cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teiču dabas rezervāts
Apdzīvotas vietas un būves
Ar apdzīvotajām vietām saistītajiem putniem ligzdošanas iespēju rezervātā ir maz. Šeit atrodas tikai dažas ēkas ar mājvietām (pussabrukušas būves Sildās un Zabatās, mūri Ozolsalā un mūru paliekas vēl dažās vietās, viensēta Mindaugu salā, dažas būves Krustakrogā un četras viensētas Siksalā, infrastruktūras būves Siksalā, laipas posmā Sildas-Siksala, ugunsnovērošanas tornis Krustakrogā). Vairākas sen pamestas mājvietas (saglabājušās augļu dārza paliekas un veci mājvietām raksturīgi lapu koki) atrodamas arī citās vietās, piemēram, Bērzusalā, Ozolsalā, Plūškās. Viensētu skaits samazinājās pēc rezervāta dibināšanas. Atbilstoši tam samazinājās ar ēkām saistīto putnu (piemēram, baltās cielavas, baltā stārķa, bezdelīgas, mājas čurkstes, mājas strazda, mājas un lauku zvirbuļa, domājams, arī dadzīša, kaņepīša, dižknābja) skaits. Tūrisma infrastruktūras objektu izbūve rezervātā 90. gadu beigās jau nākamajos gados piesaistīja atsevišķas putnu sugas. Purva biotopā tāda ir baltā cielava (līdz 3 ligzdojošiem pāriem zem laipām un platformām; 1 — 2 pāri objektos Siksalā). Baltā cielava labprāt izmanto arī citus cilvēka radītus (kaut īslaicīgus) objektus — filmēšanas būdas, vagoniņu pie Vaboles ezera, koku stumbru krāvumus. Savukārt mājas čurkstes un bezdelīgas visai strauji apguva rezervāta infrastruktūras objektus Siksalā (ar ekskrementiem un nokritušām ligzdām radot ievērojamu piesārņojumu šajās ekskursantu bieži apmeklētajās vietās. Īpaši jāatzīmē pagātnē izbūvētais ceļš posmā Sildas-Siksala-Silagals, kas šķērso purvu. Blakus tam izraktais grāvis sekmējis straujāku koku apauguma veidošanos, savukārt ceļu būves un rakšanas rezultātā radusies minerālzemes josla, kurā aug daudzi purvam neraksturīgi augi (arī koki un krūmi). Līdz ar to šeit ligzdo purvam neraksturīgi putni — dzeltenā stērste, lakstīgala, dārza ķauķis, melngalvas ķauķis, purva ķauķis, lielākā blīvumā nekā parasti sastopams brūnspārnu ķauķis, gaišais ķauķis, mazais svilpis. Applūdušajos posmos ligzdo ceru ķauķis, niedru stērste, mērkaziņa. Līdzīgi arī vairākas citas antropogēni ietekmētas zonas (šosejas mala, dzelzceļmala), lai gan formāli neiekļaujas rezervātā, būtiski ietekmē apkārtnē ligzdojošos putnus. Pārejas joslā uz purvu ligzdo tipiskas lauksaimniecības ainavas sugas — brūnspārnu ķauķis, dārza ķauķis, melngalvas ķauķis, brūnā čakste, grieze. Esošo un pamesto mājvietu apkārtne ir vienīgā vieta, kur rezervātā aug veci (tātad — dobumaini un daļēji sausi) platlapju koki: ozoli, liepas, oši, kļavas. Ņemot vērā to reto sastopamību, kokiem tomēr nav būtiska nozīme rezervāta ornitofaunas veidošanā. Vienīgā suga, kuras klātbūtni nosaka vecie lapu koki, ir vidējais dzenis. Tomēr arī baltmugurdzenis nereti konstatēts pie mājvietām, koku dobumos ligzdojušas meža pūces un urālpūces.
Ūdeņi
Purvā ir daudz mazu ūdenstilpju — akaču un lāmu. Bieži vien iedalījums ir visai nosacīts.
Ezeri
Vairums no rezervāta ezeriem ir tipiski distrofi ūdensbaseini. Raksturīga ir šo ezeru ieapaļā forma un saliņu iztrūkums, tajos nav augstāko ūdensaugu. Saliņu trūkums būtiski ierobežo putnu ligzdošanas iespējas ezeros. Ligzdām krastos ir lielāka izpostīšanas varbūtība (mežacūkas, lapsas, jenotsuņi; līdz šim nav iegūtas ziņas par Amerikas ūdeļu klātbūtni purva vidū) un vairāk traucējumu. Mazliet drošākus apstākļus nodrošina vairāku ezeru (īpaši Mindauga, Lipsalas un Tolkovas) krastos izvietojušās šaurās "lagūnas" (līdz pat desmitiem metru garas) un pussalas. Raksturīgākie ligzdotāji distrofajos ezeros ir meža pīle, krīklis, baltvēderis, mazuļus bieži atved gaigalas. Arī melnkakla gārgale ir raksturīga (taču ļoti reta) šī veida ezeru apdzīvotāja. Daudziem ezeriem krastos ir nelielu priedīšu josla, kur ligzdo koku čipste, žubīte, vītītis un dzeguze, nereti arī brūnspārnu ķauķis un meža strazdi. Raksturīga krastmalu suga ir baltā cielava. Ja ezermalā ir klajas vietas, sastopama purva tilbīte un dzeltenā cielava. Saliņu trūkumu ezeros dažkārt kompensē kūdras pacēlumi (no gultnes vai krasta atdalījušies lieli kūdras gabali). Uz tiem nereti ligzdo kajaki, konstatēts arī melnkakla gārgales ligzdošanas gadījums. Vairāki ezeri atrodas līdzās minerālzemei (dažkārt ezerus ieskauj sūnu purvs, taču ievērojama ir gruntsūdeņu pieplūde). Rezervātā ezeros aug augstāki ūdensaugi, un te spēj ligzdot daudzas purviem neraksturīgas putnu sugas. Rezervāta ziemeļrietumu malā atrodas Maltas ezers — neliels meža ezeriņš. Pārējo ezeru vidū īpaši ievērojami divi — Ciematnieka un Vaboles ezers.
Ciematnieka ezers izceļas ar seklu, koku saknēm un celmiem bagātu piekrastes joslu, kā arī kūdras pacēlumiem piekrastē (saliņām). Daudzas no saliņām apaugušas ar grīšļiem un bērziņiem, dažas — vēja ietekmē pārvietojas. Piekrastes joslā esošie celmi liecina, ka kādreiz te augusi lielu priežu josla. Grūti izskaidrojamas ir ezera ūdens līmeņa svārstības. Dažus gadus līmenis nokrīt pat par 1 m. Acīmredzot, tieši līmeņa svārstības veidojušas ezeru tik piemērotu putniem. Pēc vietējo iedzīvotāju ziņām, līmeņa svārstības parādījušās pēc apkārtnes meliorācijas 60. gados. Pēdējās desmitgadēs Ciematnieka ezerā vienmēr ligzdojušas purva tilbītes, dzērves un kajaki.
Vaboles ezera centrā atrodas klajš, līdz pat 2 m dziļš ūdens (iegareni labirinti, kuru perifērie gali tiek dēvēti par "kabatām"). Raksturīgākā iezīme ir daudzas lielas, ar sfagnu un grīšļu augāju klātas salas un pussalas starp "kabatām". Piekrastē esošie kūdras atsegumi un ciņi nodrošina īpaši labvēlīgus apstākļus putniem. Ezera malā atrodas plaša pārejas purva josla (perifērijā apaugusi ar bērziņiem, vietumis kārkliem). Dažās vietās ezerā izplūst gruntsūdeņi, blakus atrodas vairākas ar mežu apaugušas minerālzemes salas. Domājams, ka pēc apkārtējo zemju nosusināšanas 1960. gados, ezerā samazinājās ūdens līmenis. Par to liecina virs pašreizējā līmeņa krietni augstāk esošā vecā krasta līnija, kas apaugusi ar jaunām priedītēm un bērziņiem. Tomēr jau 30. gados Vaboles ezeram bija 'zāļaini krasti". Vaboles ezers neapšaubāmi ir putniem bagātākā vieta Teičos, vairums īpaši reto sugu pirmo reizi rezervātā konstatētas tieši šeit. Raksturīgākā iezīme, tāpat kā 30. gados, ir lielais ligzdojošo purva tilbīšu skaits. Pēdējās desmitgadēs tām pievienojies visai ievērojams pļavas tilbīšu, melno puskuitalu un gugatņu skaits, arī citas bridējputnu sugas. Ezerā ligzdot uzsākušas kaijas — sudrabkaijas, kajaki, lielie un mazie ķīri, upes, melnie un baltpārnu zīriņi, ligzdo visai ievērojams pīļu skaits (īpaši cekulpīles).
