cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dejans Lovrens
Karjera
Lovrens karjeru sāka Zagrebas "Dinamo". Ticis izīrēts uz divām sezonām NK Inter Zaprešić. 2010. gadā parakstīja četru ar pusi gadu līgumu ar Ligue 1 klubu Lionas "Olympique". Tur pavadīja trīs gadus un pārcēlās uz Anglijas klubu Southampton FC. Kopš 2014. gada pārstāv Liverpool FC.
Horvātijas futbola izlasē spēlējis 2014. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Inter Zaprešić
Dinamo Zagreb
Lyon
Liverpool
Mārtiņš Šulcs fon Ašerādens
Mārtiņš Šulcs fon Ašerādens (de, 1617—1682) bija vācbaltiešu cilmes Zviedrijas armijas ģenerālis.
Dzīvesgājums
Dzimis Aizkraukles pils komendanta virsleitnanta Simona Šulca (ap 1588-1633) ģimenē. Viņa vectēvs Hermanis Šulcs bija kritis Kokneses kaujā. Pēc Poļu—zviedru kara (1600—1629) beigām 1630. gadā iestājās karaļa Gustava II Ādolfa dienestā, 1652. gadā paaugstināts par majoru, 1674. gadā karalis Kārlis XI viņam piešķīra brīvkunga Šulca no Aizkraukles (Schultz von Ascheraden) titulu un viņš piedalījās Skones karā (1675–1679). 1679. gadā paaugstināts par ģenerālleitnantu, no 1681. gada viņš bija Ingermanlandes un Keksholmas gubernators.
Miris Narvā.
Ģimene
Mārtiņš Šulcs bija precējies ar Rīgas birģermeistara Lorenca Cimermaņa meitu Annu Margaretu. Viņu bērni:
Ilana Davida Glaza
Ilana Davida Glaza (he; dzimusi Baku, arī Ļena Glaza) ir Azerbaidžānā dzimusi Izraēlas starptautiskā meistare šahā (1985).
Biogrāfija
1977. gadā uzvarējusi Azerbaidžānas sieviešu šaha čempionātā. 1978. gadā bijusi labākā PSRS sporta biedrības Dinamo sieviešu šaha čempionātā. Kopš 1979. gada dzīvo Izraēlā. 1980. gadā uzvarējusi Izraēlas sieviešu šaha čempionātā. 1986. gadā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros Žeļeznovodskā, kurā kopā ar Džovannu Arbunič u dalīja 10.-11. vietu.
Pārstāvējusi Izraēlu Pasaules šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 1982. gadā viņai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu. 2015. gadā kļuvusi par FIDE arbitru, bet 2016. gadā par FIDE treneri. Strādā par Beerševas šaha skolas direktori un bērnu treneri.
Beigusi Jeruzalemes universitāti, kā arī Jeruzalemes mūzikas un dejas akadēmiju.
Xinyidai Zairen Feichuan Shiyan Chuan
Lidojums bija plānots, lai izmēģinātu jauna nākamās paaudzes kosmosa kuģa avioniku, orbitālos manevrus, ieiešanu Zemes atmosfērā lielā ātrumā, jauna veida karstuma vairogu, izpletņu darbību un drošības spilvenu nosēšanās sistēmu.
Hokejs 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
1984. gada Sarajevas ziemas olimpisko spēļu sacensības hokejā norisinājās no 1984. gada 7. līdz 19. februārim Olympic Hall Zetra, Skenderija II olympic hall hallēs.
Xinyidai Zairen Feichuan Shiyan Chuan
Jaunas paaudzes kosmosa kuģis
Jaunais apkalpes modulis ir daļēji atkārtoti izmantojams. Tam ir atdalāmi karstuma aizsardzības vairogi. Kosmosa kuģim ir moduļa konstrukcija, kas ļauj to sagatavot dažādām vajadzībām (lidojumam zemā Zemes orbītā vai uz Mēnesi). Saskaņā ar Ķīnas Pilotējamā kosmosa inženierijas biroja (CMSEO) datiem tā masa ir aptuveni ar pilnībā piekrautu aprīkojumu un degvielu.
Lidojuma gaita
Xinyidai Zairen Feichuan Shiyan Chuan tika palaists 10:00 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5B no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas. Šis bija pirmais modifikācijas Chang Zheng 5B starts. Reizē ar kosmosa kuģi tika palaists aparāts Rouxing Chongqi Shihuowu Fanhui Cang Shiyan Cang ("Elastīga piepūšama kravas atgriešanas moduļa pārbaudes modulis"). Sākotnēji kosmosa kuģis tika ievadīts orbītā ar perigeju 162 km, apogeju 377 km un slīpumu 41,1°.
6. maijā orbītas apogeja pacelšanai XZFSC veica vairākus manevrus. 14:20 UTC tas pārgāja orbītā 227 km x 614 km, pēc otrā manevra 20:12 UTC orbītas parametri bija 299 km x 719 km. Pēc piektās korekcijas orbītas parametri bija 321 km x 4980 km. 7. maijā pēc manevra 01:00 UTC orbītas parametri bija 523 km x 6278 km ar slīpumu 42,9°. Pēc septiņu orbītas korekcijas manevru sērijas apogejs bija paaugstināts gandrīz līdz 8 tūkstošiem km.
