cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Metiletilketons
Iegūšana
Metiletilketonu iegūst, oksidējot 2-butanolu. Iespējams iegūt arī, tieši oksidējot n-butānu.
Īpašības
Reaģējot ar ūdeņraža peroksīdu, veido metiletilketona peroksīdu. Tāpat kā acetona peroksīds, tā ir eksplozīva viela.
Izmantošana
Lieto kā šķīdinātāju krāsu, gumijas, celulozes acetātu un nitrātu ražošanā. Izmanto arī kā tīrīšanas līdzekli un alkohola denaturēšanai.
Baznīcas iela
Baznīcas iela var būt:
Kerijs Kings
Кеrijs Rejs Кings (en, dzimis ) ir ASV ģitārists, grupas Slayer dibinātājs un pastāvīgs dalībnieks.
Kaut arī Kings ieņem augstas pozīcijas labāko metāla ģitāristu reitingos, vienīgo savu apbalvojumu viņš saņēma tikai 2008. gadā (Golden Gods Awards apbalvojumu Metal Hammer žurnāla nominācijā «Golden God»).
Biogrāfija
Kerijs Kings dzimis 1964. gadā 3. jūnijā Losandželosā, Kalifornijā. Viņa tēvs bija aviomehāniķis, bet māte strādāja dienējošajā telefona kompānijā.
Viņš bija jaunākais bērns ģimenē. Skolā, pēc personīgā Kerija apgalvojuma, viņš bija izcilnieks, reiz pat uzvarēja skolas matemātikas olimpiādē. 12. klasē viņš studēja matemātisko analīzi un pirmajā semestrī saņēma — A, bet otrajā — E, pēc kuras viņš izlēma, ka studēt pietiek.
Ar mūziku nodarbojās jau jaunākajos skolas gados, pirmo ģitāru saņemot 13 gadu vecumā no tēva, kurš, tādā veidā mēģināja atrast dēlam vaļasprieku. Pabeidzot skolu, vairs nebija vēlme turpināt izglītību, tādēļ Kings aizrāvās ar grupas radīšanas ideju.
Slayer
Kerija grupa Slayer parakstīja līgumu ar ierakstu kompāniju Metal Blade Records. Par finansējuma avotu kļuva Kinga tēvs, kurš deva līdzekļus grupai. Pats Kerijs apgalvoja, ka tēvs lepojās ar dēla nodarbošanos, bet pats muzikants deva viņam klausīties savas grupas ierakstus izlases kārtībā.
Pēc pirmās plates un "Haunting The West Coast" Kerijs Kings uz laiku aizgāja no Slayer un pievienojās Deiva Masteina jaunajai grupai Megadeth. Par spīti tam, ka Masteins gribēja, lai Kings paliek grupā kā pastāvīgs dalībnieks, Kerijs atgriezās Slayer pēc pieciem koncertiem, paziņojot, ka Megadeth "aizņem pārāk daudz viņa laika".
No tā brīža King paliek par pastāvīgu grupas Slayer ģitāristu: grupa, bieži uzstājas mūzikas un dziesmu tekstu autora lomā.
Citi projekti
Paralēli darbam Slayer Kings ir piedalījies vairākos citos muzikālos projektos. Pie Reign in Blood ieraksta grupas producents Riks Rubins nodarbojās arī ar Beastic Boys debijas albuma producēšanu. Viņaprāt, dziesmā No Sleep till Brooklyn pietrūka ģitāras solo, tāpēc viņš piedāvāja Kerijam Kingam par dažiem simtiem dolāru uzrakstīt iztrūkstošo daļu. Kings tāpat uzrakstija ģitāru daļa dziesmai Goddamn Electric Pantera albumam — Reinventing the Steel.
Personība
Kinga dziesmu tematika ir saistīta ar sātanismu, kaut arī pats muzikants atklāti paziņoja, ka nekad nav ticējis nedz dievam, nedz sātanam. Dokumentālajā filmā Metalists Journey 2005 viņš paziņoja, ka "reliģija ir dižena smadzeņu skalošana, gan Amerikā, gan visā pasaulē."
Pēc Hennka Seiplja vārdiem, Kings ir "īsts metālista puisis, kurš patiešām ir īsts un nemēģina būt citāts. Viņš patiešām ir draudzīgs puisis, kas ir ļoti pieklājīgs, bet stingrs attiecībā uz savu viedokli. Viņš nebaidās būt pretrunā. Viņš ir īsts".
Kopā ar savu otro sievu Aijīšu Kingu dzīvo Kalifornijā. Viņš arī audzina meitu - Šaianu Kimberliju no pirmās laulības.
Aprīkojums
Zemāk ir redzams aprīkojums, ko Kerijs Kings ir izmantojis un/vai turpina izmantot: Slayer koncertos nereti var ievērot, ka uz Kinga rokām ir uzvilkta āda, ko izrotā milzīgas naglas. Muzikants pats esot izgatavojis šos uzročus.
Čūskas
Mūziķis arī pazīstams ar savu aizraušanos ar čūskām, kuras viņš audzē mājās kopš Slayer dibināšanas. Par savas aizraušanās sākumu muzikants stāsta tā: kad Slayer brauca savā pirmajā normālajā turnejā pa Štatiem, Teksaksā mēs dzīvojām pie ļaudīm, kuri dēvēja sevi par Doom Society. Pie tiem dzīvoja žņaudzējčūska, kurai tie deva Slayer iesauku - tāpēc ka mēs bijām to iemīļotā grupa. Kopumā, es redzēju to čūsku un padomāja, ka viņa ir lieliska, bet kad atbrauca mājup, sāka studēt par čūskām.
Muzikantu pilnīgi apmierināja mājās audzēt čūsku, kuru «var atstāt mājās un nevienam nevajag aiz viņa uzkopt. Kerijs un ieguva pirmo čūsku, kurai deva vārdu Venom (lv), pa godu savas iemīļotās grupas. Pie 1990.g. sākuma kopējais čūsku skaitlis sasniedza četrus simtus. Pēc nākamajiem gadiem Slayer ierakstīja ne tik daudz albumu, kas ļāva muzikantam pietiekami daudz laika atliecināt saviem hobijiem. Tomēr pie albuma ieraksta momentā Diabolus in Musica ģitārists apzinājās, ka aizraušanās sāk aizņemt ilgāku laiku, nekā pati grupa. Tādēļ viņš pārdeva visus savējos audzēkņus un uz kaut kādu laiku pārstāja nodarboties ar tiem. Kad King apprecējās otro reizi, tad izrādījās, ka viņa jaunā sieva Aisha arī tur čūskas. Tas pamudināja muzikantu atgriezties pie savējās aizraušanās. Intervijā Classic Rock žurnālam 2007. gadā viņš atklāja, ka pašlaik tur aptuveni 70 čūskas un, kamēr piedalās grupā, negrasās iegūt tos vairāk kā simts.
Pelikānveidīgie
Pelikānveidīgie, pelikānveidīgo kārtas putni (Pelecaniformes) ir lieli vai vidēji lieli ūdensputni, kas izplatīti visā pasaulē. Pasaulē ir apmēram 100 pelikānveidīgo putnu sugas, kuras pieder 9 dzimtām. Pazīstamākās sugas no tām ir sārtais pelikāns, sudrabgārnis un jūras krauklis.
