cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ievedne (upe)
Bagarējot un meliorējot, upes līmenis 20. gadsimtā pazemināts apmēram par metru un sausās vasarās tā gandrīz pilnīgi izsīkst. Baseinā lauksaimniecības un mežu zemes sadalītas apmēram līdzīgās daļās, ūdens ķīmiskā tīrība upē laba, dibens galvenokārt smilšains. Upes gultnes dziļums bieži mainīgs.
Speciālo uzdevumu vienība S.W.A.T.
Speciālo uzdevumu vienība S.W.A.T. (en) ir 2003. gada krimināltrilleris, kas balstīts uz 1975. gada tāda paša nosaukuma televīzijas seriālu. Filmas režisors ir Klārks Džonsons. Galvenās lomas atveido Semjuels Džeksons, Mišela Rodrigesa, Kolins Ferels, Džeremijs Renners un LL Cool J. Filmas pirmizrāde notika.
Ieslodzīts narkobarons piedāvā milzīgu naudas summu jebkuram cilvēkam, kurš viņam palīdzēs izkļūt no apcietinājuma. Vienīgie, kas šo izlaušanos var apturēt, ir LAPD. Īpašā ieroču un taktikas komandas locekļi.
Kopne
Kopne var būt:
Grinēni
Grinēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Inešu pagastā. Atrodas pagasta rietumos 7,4 km no pagasta centra Inešiem, 7,4 km no Vecpiebalgas un 135,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Pēteris Berģis
Pēteris Berģis ( — ) bija latviešu jurists un politiķis.
Dzīvesgājums
Dzimis Liezeres pagasta "Eilātos". Pabeidza Pēterburgas Politehnisko institūtu un 1916. gadā Kazaņas Universitāti.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada novembrī Berģis atgriezās Latvijā. 1920. gadā bija viens no Latvijas delegācijas locekļiem miera sarunās ar Padomju Krieviju, bet vēlāk darbojās kā Latvijas-Lietuvas robežas šķīrējtiesas loceklis. Demokrātiskais Centra biedrs, vēlāk pievienojās Radikāldemokrātiskajai partijai. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā. Pauļuka ministru kabinetā ieņēma iekšlietu ministra amatu no 1923. gada 27. janvāra līdz 27. jūnijam. Latvijas Tautas bankas valdes priekšsēdētājs.
Strādāja par zvērinātu advokātu Rīgā. No 1927. gada līdz 1928. gadam Berģis bija žurnāla "Tautas Tiesības" redaktors. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā sarīkotajās "Tautas saeimas" vēlēšanās Berģis bija viens no kandidātiem Demokrātiskā bloka sarakstā, ko okupācijas varas iestādes neļāva iesniegt Centrālajā vēlēšanu komisijā.
1941. gada 14. jūnijā apcietināts un deportēts uz PSRS, kur 1942. gadā miris Usoļlaga nometnē Soļikamskā.
Ouens
Ouens var būt:
Kruki (Griškānu pagasts)
Kruki ir bijušā ciema vieta Rēzeknes novada Griškānu pagastā. Atradās pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Sprūževas, 11 km no novada centra Rēzeknes un 255 km no Rīgas.
Karogs (nozīmju atdalīšana)
Karogs var būt:
Īvandes iela (Rīga)
Īvandes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Īvandes iela sākas krustojumā ar Kantora ielu, met loku un beidzas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu. Ielas kopējais garums ir 290 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Īvandes ielā ir tikai savrupmāju apbūve. Tā iet paralēli Mārupītes pietekai Bieriņgrāvim.
Iela nosaukta Īvandes — Īvandes pagasta centra Kuldīgas novadā — vārdā.
Ielu savienojumi
Īvandes iela ir savienota ar šādām ielām:
Jānis Buiķis
Jānis Buiķis (, dzimis, miris ) bija latviešu sarkanais strēlnieks, pēc Padomju varas nodibināšanas — čekists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1895. gadā Aknīstes pagastā. Pirmā pasaules kara laikā dienēja 8. Valmieras latviešu strēlnieku pulkā. 1917. gada jūlijā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijas partijā, iecelts par 11. latviešu strēlnieku rezerves pulka štāba priekšnieku.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas un latviešu strēlnieku puklu izformēšanas viņš no 1918. gada marta darbojās čekā, ar segvārdu Šmithens 1918. un 1919. gadā piedalījās Lokarta sazvērestības atklāšanā. No 1919. līdz 1922. gadam darbojās Ukrainas PSR čekā. No 1922. līdz 1938. gadam bija OGPU, vēlāk NKVD nodaļas vadītāja palīgs Maskavā. 1927. gadā viņš beidza studijas Tautas saimniecības institūtā Maskavā. NKVD "Latviešu operācijas" laikā viņu 1938. gada 8. aprīlī atbrīvoja no darba, apcietināja un ilgstoši pratināja par PSRS latviešu sakariem ar ārzemju izlūkdienestiem.
1950. gadā reabilitēts, pēc atbrīvošanas līdz 1958. gadam strādāja Mēru un mērinstrumentu pētniecības institūtā. Miris 1972. gada 20. aprīlī Maskavā.
Literatūra
Apgāds "Avots" izdevis V.F. Kravčenko grāmatu par Jāni Buiķi "Ar segvārdu Šmidhens".
Kronborga
Kronborga (da) ir pils un nocietinājums Helsingērā, Dānijā. Viena no nozīmīgākajām renesanses pilīm Ziemeļeiropā. Pilī notika lielākā daļa Viljama Šekspīra lugas "Hamlets" darbības. Lugā pils tiek saukta par Elsinoru (Elsinore).
Kronborga tika uzcelta no 1574. līdz 1585. gadam, 17. gadsimtā pēc 1629. gadā piedzīvotā ugunsgrēka lielākā daļa pils tika rekonstruēta. 1785. gadā tā kļuva par barakām armijai, kad tā vairs nebija karaļa rezidence. 1923. gadā pili atstāja armija, pēc pamatīgas renovācijas tā tika atvērta sabiedrībai 1938. gadā. 2000. gadā pils iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Pilī no 1915. līdz 2012. gadam atradās Dānijas jūras muzejs (M/S Museet for Søfart). Šekspīra 200. miršanas gadadienā pilī tika uzvests "Hamlets", kurā tēloja pils garnizona karavīri. Pilī luga tika uzvesta arī turpmāk.
Hāgemeisters
Hāgemeisters var būt:
Kortnija Kardašjana
Kortnija Mērija Kardašjana (en, dzimusi ) ir amerikāņu uzņēmēja, augstāko aprindu dāma, modele, aktrise un realitātes šova personība, kura savu slavu ieguva, filmējoties realitātes šovā Keeping Up with the Kardashians, Kourtney and Kim take New York un Kourtney and Khloe Take Miami.
Viņa ir Krisas Dženeres un advokāta Roberta Kardašjana vecākā meita un sabiedrības dāmu Hlojas Kardašjanas un Kimas Kardašjanas māsa, kā arī māsa, jaunākajam brālim Robertam Kardašjanam.
Skolas gaitas
Kardašjana apmeklēja Romas Katoļu meiteņu skolu Maramountas vidusskolā. Pēc vidusskolas pabeigšanas viņa no Kalifornijas devās uz Dalasu, Teksasā, kur viņa divus gadus apmeklēja Dienvidu Metodiķu augstskolu. Tad viņa devās uz Tuksonu, Arizonā un apmeklēja Arizonas Universitāti, ko viņa absolvēja ar grādu teātra mākslā un spāņu valodā. Kortnijas studiju biedri bija Nikola Ričija un Lūks Voltons.