8. maijā XZFSC sāka nolaišanos. 05:21 UTC tika pabeigts orbītas noiešanas bremzēšanas manevrs. 05:33 UTC nolaižamais aparāts atdalījās no servisa nodalījuma. Pirms ieiešanas atmosfērā kapsula izpildīja aerobremzēšanas manevru (atlēkšana atmosfēras augšējos slāņos), izmantojot aerodinamisko cēlējspēku, kas gan paildzināja lidaparāta nolaišanās laiku. Šī metode tiek izmantota, lai novērstu sakaršanas ātru palielināšanos īsā laikā, kad kosmiskais aparāts veic ieiešanu atmosfērā lielā ātrumā, piemēram, atgriežoties no Mēness uz Zemi. Pēc ieiešanas atmosfērā nolaižamais aparāts izvērsa trīs izpletņus, lai palēninātu nolaišanos (salīdzinājumā kosmosa kuģim Shenzhou ir viens izpletnis), un gaisa spilvenus, lai mīkstinātu nosēšanos. Saskaņā ar CASC ieiešanas atmosfērā ātrums bija lielāks par 9 kilometriem sekundē. 05:49 UTC nolaižamais aparāts nosēdās Dunfenas poligonā Alašanas tuksnesī Iekšējā Mongolijā, Ķīnas ziemeļrietumos, netālu no Dzjucjuaņas kosmosa centra.
Moroziki
Moroziki ir ciems Bērziņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 292 km attālumā no Rīgas Čaušicas krastos..
Muitas
Muitas (agrāk Medņi jeb Muitnīca) ir ciems Augšdaugavas novada Kalkūnes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 3,5 km no pagasta centra Kalkūniem, 7,4 km no novada centra Daugavpils un 241,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa A13 (Krievijas robeža (Grebņeva)—Rēzekne—Daugavpils—Lietuvas robeža (Medumi)).
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Daugavpils rajonā.
Kristaps Keggi
Kristaps Juris Keggi, arī Kristaps Kegi (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu ķirurgs ortopēds. LZA Goda loceklis (1990), Rīgas Stradiņa universitātes (1997) un Latvijas Universitātes (2009) goda doktors, mecenāts medicīnā, izglītībā, sportā un kultūrā. Keggi bija starptautiski atzīts eksperts gūžas un ceļa locītavas endoprotezēšanas operācijās.
Kristaps Keggi bija Luda Bērziņa balvas dibinātājs un galvenais mecenāts. Laika periodā no 1994. gada līdz pat 2013. gada septembrim balva ik gadu ir tikusi pasniegta kultūras un izglītības darbinieku radošā konkursa uzvarētājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1934. gadā Rīgā ķirurga Jāņa Kegi ģimenē. Viņa vectēvs bija folklorists, pedagogs un mācītājs Ludis Bērziņš (1870—1965). Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1949. gadā pārcēlās uz ASV. Studēja medicīnu Jeila Universitātē (1951—1959), bija Jeila-Ņūheivenas Universitātes slimnīcas (Yale-New Haven Hospital) rezidents, 1964. gadā ASV Ortopēdisko ķirurgu valde viņam piešķīra ortopēda sertifikātu. Vienu gadu piedalījās Vjetnamas karā (1965—1973) kā kara ārsts mobilajā militārajā hospitālī.
1966. gadā sāka strādāt Jeila Universitātē, izveidoja inovatīvas videolekcijas ortopēdiskajā ķirurģijā. 1989. gadā viņš kļuva par Jeilas Universitātes ortopēdijas un rehabilitācijas klīnisko profesoru. Viņš ir bijis vecākais pētnieks Jeilas Medicīnas skolā. Strādājis par Locītavu aizstāšanas centra direktoru Jeilas-Ņūheivenas slimnīcā. Bijis Voterberijas slimnīcas Locītavu ortopēdiskās rekonstrukcijas centra direktors. Praktizējis ortopēdisko ķirurģiju Svētās Marijas slimnīcā (1969—1989) un Voterberijas slimnīcā (1969—2018).
2008. gadā viņu ievēlēja par Jeila Universitātes pilntiesīgu profesoru, bet 2010. gadā viņam par godu izveidoja Elihu ortopēdijas un rehabilitācijas profesora amatu.
Kopš 1987. gada regulāri apmeklēja Latviju, kur veica paraugoperācijas, vadīja seminārus, lasīja lekcijas. 1988. gadā nodibināja Kegi Ortopēdijas fondu, kas atbalstīja latviešu ārstu izglītības projektus. 1989. gadā kļuva par Jeila Universitātes klīnisko profesoru un piedalījās Pasaules latviešu ārstu kongresa organizēšanā Rīgā. 1990. gadā Jūrmalā nodibināja sava vectēva Luda Bērziņa memoriālo muzeju. 1991. gadā piedalījās Pasaules latviešu zinātnieku kongresa organizēšanā Rīgā. 1994. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs un LZA viņam piešķīra Paula Stradiņa balvu.
1990. gados iesaistījies riteņbraukšanas sporta attīstībā Latvijā, organizējis sacensības "Keggi Velo", bijis Latvijas Riteņbraukšanas federācijas prezidents.
Miris 2023.gada 5. jūlijā.
Kegi meitas guvušas panākumus sportā. Māra Kegi piedalījusies 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs airēšanas sacensībās, bet Kerolaina Kegi piedalījusies LPGA Tour golfa sacensību turnīros.