Latvijā saskaņā ar jauno sistemātiku ir regulāri sastopamas vai novērotas kā maldu viesi 13 pelikānveidīgo putnu sugas: jūras krauklis (Phalacrocorax carbo), sārtais pelikāns (Pelecanus onocrotalus), cirtainais pelikāns (Pelecanus crispus), sulla (Sulla bassana), zivju gārnis (Ardea cinerea), lielais dumpis (Botaurus stellaris), sudrabgārnis jeb lielais baltais gārnis (Egretta alba), zīda gārnis jeb mazais baltais gārnis (Egretta garzetta), mazais dumpis (Ixobrychus minutus), nakts gārnis (Nycticorax nycticorax), lopu gārnis (Bubulcus ibis), platknābja ibiss jeb karošknābis (Platalea leucorodia) un brūnais ibiss (Plegadis falcinellus).
Sistemātikas diskusijas
Pēdējos gados, veicot DNS pētījumus, zinātnieki ir ieguvuši daudz jaunas informācijas, kas liek pārvērtēt esošo sistematizāciju. Bieži putnu sugas, kuras ārēji izskatās diezgan atšķirīgas, ir daudz tuvāk savstarpēji radniecīgas, kā tas tika pieņemts līdz šim. Saskaņā ar šiem pētījumiem daži zinātnieki ierosina esošo sistemātiku mainīt daudz radikālāk kā līdz šim. Siblija- Alkvista (Sibley-Ahlquist) sistemātikā tiek piedāvāts ievērojami paplašināt stārķveidīgo (Ciconiiformes) putnu kārtu, tajā ietverot putnu sugas, kas šobrīd tiek sistematizētas pingvīnveidīgo (Sphenisciformes), gārgaļveidīgo (Gaviiformes), dūkurveidīgo (Podicipediformes), vētrasputnu (Procellariiformes), tārtiņveidīgo (Charadriiformes), pelikānveidīgo (Pelecaniformes) un vanagveidīgo (Falconiformes) kārtās. Daži sistemātiķi lieto Siblija- Alkvista sistemātiku, tomēr pasaulē visbiežāk lieto tradicionālo kārtu dalījumu ar nelielām izmaiņām.
Balstoties uz morfoloģiskajiem pētījumiem, zinātnieki ir nevis stārķveidīgo kārtu paplašinājuši, bet sadalījuši, lielāko daļu pievienojot pelikānveidīgo kārtai. Kādreizējās stārķveidīgo kārtas dzimtas kā gārņu dzimta (Ardeidae), ibisu dzimta (Threskiornithidae), tupeļknābju dzimta (Balaenicipitidae) un āmurgalvju dzimta (Scopidae) šobrīd tiek sistematizētas pelikānveidīgo kārtā. Tradicionāli līdz šim pelikānveidīgo kārtā iedalīja putnus, kuru četri pirksti bija savienoti ar peldplēvēm, bet šis princips no ģenētikas pozīcijām nav pareizs. DNS pētījumi pierādīja, ka tropu jūrasputnu dzimta (Phaethontidae), kas kādreiz tika sistematizēta pelikānveidīgo kārtā, nav tuvu radniecīga pārējām pelikānveidīgo sugām. Līdz ar to mūsdienās ir izveidota jauna tropu jūrasputnuveidīgo kārta (Phaethontiformes). Daži zinātnieki iesaka izveidot arī jaunu jūraskraukļveidīgo kārtu (Phalacrocoraciformes).
Skempe
Skempe - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz austrumiem no Lipno.
In Utero
In Utero ir amerikāņu grandža grupas Nirvana trešais un pēdējais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju DGC Records.
Tas guva labus komerciālus panākumus un labas kritiķu atsauksmes. Tas tika sertificēts ar pieckāršo platīna disku pēc RIAA sistēmas, ASV tas ir ticis pārdots 3,58 miljonos kopiju.
Mežrags
Mežrags ir metāla pūšamais mūzikas instruments, kas izveidojies no mednieku raga. Skanējuma ziņā tas ir pārejā starp koka un metāla pūšamajiem instrumentiem.
Vēsture
Droši zināms, ka Romas karavīri lējuši rozas ragus. Maķedonijas Aleksandrs izmantoja skaļu ragu. Ragus izmantoja, lai pavadītu dzīres, medības un dotu brīdinājumus.
Viduslaikos Eiropā un vidusjūrā, Austrumu zemēs ragu veidoja dažādās formās un no dažādiem materiāliem. Izsmalcināts bija ziloņkaulu rags — olifāns. Šo instrumentu lietoja bruņinieki, instrumentu darinātāji meklēja labāku materiālu tā izgatavošanai. Tikai 17. gs. mežrags ieguva mūsdienøām līdzīgu formu. Mūsdienu mežrags, kas ir dabīgā mežraga priekštecis, ir ļoti skanīgs instruments. Sākumā varēja dabūt kādas 10 skaņas. Vēlāk tam orķestrī komponisti sāka pievērst vairāk uzmanību. 1664. gadā Francijas Nacionālās operas pamatlicējs Žans B. Lulli mežragam operā "Princese" (D. Elīde), uzticēja mežragam solo partiju. Mednieku rags kļuva par orķestra instrumentu, lai gan to izmantoja kā fanfaras. Vācu komponists Jozefs Fuks izmantoja jau 2 mežragus, kopš šī laika līdzās pat 19. gs. 20. gadiem aprobežojās ar 2 mežragiem. Arī Bēthovens savā simfonijā apmierinās ar 2 mežragiem. 4 mežragi ir parastais sastāvs mūsdienās.
17. gs. mednieku rags parādījās instrumentālajā mūzikā, parādījās arī meistarīgi spēlētāji. Piemēram, Jozefs Hampels. Viņš izmantoja segšanu (surdinēšanu). Tika atrasts spēles veids segtām skaņām, līdz to pārņēma arī citu zemju mūziķi. Ar rokas segšanu var aizpildīt dabiskās skaņurindas pakāpes. Arī tagad, spēlējot mežragu, hrom., bet tikai kolorēšanas nolūkos vai izraisītu klausītājos dažādas izjūtas bez rokas segšanas un var izmantot konusveida surdīni, arī lai dabūtu dažādas tembrālas krāsas, atļauts arī celt mežragus uz augšu. Campana in aria (ar atvaru uz augšu), tā spēlējot skaņa ir spilgta, izmanto krievu un angļu komponistu darbos. Kaut arī ventiļu sistēma tika izgudrota 19. gs., komponisti palika uzticīgi dabīgajam mežragam. Ļoti prasmīgi viņi komponēja dažādu instrumentu skaņojumos. Viņi spēlēja arī ar kronām. Rihards Vāgners ievietoja partitūrās divus hrom, divus nat. mežragus. Vēlāk dabīgajam mežragam nācās doties uz muzeju. Dabīgo mežragu un trompeti N. R. Korsakovs izmantoja savā operā "Maija nakts". Orķestrī mežrags saista labi, ne tikai koka un metāla instrumentu grupas, bet arī stīgu. Sākot ar 19. gs. 20. gadiem, Rietumeiropā un arī Krievijas komponisti izmantoja mežragu kvartetu. (19. gs. 80. gadā) Latvijā rozas raguzbrāļu Jurjānu kvartets — viņi iepazīstināja cilvēkus ar mūziku.
Izpildītāji
Mūsdienu latviešu ievērojamākie izpildītāji ir Arvīds Klišāns, kā arī Viesturs Vārdaunis, Gatis Evelons, Artūrs Šults u.c. Mūsdienīgajā mūzikā, kā arī džezā tiek lietots mežrags (Tom Varner, AB+, Arkadij Schilkloper u.c.), bet ne tik plaši, cik klasiskajā.
Mežrags ir neatņemama simfoniskā orķestra sastāvdaļa.
Dramaturgs
Dramaturgs ir persona, kas raksta dramaturģijas darbus. Parasti šie darbi ir lugas, kas paredzētas teātrī uzvešanai uz skatuves. Nereti dramaturgi pievēršas konkrētam dramaturģijas žanram, piemēram, traģēdiju, drāmu vai komēdiju rakstīšanai, bet atsevišķos gadījumos dramaturgi raksta darbus arī vairākos žanros.
