecību. Kā jau PSRS ierasts, šiem lēmumiem bija daļēji racionāls pamatojums (dzīvokļu krīze), daļēji arī ideoloģisks (destaļinizācija).
1954. gada 19. augustā PSKP CK un PSRS MP pieņēma lēmumu "Par saliekamo dzelzsbetona konstrukciju ražošanas un celtniecības detaļu attīstību", kas paredzēja 402 saliekamo dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu celtniecību visā PSRS un ēkām nepieciešamo daļu ražošanas sākšanu 200 izmēģinājuma celtniecības laukumos.
1954. gada decembrī Vissavienības celtniecības nozares kongresā tika kritizēta līdzšinējā, pārlieku greznā arhitektūra un pieņemts lēmums attīstīt ekonomisku, vienkāršu un industriālu mājokļu celtniecības nozari. Staļina pārmērīgo dekorāciju vietā nāca maksimāli vienkāršas, funkcionālas līnijas un dzīvokļu plānojumi.
Meiniķi
Meiniķi (agrāk Daigones skola) ir apdzīvota vieta Tukuma novada Pūres pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 5,4 km no pagasta centra Pūres, 23,0 km no novada centra Tukuma un 88,4 km no Rīgas.
Hruščovka
Partijas lēmumi
1955. gada 4. novembrī PSKP Centrālkomiteja un PSRS Ministru Padome pieņēma rezolūciju "Par ēku projektēšanā un celtniecībā pieļauto pārmērību izskaušanu", kurā norādīja, ka iepriekš pārāk liela uzmanība pievērsta greznām detaļām un fasāžu dekorācijām. Turpmāk galvenajam uzdevumam bija jābūt standartizētu projektu izstrādāšanai un celtniecībai. Daudzu „staļinku” celtniecība tika pārtraukta, vai arī ēkas tika pabeigtas bez fasādes apmetuma un dekoriem.
Partijas uzdevums celtniekiem bija izstrādāt lētus un vienkāršus dzīvokļus darbaļaudīm, lai katra ģimene varētu dzīvot savā dzīvoklī. Savā ziņā, lēmums par jauno arhitektūras stilu bija daļa no Staļina ēras nolieguma un atgriešanās pie sākotnējā padomju konstruktīvisma dizaina ideālisma.
Meiniķi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1464 (Dziļkalni–Pūre).
Hruščovka
Partijas lēmumi
1957. gada 31. jūlijā PSKP CK un PSRS MP pieņēma lēmumu "Par dzīvokļu celtniecības attīstību PSRS", ar ko patiesi sākās hruščovku celtniecības bums.
Izvaltas stacija
Izvaltas stacija ir ciems Izvaltas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Hruščovka
Partijas lēmumi
Savā uzrunā PSRS Augstākajā Padomē par godu Oktobra revolūcijas gadadienai 1957. gadā Hruščovs paziņoja, ka partijas pieņemtā mājokļu problēma paredz atrisināt dzīvokļu trūkumu tuvākajos 10-12 gados. Laikā no 1956. līdz 1970. gadam PSRS tika uzbūvēti 34 miljoni dzīvokļu, kuros ievācās 126 miljoni cilvēku.
Paralēli hruščovku celtniecībai mainījās arī padomju mēbeļu rūpniecība un iekštelpu dizains. Žurnālos tika doti padomi, kā mazos dzīvokļus pareizi iekārtot ar saliekamajiem dīvāniem un skaidu plākšņu sekcijām. Zemie griesti nozīmēja vienkāršākas lampas lielo lustru vietā. Pārlieka greznība un dekoratīvie priekšmeti tika nosodīti kā sīkburžuāzisma palieka.
Izvaltas stacija
Ciema apkārtnē atrodas Meļņicas ezers.
Hruščovka
Internacionālais stils
PSRS pārņēma jau citur pasaulē labi zināmo internacionālo stilu un turpināja būvēt sērijveida mikrorajonus līdz pat PSRS sabrukumam, kad vienveidīgā betona arhitektūra citur jau sen bija izgājusi no modes.
Paneļu ēkas, lai arī labākā kvalitātē un pievilcīgākā modeļu variācijā, jau no 1920. gadiem tika būvētas Francijā, Vācijā un Skandināvijas valstīs. 1950. gadu beigās sākās Brazīlijas jaunās galvaspilsētas Braziljas celtniecība, kas sekoja internacionālajam stilam, un tika apbūvēta ar standartizētām ēku kastītēm. Arī pēckara Lielbritānijā 60. gados tika uzsākta plaša dzelzsbetona daudzdzīvokļu ēku celtniecības programma.