Publikācijas
Pētījis lielo locītavu endoprotezēšanu, mugurkaula slimības, brūču ārstēšanu. Publicējis vairāk nekā 30 zinātniskus rakstus, piemēram:
Stadio Atleti Azzurri d'Italia
Stadio Atleti Azzurri d'Italia ir stadions Bergamo, Itālijā. Stadionā ir 21 300 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Bergamo "Atalanta".
Boriss Morukovs
Boriss Morukovs (Борис Владимирович Моруков; dzimis, miris ) bija Krievijas kosmonauts, ārsts, zinātnieks.
Biogrāfija
Boriss Morukovs dzimis Maskavā. 1973. gadā pabeidza Pirogova 2. Maskavas medicīnas institūtu (tagad Maskavas medicīnas universitāte). 1979. gadā viņš ieguva medicīnas zinātņu doktora grādu kosmiskās, aviācijas un jūras medicīnas specialitātē.
1978. gadā Morukovs sāka darbu Krievijas Zinātņu akadēmijas Medicīnas bioloģisko zinātņu institūtā (IMBP) kā zinātniskais darbinieks. No 1984. gada — vecākais zinātniskais darbinieks.
1989. gada 25. janvārī Boriss Morukovs apstiprināts par kosmonauta pētnieka kandidātu. Paralēli kosmonauta sagatavošanas kursiem viņš bija arī IMBP metabolisma un imunitātes laboratorijas vadītājs. 1995. gadā viņš kļuva par IMBP homeostatisko regulāciju fizioloģijas nodaļas vadītājs. Gatavojoties kosmiskajiem lidojumiem kā ārsts Morukovs papildus apguva kardioloģiju, gastroentroloģiju, otorinolaringoloģiju, stomatoloģiju, oftalmoloģiju un pneimokardiālu reanimāciju. 1995. gadā viņš padziļināti apguva pirmās medicīniskās palīdzības kursu. 1996. gadā padziļināti apguva endokrinoloģiju un hematoloģija hematoloģiju.
1999. gadā Morukovs Kenedija kosmosa centrā ASV izgāja astronautu sagatavošanas kursu.
Borisa Morukova vienīgais kosmiskais lidojums notika 2000. gada septembrī kā misijas speciālistam kosmoplāna Atlantis lidojumā STS-106 uz Starptautisko kosmosa staciju.
No 2009. līdz 2011. gadam Morukovs bija Marsa ekspedīcijas simulācijas eksperimenta Mars-500 direktors.
Ronijs Junsens
Šans Ronijs Junsens (no, dzimis ) ir bijušais Norvēģijas futbolists, spēlēja centra aizsarga pozīcijā, bijis Norvēģijas futbola izlases dalībnieks.
Norvēģijas futbola izlases sastāva piedalījies 1998. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Manchester United
Vålerenga
Rāva
Rāva var būt:
Beškas tilts
Beškas tilts (sr) ir tilts pāri Donavai netālu no Beškas ciema, Serbijā. Tilts ir daļa no autoceļa A1, kā arī daļa no Eiropas autoceļa E75. Tas sastāv no divām vienādām iepriekš spriegota dzelzsbetona konstrukcijām, pirmo atklāja 1975. gadā, bet otro — 2011. gadā. Tilta garums ir 2205 metri un tas ir garākais tilts pār Donavu.
Jaunais dvīņu tilts ziemeļu virzienam blakus vecajam tiltam tika būvēts no 2008. līdz 2011. gadam, to būvēja austriešu uzņēmums Alpine Bau un jauno tiltu atklāja. Pēc jaunās tilta daļas atklāšanas, veco tiltu slēdza uz rekonstrukciju. Tilts atkal pilnvērtīgi sāka darboties no 2014. gada augusta. Būvniecības darbu kopējās izmaksas sastādīja €33,7 miljonus un tas tika finansēts ar Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības bankas aizņēmumu.
Klētnieki (Stalbes pagasts)
Klētnieki ir ciems Cēsu novada Stalbes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V286.
MycoBank
MycoBank ir tiešsaistes datu bāze, kas apkopo un dokumentē jaunus mikoloģiskos sugu nosaukumus un to kombinācijas, reizēm apvienojumā ar to aprakstiem un ilustrācijām. To pārvalda Starptautiskā mikoloģiskā asociācija un administrē Centraalbureau voor Schimmelcultures Vesterdeikas sēņu bioloģiskās daudzveidības institūtā Utrehtā.
Katram jaunam nosaukumam pēc tam, kad to ir pārbaudījuši nomenklatūras eksperti un tā atbilstība ir atzīta saskaņā ar ICN ("Starptautiskais aļģu, sēņu un augu nomenklatūras kodekss") noteikumiem, pirms jaunā nosaukuma oficiālas publicēšanas tiek piešķirts unikāls MycoBank numurs. Pēc tam šo numuru autors var citēt publikācijā, kurā tiek ieviests jaunais vārds. Tikai tad šis numurs kļūst publisks datu bāzē.
Šādā veidā sistēma palīdz atrisināt problēmu pārliecināties, kuri nosaukumi ir publicēti pirmie, no kāda autora un kad tieši.
MycoBank ir saistīts ar citām svarīgām mikoloģiskām un bioloģiskām datu bāzēm, piemēram, Index Fungorum, Life Science Identifiers, Globālo bioloģiskās daudzveidības informācijas fondu (GBIF) un citām datu bāzēm. MycoBank ir viena no trim nosaukumu nomenklatūras krātuvēm, ko atzinusi NCF ("Sēņu nomenklatūras komiteja"); citas ir Index Fungorum un Fungal Names.