Akači un slīkšņas
Vairums purva akaču ir ieapaļas (ja novietoti purva kupola virsotnē) vai iegarenas (ja novietoti purva virsmas nogāzēs) formas. Parasti akači ir izvietoti grupās (nereti tomēr 1 vai 2 atsevišķi). Starp akaču grupām ir lielas purva platības bez tiem. Teiču purvā tikai dažās vietās atrodamas akačainas kvadrātkilometriem lielas vienlaidu platības (purva dienvidu mala ar Zivju akačiem, Liepsalas, Briškas un Kristapūru lāmām). Vairums akaču ir bez saliņām vai ar vienu-divām saliņām. Putnu sugas, kas mēdz ligzdot šādās akaču grupās (neminot parastākās), ir meža pīle, krīklis, dzērva, purva tilbīte, dzeltenā cielava. Lielākā putnu bagātība atrodama prāvos un saliņām bagātos akačos un to grupās. Par labirintiem tos mēdz saukt tad, ja pussalas un salas izvietotas mozaikveidīgi. Raksturīgi, ka apkārt akačiem nereti novietotas lielas, klajas platības ar lāmām. Bez jau minētajām sugām šādos rajonos ligzdojot sastaptas gandrīz visas pārējās, purvam specifiskās vai retās sugas — dzeltenais tārtiņš, lietuvainis, kuitala, pļavu tilbīte, melnā puskuitala un citas. Klajos lāmu rajonos lielā blīvumā ligzdo pļavu čipstes un lauku cīruļi. Tomēr saliņām bagātu akaču rajonu Teiču purvā ir maz. Lielākais un putniem bagātākais ir Kazsalas akaču rajons (labirints ar klaja ūdens platību ap 5 ha, apkārt 250 ha klajums ar lāmām un mazākiem akačiem). Te ik gadus ligzdo kuitalas, melnās puskuitalas, pļavu tilbītes, kajaki (nereti arī sudrabkaijas, gugatņi, lietuvaiņi, upes zīriņi; atrastas daudzas retas sugas).
Teiču purvs
Teiču purvs atrodas Madonas un Jēkabpils rajonā, Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā, ūdensšķirtnē starp Lubānu, Aivieksti, un Daugavu. Lielākais purvs Latvijā. Platība 19587 ha (Madonas rajonā 10896 ha, Jēkabpils rajonā 8691 ha). Lielāko daļu (19399) aizņem augstais purvs, tikai 188 ha ir zemais purvs. Kūdras slāņa vidējais dziļums 4,1 metrs, lielākais dziļums 9,5 metri. Kopējie kūdras krājumi 723,5 miljoni m3 (rūpnieciski izmantojami 86,1 miljoni m3). Līdz 3 metri dziļumam koku-spilvju-sfagnu kūdra (sadalīšanās pakāpe ~ 10%), 3—9 metru dziļumam koku-spilvju-sfagnu kūdra (sadalīšanās pakāpe ~ 35%), bet ~ 0,5 metri biezs kūdras slānis ir hipnugrīšļu kūdra (sadalīšanās pakāpe ~ 45%). Teiču purvs veidojies uz ilgstoši pārplūdušas sauszemes, daļa purva — aizaugot ūdenstilpēm. Purvs pārsvarā klajš vai apaudzis ar retām priedītēm.
Teiču purvs ir starptautiski nozīmīga migrējošo un ligzdojošo putnu uzturēšanās vieta. Dažām purva putnu sugām te ligzdo liela daļa no Latvijas populācijas. Šeit ir lielākā dzērvju pirmsmigrāciju koncentrēšanās vieta (200- 1500 putnu) un viena lielākajām migrējošo zosu (2000- 8000 putnu) atpūtas vietām Latvijā. Teiči tā lielākajā daļā ir klajš sūnu purvs ar 19 lieliem ezeriem, akaču rajoniem, pārejas un zemā purva nogabaliem, kā arī visu tipu pārmitrām mežu audzēm un dabiskām pļavām purva ārmalā. Te notiek Latvijā intensīvākais kūdras un jaunu akaču rajonu veidošanās. Purvā sastopamas vairākas ar mežu apaugušas salas. Starp tām ir arī Siksala, uz kuras saglabājusies sena krievu vecticībnieku dzīves vieta. Rezervātu administrācija apsaimnieko arī netālu esošo Krustkalnu dabas rezervātu, kurā ietilpst daļa no Latvijas lielākās pauguru grēdas — Madonas-Trepes vaļņa, kā arī 13 ezeri un daudzi avoti.
Apaudzis purvs
Purvmalas priežu audzes klajā sūnu purvā parasti pāriet pakāpeniski. Lai gan koku izmēri un to biezība samazinās, plašas joslas nav piemērotas klajumus mīlošajiem putniem. Šādas platības nosacīti var saukt par apaugušu purvu. Priedītes 2—5 m augstumā, to vainagi nesakļaujas, stumbrs no stumbra atrodas 4—10 m attālumā. Apaudzis purvs aizņem ne mazāk kā 2000 ha no Teiču rezervāta. Plašākās apaugušās joslas veidojušās rajonos, kurus ietekmējusi senāk veiktā nosusināšana. Ligzdojošo putnu sabiedrība šeit ir visai vienmuļa, raksturīgākā suga — koku čipste.
Purva klajumi
Klajumi, kas nepieciešami retajiem tārtiņveidīgajiem putniem, visbiežāk novietoti purva vidusdaļā vai apkārt lāmām un akačiem. Par klaju purvu rezervātā var nosaukt mazāk nekā 10 000 ha lielu platību. Purva klajumos dominējošās putnu sugas ir pļavu čipste un lauku cīrulis.
Degumi purvā
Liela daļa no purva virskārtas ir kādreiz degusi. To apliecina gan vietājo iedzīvotāju ziņas (plašākais ugunsgrēks 1964. gadā), gan vietumis prāvās platībās atrodamie, viršiem bagātie sausie klajumi ar atsevišķām lielākām priedēm (bieži var atrast arī apdegušu stumbru atliekas). Jādomā, ka ugunsgrēki ietekmēja putnu faunu, taču ziņas par to nav saglabājušās. Vietējie iedzīvotāji pauž viedokli, ka purva dienvidu malā pēc 1960. gadu ugunsgrēkiem izzuduši šeit kādreiz bijušie medņu riesti. Vairāk izsekota degumu ietekme uz purva ornitofaunu pēdējo 10 gadu laikā. Šajā laikā purvs vai priežu audzes uz kūdras augsnēm degušas 4 vietās, kopumā līdz 30 ha lielā platībā. Turpmākajos gados šajās platībās, mainoties augu sugu sastāvam, novērota vairāku jaunu putnu sugu ieviešanās. Interesantākais no tām ir sila cīrulis. Tā teritorijas konstatētas visos lielākajos degumos, taču parasti tikai dažos nākamajos gados pēc degšanas (1 pāris uz degumu 5 — 15 ha platības). Degumu platībās attīstoties koku-krūmu augājam (ieviešas bērzs, apse, arī kārkli), uzsāk ligzdot brūnspārnu ķauķis, purva ķauķis, gaišais ķauķis (dažkārt — dziedātājstrazds un melnais meža strazds).