Konara
Konara (ps), augštecē Mastūdža (ps) un Čitrāla (ur), ir 480 kilometrus gara Kabulas upes kreisā krasta pieteka Afganistānas ziemeļaustrumos un Pakistānas ziemeļrietumos.
Sākas Hindukušā, Pakistānas teritorijā. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Kabulā pie Džalālābādas. Upes ieleja ir vēsturiski svarīgs tirdzniecības ceļš no Pamira apgabala uz Indiju. Lielākās pilsētas krastos ir Čitrāla Pakistānā un Asadābāda Afganistānā.
Pasaule Ziemassvētku krāsās
Albumā “Pasaule Ziemassvētku krāsās” ietvertas skaistākās dažādu tautu Ziemassvētku dziesmas latviešu, angļu, franču, armēņu, krievu, igauņu, norvēģu, ķīniešu, spāņu un vācu valodās. Ierakstā piedalījušies Igo, Rolands Ūdris, Ilona Balode, Ineta Rudzīte, Zane Biķe, Alise Kante, Juris Kristons, Ēriks Upenieks, Rolands Belēvičs, Edgars Jass, Roberts Rasa un Andis Klučnieks.
HK Nitra
HK Nitra ir hokeja komanda, kas bāzēta Nitrā, Slovākijā, un spēlē Slovākijas Ekstralīgā. Klubs dibināts 1931. gadā, taču Ekstralīgā tas spēlē vien kopš 2003. gada. 2016. gadā Nitra kļuva par Slovākijas čempioni.
Pašlaik (2022) komandā spēlē latviešu uzbrucējs Filips Buncis. 2006.—07. gada sezonā vairākas spēles klubā aizvadīja Artūrs Irbe, pēc gada Nitrā spēlēja Armands Bērziņš un Māris Jass. 2009.—10. gada sezonā Jass atgriezās Nitrā, bez viņa kluba rindās spēlējot arī Maksimam Širokovam.
Dobrovice
Dobrovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Mlada Boleslavas apriņķī.
Rakstos pirmoreiz minēta 1242. gadā. 1526. gadā pilsēta iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. 1991. gadā tai piešķirtas pilsētas tiesības. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Tigas
Tigas ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos 10,5 km no pagasta centra Deksnes, 15,5 km no novada centra Kuldīgas un 168 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Tigves (Tigu) muižas (Tigwin,Tigwen) centru. 2 km uz ziemeļiem no ciema atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Tigves pilskalns, kas minēts jau 1230. gada kuršu līgumā kā Pyguwas.
Kaugurciems
Kaugurciems ir Jūrmalas pilsētas daļa tās rietumu daļā starp Vaivariem, Kauguriem un Jaunķemeriem. Viena no hercoga Jēkaba 17. gadsimta jūras ostām. No 1925. līdz 1959. gadam ietilpa Slokas pilsētā.
Pirmie peldviesi kaugurciemnieku mājās apmetās jau 18. gadsimtā, kas to padara par senāko Jūrmalas kūrorta daļu.
Vēsture
Cauri Kaugurciemam viduslaikos veda Rīgas-Kurzemes-Prūsijas tirdzniecības ceļš. Dokumentos Kaugurciema vārds iezīmējas saistībā ar Livonijas ordenim piederošo Sv. Jura kapelu, kas atradusies uz vēlākā Slokas pagasta nama gruntsgabala pie Stintes mājām, kas pastāvēja līdz 1785. gadam. Pie tās veidojusies Kauguru atpūtas vieta (Herberge zu Kaugern) ar sienu, alu, maizi un citu ēdamo, kas pieminēta 1554. gada uzdevumā Livonijas ordeņa Tukuma pilsnovada pārvaldniekam (Landknecht).
Hercogs Jēkabs Kaugurciemā 17. gadsimta vidū ierīkoja ostu Kauguru līča (Kauger Wick) krastā ar vairākām preču noliktavām un kantoriem. Pret to iebilda Rīgas pilsēta, kas vēlējās saglabāt monopoltiesības jūras tirdzniecībā. Laika posmā no 1651. līdz 1689. gadam ostā izkrauti vairāk nekā 130 kuģi. Kaugurciema ostā ieveda franču sāli, tabaku, vīnu, siļķes un citas preces, savukārt izveda kuģu kokus, ozola baļķus un plankas, darvu, labību un linsēklas. Zināms, ka no Kaugurciema ostas tika piegādāti kokmateriāli arī Ventspils kuģu būvētavai. No noliktavām, kas atradās zvejnieku ciemā, preces ar pajūgiem veda uz Sloku, no kurienes ar laivām veda tālāk uz Jelgavu, Lietuvu, Poliju. Georga Felkerzāma, hercoga Jēkaba kanclera dēla, vestulē savam draugam Galenam 1672. gadā rakstīts par hercoga plāniem pie Slokas izrakt jaunu Lielupes grīvu. Pēc hercoga Jēkaba nāves Kurzemes saimniecība un Kauguru osta panīka, 1690. gadā zviedru karavīri uzbruka Kauguru ostai un nolaupīja divus hercoga kuģus. 1697. gadā minēts, ka Kauguros saglabājusies kokmateriālu noliktava. Ap 1700. gadu Kauguros bija savs fogts, kura uzdevums bija uzraudzīt kuģus un gādāt par kaltētu reņģu un lestu sūtīšanu hercoga galvaspilsētu Jelgavu.
Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām, sākot ar 1730. gadiem, Engurē, Plieņciemā un Kaugurciemā vasarās apmetās pirmie peldu viesi, kas pārsvarā bija Kurzemes un Zemgales hercogistes muižnieki. Hercogs Pēteris Bīrons 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas Impērijai. Tajā laikā Kaugurciemā (Kaugerzeem) mitušas tikai deviņas zvejnieku-zemnieku ģimenes, bet krogā gada laikā pārdots alus un degvīns par 350 dālderiem.
1807. gadā Johans Kristofs Broce pie sava zīmējuma pievienotajā aprakstā rakstīja, ka Kauguru krogs atrodas jūras krastā 34 verstis no Rīgas. Pie kroga ceļš pa krastu uz augšu aiziet uz Tukumu, bet uz leju – uz Buļļiem. Peldu būdā tie, kas vēlas jūrā peldēties, var pārģērbties.
1826. gada revīzijas dati apraksta Kaugurus kā zvejnieku ciemu ar 349 iedzīvotājiem (visi latvieši), krogā gadā izkroģēts alus un degvīns par 300 dālderiem. 1837. gadā Kauguros bija 26 mājas ar 79 istabām, kas izdodamas peldviesiem. Ārsts V. Sodovskis (Sodoffsky) rakstīja, ka 1838. gadā Kauguros bijis 318 peldviesu. 19. gadsimta beigās Kaugurciems bijis ļoti iecienīts jelgavnieku vidū, jo no Jelgavas bijusi ļoti ērta tvaikoņu satiksme. Pirms Pirmā pasaules kara sākuma Kaugurciemā bija 677 iedzīvotāji un 1184 vasarnieki.
Ilzītes ezers
Ilzītes ezers ir caurteces ezers Cēsu novada Inešu pagasta dienvidaustrumos.
Kaugurciems
Vēsture
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 18. maijā Kaugurciema kāpās notika kauja starp kapteiņa Zolta komandēto Latviešu atsevišķās brigādes vienību un LSPR armijas (sarkano latviešu strēlnieku) vienību. Bermontiādes kauju laikā 1919. gada 3. novembrī Latvijas armija trīs bruņotos kuteros Kaugurciemā nesekmīgi mēģināja izcelt jūras desantu.
1925. gadā Slokas pilsētai pievienoja Slokas mācītājmuižas zemi un Kaugurciemu. Sloku kopā ar Kaugurciemu 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.
