cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
80 dienās apkārt zemeslodei (2004. gada filma)
Sižets
Ķīnietis Lao Hans ir nozadzis no Britu muzeja vecu ķīniešu statueti, kas viņa ciemā ir stāvējusi gadsimtiem, līdz britu karaspēks to nozadzis. Bēgot viņš satiek zinātnieku Fileasu Fogu, kam vajadzīgs palīgs, un viņš saprot, ka tikai tādā veidā var paslēpties. Fileasa acīs viņš ir Paspartū, kas ir no Francūžu un Ķīniešu izcelsmes. Taču Foga kungam arī neklājas viegli. Visi viņu uzskata par jukušu tādēļ, ka viņš uzskata, ka būs ātrāki transportlīdzekļi par zirgiem. Viņš pieņem izaicinājumu, un kopā ar Paspartū dodās ceļojumā apkārt pasaulei.
Subaru Impreza WRX STI
Subaru Impreza WRX STI ir autoražotāja Subaru sporta modelis, ko izmanto vairāki WRC braucēji - Peters Sūlbergs u.c. Šim auto ir 4WD jeb pilnpiedziņas sistēma.
スバル・インプレッサ
Kustība
Kustība var būt dažāda, tas ir:
Penrouzs
Penrouzs var būt:
Speak Now
Speak Now ir amerikāņu dziedātājas Teilores Sviftas trešais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Big Machine Records. Pirmajā nedēļā pēc albuma izdošanas tas tika pārdots vairāk nekā 1 miljonā kopiju.
Dziesmu saraksts
Albuma dziesmu saraksts tika izziņots Sviftas oficiālajā mājaslapā.
Ebreju un palestīniešu pretstāve
Ebreju un palestīniešu pretstāve ir konflikts par zemes teritoriālo piederību un etniski reliģiskajām tiesībām uz pašnoteikšanos starp ebrejiem un palestīniešiem Tuvajos Austrumos, kas rit kopš 19. gadsimta otrās puses līdz mūsu dienām un izpaužas kā savstarpējo bruņoti uzbrukumi, politiska propaganda, ekonomiska pretstāve un terora aktu veikšana.
Konflikta aizsākumi
XIX gs. vidū Palestīnā mita aptuveni 5000 ebreju, galvenokārt pilsētās. Gadsimta otrajā pusē sākās organizēta ebreju masveida imigrācija uz Palestīnu un zemes uzpirkšana no Osmaņu impērijas ierēdņiem un latifundistiem (Osmaņu impērija, kad bija iekarojusi to, nepieļāva zemes nonākšanu zemnieku privātīpašumā, zemniekiem paliekot tādā kā dzimtcilvēku statusā). Jau 1880. gados sākās pirmie palestīniešu nemieri dažos ciemos, kad to iedzīvotājiem ar varu lika pamest zemi, jo to bija no turku latifundistiem nopirkuši ebreju imigranti. 1890. gadu otrajā pusē sākās plaši palestīniešu zemnieku protesti pret zemes atņemšanu. Haifā sākās pirmie stihiskie bruņotie uzbrukumi lielajiem sīriešu zemes īpašniekiem, kuri pārdeva zemi imigrantiem, kurus īstenoja no zemes padzītie zemnieki.
1897. gadā Bāzelē I Vispasaules cionistu organizācijas kongress oficiāli pasludināja par savu mērķi ebreju imigrāciju uz Palestīnu un mononacionālas valsts izveidošanu tur. Šajā laikā Palestīnā dzīvoja jau aptuveni 24 000 ebreju. 1898. gadā nodibināja "Ebreju koloniālo banku" (2 000 000 sterliņu mārciņu pamatkapitāls), "Anglo-Palestīnas biedrība" (39 000 000 sterliņu mārciņu pamatkapitāls), kuru mērķis bija zemes uzpirkšana Palestīnā. Zeme Palestīnā piederēja pamatā sīriešu un libāņu feodāļiem (ja neskaita palestīniešu Tukani, Huseini un Halidi klanus). Apmēram 25% zemes tika pakāpeniski pārdota imigrantiem vēl pirms Balfūra deklarācijas. 1901. gadā tika nodibināts "Ebreju nacionālais fonds Keren kaimet", kura uzdevums bija vākt līdzekļus un uzpirkt zemi Palestīnā, finansiāli veicināt ebreju imigrāciju uz turieni. Paralēli un vēlāk tika radīta vēl virkne organizāciju ar līdzīgu mērķi.
1907. gadā uz viena kibuca bāzes izveidota pirmā organizētā ebreju bruņotā grupa „Bar Gior“ ziemeļu Galilejā, kas veica terora aktus pret Osmaņu varas iestādēm un nepakļāvīgiem palestīniešiem, piegādāja Lielbritānijai militārās izlūkošanas datus. 1909. gadā no "Bar Giora" atdalījās nelegāla kaujas organizācija "Hašomer" (Aizsargi) - sāka veidoties bruņotas ebreju kaujinieku grupas, kuru mērķis bija pārņemt zemi ne tikai ekonomiskām metodē°, bet arī bruņotā ceļā.
1915. gadā Pirmā pasaules kara laikā Lielbritānija iebruka Osmaņu impērijā. 1917. gadā sākas arābu sacelšanās (Lielbritānijas augstais komisārs Ēģiptē lords Makmahons Rietumu valdību vārdā apsolīja arābiem pēc Osmaņu impērijas sagrāves izveidot neatkarīgu valsti) un Lielbritānija okupēja Palestīnu. Pretēji arābiem solītajam, 1916. gadā Saiksa-Piko līgums paredzēja, ka Osmaņu impērijas arābu daļa tiks sadalīta divos protektorātos: Sīrija piederēs Francijai, bet Irāka, Transjordānija (teritorija uz austrumiem no Jordānas upes), Palestīna un Ēģipte - Lielbritānijai. Lielbritānijas ārlietu ministrs lords Balfūrs 1917. gada 2. novembrī nāca klajā ar deklarāciju, ka ebrejiem no visas pasaules jāļauj braukt uz Palestīnu, lai izveidotu tur savu valsti. 1918. gadā ebreji bija jau 8% no Palestīnas iedzīvotājiem (56 000). 1929. gadā uzpirktajās teritorijās bija jau 96 ebreju imigrantu apmetnes.
1920. gadā "Hašomer" pārstrukturizējās un izveidoja jaunu pagrīdes kaujas organizāciju „Hagana“, kura uzsāka aktīvu bruņošanos (tai pat bija savas pagrīdes ieroču darbnīcas). "Hagana" ļaudis iefiltrējas svarīgākajos britu administrācijas posteņos - policijas, muitas vadībā, utt. Izvērsās jauna palestīniešu padzīšanas kampaņa, kas izraisīja plašus nemierus zemnieku vidū - apsolītā neatkarība netika dota, zeme tika atņemta. 1927. gadā Hagana ietvaros tika izveidota grupa „Kvutcat Hamerkac“, kuras vienīgais uzdevums bija terora aktu veikšana pret britu ierēdņiem un palestīniešu "bandītiem".
Uz 1929. gadu "Hagana" kaujinieki ar ieroču spēku bija piespieduši atstāt savu zemi jau 30 000 palestīniešus. Atsacīšanos pamest savus ciemus apspieda britu policija kopā ar "Hagana" kaujiniekiem. 1929. gada 15. augusts iezīmēja pirmo masveida pretstāvi un masu upurus - Jeruzalemē notika cionistu ekstrēmā spārna (Žabotinska sekotāji) manifestācija. Palestīniešu vidū tika izplatīts viltots (kā vēlāk izmeklēšanā secināja no Londonas ieradusies lorda Šou komisija) aicinājums pulcēties un aizsargāt mečetes no cionistu akcijām. Sevišķi asa situācija izveidojās pie t.s. raudu mūra, kas ir viena no Haram al-Sherifas mečetes sienām un reizē arī lielākā jūdaisma svētvieta, kur savstarpējās sadursmēs gāja bojā 133 ebreji un 116 palestīnieši. 1930. gadā Palestīnā ieradās karaliskā komisija, lai noskaidrotu palestīniešu neapmierinātības iemeslus un nemieru cēloņus. Komisijas ziņojumā tika norādīts par vispārēju palestīniešu etnisko, kultūras un ekonomisko diskrimināciju.