Zāļu un pāreju purvi
Tipiski zāļu purvi rezervātā atrodami niecīgās platībās. Arī apgabali ar raksturīgām pārejas purva platībām aizņem tikai ap 200 ha. Lielākās vienlaidu platības izveidojušās Šūmāna ezerā un Vaboles ezera krastos. Nereti šajās vietās aug niedres — izklaidus vai veidojot audzes. Arī daudzās sūnu purva slīkšņās izveidojušies līdzīgi apstākļi (nav ieskaitīti minētajā pārejas purvu platībā) — ar bagātīgām grīšļu audzēm un ievērojamu nelielu bērziņu piemaisījumu starp atsevišķi augošām priedītēm. Lielākās šādu slīkšņu platības ir Kazsalas akaču rajonā, Stutkas lāmās, Liepsalas lāmās, Apsalu lāmās. Biežāk sastopamās un raksturīgākās sugas šādās vietās ir pļavu čipste (dominē), niedru stērste, lukstu čakstīte, mazais svilpis un brūnspārnu ķauķis (abas pēdējās augas — nogabalos ar lapu koku klātbūtni), arī ceru ķauķis un dzeltenā cielava. Visai bieži ligzdo mērkaziņa, purva tilbīte, dzērve. Arī vairums dzeltengalvu cielavu novērojumu Teiču rezervātā veikti pārejas purva platībās (Vaboles ezers) vai slīkšņu rajonos ar ievērojamu līdzību tām (Apsalu lāmas, Liepsalas lāmas). Lauku cīruļi pārejas purva nogabalos sastopami, ja nogabalu iekšienē atrodas ar sfagniem klāti klajumi bez bieziem grīšļiem vismaz 0,1 ha platībā (piemēram, salas Vaboles ezerā). Savukārt koku stāvam raksturīgās sugas (piemēram, koku čipste) atrodamas, ja aug lielāku priežu vai bērzu grupas.
Purvmalas mežaudzes
Virzoties ārā no purva, nākas šķērsot pārejas zonu. Sākumā jāpāriet apauguša purva daļu (priedītes nelielas, un to vainagi nesaslēgušies), tad seko purvmalas mežaudzes — priedīšu izmēri palielinās, līdz tās veido saslēgušos mežaudzi. Parasti meža augšanas apstākļu tips šādās vietās ir niedrājs vai purvājs. Nereti audzes ir plašas un vecas (mežizstrāde vienmēr bijusi mazintensīva gan izvešanas grūtību, gan lielā stumbra garumu dēļ). Līdzīgas audzes atrodamas arī purva iekšienē (Vilku metiens, Briežuauka, pie ezeriem un nelielas — daudzās citās vietās). Kopplatība rezervātā ir ne mazāka kā 500 ha. Jo audze vecāka, jo putnu sugām bagātāka. Dominējošā ligzdojošā suga ir koku čipste, tai seko (ievērojami mazākā blīvumā) žubīte, melnais mušķērājs, vītītis (parasti uz audžu robežas ar klaju purvu), svirlītis (raksturīgs vecākās audzēs), sila strazds. Vecākajām priežu audzēm visai tipiskas sugas ir dižraibais dzenis, melnā dzilna, erickiņš, arī lielā zīlīte, zilzīlīte. No retām sugām atzīmējams mednis, rubenis, bikšainais apogs, apodziņš, vakarlēpis. Ligzdojošo putnu sugu skaits pieaug, ja lielāks ir citu sugu koku piemaisījums audzē. Vairākās vietās purvmalā priežu vietā tomēr aug bērzu audzes (veidojušās, aizaugot kādreiz ganībām izmantojamām zemēm; degumu vietās; vietās, kur purvs no meža norobežots ar novadgrāvi.) Lielākās platībās bērzu audzes atrodamas reģionā starp Lisiņas un Ciematnieka ezeru, starp Barbaļiem un Sustu. Ligzdojošo sugu sastāvā dominē koku čipste. Tomēr daudz lielākā skaitā sastopama žubīte un svirlītis, kā arī jaunaudzēm un skrajiem lapu koku mežiem raksturīgie ķauķi (vītītis, čuņčiņš, gaišais ķauķis u.c.).
Meliorācijas ietekmē radušās audzes uz kūdras augsnēm
Lielākā daļa rezervāta mežu ir 60—70. gadu meliorācijas ietekmē radušās audzes uz kūdras audzēm, ar blīvu grāvju tīklu un biezu pamežu. Dominē mitri, vidēja vecuma jauktu koku meži (priede, bērzs, egle, apse). Lielākais vienlaidus masīvs (vairākus kilometrus platā joslā) atrodas rezervāta ziemeļdaļā. Beidzamo desmitgažu laikā nosusināšanas ietekme mazinās, pateicoties meliorācijas sistēmu aizsērēšanai un bebru darbībai. Biežāk izplatītā putnu suga ir žubīte, divreiz mazākā blīvumā — svirlītis, čuņčiņš, vītītis, sarkanrīklīte, koku čipste, paceplītis. No retāk sastopamajām sugām pieminams trīspirkstu dzenis, baltmugurdzenis, urālpūce, apodziņš.
Pārplūstošās mežaudzes
Ievērojami bagātāka putnu fauna atrodama pārplūstošajās mežaudzēs, kur senāk veiktā nosusināšanas ietekme jau mazinājusies. Melnalkšņu audzes rezervāta teritorijā aizņem mazāk nekā 10 ha platības, bet pārplūstošas bērzu audzes — vairāk nekā 100 ha. Šīs audzes izceļas ar bagātu ligzdojošo putnu sabiedrību, kur daudzas sugas sastopamas visai līdzīgā blīvumā (biežākās — sarkanrīklīte, paceplītis, tām seko žubīte, čuņčiņš, svirlītis, kā arī meža strazdi). Šajos nogabalos ligzdo baltmugurdzenis, trīspirkstu dzenis, urālpūce, apodziņš. Visai līdzīgi biotopi veidojušies bebru darbības rezultātā pārplūdinātās un daļēji nokaltušās mežaudzēs (pie Ozolsalas ap 50 ha, daudzviet mazākās platībās; kopā līdz 150 ha). Lai gan bebru pārpludinājumi ir īslaicīgi, radusies kaltošo koku pārbagātība, kas jau tagad piesaistījusi ievērības cienīgu putnu sabiedrību. Bez minētajām sugām te ligzdo arī mitro vietu putni — gaigalas, mērkaziņas, meža tilbītes, ormaītis.
Meži uz minerālaugsnēm
Meži uz minerālaugsnēm rezervātā aizņem nelielu platību (vairāki simti hektāru). Lielākā daļā — Kurtavas silā teritorijas austrumu malā. Šeit atrodas priežu un jaukti vidēja vecuma meži, putnu sabiedrībā dominē žubīte, čuņčiņš, svirlītis un koku čipste. Raksturīga iezīme ir prāvais mežirbju skaits, sastopams riekstrozis. Sauso mežu josla purva dienvidu malā starp Atašieni un Krustakrogu ir būtiski antropogēni ietekmēta. Tā atrodas šosejas malā, kas rada traucējumus, mehānisko piesārņojumu un regulārus degumus. Tomēr atsevišķas putnu sugas — sila cīrulis, erickiņš — tieši šeit atrastas lielākā blīvumā. Nelielā platībā rezervātā atrodams arī jauktu koku mežs ar dominējošu apsi minerālaugsnēs. Sastopama ļoti bagāta putnu sabiedrība (dominē žubīte, Phylloscopus ģints ķauķi, sarkanrīklīte un paceplītis), daudz dzeņu un citu dobumperētāju. Ar jauktiem/apšu mežiem apaugušas arī dažas pussalas un salas purvā (Cūksala, pussala Ozolsalas purvā).