1960. gados tika aizsākta daudzstāvu namu būve starp Sloku un Kaugurciemu, kur izveidoja Jūrmalas Kauguru mikrorajonu. 1981. gadā Kauguros dzīvoja 15 000 iedzīvotāju.
Brīvības cīņu piemiņas vietas
Piemineklis kapteiņa P. Zolta rotas kaujas vietā atklāts 1934. gada 25. novembrī. Akmens lejasdaļā iestiprināta plāksne ar tekstu: "Šeit krita par Latviju 1919. gada 18. maijā L.O.K. kapteinis Zolts Paulis, virsleitnants Grintāls Edvards, kareivji Melngalvis Andrejs, Siliņš Fricis, Kārkliņš Jānis, Pūlits Žanis". Pieminekli kalis akmeņkalis Paegle. Padomju okupācijas gados, 1948. gadā, pieminekli nopostīja, atjaunoja 1989. gada 18. maijā (restaurācijas projekta autors arhitekts J. Alberts). No jauna iestādīja arī bērzu aleju un ielu atkal nosauca kapteiņa Zolta vārdā.
Četri kritušie Zolta rotas karavīri apglabāti pie Ķemeru luterāņu baznīcas. Atsevišķi iekārtota apbedījumu vieta ar piemiņas plāksnēm atrodas starp Kapteiņa Zolta un Vēžu ielām, kur 1919. gadā apglabāts nezināms skaits kaujā kritušo latviešu sarkano strēlnieku.
Rubens Fains
Rubens Fains (en;, Ņujorka - , Ņujorka) bija ebreju tautības ASV starptautiskais lielmeistars šahā (GM, 1950). Pēc profesijas psihologs.
Šahista karjera
Piedzimis Ņujorkā nabadzīgā ebreju ģimenē, kas bija emigrējusi uz ASV no Krievijas. Šahu iemācījies spēlēt 8 gadu vecumā. Turnīros sācis piedalīties Māršala šaha klubā, kur ātri izvirzījies par vienu no labākajiem šaha ātrspēles speciālistiem. Pirmie panākumi bijuši 1930. gada Ņujorkas jauno meistaru turnīrā, pēc tam sekojusi 2. vieta Ņujorkas 1931. gada čempionātā un uzvara 15. Māršala šaha kluba čempionātā 1931. gadā. 1932. gadā Fains uzvarēja ASV atklātajā šaha čempionātā, šo panākumu viņam izdevās atkārtot vēl 6 reizes (1933, 1934, 1935, 1939, 1940, 1941).
Amēlija Ernandesa
Biogrāfija
1988. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmusi FIDE meistares (WFM) titulu, kļūstot par pirmo Venecuēlas šahisti, kas saņem šo nosaukumu. Piecas reizes uzvarējusi Venecuēlas sieviešu šaha čempionātos (1985, 1986, 1992, 1994, 2018). Pārstāvējusi Venecuēlas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 5 reizes (1988, 1992-1996, 2018 ). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi zelta (1994) medaļu. 1995. gadā Vilemstadē uzvarējusi Centrālamerikas kausa izcīņā šahā sievietēm.
1996. gadā beigusi Karabobo Universitātes (Venecuēla) Medicīnas fakultāti. Pēc specialitātes ir ķirurgs. Sakarā ar lielo aizņemtību pamatprofesijā pēdējos gados šaha turnīros piedalās reti.
Rubens Fains
Šahista karjera
1933. gadā Fains uzvarēja atlases sacensībās, kas tika rīkotas, lai noskaidrotu ASV izlases sastāvu Pasaules šaha olimpiādē. Kopumā ASV izlasi šaha olimpiādēs Fains pārstāvēja 3 reizes (1933-1937), un visās reizēs ASV izlase izcīnīja uzvaru komandu vērtējumā. Fains izcīnīja arī 2 individuālās medaļas: zeltu pie 2. galdiņa (1937) un sudrabu pie 3. galdiņa (1933).
1936. gadā Fains dalīja 3. vietu spēcīgajā Notingemas turnīrā ar Semjuelu Reševski un Maksi Eivi. 1936. gadā kopā ar toreizējo Pasaules šaha čempionu Eivi viņš uzvarēja Amsterdamas šaha turnīrā, bet Zandvortas turnīrā Fainam izdodas apsteigt Eivi. 1937. gadā Fains kopā Paulu Keresu dalīja uzvaru Margates šaha turnīrā, kurā viņš apsteidza Aleksandru Aļehinu. Relatīva neveiksme tiek piedzīvota tikai 1. Ķemeru starptautiskajā turnīrā, kurā Fains palika 8. vietā.
1938. gadā Fains kopā ar Keresu uzvarēja prestižajā AVRO turnīrā Nīderlandē, kurā piedalījās astoņi tolaik spēcīgākie pasaules šahisti. Pēc šī panākuma Fains tika uzskatīts par vienu no reālākajiem Pasaules šaha čempiona nosaukuma pretendentiem, tomēr Otrais pasaules karš pārtrauca Faina šahista izaugsmi. Fains gan piedalījās dažādos ASV turnīros, bet 1948. gadā kā viens no AVRO turnīra uzvarētājiem saņēma uzaicinājumu uz mačturnīru par Pasaules šaha čempiona nosaukumu. Taču Fains atteicās spēlēt un pamazām beidza savu aktīvā šahista karjeru.
Fains ir bijis pazīstams arī kā šaha literāts. 1941. gadā izdotā viņa grāmata par galotnēm - «Basic Chess Endings» - joprojām nav zaudējusi savu aktualitāti, un ir piedzīvojusi atkārtotus izdevumus.
Ilzītes ezers
Ezerā ietek strauts, iztek - strauts uz Ogres upi.
Rubens Fains
Šahista karjera
FIDE 1950. gadā Fainam piešķīra starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM).
Zinātnieka karjera
1932. gadā Fains beidza Ņujorkas pilsētas koledžu, pēc tam studēja psiholoģiju Dienvidkalifornijas Universitātē.
Otrā pasaules kara gados Fains bija iekļauts ASV kara flotes slepeno pētījumu vienībā, kas nodarbojās ar vācu zemūdeņu neitralizēšanu noteiktos punktos Atlantijas okeānā. Kā daudzu valodu zinātājs Fains tika iesaistīts arī tulkošanā.
1948. gadā Fains aizstāvēja doktora disertāciju psiholoģijā. Viņa pētījumi psiholoģijā galvenokārt bija saistīti ar šahistu uzvedību spēles laikā. Viņš ir publicējis daudzas grāmatas par psiholoģiju, arī par tās vēsturi - «A History of Psychoanalysis» (1979). Miris no infarkta.
Ostraleidums
Ostraleidums (ltg), arī Ostrolīdumi, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5 km no pagasta centra Briežuciema, 33 km no novada centra Balviem un 253 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V480 (Aususala–Breksene), Griušļovas krastā.
Jakuški
Jakuški ir ciems Rēzeknes novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 11,1 km no pagasta centra Strupļiem, 22 km no novada centra Rēzeknes un 231,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Vensēnas mežs
Vensēnas mežs (fr) ir lielākais publiskais parks Parīzē, kas atrodas 12. apgabala austrumu daļā. Parks tika izveidots no 1855. līdz 1866. gadam, pēc imperatora Napoleona III pavēles. Parku veidoja franču inženieris Ādolfs Alfāns.
Tas atrodas blakus Vensēnas pilij, bijušajai Francijas valdnieku dzīvesvietai. Parkā ir angļu ainavu dārzs ar četriem ezeriem, zoodārzs, dendrārijs, botāniskais dārzs, hipodroms un zirgu skriešanās ceļš, velodroms velosipēdu sacīkstēm un Francijas nacionālā sporta un fiziskās audzināšanas institūta pilsētiņā. Parks ir pazīstams ar prostitūciju pēc tumsas iestāšanās.