Starp pasaules labākajiem dramaturgiem ir minami Viljams Šekspīrs, Semjuels Bekets, Arturs Millers, Žans Rasins, Kālidāsa, Henriks Ibsens, Noels Kauards, Sofokls, Oskars Vailds un Greiems Grīns.
Krustpils pils
Krustpils pils jeb Krusta pils (la, de) ir viduslaiku pils Daugavas ielejas labajā krastā Jēkabpilī. Pils atradās stratēģiski svarīgā vietā pie Rīgas-Daugavpils-Polockas ceļa un pie Daugavas brasla, tāpēc tā bija biežs strīdu iemesls starp Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeni. 16. gadsimtā pili ieguva Korfu dzimta un mantoja līdz pat 20. gadsimta sākumam. Pēc 1920. gada zemes reformas 1921. gadā pilī izvietojās Latvijas armijas Latgales artilērijas pulks. Kopš 1996. gada Krustpils pilī atrodas Jēkabpils Vēstures muzejs.
Krustpils pili veido četrstūrains iekšējais pagalms, kuram trīs sānos atrodas divstāvu ēkas un vārtu tornis. Pagalmu noslēdz mūra sēta, kurā 19. gadsimtā izbūvēja lielus vārtus saimnieciskām vajadzībām.
Livonijas periods
Pēc Jersikas valsts sadalīšanas starp ordeni un Livonijas bīskapu Albertu 1212. gadā Asotes pilsnovads nonāca bīskapa valdījumā. Sākumā novada centrs bija šī Asotes pils (apm. 5 km uz dienvidaustrumiem no Krustpils). Krustpils pils minētie celšanas gadskaitļi ir 1231. un 1237. gads. Tomēr atsevišķi eksperti apšauba to pamatotību. 1255. gadā, atbildot uz Rīgas arhibīskapa Alberta II lūgumu, Romas pāvests Aleksandrs IV apstiprināja visus arhibīskapam un viņa pēctečiem piederošos īpašumus, un šajā uzskaitījumā Krustpils pils vēl nebija iekļauta. Pirmo reizi rakstītajos avotos Krustpils minēta tikai 1318. gadā, kad Livonijas pilsoņu kara laikā ordenis to bija atņēmis arhibīskapam, un tika izvirzīta prasība atdot to atpakaļ. Ņemot vērā to, ka karš starp ordeni un arhibīskapu Johanu III sākās 1297. gadā, varētu uzskatīt, ka pils celta laikposmā no 1255. līdz 1297. gadam. Pēc tam Krustpils pils tika pieminēta 1354. gada robežu regulēšanas dokumentā starp Rīgas arhibīskapu Fromholdu un viņa vasaļiem brāļiem Tīzenhauzeniem. 1359. gadā ordenis atkal ieņēma Krustpils pili. 1375. gadā Krustpils pilsnovadā iebruka un to astoņas dienas postīja lietuviešu karaspēks Ķēstuta vadībā. 1416. gadā ordenis atkal ieņēma pili un līdz 1426. gadam to ieķīlāja. Nākamo reizi ordenis pili ieņēma 1479. gada sākumā pēc ordeņa mestra Bernda no Borhas pavēles, un vēl 1484. gadā tā vēl atradās ordeņa pārziņā. Viduslaikos pie Krustpils pils izveidojās apmetne, kas sākotnēji, domājams, atradās starp Daugavu un Donaviņu (tagadējās Krustpils baznīcas apkārtnē). Dokumentos pirmo reizi pilsapmetne minēta 1511. gadā, kad arhibīskaps Jaspers Linde tur kādam Johanam Ašermanim iznomāja zemi priekš kroga.
Pauls fon Hindenburgs
Pauls Ludvigs Hanss Antons fon Benekendorfs un fon Hindenburgs (, biežāk pazīstams kā Pauls fon Hindenburgs ; dzimis, miris ) bija vācu feldmaršals un politiķis.
Krustpils pils
Korfu dzimtas īpašumā
Sabrūkot Livonijas Konfederācijai, Krustpils pils pārgāja Polijas karaļa īpašumā. Sākoties Livonijas karam, Krustpils pili un pilsapmetni divas reizes 1559. un 1577. gados ieņēma un nopostīja Krievijas cara Ivana IV karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Krustpils pilsnovada citadeli (la, Круцборг).
karalis Stefans Batorijs par nopelniem krievu—poļu kara laikā pili ar pilsnovadu uzdāvāja Polijas—Lietuvas armijas pulkvedim Nikolajam III Korfam. Šajā laikā pils bija sagrauta, zaudējusi savu viduslaiku cietokšņa funkciju, tādēļ pārveidota par muižas centru. 1602. gadā N. Korfs dabūja no Polijas karaļa Sigismunda III privilēģiju pili ar piegulošo teritoriju mantot uz mūžīgiem laikiem. Sākot ar 1622. gadu pili labiekārtoja un papildus uzcēla kaļķu un ķieģeļu cepli.
Pauls fon Hindenburgs
Biogrāfija
Dzimis sena prūšu aristokrāta ģimenē. Mārtiņš Luters bija Hindenburga radinieks no tēva puses. Mācījās dažādās kara skolās. Piedalījās Austriešu-prūšu karā un Franču-prūšu karā. Kā jauns virsnieks bija klāt Vācijas impērijas proklamēšanā 1871. gada 18. janvārī Versaļā.
Krustpils pils
Korfu dzimtas īpašumā
Poļu—zviedru kara laikā 1626. gadā pili ieņēma zviedri un Korfi to atguva tikai 1630. gadā. Lielā Ziemeļu kara laikā pili daļēji nopostīja. 18. gadsimta pirmajā pusē, daļēji izmantojot vecos mūrus, uzcēla jaunu ēku ar maziem stūra tornīšiem, kuriem bija barokāli kupoli, tādējādi saglabājot viduslaiku pilīm raksturīgo noslēgto pagalmu. Vārtu tornim tika uzbūvēta jauna augšējā daļa. Pārbūvēto Krustpils pili var redzēt K. Broces 1792. gadā veidotajā zīmējumā. 19. gadsimta sākumā notika plašāka būvniecība, kad tika pieaicināts arhitekts Johans Dāvids Šulcs un arī 19. gadsimta otrajā pusē pilī notika remontdarbi un no šī laika fragmentāri saglabājusies interjeru apdare. Šajā laikā pils tornī uzstādīja ūdens cisternu un to pārveidoja par ūdenstorni, bet pilī ievilka ūdensvadu, ierīkoja ūdens tualeti, kā arī izveidoja portālu galvenajai ieejai kungu mājā. Pilsmuižas kompleksā ietilpst plašs saimniecības ēku komplekss, kas novietots nedaudz atstatu aiz kādreizējā aizsardzības grāvja. Kopā 1864. gadā bija 46 ēkas, to skaitā kūtis, kalpu mājas, staļļi, manēža, trīsdaļīga oranžērija, alus darītava, "Šveices māja" un citas. 1902. gadā Nikolajs Pēteris Pauls fon Korfs pilī ievilka telefona līniju.
Pauls fon Hindenburgs
Biogrāfija
1911. gadā atvaļinājās no armijas. Sākoties Pirmajam Pasaules karam, Hindenburgs ar Helmuta Moltkes rīkojumu atkal tika iesaukts dienestā un sešdesmit sešu gadu vecumā kļuva par nacionālo varoni, uzvarot Tannenbergas kaujā un Pirmajā Mazūru ezeru kaujā. No 1916. gada bija ģenerālštāba priekšnieks un kopā ar palīgu Erihu Ludendorfu vadīja Vācijas cīņu kara laikā.