Meža salas un pussalas purvā
Apaugušām salām purvā ir īpaša nozīme reto dienas plēsīgo putnu (klinšu ērglis) piesaistē. Šādu salu rezervātā ir maz, vairumā no tām aug vidēja vecuma mežs (mežizstrāde veikta vēl pirms 40—60 gadiem). Kopējā minerālzemes salu platība ir ap 40 ha, ietverot vairāk nekā 20 saliņas (Sibsala, Cūksala, Melnā sala, salas Eiduku purvā pie ceļa Mētriena-Atašiene, Kazsala, salas pie Vabioles ezera, Liepsala, salas purvmalā starp Stutkas pussalu un viaduktu). Dominējošās putnu sugas minerālzemes saliņās ir koku čipste un Phylloscopus ģints ķauķi, taču interesanti, ka pat nelielās salās ligzdo gan melnie meža strazdi un dziedātājstrazdi, gan sīļi un lauku baloži.
Pļavas un zālāji
Pļavas un zālāji teritorijā aizņem salīdzinoši nelielu platību — ap 340 ha. Putniem nozīmīgākās ir lielākās vienlaidus pļavu platības.
Siksala ir liela minerālūdens sala purva vidū, kur zālāji aizņem apmēram 120 ha platību. Uz salas atrodas mājvietas ar kokiem un sakņu dārziem, zemākajās daļās — dīķīši un mitraines, salu aptver meža josla. Līdz 1990. gadam liela daļa pašreizējo zālāju bija aparti. Rezervātā ietilpst tikai daļa Siksalas.
Pulcenes (Apsalas, Vaišļusala) ir meliorēts daudzgadīgs zālājs 87 ha platībā, pie bijušajām mājvietām ir vairāki ozoli. Piekļaujas lielai mežu un purva ieskautai zālāju un tīrumu platībai.
Ozolsala ir mežu un purvu vidū izolta pļavu platība, kas pagātnē susināta ar seklu grāvīšu sistēmu. Tagad grāvji un mitrākās daļas aizaugušas. Pļavas — ap 50 ha, fragmentētas ar krūmu joslām un mežaudzēm, centrā ap mājvietu saglabājušies koki un drupas. Zemākās vietas pārplūdinātas bebru darbības rezultātā.
Vēja Vīta ir 13 ha liels meliorēts zālājs, ko no mežaudzēm norobežo iztaisnotā Lisiņas upe (aramzeme 80. gados).
Sildas. Ap 5 ha. Novietotas pie mājvietas, pussalā starp Sildu ezeru un purvu.
Uzskaitītajās platībās ligzdo lielākā daļa lauksaimniecības ainavas putnu sugu rezervātā. Pārējās pļavu teritorijās (14, kopējā platība ap 35 ha) putniem ir mazāk nozīmīgas nelielo izmēru dēļ vai tāpēc, ka tās ir aizaugušas ar krūmiem.
Augājs
Teiču purvā konstatētas 14 ķērpju (Lichenes), 37 sūnu (Bryophyta) un 141 sēklaugu suga. Vienīgie kokaugi sūnu purvā ir nelielas, parasti nīkulīgas priedītes un reti purva bērzi (Betula pubescens). Aizsargājami 36 sēklaugu un paparžaugu (Pteridophyta) sugas, to vidū arī pundurbērzs, mellenāju kārkls (Salix myrtilloides), staipekņi (Lycopodium), vairākas orhideju dzimtas sugas; aug arī ārkausa kasandra, kas ir raksturīgs augsto purvu sīkkrūms. Bieži sastopami augi ir sfagni jeb baltās sūnas (Sphagnidae), vaivariņi (Ledum), dzērvenes (Vaccinium oxycoccos), lācenes (Rubus chamaemorus), vistenes (Empetrum nigrum). Uz purva paklāja izkaisīti vairāki ziedaugi — makstainās spilves (Eriophorum vaginatum), polijlapu andromedas (Andromeda polifolia), purva šeihcerijas (Scheuchzeria palustris), ārkausa kasandras (Chamaedaphne calyculata) u.c.
Letu gals
Izveide
Pēc Tālavas zemju dalīšanas 1224. gadā bīskaps atdeva ordenim Tālavas letu valdnieka Ramekas zemes pie Vijas upes, un visas agrāk pakļautās zemes līdz pat Burtnieku pilskalnam (t.s. Gaujas koridoru), bet ieguva vēlākos Raunas, Dzērbenes, Piebalgas, Smiltenes un Gulbenes novadus ar daudzām letu kungu zemēm (Gibbe, Jovnate, Jeie, Ale, Zlavka, Saueke, Virevele, Zurvegale, Metsene, Gulbana, Jazoa, Prebalge). Atzeles zemē bīskaps ieguva vēlāko Viļakas novadu arī ar vairākām letu kungu zemēm (Berezne, Pornuwe, Abelen un Abrene).
Teiču dabas rezervāts
Augājs
Daži augi:
Letu gals
Teritorija
Austrumos tas robežojās ar Pleskavas zemi, bet no pārējām pusēm to aptvēra Livonijas ordeņa teritorijas (Rīgas, Aizkraukles, Sēlpils, Daugavpils, Rēzeknes, Alūksnes, Cēsu un Siguldas komturejas un fogtejas).
Teiču dabas rezervāts
Dzīvnieku valsts
Teiču purvā mīt daudz dažādu dzīvnieku. Lielāka sugu daudzveidība ir purvam pieguļošajos mežos un atklātās vietās. No kukaiņiem konstatētas 332 tauriņu sugas (no tām 26 sugas ir leduslaikmeta dzīvojuši, relikti!), 134 jātnieciņu, 272 divspārņu un 469 vaboļu sugas (23 kukaiņu sugas ir aizsargājamas). Sastopama 41 zīdītāju suga; raksturīgākās sugas ir alnis un meža cūka. Dabisks purva hidroloģiskā režīma regulētājs ir bebrs. Konstatētas arī 186 ligzdojošu putnu sugas. No aizsargājamām putnu sugām sastopamas melnkakla gārgale, pelēkā dzērve, purva piekūns, baltirbe (Lagopus lagopus), lietuvainis, purva tilbīte, dzeltenais tārtiņš, melnā puskuitala. Teiču rezervātam un tā apkaimei ir ļoti liela nozīme kā migrējošo dzērvju un zosu atpūtas vietai. Kopš 1989 gada Teiču purvs ir Eiropas nozīmīgo putnu vietu sarakstā, bet kopš 1995 gada kopā ar Lielo jeb Pelēčāres purvu — Ramsāres konvencijas putnu vietu sarakstā un atbilst Pasaules dabas aizsardzības savienības klasifikācijas 1.kategorijai. Atļauts apmeklēt tikai ar administrācijas atļauju.
Letu gals
Teritorija
Rīgas arhibīskapijas Letu gala teritorijā tiesiski bija izšķiramas trīs zemju kategorijas:
Teiču dabas rezervāts
Dzīvnieku valsts
Daži dzīvnieki.
Letu gals
Draudžu novadi
Arhibīskaps Silvestrs Stodevešers 1457. gada 7. februārī izdeva t.s. "Silvestra žēlastību", kas arhibīskapa vasaļiem paplašināja mantojuma tiesības. Tajā bija minēti šādi Letu gala draudžu novadi (kerszpel) jeb pilsnovadi (borchsokinge):
Teiču dabas rezervāts
Klasifikācijas, pētījumu attīstība
Teiču purva pētījumi jau sākti jau 20. gadsimta. 20. un 30. gados (P.Nomalis). Teiču rezervāta dibināšanas pamatā ir Latvijas Zinātņu akadēmijas Bioloģijas institūta Ornitoloģijas laboratorijas pētījumi 70. un 80. gados. Kopš 1983. gada tiek veikta floras invetarizācija (I.Rēriha, B.Bambe), noskaidrotas meža un purva augu sugas, kā arī pētītas aļģes (I.Druvietis). No dzīvniekiem plašāk pētīti putni (U.Bergmanis, A.Avotiņš, G.Vāveriņš) un kukaiņi — divspārņi (V.Spuņģis, A.Karpa), jātnieciņi (Andris Piterāns), tauriņi (G.Akmentiņš, N.Savenkovs), zirnekļi (M.Šternbergs).