Vensēnas meža platība ir 995 hektāri (2459 akri), padarot to nedaudz lielāku par Buloņas mežu (846 ha), otru lielāko Parīzes ainavu parku, kas atrodas pilsētas rietumu pusē. Tas aizņem desmit procentus no Parīzes kopējās platības un ir gandrīz tikpat liels kā pirmie seši apgabali pilsētas centrā kopā. Vensēnas mežs ir aptuveni trīs reizes lielāks nekā Centrālparks Ņujorkā (341 hektārs / 843 akri), un tas ir nedaudz lielāks par Ričmondas parku, Londonā (955 hektāri / 2360 akri); bet ir mazāks par Grifita parku Losandželosā (1170 hektāri / 2891 akri). Tikai apmēram puse Vensēnas meža teritorijas ir klāta ar kokiem.
Parka teritorijā tika aizvadītas lielākā daļa no 1900. gada vasaras olimpisko spēļu sacensībām. Parkā esošajā velodromā tika aizvadītas riteņbraukšanas sacensības, pašā parkā notika arī loka šaušanas sacensības. Parkā notika pirmās starptautiskā kriketa spēles starp Angliju un Franciju. Kā arī 6 mēnešus tas bija 1931. gada Parīzes koloniālās izstādes norises vieta.
Kruki
Kruki var būt:
Latvija
Kruki, Kruķi :
Baltkrievija
Kruki :
Lietuva
Kruki, Krūki (, Kriūkai):
Polija
Kruki :
Helsingēra
Helsingēra (da), arī Elsinora (en), ir pilsēta Dānijā. Atrodas uz Zēlandes salas valsts ziemeļaustrumos. Komerciālais un administratīvais centrs. Ir osta Ēresunda rietumu krastā. Pastāv prāmja satiksme ar Zviedrijas pilsētu Helsingborju. Helsingēra tikusi dibināta 15. gadsimta 20. gados.
Eiropas autoceļš E261
Eiropas autoceļš E261 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla B klases maršrutiem. Tā maršruts ietilpst Polijas robežās, un ved no Vroclavas uz Sveci. Visā savā garumā E261 seko daļai no Autoceļa 5 maršruta.
Haralds Burkovskis
Haralds Burkovskis (dzimis ) ir Latvijas žurnālists, vadīja Latvijas Neatkarīgās televīzijas analītisko raidījumu "LNT Ziņu TOP 10". Iepriekš strādājis SEB Unibankā kā sabiedrisko attiecību speciālists un Latvijas Radio. H. Burkovskis darbojas arī politikā, ievēlēts Ropažu novada domē no Nacionālās apvienības saraksta.
Biogrāfija
Studējis Latvijas Universitātē, ieguvis bakalaura grādu filozofijā un maģistra grādu komunikācijas zinātnē. Vadījis Latvijas Radio Ziņu dienestu, Latvijas Televīzijas raidījumu "Latvija, Eiropa, Pasaule" un ir bijis SEB Unibankas sabiedrisko attiecību speciālists. 2005. gadā kandidējis uz Latvijas Radio ģenerāldirektora amatu.
No 2001. līdz 2008. gadam H. Burkovskis bija LTV raidījuma "Futūršoks" aizkadra balss. No 2007. gada līdz pēdējai ziņu dienesta dienai vadīja Latvijas Neatkarīgās televīzijas analītisko raidījumu "LNT Ziņu TOP 10". Līdz 2010. gadam vadījis Latvijas Radio raidījumu "Kā labāk dzīvot?".
Politiskā darbība
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās H. Burkovskis tika ievēlēts Ropažu novada domē no Nacionālās apvienības saraksta un šobrīd ir Ropažu novada domes priekšsēdētājas vietnieks.
Privātā dzīve
Dzimis. Precējies ar Kristīni Burkovsku. Audzina 3 bērnus.
Vīnes Universitāte
Vīnes Universitāte ir Austrijas lielākā universitāte, kas atrodas tās galvaspilsētā Vīnē.
Universitāte ir dibināta 1365. gadā, līdz ar to tā ir vecākā universitāte vācu valodas zemēs. Tās 15 fakultātēs pasniedz aptuveni 9000 pasniedzēju. Studējošo skaits pārsniedz 91 tūkstoti. Vīnes Universitāti ir absolvējuši vai tajā studējuši 15 Nobela prēmijas laureāti.
Davross
Davross ir tēls no britu zinātniskās fantastikas seriāla Doctor Who. Tēla autors ir scenārists Terijs Neišens. Sākotnēji bija plānots, ka šis tēls darbosies 1975. gada seriālā Genesis of the Daleks. Davross ir Doktora galvenais ienaidnieks un daleku rases radītājs, viņš ir ģēnijs, kas apguvis daudzas zinātnes jomas, taču tam piemīt lieluma mānija. Davross uzskata, ka ar savu radību palīdzību viņš kļūs par Visuma augstāko būtni un valdnieku.
Koncepcija
Davross ir no planētas Skaro, kuru apdzīvojošie kaledi bija iesaistījušies gandrīz tūkstoš gadu ilgā karā ar saviem ienaidniekiem — tāliem, otru rasi, kas apdzīvoja šo planētu. Davross ir stipri sakropļots, viņam funkcionē tikai viena roka, bet pie pieres piestiprināta kibernētiska acs, kas aizvieto viņa paša acis, kuras viņš nespēj atvērt uz ilgu laiku. Lielāko daļu savas dzīves viņš ir bijis pilnībā atkarīgs no paša izveidotas dzīvības atbalsta ietaises, kas atrodas viņa ķermeņa lejasdaļas vietā. Šī ietaise acīmredzot kalpojusi par iedvesmas avotu, viņam veidojot dalekus. Davross bez šīs ietaises nav spējīgs nodzīvot vairāk par dažām minūtēm. Viņa balss ir elektroniska, izkropļota tāpat kā dalekiem. Viņa runas veids parasti ir mīksts un ļauns, bet, kad viņš ir nikns vai satraukts, viņa balss kļūst līdzīga daleku histēriskajai, čerkstoši monotonajai runai.
Tēla radītājs Terijs Neišens to apzināti veidoja kā zinātnieku ar spēcīgām fašistiskām tendencēm, arī daleku rakstura elementi balstījās nacisma ideoloģijā.
Davross un ceturtais Doktors
Ceturtais Doktors pirmoreiz sastapās ar Davrosu seriālā Genesis of the Daleks, kad viņš un viņa pavadoņi tika nosūtīti uz Skaro, lai novērstu daleku radīšanu. Kā galvenais kaledu zinātnieks Davross izstrādāja jaunas militārās stratēģijas, lai gūtu uzvaru tūkstoš gadu ilgušajā karā pret tāliem. Lai kaledus aizsargātu pret radioaktīvo starojumu, kas kara rezultātā bija pārņēmis planētu, viņš pārveidoja tos par mutantiem īpašos bruņu korpusos, daļēji pamatojoties uz ietaisi, kas aizvietoja viņa ķermeņa apakšējo daļu un ļāva viņam pārvietoties. Šīs radības viņš nosauca par dalekiem (anagramma no vārda "kaledi").