Bruņotās pretstāves izveidošanās
1933. gadā no "Hagana" atdalījās ekstrēmistu grupa "Irgun cvai leumi", kas bija tīri teroristiska organizācija. 1934. gadā Itālijas Jūras karaskolā Chivitta Vekkia sāka apmācīt jaunos cionistus, kuri pēc mācību pabeigšanas devās uz Palestīnu (šī sadarbība ar Musolīni režīmu ilga līdz 1938. gadam). 1935. gadā sākās vispārēji palestīniešu streiki. Izveidojās pirmā organizētā bruņotā palestīniešu teroristu grupa al-Kasima vadībā, kura postulēja neatkarības iegūšanu ar ieročiem rokās, taču britu policija to visai drīz likvidēja. 1936. gadā tika izveidotas mobilās ebreju kaujinieku vienības "Hanodedet", vidēji 70 cilvēki grupā, kas darbojās pēc t.s. nāves eskadronu principa - veica nakts uzbrukumus palestīniešu ciematiem (1936. gadā Lielbritānijas varas iestādes reģistrēja 3271 sūdzību no savas zemes padzītām palestīniešu ģimenēm).
1936. gada 19. aprīlī sākās plaši un organizēti palestīniešu protesti pret imigrantiem un padzīšanu no zemes. Streikus apspiežot, britu karaspēks kopā ar "Hagana" nogalināja vismaz 800 zemniekus. Sākās demonstrācijas, kuras izklīdinot tika nogalināti apmēram 1500 palestīnieši, 100 tika pakārti par musināšanu uz vardarbību un dumpi. Streiki pārauga bruņotā dumpī, kas ilga līdz 1939. gadam. Izveidojās pirmās organizētās bruņotās palestīniešu grupas, kuras sāka spridzināt naftas vadu, uzbruka britu armijas patruļām un ebreju imigrantu apmetnēm. 1938. gadā Londona ieveda papildus karaspēku (apspiežot sacelšanos izmantoja arī bumbvedēju aviāciju). Aptuveni 50 000 palestīnieši tika nogalināti vai pazuda bez vēsts sadursmēs ar britu armiju un "Hagana" (196 pakārti, 300 piespriests mūža katorga). 6000 ieslodzīti koncentrācijas nometnēs.
1937. gadā "Haganā" ietilpa jau 21 000 bruņotu kaujinieku. Izveidota tās nodaļa "Sherut Ediot" jeb saīsināti "Shai" - tīri izlūkošanas organizācija. "Irgun cvai leumi" izvērsa aktīvu teroristisku darbību, organizējot sprādzienus tirgos, kinoteātros, sabiedriskajā transportā (1938. gada 29. jūnijā britu policija arestēja teroristu no "Irgun cvai leumi" brīdī, kad tas mēģina ievietot spridzekli autobusā, un pēc tiesas sodīja ar nāvi.) 1938. gadā ebreju nāves eskadroni Ch.Vingeita vadībā sarīkoja slaktiņu Tiberijā. Tas izraisīja starptautisku sašutumu un britu varas iestādes izformēja nāves eskadronus. No Polijas “Hagana” iegādājās 2750 šautenes, 225 ložmetējus, 10 000 rokas granātas. 1939. gadā ebreju pašpārvaldes pašaizsardzības vienībās legāli bija 10 bruņoti municipālās policijas bataljoni, kopā 14 441 policists. 1946. gadā “Hagana” sastāvā bija 16000 kaujinieku, tajā skaitā aktīvajās kaujas “Palmah” grupās 8000 kaujinieku, “Irgun cvei leumi” vienībās - 5000 kaujinieku, “Štern” sastāvā bija aptuveni 300 kaujinieku.
Abu karojošo pušu nežēlību vēl uzkurināja ziņas - dažkārt patiesas, dažkārt izdomātas, - par pretējās puses īstenotajām zvērībām. Atriebība bieži vien bija gan ebreju, gan palestīniešu rīcības galvenais motīvs. Divus no trim ebreju grautiņiem 1948. gadā izraisīja ebreju zvērības pret arābiem. 1948. gada 30. decembrī teroristi no “Irgun cvai leumi” (“Nacionālā kaujas organizācija”) uzspridzināja bumbu Haifas apkaimē, autobusa pieturā pie naftas pārstrādes rūpnīcas vārtiem. Seši palestīnieši mira uz vietas, vairāki desmiti ievainoti. Rūpnīcas strādnieki, bruņojušies ar nūjām, nažiem un stieņiem, metās atriebties, iebrūkot ebreju kopienas mājās un nogalinot 39 cilvēkus. (Savukārt “Hagana”, atriebjot to, naktī uz 31. decembri iebruka netālu esošajā Balad-eš-Šeihas ciematā, kur dzīvoja daudzu rūpnīcas strādnieku ģimenes, un nogalināja aptuveni 60 ciema iedzīvotājus). Savukārt 13. aprīlī palestīniešu uzbrukums “Hagana” autokolonnai, kuras lielākā daļa bija medicīniskais personāls - ārsti, medmāsas, studenti, - kas virzījās Austrumjeruzalemē uz Skopus kalna pusi, bija atriebība par 9. aprīļa “Hagana” kaujinieku iebrukumu Deir-Jasin ciemā. Taču ne vienmēr motīvs bija atriebība, vismaz 13. maijā, kad Kfar-Ecionā (šobrīd El-Halila), Ecionas apmetņu kompleksā, ziemeļos no Hebronas palestīniešu kaujinieki apšāva vairākus desmitus gūstā padevušos izraēliešu karavīru, to skaitā apmēram divdesmit sievietes, ko nebija izprovocējis neviens konkrēts izraēliešu uzbrukums vai to veikta ļaundarība.
1948. gada 14. maijā tika pārtraukta Lielbritānijas mandāta vara Palestīnā un 15. maijā tika proklamēta Izraēlas valsts. Sākās t.s. Izraēlas neatkarības karš, kam beidzoties aptuveni 250 palestīniešu ciemati iznīcināti pilnībā, 600 000 palestīniešu tika padzīti vai bija spiesti bēgt no savas zemes, kļūstot par izraidītu tautu (karadarbībai beidzoties, bēgļiem lielāko tiesu tika liegts atgriezties mājās). Izraēla okupēja un pasludināja par savām visas Palestīnas valstij paredzētās teritorijas 6 700 km² platībā. Karadarbības laikā palestīniešu partizāni un regulāro armiju karavīri padzina no dzīvesvietām arī nelielu skaitu ebreju kopienu. Principā ebrejus izdzina no visām apdzīvotajām vietām, kuras arābiem izdevās ieņemt, taču izdevās mazāk nekā duci. Tai skaitā ebreju kvartāls Jeruzalemes vecpilsētā, lielāko daļu kura ēkas vēlāk nojauca; Ecionas apmetņu komplekss - Kfar-Eciona, Massuot-eciona, Revadima un Ein-Curima (kuras sagrābušie marodieri nolīdzināja līdz ar zemi); - kā arī Kfar-Daru Gazas sektorā. (Kad Izraēla 1967. gada karā sagrāba gan Gazas joslu, gan Rietumkrastu, šīs apmetnes tika uzceltas no jauna. No otras puses, simtiem arābu apdzīvoto vietu, no kurām tie tika padzīti 1948. gadā, un kuras tika sagrautas, tā arī palika neapdzīvotas, vai tajās tika izveidotas ebreju apmetnes.)