Letu gals
Draudžu novadi
Dokumentā nebija pieminēts Viļakas pils draudzes novads pie arhibīskapijas austrumu robežas.
Likvidācija
Pēc Livonijas kara beigām 1582. gadā Pārdaugavas Livonijas hercogistes sastāvā nodibināja vairākas stārastijas, kas atradās Cēsu vaivadijas sastāvā.
Mūsdienās
Mūsdienās bijušā arhibīskapijas Letu gala teritorijā atrodas Ogres, Aizkraukles, Jēkabpils, Līvānu, Preiļu, Madonas, Cēsu, Smiltenes, Gulbenes, Balvu un Ludzas novadi.
Maltas futbola izlase
Maltas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Maltas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Maltas futbola izlasi pārvalda Maltas Futbola Asociācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1957. gadā pret Austriju. Malta nekad nav iekļuvusi ne Eiropas, ne Pasaules čempionātu finālturnīros.
Keine Lust
Keine Lust vācu grupas "Rammstein" ceturtais singls no ceturtā studijas albuma "Reise, Reise". Singls izdots.
Dziesmas liriskais varonis - mironis, kurš cīnās starp vēlmi un nespēju veikt dažādas darbības, kā arī visu laiku salst.
Dziesmu saraksts
Vācijas izdevums
UK CDS Part 1
UK 7" Vinyl
Tips 69
Tips 69 (WZ-121)- ķīniešu kaujas pamattanks. Tanks "Tips 69" faktiski ir kaujas tanka "Tips 59" pamatīgi modernizēta un pārstrādāta modifikācija. Tips 59 plašākai publikai pirmo reizi tika demonstrēts militārajā parādē 1982. gada septembrī.
Kaitbords
Kaitbords (kaitošana, kaitings, pūķošana, kaitsērfings no en) ir sporta veids, kurā, izmantojot vadāmu liela izmēra pūķi, sportists ar vēja spēku burā pa ūdeni, ledu vai sauszemi.
Ūdenī visbiežāk tiek lietoti dēļi: Ziemā (uz ledus, sniega, kalnos) parasti izmanto sniega dēļus, kalnu slēpes un slidas. Braukšanai pa sauszemi mēdz izmantot lielriteņu dēļus (landbordus, dirtbordus) vai pludmales trīsriteņu bagijus (angl. buggy).
Latvijā kaitborda pirmsākumi meklējami ap 1998. gadu.
Inventārs
Lai kaitotu, nepieciešams šāds inventārs:
Disciplīnas
Par visizplatītāko disciplīnu var uzskatīt frīraidu (angl. freeride), kur kaitotājs vizinās savam priekam. Populārs ir arī frīstails (angl. freestyle) veikstils, 'lēcienu stils' ir lekšana (no gluda ūdens, viļņiem, speciālām konstrukcijām) ar dažādiem pagriezieniem, pārtvērieniem. Latvijā notiek sacensības arī kursa braukšanā (angl. course racing), kur pēc iespējas ātrāk jānobrauc pretvēja-pavēja kurss (kā buru jahtu sacīkstēs) un slalomā (kurss jāveic sānvējā vai daļēji pa vējam). Izplatīta ir arī braukšana pa viļņiem (vairāk Latvijas rietumu krastā, kur ir lielāki un piemērotāki viļņi); arī šajā disciplīnā tiek organizētas sacensības.
Drošība
Internetā ir daudz tekstuālu un video materiālu par pirmajiem soļiem kaitbordā, tomēr ļoti ieteicams mācīties pieredzējuša kaitotāja vai profesionāla instruktora vadībā, lai sistemātiski un praktiski apgūtu visus drošības aspektus. Gavenie drošības principi ir:
Ticība
Ticība ir pārliecība vai uzticēšanās cilvēkam, priekšmetam vai jēdzienam. Reliģijā ticība ir pārliecība par dieva esamību. Jēdzienu ‘ticība’ nereti lieto kā reliģijas sinonīmu, piemēram, kristīgā ticība. Tomēr šo terminu lieto arī citu racionāli nepamatotu cerību vai uzskatu apzīmēšanai, piemēram, vēlēšanās nobalsojot par visvairāk apsolījušo partiju vai uzticēšanos kara propagandai.
2008.—2009. gada Pasaules kauss bobslejā
2008.—2009. gada Pasaules kauss bobslejā bija vairāku sacīkšu bobsleja turnīrs, kurš sākās Vinterbergā un beidzās  Pārksitijā. Pasaules kausu rīkoja FIBT, kas rīko arī pasaules čempionātu bobslejā, kā arī pasaules kausus un čempionātus skeletonā.
Ivans III
Joans III Vasiļjevičs, tradicionāli latviski saukts par Jāni III, Ivans III (ru; dzimis, miris ), pazīstams arī kā Ivans Lielais (Иван Великий), bija Maskavas lielkņazs no 1462. gada līdz savai nāvei. Dēvējis sevi par "visas Krievzemes patvaldnieku (caru)".
Joans III bija viens no visilgāk valdījušajiem krievu valdniekiem.
1497. gadā viņš sastādīja tiesas likumkrājumu un uzbūvēja tagadējo Maskavas kremli.
Dzīvesgājums
Dzimis Maskavijas lielkņaza Vasilija II un viņa sievas Borovskas Marijas ģimenē. Viņa valdīšanas laikā Maskavija 1471. gadā uzbruka Novgorodai, kas gribot saglabāt patstāvību ar Lietuvas dižkunigaitijas palīdzību, padevās Lietuvas dižkungam Kazimiram IV, paturot savas privilēģijas un parašas. 1472. gadā Joans III ottreiz apprecējās ar pēdējā Bizantijas ķeizara Palaiologa meitu Sofiju (Zoju), kas no Lībekas cauri Livonijai ieradās Maskavā, un lielkņazs pieņēma divgalvaino bizantiešu ērgli par savu ģerboni.
Lielkņazs Joans III pakļāva Jaroslavļas (1463) un Rostovas kņazistes (1474), uzvarēja Novgorodas karaspēku un 1478. gadā pievienoja to saviem valdījumiem. Livonijas—Maskavijas kara laikā Maskavijas karaspēks 1480.–1481. gadā okupēja daļu no Tērbatas bīskapijas un Livonijas ordeņa valsts Latgales daļu. 1485. gadā viņam padevās Tveras kņaziste, bet 1489. gadā viņš Maskavijai pievienoja Vjatkas zemi. 1480. gadā Joans III atbrīvojās no Dižās Ordas hana Ahmeda virsvaras, 1487. gadā viņš uzbruka Kazaņas hanistei un ielika tur hanu par vasali. 1487. gadā atsākās Lietuvas—Maskavijas kari, kas 1500. gadā turpinājās kā Krievijas—Livonijas—Lietuvas karš.
Pēc kariem ar Lietuvas dižkunigaitiju 1503. gadā Joans III saviem valdījumiem pievienoja arī Čerņigovas kņazisti, Starodubas kņazisti, Novgorodas–Severskas kņazisti, Riļskas kņzisti un 15 citas pilsētas.
Mazspāre
Mazspāre ir mazciems Talsu novada Ģibuļu pagastā Spāres ezera dienvidaustrumu krastā 15 km no pagasta centra Pastendes. No 1945. līdz 1951. gadam bija Mazspāres ciema centrs.
Mēle
Mēle ir mīksts, muskuļots orgāns mutes iekšpusē. Mēle ļauj sajust ēdiena garšu, jo to klāj garšas kārpiņas. Mēle ir ļoti elastīga, kas ļauj ne tikai ēst, bet cilvēkiem arī runāt. Pie tam tā spēj iztīrīt zobus no ēdiena atliekām. Mēle ir jutīga, jo tai ir daudz nervu, kas nodrošina tās kustību. Plaši izplatītais uzskats, ka dažādas mēles zonas uztver atšķirīgas garšas, nav pareizs.