Krustpils pils
Armiju īpašums
Pirmā pasaules kara laikā pils atradās tuvu frontes līnijai, tomēr tā netika daudz postīta. Pils vārtu tornim daļēji tika sagrauts jumts, bojātu mūri pils rietumu pusē, sagrauts pagalma rietumu tornītis un bojāta mūra sēta. Pils iekštelpas tika izlaupītas.
Pēc 1920. gada zemes reformas Krustpils muiža ar Asotes, Punu (Punyhof) un Veseļu (Wessel) pusmuižām 2688 ha kopplatībā tika sadalīta 386 vienībās (ieskaitot piegriezumus), bet Krustpils pili 1921. gada novembrī kopā ar tai pieguļošajām ēkām (38 muižas ēkas) piešķīra Latvijas Republikas Kara ministrijai. Pili remontēja pielāgojot armijas vajadzībām — vārtu tornim veikts kapitālais remonts, izveidoti oficieru dzīvokļi, nomainītas greznās ozolkoka vītņu kāpnes pret funkcionālākām un izveidotas divas jaunas dzelzsbetona kāpnes. Pilī tika izvietots Latgales artilērijas pulks, tās ēkas tika pielāgota armijas vajadzībām. Latgales artilērijas pulkam pārceļoties uz Gulbeni, Krustpils muižā palika pulka 6. baterija, kā arī klāt pienāca vēl Zenītartilērijas pulka 3. divizions un Zemgales artilērijas pulka divizions.
Pauls fon Hindenburgs
Biogrāfija
Kļuvis par privātu personu, 1925. gadā, Alfreda fon Tirpica pierunāts, piedalījās Vācijas prezidenta vēlēšanās un tika ievēlēts.
Krustpils pils
Armiju īpašums
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Krustpils pilī izvietojās Sarkanās armijas 126. strēlnieku divīzija. Vācu okupācijas laikā pilī atradās Vērmahta lazarete, bet pēc 1944. gada augusta Sarkanarmijas kara hospitālis. Pēc kara Krustpils pili ar pieguļošajām muižas ēkām aizņēma Krustpils (no 1962. gada Jēkabpils lidlaukā) stacionētā padomju gaisa spēku 16. tāllidojuma izlūkošanas aviācijas pulka un 15. gaisa armijas centrālās noliktavas. 20. gadsimta 70. gados pilī ierīkoja centrālapkuri.
Pauls fon Hindenburgs
Biogrāfija
1932. gadā, 84 gadu vecumā, atkal tika ievēlēts par Vācijas prezidentu, otrajā kārtā pārspējot Ādolfu Hitleru. Iesākumā pretojoties šādai iespējai, 1933. gadā Hindenburgs iecēla Hitleru par Vācijas kancleru. Pēc Hindenburga nāves 1934. gadā Hitlers kļuva par Vācijas fīreru, apvienojot kanclera un prezidenta amatu.
Hindenburgs kopā sievu tika apbedīts Tannenbergas memoriālā Austrumprūsijā (netālu no mūsdienu Olštinekas Polijā). Otrā Pasaules kara laikā, tuvojoties Padomju armijai, Hindenburga un sievas sarkofāgi tika pārvesti uz Marburgu, kur tos pēc kapitulācijas kādā šahtā atrada ASV karavīri. Vēlāk Hindenburga un sievas sarkofāgi tika ievietoti Marburgas Elizabetes baznīcā, kur tie atrodas arī šodien.
Krustpils pils
Pils atjaunošana
Pēc neatkarības atjaunošanas un Krievijas karaspēka izvešanas ar Jēkabpils rajona Tautas deputātu padomes valdes lēmumu no 1994. gada 13. aprīļa Krustpils pils tika nodota Jēkabpils Vēstures muzeja valdījumā. Kopš šī laika notiek pakāpeniska pils izpēte un atjaunošana, veikti arī arheoloģiskie izrakumi. 2004. gadā restaurēts kungu mājas galvenās ieejas portāls, restaurēts bīdermeijera ozolkoka logs, vienīgais, kas bija saglabājies pēc armiju veiktajām pārbūvēm. Vēl līdz mūsdienām ir saglabājušies oriģinālie ozolkoka griesti ēdamzālē un blakus telpā. 2005. gadā beigta vārtu torņa rekonstrukcija, kas atjaunots balstoties uz 1810. gada zīmējumu. 2019. gadā Krustpils pils atguva sākotnējo izskatu un atjaunoja pils dārzu ar strūklaku.
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija (en) ir neatkarīga Amerikas Savienoto Valstu federālās valdības aģentūra, kas galvenokārt ir atbildīga par civilo kosmosa programmu, kā arī aeronautikas un kosmonautikas pētījumiem Zemes atmosfērā un ārpus tās.
Administrācijas galvenā mītne atrodas ASV galvaspilsētā Vašingtonā. Kopš 2021. gada maija NASA administrators ir Bills Nelsons
NASA priekštece bija Nacionālā konsultatīvā komiteja aeronautikā (NACA), kas tika izveidota 1915. gadā. Sākoties Aukstajam karam un kosmosa sacīkstei starp ASV un PSRS radās nepieciešamība izveidot aģentūru, kas galvenokārt būtu atbildīga tieši par kosmosa izpēti. 1958. gada 29. jūlijā ASV prezidents Dvaits Eizenhauers parakstīja Nacionālās aeronautikas un kosmosa aktu (National Aeronautics and Space Act), ar ko tika likvidēta NACA un likti pamati NASA izveidei. Oficiāli savu darbību jaunizveidotā aģentūra uzsāka 1958. gada 1. oktobrī. Iekš NASA tika iekļauta Armijas ballistisko raķešu aģentūra (ABMA) un Amerikas Savienoto Valstu Jūras Izpētes Laboratorijas (NRL) elementi. NASA nozīmīga vieta kosmosa sacensībās ar Padomju Savienību bija vācu raķešu izpētes programma, kuru vadīja Verners fon Brauns, kurš tajā laikā strādāja Armijas ballistisko raķešu aģentūrā (ABMA), kas iekļāva arī amerikāņu tehnoloģiju elementus no zinātnieka Roberta Godarda iepriekšējiem darbiem.
Vēsturiski NASA ir vairāk pazīstama kā pirmā un pašreiz arī vienīgā kosmosa aģentūra, kurai 1969. gadā Apollo programmas ietvaros izdevās nogādāt pirmos astronautus uz Mēness virsmas. Tāpat NASA pieder rekords būt par vienīgo kosmosa aģentūru pasaulē, kurai savas pastāvēšanas laikā ir izdevies nosūtīt starplanētu izpētes zondes uz visām Saules sistēmas planētām, to skaitā arī divām pundurplanētām — Cereru un Plutonu, ko 2015. gadā attiecīgi sasniedza Dawn un New Horizons kosmiskie aparāti. Savukārt 2013. gadā tika ziņots, ka iepriekšējā gadā NASA starplanētu zonde Voyager 1 bija oficiāli sasniegusi heliopauzi, tādējādi kļūstot par pirmo cilvēces radīto kosmisko aparātu, kam izdevies atstāt Saules sistēmu un ieiet starpzvaigžņu telpā.
Mūsdienās NASA aktīvi turpina Visuma izpēti ar vairākām orbitālajām observatorijām kā, piemēram, Habla kosmisko teleskopu un Džeimsa Veba kosmisko teleskopu, kuru orbītā ap Zemi ir plānots nogādāt 2020. gadā. Tāpat NASA turpina attīstīt arī vairākus projektus, kas ir sasistīti ar ārpuszemes dzīvības meklēšanu Saules sistēmā, it īpaši ap Jupitera un Saturna pavadoņiem kā, piemēram, Eiropu, Titānu un Enceladu. Visbeidzot, NASA turpina veikt arī aktīvu Marsa izpēti ar vairākām starplanētu zondēm un pašgāgēju robotiem kā, piemēram, MAVEN un Curiosity, lai tādējādi tuvākajā nākotnē, izmantojot Orion kosmosa kuģi, pienācīgāk sagatavotos arī iespējamai cilvēku misijai uz Marsa.