Materhorns
Materhorns (de), arī Červino (it) vai Servins (fr), ir kalns Alpos uz Šveices un Itālijas robežas. Tā augstums ir 4478 metru vjl — tā ir viena no Alpu augstākajām virsotnēm. Materhorns bija viena no pēdējām Alpu virsotnēm, kurā uzrāpās cilvēki, šis kāpiens (1865. gada jūlijs) arī iezīmēja alpīnisma "zelta laikmeta" beigas. Materhorns ir viena no bīstamākajām Alpu virsotnēm — laikā no 1865. līdz 1995. gadam, kāpjot kalnā, dzīvību zaudējuši apmēram 500 cilvēki.
Nokia 6555
Nokia 6555 bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons. Izlaists 2007. gada trešajā ceturksnī. Nokia 6555 bija unikāls atlokāms korpuss ar otru displeju ārpusē. Nokia 6555 darbina operētājsistēma Series 40.
Globālā finanšu sistēma
Globālā finanšu sistēma ir juridisko līgumu, iestāžu un gan formālu, gan neoficiālu ekonomikas dalībnieku pasaules mēroga sistēma, kas kopā veicina starptautiskās finanšu kapitāla plūsmas investīciju un tirdzniecības finansēšanas nolūkos. Tā kā 19. gadsimta beigās parādījās pirmais mūsdienu ekonomiskās globalizācijas vilnis, tās attīstība iezīmējas ar centrālo banku, daudzpusēju līgumu un starpvaldību organizāciju izveidi, kuras mērķis ir uzlabot starptautisko tirgu pārredzamību, regulējumu un efektivitāti. Pasaules migrācijas un sakaru tehnoloģijas attīstība 20. gadsimta beigās veicināja starptautiskās tirdzniecības un investīciju nepieredzētu pieaugumu. Pirmā pasaules kara sākumā tirdzniecības apjomi samazinājās, jo valūtas tirgus kļuva paralizēts naudas tirgus nelikviditātes dēļ. 1933. gadā valstis centās aizstāvēt pret ārējiem satricinājumiem ar protekcionisma politiku un tirdzniecību, kas 1933. gadā faktiski tika apturēta, pastiprinoties pasaules Lielās depresijas sekām, līdz virkne abpusēju tirdzniecības līgumu lēni samazināja tarifus visā pasaulē. Centieni atjaunot starptautisko monetāro sistēmu pēc Otrā pasaules kara uzlaboja valūtas kursa stabilitāti, veicinot globālo finanšu rādītāju pieaugumu.
Morozovka (Blontu pagasts)
Morozovka ir ciems Blontu pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Blontu dīķi.
Stadio Ciro Vigorito
Stadio Ciro Vigorito ir stadions Benevento, Itālijā. Stadionā ir 25 000 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Benevento Calcio.
Dundee FC
Dundee FC ir Skotijas futbola klubs no Dandī.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Rāva (upe)
Rāva (arī Rāvasstrauts) ir Bruziles labā krasta pieteka Saldus novada dienvidos. Tek austrumu virzienā mazapdzīvotā, mežainā apvidū.
5. autobusu maršruts (Daugavpils)
5. autobusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta lokveida autobusu maršruts. Autobuss brauc no Autoostas līdz Mežciemam, tālāk autobuss brauc līdz Cietoksnim, pēc tam brauc atpakaļ uz Autoostu. 5. autobusu maršrutu apkalpo A/S "Daugavpils satiksme".
Pieturvietas
5. autobusu maršrutā ir 30 pieturas.
Spēlmaņu nakts 2006/2007
Spēlmaņu nakts 2006/2007 laureātu apbalvošanas svinīgā ceremonija notiek Valmieras Drāmas teātrī ar pasākuma tiešraidi Latvijas Televīzijas 1. kanālā un Latvijas Radio 1. programmā. Svinīgās balvu pasniegšanas ceremonijas scenārija autors un režisors ir Jānis Siliņš, scenogrāfs Aigars Ozoliņš. Pasākuma vadītāju lomas uzticētas Valmieras Drāmas teātra aktrisei Ievai Puķei un Latvijas Nacionālā teātra aktieriem Aināram Ančevskim un Egilam Melbārdim.
Žūrija
2006./2007. gada teātra sezonas jauniestudējumus vērtē žūrija piecu teātra kritiķu sastāvā:
Šajā teātra sezonā par ekspertiem pieaicināti Ingrīda Burāne, Ingrīda Vilkārse, un Olga Žitluhina.
Harijs Vītoliņš (1915)
Harijs Laimonis Vītoliņš (dzimis Zeltiņu pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu hokejists (spēlēja sākotnēji uzbrucēja, vēlāk aizsarga pozīcijā ) un hokeja treneris. Bijis Latvijas izlases dalībnieks.
Viņa abi dēli Harijs un Edgars, kā arī mazdēls Harijs ir bijuši hokejisti.