Uzbūve
Mēli lielākoties veido muskuļi. Tā ir sadalīta priekšējā un mugurējā daļā. Priekšējā daļa ir redzama no priekšpuses un veido aptuveni divas trešdaļas no mēles garuma, bet mugurējā daļa ir tuvāk rīklei. Tā kā katrai daļai ir citādāka izcelsme embrioģenēzē, tad katru daļu inervē arī savi nervi. Abas daļas šķir sulcus terminalis.
Mēles labā un kreisā puse tiek sadalīta ar mēles starpsienu.
Priekšējā daļa ir šaurāka un vērsta pret apakšējiem griezējzobiem. Mugurējā daļa savukārt ir saistīta ar mēles kaulu, uzbalseni, rīkles u.c. muskuļiem.
Muskuļi
Mēli veido šķērssvītrotas muskuļšķiedras. Izšķir īstos mēles muskuļus un mēles muskuļus, kas sākas no kaula. Mēle ir ļoti kustīga, jo muskuļi stiepjas dažādos virzienos.
Ārējie muskuļi: Iekšējie muskuļi:
Gļotāda
Mēlei ir divas virsmas. Augšējā daļa (dorsum linguae) ir ar specializēto gļotādu, kas veido kārpiņas, bet mēles apakšējā virsmā ir seggļotāda, kas ir gluda un gļotādas epitēlijam nav pārragojuma pazīmju. Zem epitēlija ir gļotādas saistaudi (lamina propria). Mēlei ir arī mazi siekalu dziedzeri, kas atrodas zem gļotādas. Vairāk sastopami mēles galā (apex linguae) un pie mēles saknes (radix linguae). Mēles aizmugurē ir arī mēles mandele.
Mēles kārpiņas
Mēles gļotādā ir 4 kārpiņu veidi:
Funkcijas
Mēlei ir daudzpusīgas funkcijas, tā piedalās:
Ārons Nguimbats
Ārons Nguimbats (dzimis Jaundē) ir bijušais Kamerūnas futbolists, aizsargs. 4 sezonas spēlējis Skonto FC sastāvā.
Kamerūnas futbola izlases sastāvā kļuvis par Sidnejas Olimpisko spēļu čempionu.
Lilita Zatlere
Lilita Zatlere (dzimusi Rīgā) ir bijušā Latvijas prezidenta Valda Zatlere dzīvesbiedre.
Biogrāfija
No 1960. līdz 1968. gadam mācījusies Rīgas 15. astoņgadīgajā skolā, no 1968. līdz 1971. gadam — Rīgas Tirdzniecības tehnikumā rūpniecības preču prečziņa specialitātē.
Laikā, kad vīrs bija Latvijas prezidents, viņai tikuši piešķirti vairāku valstu ordeņi oficiālo vizīšu ietvaros.
Privātā dzīve
Bijusi precējusies ar mākslinieku Aivaru Manguli, kas pašlaik dzīvo Vācijā. Laulībā dzimusi meita Agnese Mangule. 20. gadsimta 90. gados iepazinusies ar Valdi Zatleru, ar kuru dzimis dēls Kārlis Zatlers.
Maltas Futbola asociācija
Maltas Futbola Asociācija ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Maltā. Asociācija organizē nacionālo futbola čempionātu, Maltas Futbola līgu, kā arī atbild par Maltas futbola izlasi. Tās galvenā mītne atrodas Valletā. Tā tika dibināta jau 1900. gadā, FIFA uzņemta 1959. gadā, bet vēl pēc gada 1960. gadā tā kļuva par UEFA locekli.
Ņižņekamskas "Ņeftehimik"
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" ir hokeja komanda, kura bāzēta Ņižņekamskā, Krievijas Federācijā. Tā ne reizi nav kļuvusi par Krievijas vai PSRS čempioni.
Sākot ar 2008.—09. gada sezonu klubs spēlē Kontinentālajā hokeja līgā.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 24. februārī.''
Ģeodēzija
Ģeodēzija (no el — ‘zemes sadalīšana’) ir zinātne par Zemes mērīšanu, Zemes veidu, formu un lielumu. Ģeodēzija kā zinātne ir cieši saistīta ar daudzām zinātnes nozarēm, piemēram, matemātiku un fiziku, it sevišķi ar ģeofiziku. Praktiskais ģeodēzijas uzdevums ir izdarīt mērījumus apvidū un to rezultātus izmantot dažādiem aprēķiniem, lai noteiktu attālumu, platību, augstumu, zemes darbu apjomu utt., vai arī zināmas zemes virsmas daļas samazināta attēla sastādīšanai ((zemes robežu un topogrāfiskie) plāni un kartes).
Ģeodēziju iedala:
Latvijā ģeodēziju var apgūt divās mācību iestādēs: LLU Vides un būvzinātņu fakultātes Zemes ierīcības un mērniecības studiju programmā un RTU Būvniecības inženierzinātņu fakultātes Ģeomātikas studiju programmā.
Hanss Joahims Borcims
Hanss Joahims Borcims (dzimis Brandenburgā) ir vācu airētājs, kurš pārstāvēja SG Dynamo Potsdam/ Sportvereinigung (SV) Dynamo. airēšanā viņš ieguva bronzas medaļu.
Sandro Botičelli
Sandro Botičelli, īstajā vārdā Alesandro di Mariano Filipepi (—), bija agrīnās renesanses gleznotājs, kura daiļrade bija viena no visraksturīgākajām sava laikmeta būtības izteicējām un noslēdza arī agrīno renesansi. Botičelli ir dzimis un miris Florencē.
Nav daudz zināmu faktu par Botičelli bērnību, tomēr ir noskaidrots, ka viņš kļuva par mācekli 14 gadu vecumā, agrāk nekā liela daļa citu renesanses mākslinieku. Botičelli neizmantoja perspektīvas atklājumus, gaismu, apjomu. Viņam svarīgi ir tēlu līniju ritmi priekšplānā, kur krāšņās koku pārejas lieliski kontrastē ar tumšajiem koku apveidiem aizmugurē. 1489. gadā tapusī glezna "Veneras dzimšana" vairs nemaz "neatsaucas" uz gaismas simboliem, tomēr simboliski atklāj tālaika Florencē valdošo dramatismu un izmisumu. Dabu un dvēseles nemieru atklāj trīs stihijas — gaiss, ūdens un zeme.
Ēriks Spūlstra
Ēriks Spūlstra (en; dzimis Evanstonā, Ilinoisas štatā, ASV) ir ASV basketbola treneris. Pašlaik (2013) ir NBA kluba Maiami "Heat" galvenais treneris.
Karjera
Ē. Spūlstra pārstāvēja Portlendas universitātes basketbola komandu NCAA turnīrā; debijas sezonā viņš tika atzīts par konferences labāko debitantu. Pēc universitātes absolvēšanas Ē. Spūlstra bija spēlētājs/treneris Vācijas basketbola klubā TuS Herten.
Laika posmā no 2001. līdz 2008. gadam Ē. Spūlstra bija trenera palīgs un skautinga direktors Maiami "Heat" klubā. 2006. gadā viņš izcīnīja uzvaru NBA kā Peta Railija palīgs. 2008. gadā viņš kļuva par vienības galveno treneri. Pirmajās divās sezonās Ē. Spūlstras vadītā vienība izcīnīja 90 uzvaru, kā arī abās sezonās kvalificējās izslēgšanas spēlēm (abas divas reizes tika zaudēts pirmajā kārtā). 2010.—2011. gada sezonā viņš ir sasniedzis NBA finālsēriju, Ē. Spūlstras vadītajā komandā šajā sezonā spēlē tādas līgas zvaigznes kā Dveins Veids, Lebrons Džeimss un Kriss Bošs. 2011. gadā kvalificējies finālsērijai, tomēr jau nākamajā sezonā izcīnīja NBA čempiontitulu. Arī 2013. gadā tika izcīnīts NBA čempiontituls, šoreiz finālā tika uzvarēta Sanantonio "Spurs" vienība.