NASA gada budžets ir ievērojami lielāks nekā citu piecu lielāko kosmosa aģentūru budžeti kopā. 2018. gadā NASA kopējais budžets ir mērāms 20,7 miljardu ASV dolāru apmērā, kas tādējādi to padara par lielāko, spēcīgāko un atpazīstamāko kosmosa aģentūru pasaulē.
Māris Mičerevskis
Māris Mičerevskis (dzimis 1982. gada 21. septembrī Rīgā) ir latviešu rakstnieks, publicists, vēsturnieks, uzņēmējs, politiķis. Rīgas domes deputāts, bijis 13. Saeimas deputāts. Šobrīd — bezpartijisks, iepriekš pārstāvējis partiju "Latvijas attīstībai" un apvienību "Attīstībai/Par!". Valdes loceklis Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrībā.
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Mercury
Mercury projekta mērķis bija Zemes orbītā nogādāt cilvēku, ko paveica Mercury-Atlas 6 ar Džonu Glenu (Padomju Savienība paspēja agrāk nosūtīt kosmosā pirmo cilvēku Juriju Gagarinu). Sākotnējo izpēti un plānošanu veica Nacionālā konsultatīvā komiteja aeronautikā (NACA), bet pēc NASA izveides projektu pārņēma tā.
Māris Mičerevskis
Biogrāfija
2008. gadā iznākusi pirmā grāmata bērniem "Septiņas dienas Miltiņu karaļvalstī".
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Gemini
Gemini projekta mērķis bija attīstīt kosmisko lidojumu tehnoloģijas, lai varētu realizēt Apollo programmu — cilvēka izkāpšanu uz Mēness. No 1965. līdz 1966. gadam tika veikti 10 pilotējami lidojumi, katrā pa diviem kosmonautiem. To laikā tika veikta pirmā amerikāņu iziešana kosmosā, orbitālie manevri, tai skaitā tuvošanās un saslēgšanās ar citu objektu.
Māris Mičerevskis
Biogrāfija
Atveidojis Duļķa lomu 2018. gada filmā "Kriminālās ekselences fonds", pie kuras ticis, iegūdams lomu caur pūļa finansējuma kampaņu filmas uzņemšanai.
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Apollo
Apollo programmas mērķis bija veikt cilvēku nolaišanos uz Mēness. Šo plānu 1961. gadā paziņoja prezidents Džons Kenedijs, un pirmoreiz cilvēces vēsturē cilvēks (Nīls Ārmstrongs un Bazs Oldrins) izkāpa uz Mēness. Līdz 1972. gadam vēl piecās Apollo misijās tika veikta nolaišanās uz Zemes pavadoņa.
Māris Mičerevskis
Politiskā darbība
2016. gadā partijas "Latvijas attīstībai" kongresā ievēlēts par valdes locekli. Kandidējis 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības un partijas "Latvijas attīstībai" apvienotā saraksta, ievēlēts domē. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gadā no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču netika ievēlēts.
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Space Shuttle
Space Shuttle bija daudzkārtizmantojamā kosmosa kuģa programma. Tā apvieno kosmiskā nesēja, pilotējama kosmosa kuģa un transportkuģa funkcijas. Tas spēj derīgo kravu līdz 22,7 t nogādāt orbītā, kā arī atgriezt atpakaļ uz zemes (līdz 15 t). Kuģa apkalpē parasti ir 5—7 astronauti. Programma noslēdzās 2011. gadā.
Māris Mičerevskis
Politiskā darbība
2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās, pārstāvot apvienības "Attīstībai/Par!" un "Progresīvo" sarakstu, Māri Mičerevski atkārtoti ievēlēja pašvaldībā. 2020. gada novembrī, vienlaikus ar paziņojumu, ka ir vīlies partijā un kompromitējošas informācijas izplatīšanu par partijas līderi un Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru Juri Pūci, Māris Mičerevskis izstājās no partijas "Latvijas attīstībai". 2021. gada sākumā viņam bija iespēja kļūt par 13. Saeimas deputātu Daniela Pavļuta vietā, kad viņš nolika mandātu, sākdams darbu Krišjāņa Kariņa valdībā, taču Māris Mičerevskis no šīs iespējas atteicās, turpinot darbu Rīgas domē. Domē turpināja darboties frakcijā, kurā ievēlēts, kamēr pārējie "Latvijas attīstībai" pārstāvji to pameta, izveidojot savu frakciju.
2021. gada jūnijā, kad Saeimas deputāte Marija Golubeva kļuva par ministri Krišjāņa Kariņa valdībā, Māris Mičerevskis izmantoja iespēju kļūt par 13. Saeimas deputātu uz laiku, kamēr viņa pilda ministra pienākumus. Viņam atteica iespēju pievienoties "Attīstībai/Par!" Saeimas frakcijai, tādējādi viņš darbojās kā neatkarīgais deputāts. Tā kā 13. Saeimā bija ievēlēta arī Janīna Kursīte-Pakule — viņi kļuva par pirmo mātes un dēla pāri, kas vienlaicīgi darbojas kādā Saeimas sasaukumā. 2022. gada maijā Marija Golubeva pēc demisijas zaudēja ministres amatu un atjaunoja Saeimas deputāta mandātu, savukārt Māris Mičerevskis atgriezās darbā Rīgas domē.
2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās Māris Mičerevskis kandidēja no partijas "Progresīvie" saraksta, taču netika ievēlēts. 2023. gada janvārī izstājās no "Progresīvo" Rīgas domes frakcijas, kopā ar bijušajiem Rīgas domes "Konservatīvo" frakcijas deputātiem Lindu Ozolu, Jāni Ozolu un Dāvi Staltu izveidoja Rīgas domes deputātu bloku "Kods Rīgai".
Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācija
Starptautiskā kosmosa stacija
1998. gadā tika palaists pirmais Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) modulis. Šajā projekti ir iesaistīta ne tikai NASA, bet arī Kanādas kosmosa aģentūra, Krievijas Federālā kosmiskā aģentūra, Eiropas Kosmosa aģentūra un Japānas Aerokosmisko pētījumu aģentūra. Pirmā pastāvīgā apkalpe stacijā ieradās. Pašlaik SKS ilglaicīgi var uzturēties sešu cilvēku apkalpes. Sākotnēji apkalpe bija trīs cilveku sastāvā, bet sakarā ar ASV kosmoplāna Columbia katastrofu no 2003. līdz 2006. gadam apkalpes bija samazinātas līdz diviem cilvēkiem. No 2009. gada pastāvīgās apkalpes lielums ir paplašināts līdz 6 cilvēkiem. Īslaicīgās ekspedīcijās staciju apmeklē pilotējamie kosmosa kuģi Sojuz-TMA un Space Shuttle (līdz 2011. gadam).
Lai apgādātu staciju ar degvielu, skābekli, ūdeni, pārtiku, dažādiem materiāliem, iekārtām un citām lietām, krievu puse izmanto transportkuģi Progress, bet amerikāņu puse — Space Shuttle (līdz 2011. gadam). Pirmais Eiropas gatavotais bezpilota transportkuģis ATV Jules Verne SKS apgādei tika palaists 2008. gadā. Japāna sava kuģa H-II Transfer Vehicle pirmo eksemplāru HTV-1 palaida 2009. gadā. 2012. gadā paredzēta privāti būvēta transportkuģa Dragon palaišana uz staciju; ar to iespējams nogādāt kravu arī atpakaļ uz zemi.