Spēlētāja karjera
Hokeju sācis spēlēt 1931. gadā ASK klubā, komandas pirmajā sastāvā spēlēja no 1936. gada. Divas reizes (1938. un 1939. gadā) izcīnījis uzvaru Latvijas čempionātā. 1940.—41. gada sezonā spēlēja Rīgas RDKA sastāvā, taču vācu okupācijas laikā atgriezās īslaicīgi atjaunotās ASK rindās. 1945.—46. gada sezonā Rīgas "Dinamo" sastāvā kļuva par LPSR čempionu. 1946. gadā pirms pirmā PSRS čempionāta sākuma kopā ar Edgaru Klāvu un Aleksandru Rehtšpreheru devās uz Maskavu, lai mācītu krievu hokejistus kanādiešu hokeja spēlē. No 1946. līdz pat 1956. gadam "Dinamo", "Daugavas" sastāvā spēlēja PSRS čempionātā. Vītoliņš bija komandas kapteinis, no 1951. gada arī tās spēlējošais treneris.
Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies četrās spēlēs. Vītoliņš izlases sastāvā spēlēja 1939. gada pasaules čempionātā. Kā rezervists devās arī uz 1938. gada turnīru, taču laukumā tā arī nedevās.
Vēl ir tiesājis PSRS čempionāta spēles. Bijis Latvijas čempions futbolā.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām 1956. gadā Vītoliņš vēl gadu bija Rīgas "Dinamo" treneris. Turpmākajos gados trenēja dažādas Latvijas PSR čempionāta komandas, ieskaitot Rīgas RVR, Daugavas stadiona komandu, Rīgas RER un Rīgas HAR. Vairākkārt kā treneris kļuva par LPSR čempionu.
Himēra (ģenētika)
Himēra ģenētikā nozīmē organismu vai audus, kas sastāv no šūnām, kam ir dažāda ģenētiskā informācija (vismaz divu dažādu veidu DNS). Visbiežāk himēras rodas, saplūstot kopā divām dažādām apaugļotām šūnām jeb zigotām.
Himēras bioloģiskie pamati
Eksistē vairāki veidi, kā radīt himēru:
Dabisks himērisms
No bioloģijas viedokļa himērisms zemā līmenī dabiski parādās gan cilvēkiem, gan dzīvniekiem prenatālajā periodā, kad dzemdē notiek šūnu apmaiņa starp divu olu dvīņu embrijiem. Tas var izpausties, piemēram, kā neparastas vai dažādu krāsu varavīksnenes (varavīksnenes heterohromija) vai kažoka krāsa.
Agrīnajā grūtniecības periodā, saplūstot kopā diviem embrijiem, var rasties parazītiskais dvīnis. Pieaugušajam "pazudušais dvīnis" visbiežāk izpaužas asinsanalīzēs, bet dažkārt tas var radīt nevēlamas organisma izmaiņas — vairākas ekstremitātes vai hermafrodītismu.
Cilvēku radītās himēras
Cilvēku-dzīvnieku krustojumi sākotnēji tika radīti ar mērķi veikt slimības izzināšanu, testēt zāles un noskaidrot organisma reakciju uz ārstēšanu, jo himēras organisma atbildes reakcija uz slimību un zālēm būtu līdzīga cilvēka reakcijai. Pirmie eksperimenti tika veikti 1980. gados uz dzīva eksperimentālā modeļa — SCID pelēm ar smagu kombinēto imunodeficītu (angļu — severe combined immunodeficiency). Tika noskaidrots, ka cilvēka hematopoētiskās cilmes šūnas SCID peļu imūnsupresētajā organismā diferencējas par T un B limfocītiem. Rezultātā perifērajā cirkulācijā tika atrastas cilvēka CD4+, CD8+ šūnas un imunoglobulīns G, tātad tika pierādīta spēja radīt jaunu asinsrades sistēmu. Cilvēka hematopoētisko šūnu izolēšana un eksperimenti ar pelēm bija nozīmīgs solis leikēmijas ārstēšanā, šī metode joprojām tiek izmantota imūnās sistēmas un HIV izpētē. Jaunie eksperimentālie modeļi tiek izmantoti neirodeģeneratīvo un psihisko saslimšanu patoģenēzes izpētei. Tiek izzināts jautājums par cilmes šūnu terapijas ieviešanu "masu" medicīnā, kas ļautu ārstēt kardiovaskulārās slimības, diabētu, išēmiju, autoimūnās slimības, tīklenes atslāņošanos, insultu, infarktu, neirodeģeneratīvas slimības (piemēram, dopamīna neironu aizvietošanas iespējas Pārkinsona slimniekiem), kā arī reģenerēt kaulus un skrimšļus. Iespējams, ka vienīgais veids, kā pētīt tikai cilvēkam raksturīgas slimības (piemēram, Dauna sindromu), ir eksperimenti ar himērām. Jāatzīmē, ka pēc analīžu ievākšanas himērām visbiežāk tiek veikta eitanāzija. Himēras izmantotas, lai izaudzētu orgānus vai audus, nepieciešamus tālākajai transplantēšanai. Šī metode var būt labi pielietojama nākotnē, pateicoties vājai organisma imūnai reakcijai. Teorētiski cilvēka ģenētiskais materiāls būs ievadīts dzīvnieka embrijā vai auglī, proti, tiks radīta himēra, tādējādi nepieciešamais orgāns vai audi būs veidoti tieši no pacienta šūnām, uz kurām imūnā sistēma nereaģē. Savā ziņā cilvēki, kuriem tika transplantēti donora (cilvēka, dzīvnieka) orgāni vai audi, ir visplašāk zināmās himēras mūsdienās, taču jāatzīst, ka donora audi ar dažiem izņēmumiem (piemēram, transplantētā radzene, pateicoties hematooftalmiskai barjerai ) izsauc imunoloģisko reakciju recipienta organismā.