Ē. Spūlstra ir pirmais filipīniešu/amerikāņu treneris NBA līgas vēsturē, tāpat viņš ir pirmais filipīniešu/amerikāņu treneris visā Ziemeļamerikas profesionālā sporta vēsturē.
Ņūtons
Ņūtons (simbols: N) ir SI sistēmas spēka mērvienība. Mērvienība nosaukta par godu angļu zinātniekam Īzakam Ņūtonam.
Definīcija
1 Ν ir spēks, kas ķermenim, kura masa ir 1 kg, piešķir 1 m/s2 lielu paātrinājumu, kas vērsts spēka darbības virzienā
Pēc Otrā Ņūtona likuma
izriet, ka 1 N = 1 kg⋅m ⋅s-2
Piemēri
1 ņūtonu liels svars piemīt tādam ķermenim, kura masa ir 1 kg, ja brīvās krišanas paātrinājums ir 1 m/s2. Bet tā kā tas uz Zemes ir nevis 1, bet gan apmēram 9,8 m/s2, tad 1 kg smags ķermenis spiedīs uz Zemes virsmu jau ar 9,8 ņūtonu lielu spēku.
1 ņūtons = 105 (100 000) dini.
Ja ķermeņa masa uz Zemes ir 1 kg, tad tā svars būs 1 x 9,8 = 9,8 N, jeb apmēram 10 ņūtoni, tātad 1 ņūtons ir aptuveni vienāds ar 100 gramiem masas. Cilvēks, kura masa ir 70 kilogrami, spiež uz Zemes virsmu ar 686 N lielu spēku.
Reformācija
Protestantu reformācija bija 16. gadsimta kustība, kuras mērķis bija reformēt katoļu baznīcu Eiropā un kuras rezultātā notika baznīcas šķelšanās un izveidojās vairākas konfesijas, kas pastāv arī mūsdienās, kā luterisms, reformisms, prezbiteriānisms, anabaptisms, anglikānisms un citas.
Par reformācijas oficiālo sākumu uzskata 1517. gada 31. oktobri, kad augustīniešu ordeņa mūks Mārtiņš Luters pienagloja savas 95 tēzes, vērstas pret indulgenču tirdzniecību, pie Vitenbergas pils baznīcas durvīm.
Reformatoru pamattēzes:
Reformācijas priekšnoteikumi un cēloņi
Protestantu reformācija brieda līdz ar aizvien lielāku Baznīcas iesaistīšanos laicīgajā dzīvē un politikā. Eiropas sabiedrībā, tajā skaitā lielā daļā pašas garīdzniecības, brieda neapmierinātība par daudzu augsta līmeņa Baznīcas vadītāju izlaidīgo dzīves veidu, greznību, visatļautību, slinkumu, kas arvien vairāk diskreditēja Baznīcu kopumā un grāva tās reputāciju. Piemēram, Eiropā klīda sašutuma pilni nostāsti par pāvestu Aleksandru VI (1492—1503), kurš izcēlās ar neslēptu tieksmi uz zeltu, dārglietām, kāršu spēli un sievietēm. Viņš vairāk šķita norūpējies par savu ārlaulības bērnu karjeru nekā par Baznīcas priekšrakstu ievērošanu. Ja šādu rīcību atļāvās pats pāvests, ko tad varēja gaidīt no zemāka līmeņa Dieva kalpiem.
Baznīcas tradicionālā mācība un garīgā prakse izraisīja krīzi intelektuālajos garīdzniekos un lajos. Pāvestu sekulārās pretenzijas un teologu sausā sholastika mudināja lajus un garīdzniekus meklēt jaunas dievbijības formas. Pāvestu acīs šādi meklējumi bija ķecerīgi. Vēlajos viduslaikos sastopam daudzus savstarpēji neatkarīgus laju un garīdznieku mēģinājumus reformēt reliģisko dzīvi, kā arī eksperimentēt ar jaunām reliģiskām formām.
Sākot ar albigiešiem, katariem, valdiešiem, begīniem un beghardiem 13. gadsimtā līdz lolardiem un husītiem 15. gadsimtā, laju reformatoriskajām reliģiskajām kustībām bija kopīgs mērķis: reliģiska vienkāršība, atgriešanās pie pirmsākumiem. Viņi visi vēlējās reliģiju, kurā valdītu īsta pašuzupurēšanās, kādu radīja Jēzus Kristus un pirmo mācekļu piemērs.
Lielu problēmu radīja prakse pārdot augstākos Baznīcas amatus vairāksolīšanā, turklāt atbrīvojot vadītājus no dzīvošanas rezidencē. Nav jābrīnās, ka vietējā reliģiskā dzīve pamira. Vēlajos viduslaikos reti kāda pilsēta nesūdzējās par savu bīskapu, abatu un prelātu slikto vadību, naudas politiku un konkubinātu. Draudzes jau bija skaļi protestējušas pret baznīcas netaisnīgo naudas politiku ilgi pirms tam, kad Mārtiņš Luters publicēja savu slaveno apsūdzību "Vācu nācijas kristīgai aristokrātijai" (An den christlichen Adel deutscher Nation, 1520).
Viduslaikos baznīcas un civilie likumi piešķīra garīdzniekiem īpašas personas un īpašuma tiesības. Baznīcām un klosteriem kā svētām vietām nebija jāmaksā nodokļi un jāpilda citi likumi. Tās bija vietas, kurās valdīja "svēts miers" un kuras deva patvēruma tiesības. Apgrūtināt garīdzniekus ar tādiem pienākumiem kā militārais dienests, pilsētas vārtu sargāšana u.c. līdzīgiem pilsoņa pienākumiem bija aizliegts. Laji, lai arī kādu amatu vai stāvokli tie ieņemtu, nevarēja tiesāt garīdzniekus, kas bija vidutāji starp pilsoņiem un Dievu. Tāpēc garīdznieki baudīja "vietas imunitāti" (baznīcas īpašumiem nav jāmaksā nodokļi, un tiem ir patvēruma tiesības) un "personas imunitāti" (garīdzniecību nevar tiesāt civilās tiesās).
Nozīmīgs faktors bija vēlajos viduslaikos izplatītais humānisms un izglītības līmeņa pieaugums sabiedrībā, galvenokārt pilsētās, kur līdzās skolām latīņu valodā radās skolas, kur mācības notika tautas valodā. Jau 1382. gadā Džons Viklifs pārtulkoja Bībeli angļu valodā, tomēr baznīca šo tulkojumu pasludināja par ķecerību.
Reformācijas priekšvakarā izdeva rīkojumus, kas sašaurināja šīs tiesības. Likumi mēģināja regulēt jaunu baznīcas īpašumu iegūšanu. Tāpat tie mēģināja regulēt patvēruma tiesības, jo bieži tās traucēja tiesu darbību. Bija arī mēģinājumi piemērot nodokļa likumus baznīcas īpašumiem. Laicīgā valdība vairs necieta baznīcas iejaukšanos politiskās un administratīvās funkcijās.
Mārtiņš Luters un vācu reformācija
Vācu reformācijas centrā atradās Mārtiņš Luters.
Sākotnēji Luters neuzstājas pret Romas katoļu baznīcu un pāvesta institutu; viņš protestē pret viņam pašam - augustīniešiem - atņemtajām tiesībām tirgot indulgences (vācu zemēs indulgenču tirdzniecības monopols tikko kā bija pārdots banķieru Fugeru bankai, kas par tās tehnisko realizāciju maksāja Vācijas arhibīskapiem un dominikāņiem procentus no ienākumiem). Romas kūrija sākumā nepievērš uzmanību ķildām ap indulgenču tirgošanos, taču tirdzniecībā ieinteresētie vietējie baznīcas tēvi un dominikāņi ir sašutuši par augustīniešu (Lutera) pretenzijām uz viņu jauniegūto biznesu un aktīvi uzbruka Luteram. Savukārt Luters meklēja Bībelē argumentus savām tēzēm, un šajos meklējumos nāca pie jauniem atklājumiem un atziņām, kas padarīja lielāku plaisu starp viņu un Baznīcu. Lutera acīs apšaubāmas kļūst ne tikai Baznīcas tiesības piedot grēkus, bet arī pats pāvesta varas harismātiskums, koncilu nemaldība un Baznīcas hierarhu autoritāte.