PSRS atšķīrās no citām valstīm ar to, ka tā turpināja vienveidīgu sērijveida ēku celtniecību vēl ilgi pēc tam, kad rietumu valstīs šāda pieeja pilsētbūvniecībai bija pārtraukta un jau bija apzināta monotono mikrorajonu negatīvā ietekme uz iedzīvotāju uzvedību.
Mihailam Gorbačovam nākot pie varas, vēl 15% iedzīvotāju nebija savu dzīvokļu, tāpēc tika pieņemts jauns sauklis par dzīvokli katrai ģimeni līdz 2000. gadam.
Mikrorajonu sākums
Pirmā paneļu hruščovku mikrorajona celtniecība tika uzsākta Piemaskavas ciematā Čerjomuški. Tiek uzskatīts, ka Maskavā pirmā klasiskā paneļu hruščovka 1957. gadā ir uzcelta Grimau ielā 19. Padomju Savienībā no paneļu un ķieģeļu hruščovkām tika celti ne tikai kvartāli vai mikrorajoni, bet veselas pilsētas. Latvijā par tīru hruščovku pilsētu var uzskatīt Aizkraukli, ko kā Stučku uzcēla līdz ar jauno Pļaviņu HES. Arī karā smagi nopostītā Jelgava izceļas ar lielo ķieģeļu hruščovku skaitu. Daudzās Latvijas mazpilsētās ķieģeļu hruščovkas bija pirmās piecstāvu ēkas, un tās sāka veidot jaunus pilsētu kvartālus.
Pirmais Rīgas mikrorajons Āgenskalna Priedes celts laikā no 1958. līdz 1962. gadam. Galvenā satiksmes maģistrāle Melnsila iela sadala to divās daļās. Mazāko daļu aizņem 1-464 sērijas paneļu hruščovkas, otru pusi dažāda lieluma ķieģeļu hruščovkas gan ar mazo dzīvokļu plānojumu, gan ar speciālām mākslinieku darbnīcām sestajā stāvā.
Nelieli abu ķieģeļu hruščovku sēriju (1-316 un 1-318) mikrorajoni celti arī gar Brīvības ielu Šmerlī, Dzelzavas ielas rajonā, Tomsona ielā, Sarkandaugavā pie ostas un Aldara, Ķengaragā, Pārdaugavā pie Botāniskā dārza, Viestura prospektā, Grīvas ielā un citur, pārsvarā bijušo fabriku tuvumā. Lielākais paneļu hruščovku mikrorajons ir Juglā.
Rīgā un mazpilsētās daudzviet (Teika, Čiekurkalns u.c.) sastopamas 1-316 sērijas mājas tikai ar trim stāviem, kā arī ar apmetumu, kas tās vizuāli padara līdzīgākas "staļinkām". Rīgā, Kr. Valdemāra ielas rajonā vairākas dzīvokļu īpašnieku kooperatīvu celtās ēkas ir ar sešiem stāviem.
Komplektā ar dzīvojamām ēkām sāka celt arī standartizētas ķieģeļu skolas, bērnudārzus un nelielas veikalu ēkas. Veikali bieži vien tika izbūvēti arī hruščovku pirmajos stāvos.
Ēku izvietojums sākotnēji plānots tā, lai visiem dzīvokļiem sniegtu izsauļojumu, kā arī lai pagalmā būtu vieta bērnu spēļu laukumam un apstādījumiem. Gadu gaitā lielākā daļa iekšpagalmu ir aizauguši ar nekoptiem, pārāk cieši sastādītiem kokiem un krūmājiem. Spēļu laukumi sen ir sabrukuši un mūsdienās kalpo par stāvvietu automobiļiem. Pagraba telpu ventilācijas lodziņi bieži ir atlauzti, un tajos mitinās pagalma kaķu bari.
Pamatmodelis
Lai arī ārēji diezgan līdzīgas, hruščovkas dalās ne tikai ķieģeļu un paneļu ēkās, bet arī daudzās sērijās ar atšķirīgiem celtniecības materiāliem, sienu biezumu, griestu augstumu, dzīvokļu plānojumu un balkonu veidiem. Dzīvokļi ir ar vienu līdz trim (reti četrām) istabām, parasti vismaz viena no istabām ir caurstaigājama. Dzīvokļu platība svārstās no 24–80 m2, taču visbiežāk tā ir 22–30 m2. Tāpat hruščovku pazīme ir zemie griesti, kas parasti ir 2,48/2,50 m augstumas.
Par zināmu klasiku uzskatāms sanitārais mezgls, kur vienā telpā apvienota vanna un tualete. Sanitārais mezgls atrodas blakus virtuvei un kopējā sienā bieži ir liels logs, kas sanitārajam mezglam dod daļēju dabīgo apgaismojumu no virtuves fasādes loga. Sanitārā mezgla stāvvadi aizklāti ar dēļiem vai skaidu plāksni.