Himēru radīšanas un izmantošanas ētiskums
Eksperimenti ar himērām pavairo zinātniskas, reliģiskas un ētiskas pretrunas. Kā vienu no zinātniskām problēmām var minēt neparedzamas sekas, piemēram, slimību izplatību starp dažādām sugām. Himēra ir lieliska vide jauno slimību sintēzei, jo himērā saplūst dažādas DNS. Cilvēkam parādās risks saslimt ar dzīvniekam raksturīgu slimību, starp dažādām dzīvnieku sugām var parādīties līdz šīm nezināmās un konkrētai sugai neraksturīgas slimības un organisma atbildes reakcijas uz tām. Savukārt tas viss radīs disbalansu dabā, kas var atstāt sekas. Pastāv uzskats, ka himēru radīšana ir pretēja dabas likumiem, tā sekmē pretējo evolūciju.
Spriežot par šo eksperimentu ētiskumu, jāizdala divas kategorijas:
Medicīnas un zinātnes progress ir stipri atkarīgs no eksperimentiem ar dzīvniekiem, tajā skaitā no himēru radīšanas un turpmākās izmantošanas. Eksperimenti ar cilvēkiem principā ir aizliegti (sakarā ar konvencijas par cilvēktiesībām un biomedicīnu 16. pantu), bet himēras dod iespēju pētīt cilvēka organismu in vivo.
Īpašo uzdevumu vienība Hawaii 5-0
"Īpašo uzdevumu vienība Hawaii 5-0" (en) ir ASV noziegumu izmeklēšanas seriāls, kas ir 1968.—1980. gada oriģinālseriāla Hawaii Five-O atkārtots ekranizējums. To no līdz 2020. gada 3. aprīlim pārraidīja CBS televīzijas kanālā. Seriālam kopā izdotas desmit sezonas (240 sērijas).
Tāpat kā oriģinālais seriāls, arī šis ir par Havaju gubernatora izveidotu īpašo uzdevumu vienību, kuru vada Stīvs Makgerets. Vienība izmeklē dažādus noziegumus, kas pastrādāti kādā no Havaju salām. Atšķirībā no oriģinālā seriāla, šajā seriāla nosaukumā burta "O" vietā ir izmantota nulle. Seriāla pilotsēriju pārraidīja tieši 42 gadus pēc oriģinālā seriāla pirmās sērijas. Hawaii 5-O pirmās četras sezonas bija starp 35 skatītākajām ASV.
Seriālam bija pozitīva ietekme uz štata saimniecību. Hawaii News Now reportieris Stīvs Ujehara to nosaucis par "Hawaii 5—0 efektu". Vairāki Havajās esošie uzņēmumi piedzīvojuši savas produkcijas pārdošanas apjomu palielināšanos pēc parādīšanās seriālā. 2020. gada 3. aprīlī pārraidīja seriāla pēdējo sēriju.
Latvijā to rādīja TV3, TV6 un Duo 3.
Seslērijas
Seslērijas (la) ir graudzāļu dzimtas ģints, kuras dabiskais izplatības areāls ir Eiropā, Tuvajos Austrumos (vienlaidus līdz Irānai) un Āfrikas ziemeļrietumos. Sugas ir ieviesušās arī Kanāriju salās. Nīderlandē seslērijas ir izmirušas.
Latvijā ir sastopama tikai viena suga — zilganā seslērija (Sesleria caerulea).
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Harlem Shake (dziesma)
Harlem Shake ir amerikāņu dīdžeja un producenta Baauer dziesma. Tā tika izlaista, bet neguva popularitāti līdz 2013. gada februārim, kad portālā YouTube sākās Interneta fenomens ar tādu pašu nosaukumu. Tas palīdzēja palielināt singla pārdošanu, un tas drīz ieguva pirmo vietu Billboard Hot 100 topā, un trešo vietu UK singlu topā.
Morozovka (Ciblas pagasts)
Morozovka ir ciems Ciblas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 280 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V511. Ciema apkārtnē atrodas Felicianovas ūdenskrātuve.
Kalnakrogs (Skaistkalnes pagasts)
Kalnakrogs ir ciems Bauskas novada Skaistkalnes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā 5 km no pagasta centra Skaistkalnes, 28 km no novada centra Bauskas un 83 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie kādreizējā Kalna kroga.
Aumeisteru paugurvalnis
Aumeisteru paugurvalnis ir dabas apgabals Vidzemes augstienes ziemeļos, tās ziemeļu atzars. Stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 22 km garumā no Gaujas ielejas līdz Mežoles pauguraines nogāzei platumā līdz 12 km. Lēzeni izliekta loka veidā iestiepjas Tālavas zemienē, atdalot Sedas līdzenumu rietumos no Trapenes līdzenuma austrumos. Ziemeļos robežojas ar Vidusgaujas iekšzemes kāpu masīvu, bet ziemeļaustrumos Gaujas—Mustjegi ieplaka to atdala no Lānemetsas pauguraines, kas ir Aumeisteru paugurvaļņa turpinājums Igaunijas teritorijā. Paugurvaļņa augstākais punkts ir Pidriķkalns (133,7 m vjl) ziemeļos no Rauzas.