Orbitālās observatorijas
1990. gadā orbītā ap Zemi NASA palaida Habla kosmisko teleskopu. NASA ir palaidusi arī vairākas citas orbitālās observatorijas, piemēram, rentgenstaru teleskopu Chandra un infrasarkano teleskopu IRAS.
2020. gada maijā orbītā ap Zemi tiek plānots palaist Džeimsa Veba kosmisko teleskopu, kam būs teju vai trīs reizes lielāks spoguļa diametrs nekā Habla kosmiskajam teleskopam, kas tādējādi dos daudz lielāku iespēju novērot Visuma pirmsākumus un meklēt jaunas citplanētas Piena Ceļa galaktikā.
Uņečas rajons
Uņečas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala centrālajā daļā. Tas robežojas ar Kļincu rajonu rietumos, Suražas rajonu ziemeļrietumos, Mgļinas rajonu ziemeļos, Počepas rajonu austrumos un Starodubas rajonu dienvidos.
Rajons tika izveidots 1929. gadā. Līdz 1937. gadam Uņečas rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Pēc mūsdienu teritoriālā iedalījuma, Uņečas rajonā ir 1 pilsētas pašvaldība un 8 lauku pašvaldības.
Saistīts saraksts
Var būt dubultsaišu jeb divvirziena saraksts, kuram katrā mezglā ir divi rādītāji, kur viens norāda uz iepriekšējo mezglu, bet otrs — uz nākamo.
Var būt ciklisks jeb gredzenveida saraksts, kuram pēdējā mezgla rādītājs norāda uz saraksta pirmo mezglu.
Sarakstu salīdzinājums ar masīviem
Sarakstā var uzglabāt tādus pašus datus kā masīvā, bet tie atšķiras struktūras ziņā un katram ir savas priekšrocības un trūkumi.
Džons Sings
Džons Millingtons Sings (John Millington Synge, dzimis, miris ) bija īru dramaturgs, dzejnieks, prozas rakstnieks un folkloras vācējs. Viņš bija arī viens no Abatijas teātra līdzdibinātājiem. Sings kļuva plaši pazīstams pēc lugas "The Playboy of the Western World" uzrakstīšanas, kas izraisīja dumpjus Abatijas teātra atklāšanas laikā. Sings ir sarakstījis daudzas plaši pazīstamas lugas, ieskaitot "Riders to the Sea", kas bieži tiek uzskatīts par viņa labāko literāro darbu.
Bērzaines pagasts
Bērzaines pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Briedes krastos. Robežojas ar sava novada Dikļu, Zilākalna, Kocēnu, Burtnieku un Matīšu pagastiem.
Ūdensteces
Brenguļupīte, Briede, Ežupīte, Kauliņupīte, Meļļu grāvis, Pinte, Rūņu grāvis, Zilūžu grāvis
Ūdenstilpes
Baļļas dzirnavezers, Briedes vecupe, Saules ezers, Zilūža ezers
Dabas aizsardzība
Gandrīz visa Bērzaines pagasta teritorija ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
Vēsture
1935. gadā Valmieras apriņķa Jaunburtnieku pagasta platība bija 44,2 km² un tajā dzīvoja 733 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Jaunburtnieku un Bērzaines ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Valmieras rajona Bērzaines ciemam pievienoja Jaunburtnieku ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Valmieras (tagad Kocēnu) novadā. 2021. gadā Kocēnu novadā iekļāva Valmieras novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Bērzaine (267 iedz. ; pagasta centrs), Vākšēni (35) un Jaunburtnieku skola (30).
Jablonovo Pomorske
Jablonovo Pomorske (Jabłonowo Pomorskie) - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Brodņicas.
2009. gada Varakļānu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Varakļānu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Varakļānu novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 3 kandidātu saraksti, kas veidoti no 43 kandidātiem. Varakļānu novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Varakļānu novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Vienoti novadam" (45,99%), bet novada domē iekļuva arī pārējie 2 kandidātu saraksti. Varakļānu novada domes vēlēšanās piedalījās 1 785 vēlētāji jeb 57,86% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1 783, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 743 vēlētāji.
Gatis Smukulis
Gatis Smukulis (dzimis Valkā) ir bijušais latviešu riteņbraucējs.
Karjeras laikā pārstāvējis komandas , Astana, Katusha, HTC-Highroad, Ag2r-La Mondiale, bet vēl iepriekš — pusprofesionālo VC La Pomme Marseille. Mācījies Murjāņu sporta ģimnāzijā un Vidzemes Augstskolā.
Smukulis ir trenējies pie Jāņa Veides un Jāņa Akmentiņa. Pēc karjeras beigām strādājis par treneri Rīgas Riteņbraukšanas skolā.
Karjera
2006. gada Pasaules U-23 čempionātā izcīnījis 27. vietu individuālajā braucienā, 2007. gada U-23 čempionātā — 42. vietu grupas braucienā. 2007. gada Eiropas U-23 čempionātā viņš izcīnīja 7. vietu individuālajā braucienā, gadu vēlāk izcīnīja 7. vietu individuālajā braucienā, kā arī 17. vietu grupas braucienā. Vairākkārtējs Latvijas čempionāta medaļnieks, kā arī vairākkārtējs Latvijas čempions U-23 vecuma grupā.
2008. gada jūnija beigās kļuva zināms, ka G. Smukulis un Raivis Belohvoščiks pārstāvēs Latviju Pekinas Olimpiskajās spēlēs. Šis Latvijas Riteņbraukšanas federācijas lēmums izsauca pretrunīgu reakciju, jo ar to tika liegta iespēja olimpiādē startēt citam Latvijas riteņbraucējam Aleksejam Saramotinam, kurš tobrīd Starptautiskās Riteņbraukšanas federācijas rangā ieņēma krietni augstāko 9. vietu (salīdzinoši — Smukulis bija 67. vietā). Olimpiskajās spēlēs viņš ieņēma 68. vietu 245,4 km garajā grupas braucienā.
HTC-Highroad
2010. gada novembrī G. Smukulis parakstīja līgumu ar ASV profesionālo riteņbraukšanas komandu HTC-Highroad. 2011. gada 21. martā G. Smukulis izcīnīja savu lielāko uzvaru, finišējot pirmais Katalonijas daudzdienu velobrauciena Volta a Catalunya 166,9 kilometru garajā pirmajā posmā.
Katusha
Kopš 2012. gadā sacensībās piedalījās kā Krievijas riteņbraukšanas komandas Katusha pārstāvis.
2013. gadā startēja Tour de France sacensībās, kļūstot par piekto Latvijas sportistu, kas startējis šajās sacensībās. Tāpat brauca Tour de France arī nākamajā gadā, kopvērtējumā ieņemot 100. vietu.
Astana
2015. gada oktobrī parakstījis līgumu ar Kazahstānas komandu . 2016. gada Latvijas čempionātā uzvarēja gan grupas (pirmoreiz), gan individuālajā braucienā (sesto reizi). Astana komandas sastāvā Smukulis trešo reizi karjerā startēja Vuelta a España sacensībās, kurās atsevišķos posmos izcīnīja 8. un 9. vietu.
Gada noslēgumā Smukulis tika atzīts par Latvijas gada labāko riteņbraucēju.
Delko–Marseille Provence KTM
2016. gada oktobrī tika ziņots, ka Smukulis nākamajā sezonā pievienosies ProContinental komandai , kuru pārstāvēja jau 2008. gada sezonā.
Ballīte
Ballīte ir mūzikas grupas "Pērkons" 1990. gada albums.