Davross ātri kļuva apsēsts ar savu radību veidošanu, uzskatot, ka dalekiem jākļūst par īpašu dzīvības formu, kas būtu pārāka par citām. Kad citi kaledi mēģināja apturēt viņa projektu, Davross izmantoja tālus, lai panāktu savas tautas izzušanu, savukārt tālus vēlāk gandrīz pilnībā iznīcināja viņa radītie daleki. Taču daleki galu galā Davrosu sagūstīja, nogalinot viņa atbalstītājus, kad Davross pats mēģināja pārtraukt savu projektu. Davrosu nenogalināja, bet ieslodzīja pazemē. Vēlāk daleki tika iznīcināti, un Davross ievietots dzīvības funkcijas palēninošā ietaisē, pirms tas stātos Zemes cilvēku tiesas priekšā.
Davross un divpadsmitais Doktors
Davross atgriezās seriālā tā devītajā sezonā. Divpadsmitais Doktors centās glābt Davrosu, kad tas vēl bija bērns (šis notikums norisinājās tūkstoš gadus pirms kara starp kalediem un tāliem). Zēns bija nokļuvis "roku mīnu" laukā (šis ierocis sagrābj ejošo aiz kājas un ievelk pazemē). Taču, uzzinājis zēna vārdu, Doktors viņu atstāja, vienīgi pametot viņam savu skaņas skrūvgriezi. Kad šķita, ka Doktors ir zaudējis savu kompanjoni Klāru Osvaldu, Davrosam izdevās ar viltību piespiest Doktoru izmantot savu reģenerācijas enerģiju, lai dziedinātu viņu un nodrošinātu ar enerģiju dalekus uz planētas Skaro. Vēlāk, kad Doktors sastapās ar Klāru Osvaldu, kas sevi bija noslēpusi daleka korpusā, viņš atklāja, ka dalekiem nav svešs žēlsirdības jēdziens un šim vārdam ir atļauts būt viņu leksikā. Doktoram un Klārai izdevās izbēgt, un Doktors, sapratis, ka tikai Davross šo jēdzienu varēja ieprogrammēt daleku apziņā, atgriezās kaujas laukā pie Davrosa bērnībā, ar daleka ieroci iznīcinot Davrosam uzbrūkošās būtnes, tādējādi Davrosam izrādot līdzjūtību, kuru tas savukārt vēlāk tika iekļāvis daleku apziņā (šī iemesla dēļ Klāru izdevās glābt).
Jurijs Uričevs
Jurijs Uričevs (ru; dzimis, miris Jaroslavļā) bija krievu hokejists, spēlēja aizsarga pozīcijā.
Spēlētāja karjera
2011. gada 7. septembrī spēlētājs gāja bojā Jaroslavļas aviokatastrofā. Viņam bija iespēja nelidot uz Minsku traumas un diskvalifikācijas dēļ.
Ennibergas rags
Ennibergas rags (fo) ir Fēru Salu tālākais ziemeļu punkts. Atrodas Vijojas salā. 754 metrus augstā klints ir viena no augstākajām klintīm pasaulē.
Bronksas Zooloģiskais dārzs
Bronksas Zooloģiskais dārzs (en) ir zooloģiskais dārzs Bronksas centrālajā daļā Ņujorkā, ASV.
Tas ir lielākais zoodārzs Savienotajās Valstīs un viens no lielākajiem pasaulē. Zoodārza kolekciju veido aptuveni 650 sugas un vairāk nekā 4000 dzīvnieki, bet tā kopējā platība ir ap 107 hektāri. Caur dārza teritoriju plūst Bronksas upe, un blakus galvenajai ieejai gar krastu aizvijas taka, kur bagāti informatīvi materiāli iepazīstina ar upes ekoloģiju un sugu daudzveidību.
Zoodārzā aplūkojamas 26 ekspozīcijas, un katru gadu to apmeklē vairāk kā 2,15 miljoni apmeklētāju. Bronksas zoodārzs veido daļu no kopīgas, Savvaļas aizsardzības biedrības vadītas sistēmas, kurā ietilpst četri Ņujorkas pilsētas zoodārzi un Ņujorkas akvārijs.
Bizonu ganības
Bizonu ganības ir zoodārza iezīmīgākā daļa kopš tā atklāšanas. 19. gadsimta beigās slaktiņu rezultātā bizons bija gandrīz pilnībā iznīcināts. 30 līdz 60 miljonu lielie ganāmpulki, kas kādreiz ganījās no Kanādas centrālās daļas līdz Meksikai, 1905. gadā bija sarukuši līdz aptuveni 1000 savvaļā un nebrīvē mītošiem dzīvniekiem. Bronksa šajā laikā bija kļuvusi par nozīmīgu vairošanās vietu izmirstošajai sugai. 1913. gadā 14 bizonu lielu ganāmpulku no Bronksas pārveda uz Vindkeivas nacionālo parku Dienviddakotā, kas kļuva par izšķirošo pagriezienu daudz lielākos turpmākajos sugas glābšanas pasākumos. Mūsdienās Savienotajās Valstīs mīt simtiem tūkstošu bizonu, bet Vindkeivas nacionālajā parkā dzīvo 450 dzīvnieku liels savvaļas ganāmpulks. Lai palīdzētu izveidot jaunas populācijas vai palielinātu esošās, Vindkeivas parks kopš 1987. gada nosūtījis vairāk nekā 1500 bizonus aģentūrām, bezpeļņas organizācijām un indiāņu ciltīm.
Fazānu aviārijs
Fazānu aviārijs ir gara sprostu rinda, kuros dzīvo fazāni un citas putnu sugas, kā, piemēram, Himalaju monals, cekulainā pērļvista, Ķīnas tragopāns, Mikado fazāns, brūnais ausfazāns, mazais dzeltencekula kakadu, greznais spožstrazds, zilais svilpējstrazds.
Himalaju kalniene
Himalaju kalniene iepazīstina ar Himalaju reģionu. Ekspozīcijā aplūkojami sniega leopardi, sarkanās pandas, Daurijas dzērves un Temminka tragopāni, kā arī vairākas Himalaju augstkalnos sastopamās augu sugas — pelēkā kļava, Mahonia bealei, Himalaju ciedrs, Callicarpa dichotoma un citas. Uzziņas stendos atainota Himalaju fauna un augājs sākot no platlapju un bambusu mežiem, eglājiem, bērzu birzīm līdz kalnu pļavu un sniegu joslai, kā arī interešu konflikts starp mājlopu audzētājiem un apdraudētajiem sniega leopardiem, kuri nereti nodara ievērojamus zaudējumus aitu un kazu ganāmpulkiem.
Madagaskara!
Ekspozīcija izvietota ēkā, kuru 1903. gadā atklāja kā "Lauvu māju", bet slēdza 1980. gadu beigās. Madagaskara! zoodārza apmeklētājiem vēra vaļā durvis 2008. gadā, un to apdzīvo visdažādākie salas faunas pārstāvji — vairāku sugu lemuri, mazie ežtenreki, fosas, sarkanie fodiji, pelēkgalvas zaļspārnīši, kritiski apdraudētas cihlīdas, Nīlas krokodili, starainie bruņurupuči un virkne citu sugu.
Līdztekus sugu aprakstiem ekspozīcija iepazīstina ar Madagaskaras un visas planētas mežu izšķirošo nozīmi globālās sasilšanas samazināšanā un zoodārza līdzdalību dabas aizsardzības programmās Madagaskarā.