Ģeoloģija
Aumeisteru paugurvaļņa pamatā ir meridionāli stiepts pamatiežu virsas paaugstinājums, kas lēzeni paceļas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā no 40 m vjl līdz 80 m vjl. To veido vidusdevona smilšakmeņi, ko paugurvaļņa dienviddaļā šauru joslu veidā sedz jaunāki augšdevona smilšakmeņi, bet gar autoceļu A2 — dolomīti. Dolomītu izplatības ziemeļu robežu iezīmē mūsdienu reljefā atpazīstama kāple. Pamatiežus klāj 20—40 m biezi kvartāra, galvenokārt ledāja nogulumi — smilts, aleirīti, grants. Ir nelielas grants atradnes.
Reljefs
Aumeisteru paugurvaļņa augstāko dienvidu un centrālo daļu veido divas izometrisku konusveida un iegarenu vaļņveida sīku un vidēju pauguru grēdasm ko šķir pārpurvotu ieplaku virkne ar Tīrpurvu, Raga purvu un Dibena purvu. No Iežiem Bilskas pagastā līdz Grundzālei apmēram 13 km garumā stiepjas 1—2 km gara paugurgrēda ar visa paugurvaļņa augstāko virsotni Pidriķkalnu (133,7 m vjl). Otra paugurgrēda stiepjas no Mēriem ziemeļaustrumu virzienā un dienvidos no Aumeisteriem abas apvienojas; tur paceļas 111,5 m augstais Vanderu kalns. Paugurvaļņa rietumos, no Zeltiņiem līdz Aumeisteriem, 20 km garā paugurgrēda ir zemāka, tās ziemeļu galā paceļas 110,4 m vjl augstais Torņukalns. Reljefa vidējformas pēc izcelsmes ir dauguļi un pauguri, kas radušies zemledāja apstākļos. Paugurvaļņa ziemeļaustrumu stūrī ap Stepiem un Zaķiem virs pārpurvotajiem līdzenumiem paceļas trīs sīkpauguru un vidējpauguru masīvu joslas, kurās izceļas atsevišķi lielpauguri: Vasu kalns (88,8 m), Biržkalns (95,3 m).
Klimats
Valda mēreni kontinentāls klimats. Gada vidējā temperatūra 4,7 °C, janvāra — –6,5 °C, jūlija — 16,9 °C. Bezsala periods 126—134 dienas, nokrišņu daudzums — 600—620 mm gadā, stabila sniega sega no decembra vidus līdz aprīļa sākumam.
Hidrogrāfija
Paugurvalni atūdeņo Gaujas kreisā krasta pietekas Vija ar Gružupīti un Pubuliņupi, Stepupe ar Tiņūpīti, Alkšņupe. Ieplakās un pazeminājumos upju gultnes pārsvarā iztaisnotas. Vairāki nelieli ezeri, lielākais ir purva palikšņu ezeri Sūcis (6,1 ha) un Bezdibenis. Vairāk kā 20 lielu purvu, kas veidojušies galvenokārt pārpurvojoties lielajām ieplakām un pazeminājumiem. Lielākie un vairākums ir zemiem purvi — Melnais purvs (545 ha), Nāves purvs, dziļākie — augstie purvi — Tīrpurvs līdz 6,5 m.
Dabas aizsardzība
Paugurvaļņa ziemeļu galā pie Mierkalna atrodas Taurīšu ezera dabas liegums.
Harijs Vītoliņš (1941)
Harijs Vītoliņš (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu hokejists un hokeja treneris.
Arī viņa tēvs un dēls ir hokejisti.
Spēlētāja karjeras laikā spēlējis "Daugavas stadiona komandā", RVR, RER un citās komandās. Desmit reizes kļuva par Latvijas PSR čempionu. Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Vadījis Latvijas jaunatnes izlasi (1980—1986).
Laikā no 1986. līdz 1995. gadam bijis Latvijas Hokeja federācijas ģenerālsekretārs.
Zaļā Ukraina
{| style="float: right; margin: 0 0 1em 1em; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 85%; width: 220px;"
Zaļā Ukraina, arī Zeļenijkļins vai Zakitaiščina (uk) ir Krievijas Impērijas un Krievijas Tālo Austrumu dienvidu teritorijas vēsturiskais nosaukums (Amūras apgabals, Piejūras novads, Habarovskas novads, daļēji Sahalīnas apgabals un Saha Republika), kas dažkārt joprojām tiek izmantots Krievijas ukraiņu asociāciju dokumentos (piemēram, "Zaļā Kļina ukraiņi"). Pilsoņu kara laikā Zaļās Ukrainas teritorijā notika Tālo Austrumu Visukraiņu kongress un bija mēģinājumi tur izveidot Ukraiņu Tālo Austrumu republiku.
Autostops
Autostops jeb stopēšana/stopošana ir pārvietošanās veids, kurā pārvietoties gribētāji — stopētāji lūdz no vadītājiem un galu galā saņem bezmaksas aizvešanu ar automašīnu vai retāk citu transportlīdzekli. Parasti kontakts starp stopētāju un vadītāju tiek aizsākts tikai uz ceļa vai tā infrastruktūrā (benzīntankos, stāvvietās utt.)
Autostops savā klasiskajā variantā ir apstākļu (naudas vai sabiedriskā transporta trūkuma) uzspiests pārvietošanās veids, tomēr dažas grupas to izmanto arī citādi: mūsdienu nomadi to uzskata par viņu filozofijā ietilpstošu dzīvesveida daļu, bet dažās valstīs pastāv sacensības sporta autostopā.