Vēsture
Naura Puntuļa dziedātā dziesma "Mēs pārtiekam viens no otra" 1989. gadā uzvarēja "Mikrofona" aptaujā, savukārt Raimonda Bartaševiča dziedātā "Zibens gaismā tavas acis" iekļuva 14. vietā un Ievas Akurateres dziedātā "Laimes lējējam" - 22. vietā. Albuma tituldziesma 1990. gadā piedalījās "Mikrofona" "Vecā Ratiņa" šlāgerdziesmu aptaujā, iegūstot 3. vietu.
Visas albuma dziesmas, izņemot "Viss rudens", iekļautas "Dziesmu izlasē #3" (2002).
Upurēšanas svētki
Upurēšanas svētki (, ʿĪd al-Aḍḥā) ir nozīmīgi musulmaņu svētki, kas tiek svinēti hadža kulminācijas brīdī. Svētki noslēdz musulmaņu svētceļojumu uz Meku. Šajos svētkos uz tā sauktajiem upurēšanas tirgiem tiek vesti liellopi, aitas, kazas un mājputni, kas tiek upurēti, pieminot Ābramu, kas bija gatavs Dievam upurēt savu dēlu.
Svētkus sāk svinēt islāma kalendāra pēdējā mēneša 10. dienā un turpinās trīs dienas. Pēc Gregora kalendāra 2011. gadā Upurēšanas svētki sākās 6. novembrī, 2012. gadā — 26. oktobrī, bet 2013. gadā sāksies 15. oktobrī.
Dobeles vēsture
Dobele jeb Doblene (Atskaņu hronikas tekstā: Doblên) bija viens no seno zemgaļu galvenajiem pilskalniem Zemgales ziemeļrietumu daļā. Dobeles pilsnovada administratīvais centrs.
Dobeles zemes kristīšana un pakļaušana Livonijas ordenim
1254. gada aprīlī Dobeles pils ar senpilsētu pirmo reizi pieminēta Zemgales dalīšanas līgumā starp Rīgas arhibīskapiju un Livonijas ordeni. Dobeles un Tērvetes novadi nonāca meslu atkarībā no Livonijas ordeņa. 1272. gadā Dobeles novada iedzīvotāji kopā ar citiem zemgaļiem pārgāja kristīgajā ticībā. 6. jūlijā Rīgā parakstītajā līgumā bija paredzēts, ka vācu ordeņa brāļi tika atzīti par virskungiem, bet zemgaļi paturēja savu pārvaldību un tiesības. 1279. gadā zemgaļi atteicās no kristīgās ticības un Livonijas ordeņa karaspēks no Kuldīgas pils kopā ar kuršiem sāka atkārtotus uzbrukumus labi nocietinātajam zemgaļu Dobeles pilskalnam, bet nespēja to ieņemt. 1280.-1281. gada ziemā Livonijas ordeņa mestrs Konrāds no Feihtvangenas devās no Jelgavas karagājienā pret Dobeles pili, taču to ieņemt nespēja. 1288.-1289. gada ziemas karagājienā Livonijas ordeņa mestrs Kuno no Hacigenšteinas kopā ar Tērbatas un Sāmsalas vasaļiem un latgaļu sabiedrotajiem nodedzināja Dobeles pilsētu, bet pili neiekaroja un atkāpās uz Tērvetes Svētkalnu (Heiligenbergu). 1289.-1290. gada ziemā ap 2500 Livonijas ordeņa brāļu un to kuršu sabiedroto no Kursas puses uzbruka Dobelei un nodedzināja pilsētu. 1290. gadā ordeņa brāļi ķērās pie citas taktikas un atkārtoti izpostīja Dobeles novadu, līdz "tie kļuva pliki un nabagi" un zemē iestājās bads. Beidzot dobelieši pameta savu pili un pārcēlās uz Raktes pilskalnu Žagarē un citiem novadiem, kas tagad atrodas Lietuvas teritorijā. Pēc izpostīšanas un zemgaļu izceļošanas novads uz ilgu laiku bija reti apdzīvots.
1335. gadā Livonijas ordeņa mestrs Eberhards no Monheimas nostiprināja Dobeles pilskalnu un sāka mūrēt pili karam pret žemaišiem. 1347. gadā mestrs Gosvins no Herikes pabeidz Dobeles pils būvi un nākamajā gadā devās karagājienā uz Žemaitiju. 1376. gadā Dobeles pils kļuva par Dobeles komturejas administratīvo centru. 1451. gadā Dobeles pilī līdzās komturam pastāvīgi mitinājās četri ordeņa bruņinieki, viens priesteris un viens pusbrālis, kas kopīgi pārvaldīja visu Zemgales rietumu daļu līdz pat Lietuvas robežām. 1495. gadā Dobelē uzcēla baznīcu latviešu draudzei.
Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā
1561. gadā Livonijas ordeņa padošanās līgumā (Viļņas ūnija) Dobeles komtureja tika iekļauta Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, kas atradās Lietuvas, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts vasaļatkarībā. 1566. gadā hercoga karaspēks padzina no pils pēdējo Dobeles komturu Tīsu fon der Reki, kas bija atteicies pakļauties hercogam. 1579. un 1613. gadā Dobeles pilī notika Kurzemes landtāgi. 1617. gadā pēc Kurzemes pārvaldes likuma Formula Regiminis pieņemšanas Dobeles pilskungs (Hauptmann) pakļāvās Jelgavas virspilskungam. 1621. un 1625. gadā Poļu-zviedru kara laikā pili ieņēma zviedru karaspēks. 1642.-1682. gadā hercoga Jēkaba valdīšanas laikā Dobelē darbojās ūdensdzirnavas, vilnas kārstuve, etiķa vārītava un kokzāģētava. 1658. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri okupēja Dobeles cietoksni, kuru hercogs atguva 1659. gadā. 1697. gadā no Jelgavas uz Liepāju caur Dobeli ceļoja "lielā sūtniecība", kuras sastāvā incognito atradās jaunais Krievijas cars Pēteris I.
1701. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā Dobelē sešas dienas dzīvoja Zviedrijas karalis Kārlis XII. 1710. gadā hercogs Frīdrihs Vilhelms gribēja Lielā mēra laikā pārcelt savu rezidenci no Jelgavas uz Dobeli, bet pils sliktā stāvokļa dēļ tas nebija iespējams. 1775. gadā Dobeles pils un apdzīvotā vieta bija tik panīkusi, ka hercogs visas pārvaldes iestādes pārcēla uz Jelgavu, pilskalnā tika iekārtots parks.
Kurzemes guberņas sastāvā
1795. gadā Dobeles novads tika pievienots Krievijas Impērijai. 1812. gadā Dobeli ieņēma Napoleona armija. 1840. - 1881. gadā Dobeles kroņa miesta (Kronflecken) iedzīvotāju skaits pieauga no 100 līdz 1083. 1905. gada revolūcijas laikā Dobelē vadu pārņēma Rīcības komiteja. Kurzemes ofensīvas rezultātā 1915. gadā Dobeli ieņēma ķeizariskās Vācijas armija. Lielākā daļa iedzīvotāju devās bēgļu gaitās. 1917. gadā Dobelei piešķīra pilsētas tiesības.