Pasaules rāpuļi
Ekspozīciju veido gara līkloču zāle ar dažāda izmēra terārijiem abās tās pusēs un iekļauj atšķirīgus rāpuļu klases pārstāvjus un abiniekus. Vairākas sugas no tām ir nopietni apdraudētas. Dažas no šīm retām, ekspozīcijā aplūkojamām sugām ir Kihanzi dzīvdzemdētājkrupis, Ķīnas krokodilķirzaka, zilā iguāna un Amerikas milzu salamandra. Pēdējā no tām nesenā pagātnē gandrīz pilnībā izzuda no Ņujorkas štata rietumiem, un populācijas atjaunošanas nolūkos Bronksā izšķīlušies salamandru mazuļi tiek atgriezti savvaļā. Savukārt 1996. gadā atklātais Kihanzi krupis savvaļā ir izzudis. Suga Bronksā sekmīgi vairojas, un zoodārzs sadarbojas ar Tanzānijas un citu valstu dabas aizsardzības organizācijām tās saglabāšanā. Bronksas zoodārzs piedalās arī Savvaļas aizsardzības biedrības organizētās Mīlenberga bruņurupuča, Amerikas aligatora, Vaiomingas krupju, Longailendas tīģersalamandru aizsardzības programmās.
Bronksas zoodārzs ir līderis milzu čūsku pavairošanā. Viens no tīklainajiem pitoniem, kas nodzīvoja līdz 2002. gadam, sasniedza 8 m un bija lielākā Savienoto Valstu terārijos turētā čūska.
Netālu no rāpuļu ēkas atrodas Bruņurupuču dīķis, kur siltajā gadalaikā aplūkojamas vairākas Savienotajās Valstīs un Kanādas dienvidos sastopamas bruņurupuču sugas — rakstainais bruņurupucis, sarkanausu bruņurupucis un parastais muskusa bruņurupucis.
Rassela B. Eitkena jūras putnu aviārijs
Plašā Rassela B. Eitkena brīvdabas aviārijā atveidota Patagonijas piekraste. Tā ir apmeklētājiem brīvi caurstaigājama platība, kur mitinās ap 100 dažādu jūras putnu lielas kolonijas, lielāko no kurām veido inku zīriņi. Citas ekspozīcijas sugas ir Gvanajas jūras krauklis, Magelāna pingvīns, rudgalvas zoss, Aleutu jūras žagata, acteku kaija un Peru pelikāns.
Aunupīte
Aunupīte (arī Aunupe) ir Burtnieka pieteka Valmieras novadā.
Iztece - uz dienvidrietumiem no Rencēniem. Tek ziemeļrietumu virzienā, aiz Bēršu drumliniem pagriežas uz austrumiem. Ietek Burtniekā uz ziemeļiem no Dūres. Upi šķērso valsts autoceļi V112 (Puikule – Rencēni – Vēveri) un V231 (Rencēni – Burtnieki – Daksti – Veckārķi). Tās krastos atrodas Pabērži, Dūre. Upes krastos dabas piemineklis Bēršu drumlini.
Jēkuļi
Jēkuļi ir apdzīvota vieta Cēsu novada Inešu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos 6,3 km no pagasta centra Inešiem, 4,2 km no Vecpiebalgas un 132,4 km no Rīgas.
Sporta peldēšanas veidi
Sacensības peldēšanā notiek četros veidos: brīvajā stilā, uz muguras, brasā un tauriņstilā. Kompleksajā peldēšanā sportisti vispirms veic posmu tauriņstilā, tad uz muguras, brasā un distances pēdējo posmu — brīvajā stilā. Brīvajā stilā tiek izmantots visātrākais peldēšanas veids — krauls uz krūtīm.
Krauls uz krūtīm
Krauls uz krūtīm ir vispopulārākais un ātrākais peldēšanas veids.
Olimpiskā programma šim peldēšanas veidam paredz sekojošas distances: 100 m, 200 m un 400 m sievietēm un vīriešiem, 800 m un 4x100 m stafete sievietēm, 1500 m, 4x100 un 4x200 m stafete vīriešiem. Krauls uz krūtīm tiek izmantots pēdējos posmos 4x100 m kombinētajās stafetēs, kā arī kompleksajā peldējumā.
Šis peldēšanas veids tiek izmantots arī tālpeldējumos, masu peldējumos, GDA normatīvu kompleksā, modernajā pieccīņā un citās daudzcīņās.
21. gadsimta sākumā krauls uz krūtīm nomainīja pirms tam populāro tredženu. Šajā peldēšanas veidā peldētāji roku kustības izpildīja analogi kraulam uz krūtīm, bet kāju (šķērveida) kustības bija līdzīgas peldēšanai uz sāniem. Viens no pirmajiem peldētājiem, kas kraulu uz krūtīm izmantoja sacensībās un sniedza ievērojamus rezultātus, bija ungārs Z. Halmai, 1904. gada olimpiskajās spēlēs veikdams 50 un 100 m distanci attiecīgi 28,6 sekundēs un 1:02,8 minūtēs.
Krūmāja vējgriķis
Krūmāja vējgriķis (la) ir augu suga sūreņu dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eirāzijā. Latvijas teritorijā atrodama samērā reti, pārsvarā upju krastu krūmājos, mežmalās, kā arī nezālienēs.
Džarons Laniērs
Džarons Zepels Laniērs (angļu: Jaron Zepel Lanier; dzimis 1960. gada 3. maijā Ņujorkā, ASV) ir amerikāņu datorfilozofijas rakstnieks, datorzinātnieks, vizuālais mākslinieks, un mūsdienu klasiskās mūzikas komponists. Tiek uzskatīti par virtuālās realitātes jomas dibinātāju. 1985. gadā Laniērs dibināja VPL Research, Inc. — pirmo uzņēmumu, kas pārdeva virtuālās realitātes (VR) brilles un cimdus. 2006. gadā viņš sāka strādāt Microsoft, un kopš 2009. gada strādā Microsoft Research kā starpdisciplinārs zinātnieks.
Sporta peldēšanas veidi
Krauls uz krūtīm
Pirmais peldētājs, kurš veica 100 metru distanci ātrāk par vienu minūti, bija amerikāņu peldētājs Džonijs Veismillers. Liepājnieks Agris Kārkliņš bija pirmais Latvijā, kurš šo distanci veica ātrāk par vienu minūti (59,7 sekundēs) - 1961.gada 15.aprīlī Rīgā, VEF 50 metru peldbaseinā.
Krūmāja vējgriķis
Apraksts
Krūmāja vējgriķis ir viengadīgs, 50—200 cm garš lakstaugs ar tievu, vijīgu stublāju, kurš ir kails un zaro. Lapas uz stublāja ir izvietotas pamīšus, tās ir kātainas, plati olveidīgas līdz trīsstūrainas, aptuveni 2—8 cm garas un 1—6 cm platas. Lapas plātnes mala ir gluda, gals nosmailots un pamats bultveidīgs.
Džarons Laniērs
Laniērs ir arī mūsdienu klasiskās mūzikas komponists un retu instrumentu kolekcionārs. Laniērs kopā ar Mario Grigorovu sacerēja dokumentālās filmas "The Third Wave" (2007) skaņu celiņu.
Sporta peldēšanas veidi
Krauls uz krūtīm
Sevišķi atzīmējums 1978. gada pasaules čempionāta divkārtējais uzvarētājs un Maskavas Olimpisko spēļu vairākkārtējais čempions V. Saļņikovs, kurš pirmais pasaulē veica 1500 m distanci ātrāk par 15 minūtēm.
Krūmāja vējgriķis
Apraksts
Stublāja, zaru galā un galotnes lapu žāklēs ir 2—6 nelielos ķekaros izvietoti ziedi. Apziednis zaļganbalts, ārējās apziedņa lapas ar spārnu. Auglis ir izvietotas 0,5—0,8 cm garā nolīkušā kātiņā. Auglis ir gluds un spīdīgs riekstiņš. Zied no jūlija līdz septembrim.
Džarons Laniērs
2010. gadā Laniērs tika iekļauts ietekmīgāko cilvēku sarakstā "TIME 100".