Kopumā ebreju bruņotie formējumi - “Hagana”, “Irgun”, “Lehi” (Lohamei herut Izrael, jeb, kā to dēvēja britu varas iestādes, “Šterna grupa”) un IAA, - 1948. gadā veica vairāk nežēlību pret arābiem, nekā otrādi, taču tas nebija tāpēc, ka viena puse būtu labsirdīgāki par otriem, bet drīzāk tāpēc, ka pēdējiem tam trūka tehnisko līdzekļu.
1987. gada Jordānas rietumu krasta un Gazas sektorā sākās civiliedzīvotāju sacelšanās - intifada.
Partizānu karš un terorisms
Radikālāk noskaņotie palestīnieši sāka pa vienam un grupiņās atgriezties dzimtenē, lai uzsāktu partizānu karu, taču šai kustībai bija individuāls, nekoordinēts raksturs. Tikai 50. gadu sākumā fiksēta pirmo palestīniešu organizēto partizānu grupu - fedaijinu, - parādīšanās, no kurām lielākā bija "Al-Džihad al-Mukkadas" (Svētais atbrīvošanas karš). Tās sāka veikt organizētus terora aktus pret okupācijas karaspēku, tā atbalstītājiem un ebreju kolonistiem.
1957. gadā Kuveitā tika izveidota Palestīnas atbrīvošanas kustība "Fath" (Harakat at-Tahrir al-Filastini). 1958. gadā okupētajās teritorijās tika izveidota nelegāla palestīniešu kaujas organizācija "Al-Ard" (Zeme).
1964. gadā tika nodibināta Palestīnas Atbrīvošanas organizācija (PAO). Septembrī vienlaicīgi Sīrijā, Eegiptē un Irākā bēgļu nometnēs sāka organizēties Palestīnas atbrīvošanas armijas (PAA) vienības. 1965. gada 1. janvārī palestīniešu grupējuma "Fath" kaujas organizācija "Al-Asifa" (Vētra) īstenoja pirmo lielo terora aktu pret Izraēlas karaspēku. Palestīniešu bruņotās organizācijas sāk koordinēt savu darbību un no haotiskām terora akcijām pāriet pie organizētas un plānveidīgas darbības.
Sākot ar 1967. gada 13. augustu sākās zemes konfiskācija Jeruzalemē, lai izveidotu tajā ebreju kvartālus. Laikā no 1967. līdz 1973. gadam Ramallahā, Betlēmē, Jerihonā, Hebronā un Nablusā palestīniešiem konfiscēja vairāk nekā 30 000 ha lauksaimniecībai derīgās zemes. ANO Tuvo austrumu aģentūra registrēja 1 344 576 palestīniešu bēgļus. 1967. gadā Izraēlā parādās reliģiozi orientētas ebreju teroristu grupas, piemēram, "Guš emunim" un "Kach", kuras savas akcijas pret palestīniešiem attaisno ar reliģiskiem motīviem.
70. gadu sākumā no Fath atšķēlās t.s. Revolucionārā padome (ar Abu Nidalu vadībā), kura postulēja pretizraēlas teroru izvērst ne tikai okupētajās teritorijās, bet arī pašā Izraēlā u.c. pasaulē. Kopumā izveidojās aptuveni 40 dažādas, bieži savstarpēji nesaistītas palestīniešu organizācijas, kuru darbībā bija terora metodes. 1973. gada novembrī tika nodibināta ebreju labēji ekstrēmistiska organizācija "Guš emunim" (Ticīgo savienība), kuras programmā ir Lielizraēlas izveidošana līdz Tigras upei. Organizācija veido okupētajās teritorijās kolonistu apmetnes, organizē to pašaizsardzības vienības, kuras ar bruņotu spēku paplašina savu apmetņu teritorijas.
1979. gada februārī parādās t.s. islāma fundamentālistu kustība - Irānā islāma revolūcija. Palestīniešu teroristisko organizāciju ideoloģijā parādījās reliģiozi motīvi, to darbība no nacionālās atbrīvošanas kara pieņēma reliģiska kara iezīmes. Tika nodibināta teroristiska grupa "Al-Džihad al-islami" (islāmā svētais karš), kuru dibināja šeihs Abdalla Nimrs Dervišs, nācis no Kafr-Kesemas ciema (kura iedzīvotājus 1948. gadā pilnībā iznīcināja teroristi no ebreju kaujas organizācijas Ecel).
1982. gada rudenī no PAO atšķēlās (vainojot Arafatu piekāpībā) pulkveža Saida Musas (Abu Musa) un pulkveža Nimra Saleha (Abu Saleh) vienības, kas kopā ar Fath militarizēto grupu komandieriem Al-Kuveiku un Abu Haled al-Amli u.c. izveidoja "Allāha partija" (Hezballāh), ko izveidoja viens no Libānas šiītu līderiem šeihs Fadlalla.
1988. gadā vairāki radikālie islāmā grupējumi apvienojās kustībā Hamas (Harakat al-mukavama al-islamia), kas nostājās klaji naidīgās pozīcijās pret PAO.
Upuri
Precīzs ieilgušā konflikta upuru skaits nav zināms, abas konfliktējošās puses cenšas noklusēt savu darbību un pārspīlēt pretinieku ļaundarības. Kaut cik objektīvi rādītāji parādās par īsākiem konflikta posmiem, kad statistiku veikušas neitrālas starptautiskās organizācijas:
Politiskās sarunas par konflikta risinājumu
1985. gada februārī ASV noraida Ammanā pieņemto arābu valstu apspriedes rezolūciju, jo nepiekrita, ka palestīniešiem būtu pašnoteikšanās tiesības.
1991. gada 6. martā ASV prezidents Bušs paziņoja, ka neatzīst Palestīnas valsts izveidošanas ideju kā tādu, jo 1947. gada ANO rezolūcijas noteiktā Palestīnas teritorija de facto pieder Izraēlai.
1988. gada 23. septembrī sarunās Vašingtonā Izraēlas premjers Netaņahu ar PAO līderi Arafatu vienojās par attiecību normalizēšanu. Izraēla apsolīja atbrīvot aptuveni 1000 politieslodzīto un atbrīvot 13% no okupētajām teritorijām, savukārt PAO apsolīja apkarot nepakļāvīgos ekstrēmistu grupējumus, un oficiāli svītrot no 1964. gada Palestīniešu hartas punktu par nepieciešamību iznīcināt Izraēlas valsti.
Terminators
Terminators var būt:
Lira
Lira vai LIRA var būt:
Helmas apriņķis
Helmas apriņķis ir apriņķis Polijā, Ļubļinas vojevodistes austrumos. Robežojas ar Ļubļinas vojevodistes Hrubešovas, Zamoscas, Krasnistavas, Svidņikas, Lenčnas un Vlodavas apriņķiem, kā arī ar Ukrainu. Helmas pilsēta administratīvi ir anklāvs apriņķa vidienē.
Nornas
Nornas ir trīs mītiskas būtnes skandināvu mitoloģijā, kas mitinās pie Igdrasila saknēm un auž likteņa audeklu - katra dzīvība ir viens pavediens šai audeklā, un pavediena garums nosaka dzīves ilgumu.
Tādējādi viss jau ir iepriekšnoteikts: arī dievu dzīves ir tikai pavedieni šai audeklā un Nornas viņiem tos nerāda.