Latvijas valsts sastāvā
1918. gada martā Krievija atsacījās no Kurzemes un Vidzemes teritorijām. Vācija atzina Jelgavā atjaunotās Kurzemes un Zemgales hercogistes neatkarību. Novembrī Rīgā tika nodibināta Latvijas Republika. 1919. gadā Dobele pārmaiņus atradās lielinieku, landesvēra un bermontiešu pakļautībā. 23. novembrī Dobeli ieņēma Latvijas armija. 1919.-1940. gadā Dobele bija pagasta centrs Jelgavas apriņķī. 1925. gadā tika apstiprināts tagadējais pilsētas ģerbonis. 1927. gadā caur Dobeli tika atklāta dzelzceļa līnija, kas savienoja Jelgavu ar Liepāju caur Latvijas teritoriju. 1934.-1939. gadā uzcēla Tautas namu (arhitekts P.Kundziņš) un paplašināja pilsētas ģimnāziju. 1935. gadā Dobelē darbojās tekstilfabrika, virvju vīšanas darbnīca, kokzāģētava. 1940. gadā pilsētā atklāja Dobeles atbrīvošanas pieminekli (tēlnieks K. Zemdega).
1940. gada jūnijā Otrā pasaules kara laikā pilsētā uz laiku varu pārņēma Latvijas PSR varas iestādes. 1941. - 1944. gadā Dobeli okupēja nacistiskā Vācija. 1950. gadā tā kļuva par Dobeles rajona centru. 1990. gadā pilsētā darbojās ķīmisko tautas patēriņa preču rūpnīca "Spodrība", gumijas izstrādājumu rūpnīca "Dobele", Jelgavas labības produktu kombināta iecirknis. 1996. gadā atjaunoja Dobeles atbrīvošanas pieminekli.
Varigerbs
Varigerbs jeb Varigribs (tekstos: Warigerbe, Warigribbe) bija viens no 13. gadsimta Tālavas vecākajiem un karavadoņiem, kas pieminēts Indriķa hronikā.
Dzīvesgājums
Varigerbs 1219. gadā kopā ar citu Tālavas vecāko Meluku un Kokneses letiem devās atriebes karagājienā pret krieviem un izpostīja visu Pleskavas zemi. Tā paša gada rudenī Pleskavas krievi nometās Meluka un Varigriba zemēs un "nopostīja visu, kas tiem piederēja, sadedzināja labību un neatstāja nedarītu nevienu ļaunu darbu, ko spēja darīt". Savukārt 1223. gada sākumā viņš igauņu sacelšanās laikā kopā ar Tālavas kungu Rameku devās uz Ugaunijas zemi, kur izpostīja tās novadus un ieguva daudz kara laupījuma. Iespējams, ka visi pieminētie Tālavas valdnieki ir bijuši Tālivalža dēli, kas pēc tēva nāves valdījuši sadalītajā Tālavā.
Vārda cilme
Personvārds Varigribs etimoloģiski saistāms ar vārdiem “kas varu grib” (Blese, 1929). Jādomā, ka Varigriba un Meluka zemes atradušās pēc 1224. gada Tālavas sadalīšanas akta Zobenbrāļu ordenim piederošajā daļā (Švābe, 1936). Varigriba vārdu hipotētiski varētu saistīt vienīgi ar 17.gs. ciema vārdu Waring, kas atradies tagadējā Rankas pagastā.
Belgradas "Crvena Zvezda"
Belgradas futbola klubs "Crvena Zvezda" (sr, Fudbalski Klub Crvena Zvezda) ir profesionāls Serbijas futbola klubs, kas ir bāzēts Belgradā, Serbijā. Klubs spēlē Serbijas Superlīgā. Tas ir dibināts 1945. gadā. Šis ir visu laiku veiksmīgākais Serbijas klubs ar 31 izcīnīto līgas čempiontitulu un 24 nacionālajiem kausiem pašreizējās Serbijas un bijušās Dienvidslāvijas sacensībās. Tas ir vienīgais Serbijas, kā arī Dienvidslāvijas klubs, kas uzvarējis Eiropas Čempionvienību kausa izcīņā (pašreizējā UEFA Čempionu līga), klubs to paveica 1991. gadā.
9. augusts
9. augusts ir gada 221. diena pēc Gregora kalendāra (222. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 144 dienas.
Vārda dienas
Genovefa, Genoveva, Madara
Born This Way
Born This Way ir amerikāņu dziedātājas Lady Gaga otrais studijas albums. Tas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Interscope Records.
Lubraņeca
Lubraņeca - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidrietumiem no Bžescas Kujavskas.
Jaunpils pils
Jaunpils pils (de) ir viduslaiku pils Jaunpilī, cēlis Livonijas ordenis 14. gadsimta otrajā pusē. Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis un valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Senākais Jaunpils zemgaļu pilskalns atrodas Bikstupes labajā krastā apmēram 1 km uz dienvidiem no Jaunpils centra.
Vēsture
Jaunpils pils pirmoreiz rakstītos avotos minēta 1411. gadā un visdrīzāk tā celta 14. gadsimta otrajā pusē vai pat 15. gadsimta pašā sākumā. Nav gūts dokumentārs pamatojums tūrisma bukletos bieži minētajam 1301. gadam kā pils celtniecības gadam - šajā laikā Livonijas ordenis karoja ar Rīgas pilsētu un tam nebija resursu un laika pils celtniecībai.
1576. gadā pili savā valdījumā pārņēma pēdējais Dobeles komturs Matiass fon der Reke. Viņa mazdēls Matiass Dītrihs fon der Reke (1608-1652) veica pils pārbūvi, kuras rezultātā nocietinājums tika pārveidots par muižnieku rezidenci, tai skaitā izbūvēja trešo stāvu. Rekēm pils piederēja līdz 20. gadsimta sākumam. Viņi šeit sāka nodarboties ar ciltslopu šķirnes izkopšanu un šo nodarbošanos Jaunpilī pārmantoja arī vēlākās varas līdz 20. gadsimta beigām.
1905. gada revolūcijas laikā 1906. gadā pili nodedzināja, 1907. gadā atjaunoja pēc V. Bokslafa projekta, veidojot vienkāršotus neobaroka interjerus. Pirmā pasaules kara laikā pēc Kurzemes ofensīvas beigām 1915. gada rudenī Jaunpils pili apmeklēja Vācijas ķeizars Vilhelms II. No 1920. gadiem līdz 1960. gadiem pilī atradās ar lopkopību saistītas iestādes. 1960. gados notika pils pārbūve, to pielāgojot kultūras centra vajadzībām.
Vigoņiču rajons
Rajons tika izveidots 1929. gadā. Līdz 1937. gadam Vigoņiču rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Jaunpils pils
Vēsture
Kopš 1991. gada pils ir pašvaldības īpašums un tiek izmantota sabiedriskām vajadzībām.
Vigoņiču rajons
1932.-1939. un 1963.-1977. gados Vigoņiču rajons bija pagaidām likvidēts (sadalīts starp Brjanskas, Trubčevskas un Počepas rajoniem).
Jaunpils pils
Vēsture
Pils jumts, logi un fasāde cieta 2023. gada 7. augusta negaisā.
Vigoņiču rajons
Pēc mūsdienu teritoriālā iedalījuma, Vigoņiču rajonā ir 1 pilsētas pašvaldība un 9 lauku pašvaldības.
Jaunpils pils
Apraksts
Jaunpils pili no visām pusēm ietvēra ūdens šķēršļi. Mūsdienās vairs nav redzams aizbērtais aizsarggrāvis.
Pils celta no laukakmeņiem, mūru augšdaļā izmantojot ķieģeļus. Pils veido neregulāru četrstūri, kura izmēri ir 41 x 30 metri. 15. gadsimtā uzcelts masīvs apaļais tornis, kura diametrs ir 11,5 metri. Viduslaikos bija uzcelti tikai pils dienvidaustrumu un dienvidrietumu korpusi, no abām pārējām pusēm pils iekšpagalmu ietvēra aizsargmūris.
Interesants mākslas piemineklis ir vienā no pils zālēm esošais bareljefs "Madonna ar bērnu", kas, visdrīzāk, veidots 19. gadsimtā. Nereti gan uzskata, ka šis bareljefs veidots 16. gadsimtā.