Sporta peldēšanas veidi
Krauls uz muguras
Krauls uz muguras Olimpisko spēļu programmā pirmo reizi tika iekļauts 1904. gadā. Sākumā sacensībās šajā peldēšanas veidā startēja tikai vīrieši, sievietes — tikai 1924 gadā. Līdz 1964. gadam olimpiskās distances kraulā uz muguras bija tikai 100 metri, no 1964, gada līdz 1968. gadam - tikai 200 metri. Sākot ar 1968. gada Olimpiskajām spēlēm, vīrieši un sievietes sāka sacensties gan 100 m, gan 200 m distancēs.
Jau 1912. gada olimpiskajās spēlēs peldētāji šajā peldēšanas veidā demonstrēja ievērojamus rezultātus, lai gan tā tehniskais izpildījums stipri atgādināja peldēšanas veidu uz krūtīm — tredženu.
Pēc 1984. gada olimpiskajām spēlēm jūtami uzlabojās rezultāti šajā peldēšanas veidā. Tas izskaidrojams ar rokas saliekšanu elkonī īriena laikā. Līdz tam īriens tika izpildīts ar taisnu roku.
Racionālu un efektīvu peldēšanas tehniku kraulā un muguras demonstrējuši tādi ievērojami peldētāji kā amerikāņi D. Grafs (1962) N. Nabers (1976), peldētājs no VDR R. Matess (1968—1972).
Brass
Padomju peldētāji pirmie sāka modernizēt peldēšanas taktiku brasā, akcentējot roku darbību un aizpildot izelpu ūdenī laikā, kad rokas tiek virzītas uz priekšu. Tā peldēja PSRS nopelniem bagātais sporta meistars L. Meškovs. Viņa uzrādītie rezultāti 30. gadu beigās (100 m - 1:14,6 un 200 m - 2:47,2) bija tuvi tā laika pasaules rekordiem.
No 1935. gada līdz 1952. gadam sacensību noteikumi ļāva brasa distancēs izmantot tauriņstilu, kas brasu pakāpeniski izkonkurēja. Pēc 1953. gada tauriņstils tika izdalīts kā patstāvīgs peldēšanas veids. Sākās jauna brasa attīstības ēra.
Tauriņstils
Tauriņstils ir sporta veids, kurš izveidojies no brasa. Cenšoties panākt lielāku ātrumu, brasisti sāka izpildīt garāku roku īrienu, t.i., līdz gurniem pārnesot rokas virs ūdens.
Viens no pirmajiem peldētājiem pasaulē, kurš pilnībā apguva tauriņstilu, bija padomju peldētājs S. Boičenko. Viņa rezultāts 100 m - 1:06,8 (1936.g.) un 200 m - 2:29,8 (1941.g.) bija tā laika pasaules rekordi.
Ar 1953 gada FINA lēmumu tauriņstils tika atzīts kā patstāvīgs peldēšanas veids. Tika atļautas simetriskas kāju kustības vertikālajā plaknē, un tā izveidojās jauns tauriņstila paveids - delfīnstils, kas saglabājis tā laika galvenās iezīmes līdz šai dienai.
Delfīnstils
Sākot ar 1968. gadu, olimpiskajā programmā ir 100 m un 200 m tauriņstila distances sievietēm un vīriešiem. Saglabājot iepriekšējo nosaukumu (tauriņstils), peldētāji šī peldēšanas veida distances veic tā jaunajā paveidā delfīnstilā.
The Yellow Handkerchief
The Yellow Handkerchief ir 2008. gada ASV drāma, kuras režisors ir Usajads Prasads. Galvenās lomas atveido Viljams Hērts, Kristena Stjuarta, Marija Bello un Edijs Redmeins. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Ceļojums cauri Luiziānai pārvērš trīs svešiniekus, kuru sākotnēji vienoja vientulība.
Savona
Vēsturiskajos avotos tā pirmo reizi minēta 205. gadā p.m.ē. kā gallu–romiešu pilsēta Savo, kas bija savienībā ar Kartāgu pret Romu.
Irši
Irši var būt:
Trīspirkstu dzenis
Trīspirkstu dzenis (Picoides tridactylus) ir dzilnu dzimtas (Picidae) putnu suga, kurai ir 8 pasugas. Tas sastopams plašā areālā Eirāzijas mērenās joslas mežu zonā, no Ziemeļeiropas un Austrumeiropas līdz Tālajiem Austrumiem. Izolētas populācijas mājo Centrāleiropā.
Izplatība
Trīspirkstu dzeņa areāls plešas no Eiropas ziemeļiem (Skandināvijas, Somijas un Baltijas valstīm) pāri Krievijai, Sibīrijas centrālajai daļai līdz Tālajiem Austrumiem (Kamčatkai, Sahalīnai, Korejas un Japānas ziemeļiem). Izolētas populācijas atrodamas Eiropas centrālās daļas kalnu rajonos (Alpos un Karpatos), arī Ķīnas dienvidrietumos (Tibetā).
Latvijā
Latvijā trīspirkstu dzenis ir samērā parasts ligzdotājs un nometnieks, tomēr sastopams galvenokārt vecākos jauktu koku mežos ar eglēm un kalstošiem kokiem meža otrajā stāvā. Diezgan grūti novērojams klusā dzīves veida dēļ. Latvijā sastopama nominālpasuga Picoides tridactylus tridactylus.
Izskats
Trīspirkstu dzenis ir vidēji liels dzilnu dzimtas putns. Sugai piemīt dzimumu dimorfisms, un tēviņa apspalvojums nedaudz atšķiras no mātītes apspalvojuma, kā arī tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums 20—24 cm, spārnu izplētums 32—35 cm, tēviņa svars 65—85 g, mātītes 54—66 g.
Trīspirkstu dzeņa mugura ir melni-balti raibumota, galva melna ar baltām svītrām (uz katra vaiga divas baltas svītras: viena aiz acs, otra zem acs, atgādinot baltu ūsu). Tēviņam piere ir dzeltena, mātītei pelēka. Pakakle, krūtis un vēders ir balti, arī sāni ir balti ar melnu svītriņu raibumojumu. Spārni melni ar baltām šķērsjoslām, aste melna ar baltām ārējām lidspalvām.
Uzvedība
Trīspirkstu dzenis parasti apmetas vecos skujkoku vai jauktu koku mežos, kuros ir pēc iespējas vairāk ar kukaiņiem inficētu koku. Īpaši iecienīti ir egļu meži. Tas ir nometnieks, ziemo ligzdošanas teritorijā, lai gan dažos gados mēdz klejot. Trīspirkstu dzenis bieži apmetas ugunsgrēku vai vētru izpostītos mežos. Trīspirkstu dzenis vienmēr atrodas kokā un nekad nenolaižas uz zemes. Tas staigā pa koka stumbru uz augšu un leju un meklē kukaiņus. Tēviņi pārmeklē koka zemākos zarus un stumbra lejasdaļu, mātītes augstākos zarus. Trīspirkstu dzeņi ir samērā agresīvi un teritoriāli, starp tiem mēdz izcelties ķīviņi par labākajām barošanās vietām. Savstarpēji tie komunicē, bungojot pa koku. Ja bungāšana ir ātra un skaļa, īpatnis agresīvi piesaka tiesības uz barošanās vietu. Ligzdošanas sezonas laikā pāris sazinās, bungojot lēnām.
Barība
Trīspirkstu dzenis barojas ar kokos dzīvojošiem kukaiņiem, to kāpuriem, zirnekļiem, reizēm ar ogām un mizas kambiju, kā arī uzlaiza koka sulu. Satrupējušam kokam putns var nolobīt nost visu mizu, lai piekļūtu pie kukaiņiem zem tās.