Find Your Love
"Find Your Love" ir kanādiešu dziedātāja Drake dziesma. Dziesmu sarakstīja Dreiks kopā ar Patriku Reinoldu, Džefu Baskeru un Kanje Vestu, bet producēja Dreiks kopā ar Džefu Baskeru, Kanje Vestu un No I.D.. Dziesma ir otrais singls no viņa debijas albuma Thank Me Later. Dziesmu pa radio stacijām sāka atskaņot 2010. gada 28. aprīlī, bet digitālai lejupielādei izdota 2010. gada 5. maijā.
Dziesma ir producēta līdzīgā stilā, kā Kanje Vesta albuma 808s & Heartbreak dziesmas, un tā ieguva pārsvarā labus kritiķu vērtējumus. Dziesma debitēja ASV top četrdesmit. Dziesmai arī ir videoklips, kurš uzņemts Jamaikā.
Hammurapi
Hammurapi (akk, dzimis ap 1810. gadu p.m.ē., miris ap 1750. gadu p.m.ē.) bija Babilonijas sestais valdnieks aptuveni no 1792. līdz 1750. gadam p.m.ē. Viņa valdīšanas laikā tika izdoti Hammurapi likumi, kas ir senākie saglabājušies rakstītie likumi. Kopā krājums jeb kodekss saturēja 282 likumus. Likumi regulēja tiesu darbību, īpašuma un laulības aizsardzību, kā arī sodus par kriminālnoziegumiem. Hammurapi likumi bija rūpīgi izstrādāta sistēma, kas paredzēja daudzus sodus pēc principa “aci pret aci, zobu pret zobu”.
Hammurapi pakļāva kaimiņus un izveidoja lielvalsti un paplašināja Babilonijas teritoriju līdz pat Persijas jūras līcim. Tomēr viņa valdīšanas beigās Babilonijas valsts sāka panīkt, un no kādas viņa dēla Samsu-ilunas vēstules var secināt, ka tas sagrābis troni vēl sava vecā tēva pēdējos dzīves gados.
Ikšķile (stacija)
Ikšķile ir dzelzceļa pieturas punkts, kas atrodas Ikšķilē starp Jaunogres un Saulkalnes pieturām. Ikšķilē apstājas elektrovilcieni, kas kursē maršrutos Rīga—Ogre, Rīga—Lielvārde un Rīga—Aizkraukle, kā arī daži Krustpils virziena dīzeļvilcieni. Stacijā darbojas biļešu kase.
Hammurapi
Valdīšana un iekarojumi
Hammurapi bija sestais Babilonijas valdnieks, amorītu cilts pārstāvis. Aptuveni 1792. gadā p.m.ē. viņš pārņēma varu Babilonas pilsētvalstī no sava tēva Sinmuballita. Tajā laikā bija izveidojušās vairākas amorītu pārvaldītas pilsētvalstis, kuras savā starpā sacentās un karoja par lauksaimniecības zemēm pilsētvalstu tuvumā. Lai arī ilgstoši Babilona bija maza pilsētvalsts un tā atradās citu tautu pakļautībā, kā Elamas un Asīrijas, jau Hammurapi tēvs bija uzsācis veiksmīgi pakļaut Babilonas tuvumā esošās pilsētvalstis kā Borsipu, Kišu un Sipparu, aizsākot Babilonijas izaugsmi.
Ikšķile (stacija)
Vēsture
Pasažieru stacija tika atvērta 1863. gadā, lielākai pasažieru piesaistīšanai. No stacijas tos ar pajūgiem un pārceltuves starpniecību nogādāja uz Baldones kūrortu.
Hammurapi
Valdīšana un iekarojumi
Kad Hammurapi nonāca pie varas, viņš turpināja tēva iesāktos iekarojumus un pakļāva vēl vairākas kaimiņu pilsētvalstis. Tigras upes augštecē un uz ziemeļrietumiem no Babilonas atrādās spēcīgā šumeru pilsētvalsts Ešnunna, savukārt cita spēcīga šumeru pilsētvalsts Larsa kontrolēja Tigras deltu. Austrumos atradās arī spēcīgā pirmspersiešu civilizācija Elama. Līdz ar to Hammurapi valsts atradās kompleksā ģeopolitiskā situācijā starp divām spēcīgām šumeru pilsētvalstīm un Elamu. Hammurapi valdīšanas laikā izdevās iekarot un pakļaut Eifratas augšteci, kā arī Larsu, izveidojot lielvalsti un paplašinot Babilonijas teritoriju līdz Persijas jūras līcim.
Ikšķile (stacija)
Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā 1917. gada septembrī vācu karaspēks uzbūvēja tiltu pāri Daugavai, pāri tam uz Baldoni veda šaursliežu dzelzceļš. Savukārt kokmateriālu izvešanai no Ikšķiles stacijas izbūvēja šaursliežu dzelzceļu ar pieturas punktiem Kaparāmurs — Tīnūži (atzars uz Kranciemu) — Jumuči — Skujenieki — Kangari — Lantes — Ropažmuiža.
Hammurapi
Valdīšana un iekarojumi
Hammurapi valdīšanas beigās Babilonijas valsts sāka panīkt, un no kādas viņa dēla Samsu-ilunas vēstules, kurš sāka valdīt pēc Hammurapi 1750. gadā pm.ē., var secināt, ka tas sagrābis troni vēl sava vecā tēva pēdējos dzīves gados.
Hammurapi likumi
Hammurapi likumi ir labi saglabājies babiloniešu likumu kodekss, kas tiek datēts ar 1772. gadu p.m.ē. Tas ir viens no senākajiem atšifrētajiem garajiem rakstiem pasaulē. Tos izdeva sestais Babilonijas valdnieks Hammurapi. Likumu kodekss sastāv no 282 likuma pantiem, kas sākotnēji tika iekalti akmens stabā ķīļu rakstā. Likumi tika sastādīti pēc taliona principa (“aci pret aci, zobu pret zobu”). Likumi regulēja tiesu darbību, īpašuma un laulības aizsardzību, kā arī sodus par kriminālnoziegumiem. Hammurapi diorīta stēlā, kurš atrasts 1901. gadā un tagad atrodas Parīzes Luvrā, iekalta liela daļa viņa izdoto likumu.
Ikšķile (stacija)
Vēsture
Pēc kara no Ikšķiles stacijas pāri Daugavai tilta vietā ierīkoja pārceltuvi zirgu tramvajam uz Baldones kūrortu.
Merlina varenā burvja tēli
Šis ir seriāla "Merlins varenais burvis" tēlu apkopojums. Tēli ir sakārtoti alfabētiskā secībā.
Aglains
Aglains ir druīds, kurš dzīvo Akestīras mežā. Pēc Merlina padoma Morgana dodas apciemot druīdus, lai uzzinātu vairāk par savām maģijas spējām. Pa ceļam uz druīdu nometni Morganu sadzeļ skorpions. Aglains ar Mordreda palīdzību izglābj Morganu. Aglains palīdz izārstēt Morganas ievainojumu. Tad Aglains pasaka Morganai, ka maģija nav nekas tik ļauns, kas Uteram būtu jāienīst. Kad ierodas Arturs ar saviem vīriem Aglains palīdz Morganai un Mordredam aizbēgt, bet pats tiek nošauts.
Agravains
Lords Agravains bija Igraina brālis un Artura tēvocis. Pirmo reizi viņš parādās 4. sezonā. Agravains uzskata, ka Uters ir atbildīgs par Igraina nāvi. Kamēr viņš izliekas par Artura padomnieku valsts jautājumos Agravains slepeni palīdz Morganai kļūt par Kamelotas valdnieci. Sērijā ''Zobens Akmenī 1. daļa'' Arturs beidzot saprot, ka Agravains ir Morganas sabiedrotais. 2. daļā Merlins ar Agravainu sastopas kādās alās, kur Agravains mēģina viņu nogalināt. Merlins viņu aizsit pret sienu, tādējādi Agravains salauž kaklu un mirst.