Pāvests sākumā centās Luteru vest pie prāta mierīgā ceļā, taču tas atteicās ierasties Itālijā uz bīskapu tiesu (1518. gadā viņa pretinieki izvirza apsūdzību ķecerībā). Saksijas kūrfirsts Frīdrihs pieprasīja izskatīt visas apsūdzības uz vietas. 1519. gadā Leipcigā notika disputs starp teologu Johanu Eku un Lutera piekritēju Andreasu fon Karlštatu, kurā iejaucās arī pats Luters. Te viņš disputa karstumā apšaubīja gan pāvesta, gan koncilu nemaldību, bet Eks nodēvēja Luteru par ķeceri.
1520. gadā tika publicēta pāvesta bulla, kurā pavēlēts sadedzināt Lutera grāmatas un draud Luteram un tā piekritējiem uzlikt Baznīcas lāstus, ja tie konkrētā laikā neatsacīsies no saviem maldiem; ja tas nenotiks, pēc šī termiņa notecēšanas, laicīgās varas pārstāvjiem piedraudot ar interdiktu, tika pavēlēts Luteru arestēt un nosūtīt uz Romu. Sākās atklāts konflikts un savstarpēji apvainojumi starp Luteru un Romas kūriju, līdz 1520. gada 10. decembrī pie Vitenbergas pilsētas vārtiem viņš publiski sadedzina pāvesta bullu. Lutera uzsaukumi tā atbalstītājos iesaista gan firstus, kas cer iedzīvoties uz baznīcas īpašumu rēķina, gan bruņiniekus, kam klerikāļi riebj principā, gan pilsētniekus, uz kuru naudas lādēm Baznīca vienmēr metusi kāru aci, gan laicīgā inteliģence, kurai riebj mūku neizglītotība un liekulība, gan zemniekus, kuriem apnicis dot desmito tiesu.
Jau 1530. gados Lutera sekotāji izveidoja reģionālās konsistorijas, kurās darbojās teologi un advokāti, kas pārraudzīja un vadīja jauno protestantu baznīcu. Filips Melanhtons bija kustības garīgais vadonis. Protestantisms ātri izplatījās Dānijā un Zviedrijā, un pat dažās Polijas provincēs. Ar 1555. gada Augsburgas miera līgumu bija panākta savstarpēja vienošanās, sekojot principam: cuius regio, eius religio (kurš valda, tas arī nosaka reliģiju). Anabaptisti un kalvinisti netika iekļauti šajā līgumā. Anabaptisti atkāpās, taču kalvinisti organizēja paši savu revolūciju visā Ziemeļeiropā.
Žans Kalvins un Ženēvas reformācija
16. gadsimta otrajā pusē kalvinisms nomainīja luterānismu kā dominējošo protestantu kustību Eiropā. Kalvinisti ticēja dievišķai predestinācijai un individuālai atbildībai sabiedrības pārorganizēšanā pēc Dieva plāna. Kalvinisti kļuva dedzīgi reformatori un centās pārveidot cilvēku sabiedrību tā, lai sieviešu un vīriešu ārējā rīcība atbilstu iekšējai ticībai.
Vācu sociologs Maksis Vēbers savā darbā „Protestantu ētika un kapitālisma gars” (1904.) saka, ka šī īpatnējā pašpaļāvības un pašdisciplinēta aktīvisma kombinācija radīja ētiku, kas stimulēja un nostiprināja agrīno kapitālismu, cieši saistot kalvinismu un vēlāko puritānismu ar kapitālistiskās sabiedrības attīstību.
Kalvins piedzima garīdzniecībai tuvā ģimenē, saņēma šim garam atbilstošu izglītību, taču nostājās reformatoru pusē. 1534. gadā viņš piedzīvoja, ka viņa "spītīgo sirdi mācīja pats Dievs". Kalvins sava Ženēvas protestantisma garā izveidoja teokrātisku valsti. Viņa grāmata "Kristīgās baznīcas institūti" ieņem svarīgu vietu protestantu teoloģijā.
Katoļu reformācija un kontrreformācija
Reformācija nepārsteidza Baznīcu, jo arī pašā baznīcā regulāri notika iekšējas reformas, kurus veica koncili. Baznīcas atbilde uz reformāciju ievadīja katoļu reformāciju, kas sākās ar Tridentas koncilu (1545.-1563.). Koncila īstenotās reformas attiecās uz baznīcas iekšējo disciplīnu: tika ierobežota baznīcas amatu un citu reliģisku īpašumu pārdošana, bīskapi kas nedzīvoja savās diecēzēs, bija spiesti atgriezties savās vietās, lai tur piedalītos reliģiskajā dzīvē. Nekādas doktrinālās maiņas netika ievestas. Baznīca palika pie labajiem darbiem kā žēlastības vairošanas līdzekļa, septiņiem sakramentiem, maizes pārvēršanas miesā, vīna aizlieguma lajiem, garīdznieku celibāta, purgatorija realitātes, svēto, relikviju un svētbilžu kulta, kā arī atlaidu pārdošanas.
Taču ar koncila lēmumiem visā katoļu Baznīcā pieauga arī centralizācija, tā kļuva vēl konservatīvāka. Daudz stingrāka kļuva arī attieksme pret to, ko katoļu baznīca uzskatīja par ķecerību. Tā, 1557. gadā tika ieviests tā sauktais Indekss — aizliegto (ķecerīgo) grāmatu saraksts. Kā obligāta katru nedēļu tika noteikta piedalīšanās misē. Koncils noteica arī stingrākus ierobežojumus kristībām, kā arī precībām. Tika pārtraukta indulgenču tirdzniecība.
Reformācija un politika
Baznīcas ideoloģiskās vienotības sabrukums sašķēla lielāko Eiropas sabiedrības daļu arī politiski. Protestanti sāka masveidā dedzināt raganas un citus citādi domājošos, vajāt katoļus. Katoļi atbildēja ar to pašu. Eiropa sašķeļas divās politiskās nometnēs: katoļu zemes valda Habsburgu dinastija, bet pret Habsburgiem orientētās zemes un valdnieki pieņem reformāciju. Sākas 30 gadu karš u.c. ticības kari, kuros Eiropa ieslīgst uz 100 gadiem, paralizējot ekonomisko un kultūras attīstību.
Angolas karogs
Angolas Republikas karogs tika pieņemts 1975. gadā. Sarkanā krāsa simbolizē neatkarības cīņās izlietās asinis, bet melnā krāsa simbolizē Āfriku, kontinentu, kurā valsts atrodas. Zeltainais attēls, kurā attēlots zobrats, krūmu nazis un zvaigzne, simbolizē valsts dabas bagātības.
2003. gadā tika izveidots jauns karogs, kurš gan pagaidām vēl nav oficiāli apstiprināts. Saule karoga vidū simbolizētu valsts saulaino klimatu, bet tās dizains - zīmējumus, kuri tika atrasti Čitundo-Hulu alās. Daudziem angoliešiem jaunais karogs nepatīk, jo viņiem šķiet, ka tam nav nekādas nozīmes un ka tas pārāk atgādina Kostarikas karogu.
Remembering Bud: Cleopatra's Dream
Remembering Bud: Cleopatra's Dream ir Tošiko Akijoši džeza trio 1990. gadā izdotais albums.
Eiropas autoceļš E05
Eiropas autoceļš E04 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Tas ir vistālāk uz rietumiem atrodamais ziemeļu-dienvidu E tīkla ceļš, kas ved no Grīnokas Lielbritānijā uz Alhesirasu Spānijā.