Ligzdošana
Trīspirkstu dzenis veido monogāmus pārus. Ligzdošanas sezona sākas martā vai aprīlī, sezonā ir viens perējums. Ligzdu trīspirkstu dzenis iekārto trupējoša koka, retāk dzīva koka dobumā, to izklājot ar mizas gabaliņiem. Dobums parasti atrodas kādā skujkokā vai apsē, 1—14 m augstumā. Ligzdošanas dobumu pāris izcērt kopīgi, to izmantojot vairākus gadus. Dējumā ir 3—6 baltas olas. Inkubācijas periods ilgst 11—14 dienas, perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Nakts laikā perē tikai tēviņš. Jaunie putni izlido 22—25 dienu vecumā, bet kopā ar vecākiem tie paliek vēl apmēram 40 dienas.
Sistemātika
Trīspirkstu dzenim ir 8 pasugas:
Vilhelms Bitrihs
Vilhelms Bitrihs (de; dzimis, miris ) bija SS obergrupenfīrers un Waffen-SS ģenerālis Otrajā pasaules karā.
Armijas dienestā līdz ar Pirmā pasaules kara sākumu. Karoja Rietumu un Itālijas frontē. SS biedrs no 1932. gada. Otrā pasaules kara laikā komandēja SS divīzijas Austrumu frontē, bet kara beigās komandēja 2. SS tanku korpusu Rietumu frontē. 1945. gada 8. maijā arestēts un tiesāts par franču pretošanās kustības dalībinieku nošaušanu kara laikā. 1954. gadā atbrīvots. Iesaistījies Waffen-SS veterānu arganizācijas HIAG darbībā, septieņdesmitajos gados būdams tās vadītājs.
Ondreja Nepelas ledus halle
Ondreja Nepela ledus halle ir daudzfunkcionāla halle, kas atrodas Bratislavā, Slovākijā. Halle tika atklāta 1940. gada 14. decembrī. Pašlaik tā ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Bratislavas "Slovan" mājvieta.
Savas pastāvēšanas laikā halle piedzīvojusi trīs ievērojamas rekonstrukcijas - 1958., 1990. un 2009. gadā.
2011. gada Pasaules čempionāta laikā halle kalpoja kā viena no turnīra mājvietām. Arēna tika pārbūvēta atbilstoši IIHF prasībām, rekonstrukciju finansiāli atbalstīja Slovākijas valdība. Arēnas rekonstrukcijas darbi tika uzsākti 2009. gada 23. aprīlī un pabeigti 2010. gada 30. novembrī. Vairāk nekā 65 miljoni eiro tika iztērēti arēnas pārbūvē. Arēnai tika uzstādīts jauns jumts, uzbūvētas divas jaunas blakusarēnas treniņiem, ka arī palielināta arēnas ietilpība no 8350 vietām uz 10 000 vietām.
Cierpīne
Cierpīne, arī Cērpene, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 7 km no pagasta centra Briežuciema, 27 km no novada centra Balviem un 247 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu P45 (Viļaka–Kārsava) un P46 (Dubļeva–Cērpene) krustojumā, netālu no Krakupes.
Beinisvera
Beinisvera (fo) ir 469 metrus augsta klints Fēru Salu dienvidos, Sūrojas salas dienvidrietumu piekrastē. Klints ir ievērojama putnu ligzdošanas vieta. Vietējā ciema iedzīvotāji senatnē putnu olas pārtikai ieguva, karājoties virs jūras virvē, ko turēja līdzbiedri. Klintis ir apdziedājuši fēriešu dzejnieki.
Karogs (žurnāls)
Karogs bija latviešu literatūras žurnāls, kas iznāca no 1940. līdz 2010. gadam.
Literatūras un mākslas mēnešraksts "Karogs" tika nodibināts pēc padomju okupācijas 1940. gadā. Tā pirmais numurs iznāca 1940. gada septembrī, tā galvenais redaktors bija rakstnieks Andrejs Upīts, redakcijā strādāja arī Vilis Lācis, Jūlijs Lācis, Žanis Spure un Arvīds Grigulis. Žurnālā mērķtiecīgi tika popularizēta padomju rakstnieku daiļrade un sociālistiskā reālisma metode. Tajā publicējās padomju varai lojālie latviešu rakstnieki. Žurnāls iznāca reizi mēnesī līdz 1941. gada jūnijam, kad Latvijas teritorijā ienāca nacistiskās Vācijas karaspēks.
Otrā pasaules kara laikā žurnāls neregulāri iznāca evakuācijā Krievijā ar apakšnosaukumu "Literatūras almanahs". 1945. gada sākumā tas atkal sāka iznākt Latvijā, līdzās A. Upītim un V. Lācim redakcijā strādāja arī Jānis Sudrabkalns, Fricis Rokpelnis, Anna Sakse, Jūlijs Vanags un Kārlis Kraujiņš.
No 1948. līdz 1964. gadam žurnāla atbildīgais redaktors bija dzejnieks Andrejs Balodis. No 1967. līdz 1989. gadam "Karoga" galvenais redaktors bija dzejnieks Andris Vējāns. No 1989. līdz 2000. gadam galvenā redaktore bija Māra Zālīte, no 2001. līdz 2003. gadam — dzejnieks Māris Čaklais. No 2003. gada līdz žurnāla darbības izbeigšanai 2010. gadā galvenā redaktore bija literatūrkritiķe un tulkotāja Ieva Kolmane.
Latvijas vācieši
Latvijas vācieši ir viena no vēsturiskajām Latvijas mazākumtautībām, daļa no Baltijas provinču vāciešiem jeb vācbaltiešiem. Vairums Latvijas vāciešu mūsdienās dzīvo Rīgā un Liepājā.
2017. gadā Latvijas vācieši bija astotā lielākā mazākumtautība, pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijā dzīvoja 3042 vācieši.
Vēsture
Vācu ieceļošana Latvijā pieminēta jau Latviešu Indriķa 13. gadsimta sākumā uzrakstītās Livonijas hronikas pirmajās daļās. Tā priesteris Meinards no Holšteinas ieradās Daugavas lejtecē ap 1180. gadu un apmetās pie Daugavas lejtecē dzīvojošajiem lībiešiem. Livonijas krusta karu gaitā vācu krustnešu ieņemtajās zemēs tika izveidota Livonijas konfederācija, līdztekus latīņu valodai kā starptautu saziņas valoda arvien lielāku nozīmi ieguva vācu valoda un tās lejasvācu dialekts. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes un Zviedru Vidzemes izveides to lietvedībā dominēja vācu valoda. Arī pēc 1710. gada Vidzemes kapitulācijas vābaltieši un vācu valoda saglabāja dominējošo stāvokli Vidzemē. Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna II 1766. gadā izdeva pavēli par vācu zemnieku kolonijas dibināšanu Iršu pagastā. Pirmais pārceļotājs ieradās 1765. gadā no Lībekas, nākamo divu gadu laikā ieradās 86 kolonistu dzimtas no Pfalcas, Darmštates un Pomerānijas apgabaliem. 18. gadsimta beigās Latvijas teritorijā bija apmēram 6,5% vāciešu, 19. gadsimta beigās 1897. gada tautas skaitīšana uzrādīja 7,1% vāciešu.
Vāciešu skaits Kurzemes apriņķos (1897)
1905. gada revolūcijas iespaidā Kurzemes vācu muižnieki 1908.—1913. gadā sāka uz savu roku nometināja uzpirktajās muižās vācu kolonistus no Krievijas impērijas nomalēm (Polijas un Dienvidkrievijas), ko finansēja Kurländischer Kreditverein Jelgavā. Pirmo Kurzemes vācu zemnieku koloniju izveidoja Kurmāles un Planicas pagastos. Pavisam Kurzemes guberņā līdz Pirmā pasaules kara sākumam nometināja ap 13 000 vācu zemnieku.