Alators
Alators ir mīklains burvis, kurš bija Morganas sabiedrotais, lai atklātu Emīra īsto identitāti. Alators ir gan kareivis, gan priesteris. Morgana atdod viņam savu ārstējošo rokassprādzi, kuru viņai bija iedevusi Morgoza.
Alise (attēlo Paulīne Kolinsa)
Alise bija burve no Kamelotas pirms tam, kad Uters nogalināja tos, kuri izmanto maģiju. Viņai ir daudz dabisko spēju, it īpaši ārstniecības jomā. Pēc tam, kad Gajs kļuva par Kamelotas galma ārstu viņa ar Gaju kļuva par tuviem draugiem, jo viņiem ir daudz kopīgu interešu, abi gandrīz apprecējās. Lai nu kā, kad Uters sāka lielo tīrīšanu Gajam bija jāpalīdz Alisei izbēgt no Kamelotas pēc tam, kad viņš izsvītroja viņas vārdu no saraksta.
Vairākus gadus vēlāk Alise atgriezās Kamelotā. Gajs par viņas atgriešanos bija ļoti priecīgs. Merlins uzzināja, ka mantikors viņu kontrolē; Alise bija domājusi, ka viņa varēs izmantot tā melno maģiju labiem nolūkiem, bet tā vietā tas bija guvis kontroli pār un izmantoja viņas draudzību ar Gaju, lai nogalinātu Uteru. Neskatoties uz mantikora plānu Merlinam un Gajam izdevās izārstēt Uteru nogalinot mantikoru. Alisei piesprieda nāvessodu par karaļa slepkavības mēģinājumu, bet Gajs viņu naktī pirms soda izpildes atbrīvoja.
Lūsis (nozīmju atdalīšana)
Lūsis var būt:
Mehāniskā kustība
Mehāniskā kustība ir kāda ķermeņa stāvokļa maiņa telpā attiecībā pret citiem ķermeņiem.
Vienmērīga kustība
Vienmērīga kustība ir kustība, kurā ķermenis jebkuros vienādos laika intervālos veic vienādus attālumus.
Nevienmērīga kustība
Nevienmērīga kustība ir kustība, kurā ķermenis vienādos laika intervālos veic dažādus attālumus.
20. maijs
20. maijs ir gada 140. diena pēc Gregora kalendāra (141. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 225 dienas.
Vārda dienas
Salvis, Selva, Venta
Zaļmuiža (nozīmju atdalīšana)
Zaļmuiža var būt:
Sorija
Sorija ir pilsēta Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā komūnā. Tā ir Sorijas provinces administratīvais centrs. 2011. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 40 tūkstoši iedzīvotāju. Sorija atrodas Dvero vai otrs nosaukums Duero upes krastos, aptuveni 225 km uz ziemeļaustrumiem no Spānijas galvaspilsētas Madrides.
Pilsētā bāzējas Spānijas futbola čempionāta Otrās divīzijas klubs CD Numancia.
Eurofighter 2000 Typhoon
Eurofighter 2000 Typhoon ir Eiropas 4.5 paaudzes reaktīvā daudzuzdevumu iznīcinātājlidmašīna.
Vēsture un attīstība
Eurofighter konsorciju 1986.gada jūnijā dibināja trīs valstis — Lielbritānija, Vācija un Itālija (vēlāk pievienojās Spānija) — lai ražotu 90.gadu beigu gaisa pārākuma iekarotāju. Citas Eiropas valstis, īpaši Francija, piedalījās EFA sākuma diskusijās, bet izlēma par savu neatkarīgu programmu īstenošanu. Iegūtā pieredze tika summēta pamata EFA koncepcijā ar nestabilu aerodinamisko konfigurāciju ar priekšējiem spārniņiem, aktīvu digitālu lidojuma vadības kontroles sistēmu, kompleksu avioniku, daudzfunkciju kabīnes displejiem, oglekļa šķiedru kompozītmateriālu, plašu alumīnija, litija un titāna sakausējumu izmantošanu un tiešo balss ievadu, no BAe’s Experimental Aircraft Programme (EAP).
EAP programmu sāka 1982.gadā Lielbritānijas firmā ar itāliešu līdzdalību. Prototipa pirmais lidojums notika 1986.gada 8.augustā. EAP savāca nenovērtējamus datus 259 testa lidojumos nolidojot vairāk par 195 stundām, līdz programmas slēgšanai 1991.gada 1.maijā. 1987.gada 1.septembrī tika izstrādātas EFA Eiropas Štāba specifiskās prasības relatīvi vieglam modernam divu turbodzinēju vienvietīgam iznīcinātājam, kas būtu optimizēts tuvajām gaisa kaujām, bet būtu spējīgs veikt arī sekundārus gaiss-zeme triecienus un spētu pacelties no parastiem īsiem skrejceļiem. Lidmašīnai jābūt ar zemu atstarotā radara signāla līmeni un augstu virsskaņas kreiserātrumu, ātri un viegli apkalpojamai. Vācija un Itālija tiecās tikai pēc gaiss-gaiss kaujas spējām, bet apstiprināja kopējo specifikāciju 9,75 tonnu tukšās masas lidmašīnai, ar 50 m2 spārnu laukumu un 90 kN vilkmi katram dzinējam. Šie ir jaunie Eurojet konsorcija (Rolls-Royce, MTU, Fiat Avio, SENER tagad ITP) EJ200 divkontūru turbodzinēji.
Lēmums par ražošanas kapitālieguldījumiem tika pieņemts 1993. gada sākumā, kaut gan līdz tam 1992. gada aprīlī Vācijas Aizsardzības ministra Volker Ruhe veiktie aprēķini liecināja, ka lidmašīnas cena var sasniegt nereālu 133,9 miljonu DM (83,7 miljoni $) summu, kas varēja novest pie Vācijas izstāšanās no projekta. Pēc septiņu revidētu EFA projektu salīdzināšanas, četras nācijas vienojās par mazliet vienkāršotu un mazāk spējīgu jaunu EFA variantu jeb Eurofighter 2000, ar iespējām uzstādīt lētāku ārzemju aparatūru, kas ļāva samazināt lidmašīnas izmaksas līdz 90 miljoniem DM. Vācu lidmašīna tika apgādāta ar lētāku Hughes APG-65 radaru, zemāka līmeņa pašaizsardzības aprīkojuma, kas ļāva samazināt lidmašīnas izmaksas par 30 %.
Kamēr Lielbritānija turas pie sava 250 lidmašīnu pasūtījuma EFA standartā ar ražošanas sākumu 2000.gadā, Vācija tagad plāno iztikt tikai ar astoņām eskadriļām, katrā pa 12—15 lidmašīnām, samazinot Luftwaffe pasūtījumu līdz 138 (iespējams pat 120) lidmašīnām ar ražošanas sākumu 2002.gadā. Tas samazināja Vācijas darba daļu līdz 22 %, un palielināja Lielbritānijas līdz 42 %. Itālija tagad paredz pārapbruņot piecas eskadriļas ar 130 lidmašīnām sākot ar 2005. gadu (līdz tam nomās 24 bijušās Tornado F.Mk 3), kamēr Spānija nepirks vairāk par 72 Eurofighters (un līdz tam laikam ir pasūtījusi 40 ASV gaisa kara spēku F-16A/B no Lockheed). Līdz ar to kopējā Eurofighter ražošanas programma pašlaik ir samazinājusies līdz 600 lidmašīnām.
Pirmie divi EFA prototipi, DA.1 un DA.2 pirmo lidojumus veica 1994.gada 27.martā un 6.aprīlī un bija aprīkoti ar pagaidu RB.199-22 turbodzinējiem. Alenia DA.3 ar oriģinālo EJ200 — 1994. gada beigās. Britu būvētā lidmašīna DA.4 bija gatava pirmajam lidojumam reizē ar DA.1. DASA DA.1 pirmajos lidojumos tika testēts programmu nodrošinājums lielā lidojuma ātrumā, pirms maksimālo lidojuma parametru sasniegšanas. BAe DA.4 ir pirmais divvietīgais EFA variants un arī ECR 90 radara izstrādnes prototips. Arī pēc pirmo prototipu lidojumiem strīdi starp partneriem turpinās, piemēram, par izmantojamo lidojuma vadības sistēmas izstrādni, starp DASA un BAe/GEC Marconi.
1999.gada februārī Grieķijas valdība paziņoja par nolūku iepirkt 60—80 taktisko iznīcinātāju EF-2000 Typhoon partiju, lai pārapbruņotu nacionālos Gaisa spēkus un piedalītos to ražošanā. Lidmašīnas varētu nonākt Grieķijas GS apbruņojumā sākot ar 2005.gadu. Grieķijas valdības lēmumu akceptējusi konsorcija Eurofighter vadība. Tiek vestas sarunas, kuru laikā tiek precizētas visas detaļas, kuru saskaņošana ir nepieciešama, lai noslēgtu pilna mēroga vienošanos. Paredz, ka EF-2000 iznīcinātāju iepirkšanas izdevumi var sasniegt 3,5 miljardus dolāru (43,75 līdz 58,33 miljoni $ par lidmašīnu). Iespējams, ka lidmašīnu ražošana notiks Grieķijā, ja pasūtīs vismaz 80 lidmašīnas. Grieķijas firma HAI (Hellenic Aerospace Industries) jau piedalās 1200 piekaramo degvielas tvertņu izgatavošanā.
Kirovas apgabals
Kirovas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Tas robežojas ar Komi Republiku un Arhangeļskas apgabalu ziemeļos, Vologdas, Kostromas un Ņižņijnovgorodas apgabaliem rietumos, Marijelas un Tatarstānas republikām dienvidos, Permas novadu un Udmurtiju austrumos.
Ivans V Romanovs
Ivans V Romanovs (ru, dzimis, miris ) bija Krievijas caristes cars no 1682. līdz 1689. gadam.
Biogrāfija
Dzimis 1666. gada 27. augustā (6. septembrī pēc jaunā stila). Pēc cara Fjodora nāves 1682. gadā Bajāru dome, atbilstoši likumam sasauca visu valsts kārtu pārstāvju saeimu, lai tas apstiprinātu 16 gadus veco troņmantnieku Ivanu par caru. Taču Nariškinu dzimta (cara Alekseja atraitne Natālija un viņas daudzie radinieki) izvēlējās apvērsuma ceļu. Puča atbalstītāju vidū bija arī patriarhs Joakims. Viņi sasauca pūli, lai imitētu visu kārtu pārstāvju saeimu, kas vienbalsīgi izsauca par caru 10 gadus veco Pēteri. Pat Tolstojs, vēlāk rakstot savu pasūtījuma propagandas romānu "Pēteris pirmais", neuzdrīkstējās nepieminēt laikabiedru liecības, ka tos pūlī, kuri uzdrošinājās kliegt par Ivanu, Nariškinu ļaudis uz vietas sadūruši ar nažiem. Karandejeva strēļu pulks uzreiz paziņoja, ka šādam neleģitīmam caram uzticību nezvērēs, jo “tronī celts jaunākais, apejot vecāko”. Likumīgā troņmantnieka pusē nostājās arī pārējā armija un jau pēc divām nedēļām tās dumpis piespieda puča rīkotājus atteikties no varas par labu likumam. Beigu beigās 1682. gada 25. jūnijā par cariem kronēja abus - gan Ivanu, gan Pēteri, - izveidojot divvaldību (izveidoja pat īpašu cara troni ar diviem sēdekļiem). 15. septembrī vecāko māsu Sofiju ievēlēja par abu mazgadīgo caru reģenti.
Politika Ivanu neinteresēja, to viņš atstāja Sofijas ziņā, bet pats visu brīvo laiku veltīja ģimenei, literatūrai, zinātnei, mākslai.
Negaidīti miris 1696. gada 29. janvārī (8. februārī pēc jaunā stila).
Kirovas apgabals
Gan Krievijas Impērijas, gan PSRS pastāvēšanas laikā Vjtatkas guberņa, vēlākais Kirovas apgabals, bija viena no lielākajām izsūtīšanas vietām. Šeit bija nometināts arī latviešu dzejnieks Rainis un daudzi tūkstoši Vjatlagā ieslodzīto.
Mūrmuižas kauja
Mūrmuižas kauja notika 1705. gada 16. jūlijā Lielā Ziemeļu kara laikā Svētes upes krastos netālu no Mūrmuižas (vācu: Gemauerthof) Zemgalē starp uzbrūkošo Krievijas caristes karaspēku Borisa Šeremetjeva vadībā un aizstāvošos Zviedrijas karaspēku Kurzemes gubernatora Ādama Lēvenhaupta (Adam Ludwig Lewenhaupt) vadībā.
Zviedrijas karaspēkam (ap 7000 vīru) Kurzemes un Piltenes gubernatora Ādama Lēvenhaupta vadībā izdevās sakaut daudz lielāko krievu karaspēku (ap 12 000 vīru). Pēc krievu dargūnu uzbrukuma Zviedrijas karaspēks sakopoja spēkus un atspieda krievus atpakaļ, līdz viņi pievakarē atkāpās uz Mežotni. Zviedri kaujā zaudēja ap 1900 karavīru, krievu zaudējumi bija daudz lielāki, jo zviedri esot ieguvuši 13 lielgabalu, 9 karogus, 400 gūstekņu un visus vezumus.
Priekšvēsture
Pēc tam, kad Saksijas armija neveiksmīgi uzbruka zviedru Vidzemei 1700. gadā un tika uzvarēta Daugavas lejteces Spilves pļavās ("Daugavas kauja") 1701. gada jūlijā, tā atkāpās uz Poliju. Mazgadīgais hercogs Frīdrihs Vilhelms kopā ar māti devās pie sava mātesbrāļa Prūsijas hercoga Frīdriha, kurš 1701. gadā tika kronēts par pirmo Prūsijas karali. Kurzemes hercoga aizbildnis Ferdinands Ketlers, kas Daugavas kaujā komandēja hercogistes karaspēku, aizbēga uz Dancigu, kur pavadīja visu tālāko mūžu.
Zviedrijas karaļa Kārļa XII komandētais karaspēks savukārt pilnīgi sakāva krievu armiju pie Narvas cietokšņa 1700. gada novembrī. Kārlis XII nolēma vispirms iekarot Kurzemes un Zemgales hercogisti, tad Polijas-Lietuvas kopvalsti un piespiest Saksiju izstāties no kara. 1701. gadā Kurzemes landtāgs zviedru okupētajā hercogistē atteicās atzīt mazgadīgā Frīdriha Vilhelma aizbildni Ferdinandu Ketleru par Kurzemes hercogu. Kad 1703. gadā mazgadīgā hercoga māte Potsdamā ottreiz apprecējās ar Baireitas markgrāfu Kristiānu Ernestu, Kurzemes landtāgs viņai atņēma pavaldones tiesības. Par Kurzemes un Piltenes gubernatoru Zviedrijas karalis iecēla ģenerālmajoru Ādamu Lēvenhauptu.
Baltijas provinču aizsardzībai tika atstāta samērā neliela zviedru karaspēka daļa. Pēteris I ātri reorganizēja armiju un uzsāka Baltijas kara flotes izveidi. 1702. gadā krievi Šeremetjeva vadībā iebruka Igaunijā un Vidzemē, 18. jūlijā smagi sakaujot zviedrus kaujā pie Omuļiem netālu no Valkas un pamatīgi izpostot iekarotās teritorijas. 1703. gadā krievi ieņēma Ingriju un 1704. gada vasarā ieņēma Tērbatas un Narvas cietokšņus. 1705. gada vasarā Pēteris I nolēma doties uz Poliju-Lietuvu, pirms tam sakaujot zviedru karaspēka daļas Kurzemes un Zemgales hercogistē.
Pēteris I no savas bāzes nometnes Polockas cietoksnī uzdeva Šeremetjevam ar 9500 jātniekiem un 2500 kājniekiem doties uz Jelgavu, kur bija izvietotas zviedru karaspēka daļas, kas nepieciešamības gadījumā varēja doties palīgā galvenajai zviedru karaspēka daļai Polijā un Saksijā. 11. jūlijā krievi sasniedza Mežotni pie Lielupes, bet zviedri ieņēma aizsardzības pozīcijas gar Svētes upi. Šeremetjevs nosūtīja uz Jelgavu 1400 jātniekus ģenerālmajora Rūdolfa Fēliksa Bauera vadībā, kas 12. jūlija naktī iebruka Jelgavas pilsētā, pārvarot pilsētas vaļņus. Uzbrukt Jelgavas pilij krievi neuzdrošinājās un pēc dažām stundām Jelgavu atstāja.
Kaujas norise
15. jūlijā Zviedrijas armija pie Mūrmuižas izkārtojās kaujas gatavībā – flangos tika nolikta kavalērija, centrā artilērija un kājnieki pulkveža Berndta Otto Štakelberga vadībā, bet aizmugurē nelielu daļu vienību izvietoja pamīšus un ar atstarpēm. Labajā pusē atradās purvs, bet kreisajā – upe. Kopumā Lēvenhauptam bija ap 3000 kājnieku un ap 4000 jātnieku, ieskaitot 300 Sapjehas armijas lietuviešus Vladislava Bilēviča (Billewicz) vadībā. Savukārt Šeremetjevs ar vairāk nekā 10 000 vīriem nolēma doties pretī ienaidniekam un nākamās dienas pēcpusdienā jau nonāca tiešā pretinieku tuvumā. Lai gan Krievijas armija bija izkārtota kaujas ierindā, Šeremetjevs nevēlējās uzsākt kauju, bet no rīta izmānīt pretinieku no viņa labajām pozīcijām.
Kad Lēvenhaupts izvirzīja uz priekšu četras kavalērijas vienības, krievu dragūni pulkvežu Kropotova un Ignatjeva vadībā metās uzbrukumā bez Šeremetjeva pavēles. Pēc vairāk nekā četras stundas ilgas kaujas, iestājoties naktij, krievi atkāpās, atstājot 13 lielgabalus, daļu vezumu un nogalinot Jelgavā saņemtos zviedru gūstekņus. Drīz vien viņi nonāca Biržos un pēc tam provianta trūkuma dēļ devās vēl tālāk līdz pat Anīkščiem. Savukārt zviedri pāris dienu pēc kaujas aizgāja uz Jelgavu.
Sekas
Kad ziņa par Šeremetjeva atkāpšanos sasniedza Pēteri I, viņš 1. augustā kopā ar leibgvardes 13 bataljoniem izgāja no Viļņas. 7. augustā Krievijas karaspēks sasniedza Biržus, kur Pēteris I pavēlēja ģenerālmajoram K. Ē. Rennem ierasties pēc divām dienām Bārbelē, lai apvienotos ar Šeremetjevu. Lēvenhaupts aizveda lielāko daļu Zviedrijas armijas pāri Daugavai pie Rīgas, atstājot Jelgavā tikai 600 vīru pulkveža Jērāna Knorringa vadībā.
1705. gada 13. augustā Krievijas armijas avangards pulkveža Gebharda Kārļa Pflūga vadībā ieņēma Jelgavas pilsētu, bet zviedru garnizons nocietinājās Jelgavas pilī. Nākamajā dienā pienāca galvenie krievu spēki ar 16 500 vīriem, kurus vadīja infantērijas ģenerālis Aņikita Repņins, bet cars Pēteris I piedalījās kampaņā kā Preobraženskas pulka grenadieru rotas kapteinis. Redzot, ka bez smagās artilērijas uz salas esošo pili nevar ieņemt cars pavēlēja no Polockas pa Daugavu atgādāt aplenkuma lielgabalus. Gaidīt nācās vairāk nekā divas nedēļas, bet, kad 2. septembrī sākās pils apšaude, nākamās dienas vakarā pēc sarunām tika noslēgts kapitulācijas akts, kuru krievu vārdā parakstīja A. Repņins, bet zviedru – komandants J. Knorrings.
Pēc tam, kad 1706. gada 3. februārī zviedru karaspēks kaujā pie Frauštates Silezijā uzvarēja sakšu armiju, 1707. gada martā krievu armija atstāja Kurzemi, kuru atkal pārņēma zviedri.
Piemiņas vieta
1935. gadā Latvijas valdība kopā ar zviedriem Mūrmuižas kaujas vietā izveidoja pieminekli (tēlnieks Pēteris Ārendts) ar uzrakstu latviešu un zviedru valodā: "1705. gada 16. jūlijā šajā vietā zviedru karapulki Ādama Ludviga Lēvenhaupa vadībā uzvarēja spēcīgāku ienaidnieku". Svētes upes kreisajā krastā uzstādīts piemineklis kritušo zviedru karavīru kapavietā. Leģenda stasta, ka Svētes upes atvarā esot nogremdēta dzelzs naudas lāde ar karaspēka kasi.
Kostromas apgabals
Kostromas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Vologdas apgabalu ziemeļos, Kirovas apgabalu austrumos, Ņižņijnovgorodas apgabalu dienvidos, Ivanovas apgabalu rietumos un Jaroslavļas apgabalu ziemeļrietumos.
Jets
Jets var būt:
Winnipeg Jets
Winnipeg Jets var būt:
Atsitiens no vārtiem
Atsitiens no vārtiem ir metode futbolā, kā atsākt spēli. Atsitiens no vārtiem tiek piešķirts tad, kad bumba ir pilnīgi šķērsojusi vārtu līniju bez vārtu guvuma, un pēdējais spēlētājs, kas pieskāries bumbai, ir no uzbrūkošās komandas. Atsitienu no vārtiem piešķir komandai, kas aizstāvas.
Sitiens no sāna vai nulles leņķa bez atkārtotas piespēles netiek ieskaitīts kā vārtu guvums.
Abragciems
Abragciems (arī Ābragciems) ir ciems Tukuma novada Engures pagastā. Atrodas 5 km no pagasta centra Engures, 29 km no novada centra Tukuma un 73,5 km no Rīgas.
15. februāris
15. februāris ir gada 46. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 319 (320 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Aloizs, Alvils, Olafs, Olavs
Mehānika
Mehānika (el (mehaniké)) ir fizikas nozare, kas pēta fizikālu ķermeņu stāvokli telpā un to ātrumus jebkurā laika momentā atkarībā no mijiedarbības spēkiem, kuri darbojas starp ķermeņiem, atbilstoši dotajiem sākuma stāvokļiem un ķermeņu ātrumiem. Mehānikas divas pamata apakšnozares ir klasiskā mehānika un kvantu mehānika. Klasisko mehāniku sauc arī par "Ņūtona mehāniku" pēc Īzaka Ņūtona un viņa kustības likumiem.
Mehānikā atsevišķi aplūko gan cietu ķermeņu, gan arī šķidru un gāzveida vielu uzvedību. Šķidrumu un gāzu mehānika sevī ietver hidrostatiku, hidrodinamiku, pneimatiku, aerodinamiku un citas nozares.
Mehānikas nozares
Mehāniku var iedalīt pēc dažādām pazīmēm.
Pēc pētāmo ķermeņu veida izšķir šādas nozares:
Pēc mehānisko parādību iztirzājuma rakstura izšķir šīs nozares:
Pēc pētāmo ķermeņu kustības ātruma un to izmēra izšķir šādas nozares:
Iliāda
"Iliāda" (, Iliás) ir sengrieķu eposs, par kuras autoru tradicionāli uzskata aklo dzejnieku Homēru. "Iliāda" vēsta par Trojas kara notikumiem — par grieķu apvienotā karaspēka, kuru vadīja Agamemnons, uzbrukumu trojiešiem, par desmit Trojas aplenkuma gadiem, par grieķu varoņa Ahilleja aiziešanu no kaujas lauka, bet, kad uzzināja par sava drauga Patrokla nogalināšanu, atgriezās kaujas laukā, kur pieveica trojiešu varoni Hektoru. Eposa galvenā tēma ir Ahilleja dusmas. "Iliādas" nosaukums cēlies no Īlijas — senākā Trojas nosaukuma. Senie grieķi, kas uzbruka Trojai, eposā tiek saukti par ahajiem.
Tiek uzskatīts, ka "Iliāda" ir uzrakstīta 9. vai 8. gadsimtā p.m.ē. (Trojas karš notika 13. vai 12. gadsimtā p.m.ē.). Drošu ziņu par eposa autoru nav. Tradicionāli uzskata, ka "Iliādas" autors ir Homērs, kas esot dzīvojis Hijas salā Egejas jūrā. Homēram tiek piedēvēts arī otrs lielākais Senas Grieķijas eposs — "Odiseja", kas tapis nedaudz vēlāk.
"Iliāda" un "Odiseja" ir senākie Eiropas literatūras darbi, kas saglabājušies līdz mūsdienām.
Sižets
Eposs sākas ar to, ka grieķu dievs Apollons uzsūtīja mēri grieķu karavīriem, kas bija aplenkuši Troju, jo tie bija nolaupījuši vienu no viņa priesteru meitām. Grieķu karaspēka vadītājs Agamemnons bija spiests to atdod atpakaļ, toties tās vietā viņš grieķu varonim Ahillejam atņēma Briseīdu — gūstekni, kuru Ahillejs bija ieguvis Trojas karā. Ahillejs sadusmojās un aizgāja no kaujas lauka. Kad Ahillejs uzzināja, ka trojiešu princis Hektors ir nogalinājis viņa draugu Patroklu, viņš atgriezās kaujas laukā, lai atriebtos. Ahillejs vajāja Hektoru, trīsreiz apdzīdams viņu ap Trojas mūriem, un tad nonāvēja divcīņā. Ahillejs atteicās atdot ienaidnieka līķi apbedīšanai, līdz dievi pierunāja viņu pieņemt izpirkumu no Hektora tēva, Trojas valdnieka Priāma. Eposs beidzas ar Hektora apbedīšanu.
Galvenie tēli
Eposā "Iliāda" ir daudz un dažādu tēlu. Galvenie no tiem bija:
Eposā ir pieminēti arī daudzi seno grieķu dievi. Tie bija:
Stūra sitiens
Stūra sitiens ir metode futbolā, kā atsākt spēli. To pirmo reizi ieviesa Šefildā Šefildas noteikumos 1867. gadā. Anglijas Futbola asociācija stūra sitienu pieņēma 1872. gadā.
Stūra sitiens tiek piešķirts tad, kad bumba ir pilnīgi šķērsojusi vārtu līniju, bez vārtu guvuma, no aizstāvošās komandas spēlētāja. To piešķir uzbrūkošai komandai.
15. janvāris
15. janvāris ir 15. gada diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 350 dienas (351 garajā gadā).
Vārda dienas
Felicita, Fēlikss
Notikumi
2021. gads:
Kurgānas apgabals
Kurgānas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem vēsturiskās Sibīrijas teritorijā. Tas robežojas ar Čeļabinskas apgabalu rietumos, Sverdlovskas apgabalu ziemeļos, Tjumeņas apgabalu ziemeļaustrumos, kā arī ar Kazahstānu dienvidos.
Dārzs ar spoku
"Dārzs ar spoku" ir 1983. gada Latvijas PSR spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Ērika Lansa stāsta "Ābeļdārzs ar spoku" motīviem. Filmas režisors ir Oļģerts Dunkers.
Sižets
Imants un Linda no vecas sieviņas iegādājas lauku māju, kurā dzīvo arī puika Albīns, kas atstāts pie tantiņas. Pēc nepieciešamo dokumentu noformēšanas iepriekšējā saimniece pēkšņi nomirst un jaunie saimnieki ir spiesti piedalīties mazā zēna likteņa izlemšanā.
Izrādās, ka bērna māte ir vecenītes radiniece. Viņa atstājusi bērnu tantes aprūpē, baidoties, ka viņš kļūs par traucēkli jaunajām attiecībām.
Jaunie saimnieki sadraudzējas ar Albīnu un iemīl viņu. Kad top skaidrs, ka neviens no īstajiem vecākiem, dažādu iemeslu dēļ, nevarēs atņemt viņiem puisēnu, Imants un Linda nolemj puiku paturēt.
Lomās
Tatjana Šverste, Haralds Topsis, Leons Krivāns, Inguna Zemzare
Cinara
Cinara ir īsto laputu dzimtas ģints. Ir atklātas aptuveni 200 sugu. Dzīvo uz skujkokiem.
Izplatība
Ir aprakstītas aptuveni 200 sugu, no kuriem vairāk sugu (aptuveni 150) dzīvo Ziemeļamerikā, 30 sugas sastopamas Eiropā un 20 - Tālos Austrumos, kā arī sastopamas Jaunzēlandē. Ap 26 sugas konstatētas Polijā un Centrālajā Eiropā, kur dzīvo parasti uz priedēm, balteglēm un eglēm.
Apraksts
Cinara ir maza un vidēja izmēra kukaiņi, kuru ķermeņa garums variē no 2 līdz 8 mm.
Jānis Ivanovs
Jānis Ivanovs (dzimis, miris ) bija Latvijas krievu izcelsmes komponists un mūzikas pedagogs, Latvijas Konservatorijas kompozīcijas klases profesors. Viens no nozīmīgākajiem 20. gadsimta otrās puses Latvijas simfoniskās mūzikas komponistiem. Jāņa Ivanova kompozīcijas klasi Latvijas Konservatorijā absolvējuši daudzi latviešu komponisti.
Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gada 9. oktobrī Daugavpils apriņķa Preiļu pagasta Babru sādžā (mūsdienās Preiļu novadā) vecticībnieku Andreja un Tatjanas Ivanovu piecu bērnu ģimenē, bērnībā dzīvoja Skrīveros, kur viņa tēvs strādāja par dzelzceļa elektrotehniķi. Pirmā pasaules kara laikā kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vitebsku un Smoļensku, kur mācījās pamatskolā un apguva klavierspēli Smoļenskas dzelzceļnieku kluba mūzikas studijā, dziedāja vietējā korī, apmeklēja Smoļenskas operas studijas uzvedumus. Savus pirmos muzikālos sacerējumus Jānis Ivanovs parakstījis kā Johann Iwanoff. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām 1920. gadā atgriezās dzimtenē, no 1922. gada mācījās pie mūzikas privātskolotājiem Rīgā. 1924. gadā uzsāka studijas Latvijas Konservatorijas Nikolaja Dauges klavierklasē, bet 1926. gadā Jāzepa Vītola kompozīcijas klasē, līdztekus strādāja par tapieri kinoteātros, suflieri Nacionālajā operā, par klavierskolotāju gan privāti, gan Fonoloģijas institūtā un Rīgas 1. mūzikas institūtā. 1931. gadā Jānis Ivanovs sāka strādāt Latvijas Radiofonā par skaņu režisoru.