Dažkārt pie autostopa pieskaita arī iepriekš norunātu neoficiālu maksas pārvadāšanu, kura atšķiras ar organizētu darbību, un braukšanu, samaksājot daļu benzīna izdevumu.
Zaļā Ukraina
Priekšvēsture
Saskaņā ar Aigunas līgumu 1858. gadā un Pekinas līgumu 1860. gadā, Krievija atņēma Ķīnai ap 600 tūkstošus km2 Tālajos Austrumos. Šīs zemes bija maz apdzīvotas, un steidzīgi izveidotie armijas posteņi stāvēja vientuļi nekontrolējamā milzīgā mežainā platībā. Uz turieni piespiedu kārtā tika pārvietota daļa Aizbaikāla kazaku, tomēr vēl 1880. gadā Usūrijas un Amūras novados bija tikai 50 000 iedzīvotāju, no tiem 17 000 krievi (ieskaitot ukraiņus un baltkrievus). 1883. gadā tika atklāta tvaikoņu līnija no Odesas uz Vladivostoku, kas strauji palielināja iedzīvotāju skaitu. Līdz Transsibīrijas dzelzceļa izbūvei 1903. gadā Odesa palika galvenā Krievijas Eiropas daļas saikne ar jauniegūtajām zemēm, kas noteica sākotnējo lielo ukraiņu īpatsvaru migrācijā. Pamatā pārvietošanās notika no pārapdzīvotajām Čerņigovas, Poltavas un Harkivas guberņām, jo jaunajiem kolonistiem bez maksas deva lielus zemes gabalus, ja tiem bija līdzi sākuma nauda un darbarīki.
Autostops
Legālais statuss
Stopēšana ir izplatīta visā pasaulē, tāpēc ir ļoti maz reģionu, kur tā ir tiešā veidā aizliegta. Tomēr lielā daļā valstu likumi ierobežo autostopu satiksmes drošības dēļ, parasti aizliedzot to vietās, kur gājējiem pārvietoties aizliegts, tai skaitā uz galvenajām Eiropas un Ziemeļamerikas automaģistrālēm. Šajos gadījumos stopētāji gan bieži drīkst stāvēt pie iebrauktuvēm un stāvvietām.
Kopš 2010. gadu vidus vietējās pašvaldības lauku rajonos Vācijā ir sākušas atbalstīt stopētājus, to pašu dara reģionu ministrija Austrijā un vietējā vara vairākās citās Eiropas zemēs. Mērķi ir gan sociāli, gan ekoloģiski: tā kā braucienu koplietošana uzlabo vietējo iedzīvotāju (jo īpaši jaunu un vecu cilvēku bez savām automašīnām) mobilitāti vietās, kur sabiedriskais transports ir nepietiekams, tad tiek ietaupīts uz transporta dotācijām. Šis atbalsts parasti izpaužas kā soli stopēšanas pieturās (de), kur cilvēki, kuri cer uz braucienu, var gaidīt automašīnas. Šie soliņi parasti ir spilgtas krāsas un atrodas pie izbrauktuves no apdzīvotās vietas, dažreiz pie esošas autobusu pieturas, kur transportlīdzekļi var droši iebraukt. Daļa pieturu ir aprīkotas ar lielām izvelkamām vai izbīdāmām zīmēm ar vietvārdiem, kas ļauj skaidri norādīt, kur ceļotājs vēlas nokļūt. Dažas šādas pieturas ir uzstādītas ar ES lauku attīstības programmas palīdzību LEADER atbalstu. ASV varas iestādes izturas pret ceļmalu autostopu nelabvēlīgāk kā Eiropā, un sešos štatos tas ir aizliegts, lai gan praktiski sodi ir retums. No otras puses, vairākās ASV pilsētās ir ieviesta sistēma, saskaņā ar kuru vadītājs pieturās drīkst paņemt bezmaksas līdzbraucējus pa pilsētu, drīkstēdams par to lietot sabiedriskā transporta joslu. Līdzīga sistēma ir arī vairākās citās pasaules lielpilsētās, piemēram, Indonēzijas galvaspilsētā Džakartā.
Attīstoties Internetam, arī autostopa lietotāji tajā izveidojuši savas kopienas, kontaktu un trašu aprakstu vietnes, kā arī organizē kopīgas sabraukšanas.
Stils
Lai gan oficiāla autostopa zīmju un stila regulācija nepastāv, laika gaitā ir radušās dažas vispārpieņemtas normas. No ceļmalas stopētāja tiek gaidīts, ka viņš būs labi saredzams, atradīsies piemērotā vietā (ar plašu nobraucamo malu, pieturā, garā taisnā iecirknī vai vietā, kur mašīnas ievērojami samazina ātrumu) un pievērsīs sev uzmanību ar līmeniski pastieptu roku (bieži, bet ne obligāti ar paceltu īkšķi, jo dažās valstīs šo žestu var uztvert kā aizskarošu). Par ļoti noderīgu tiek uzskatīts ātri izlasāms uzraksts ar ceļotāja mērķi. Griežoties pie stāvošu mašīnu vadītājiem atpūtas un ēdināšanas vietās, ļoti būtiskas ir manieres un valodu zināšanas. No otras puses, arī vadītājiem izveidojušās savas zīmes, ar kurām tie parāda, ka gribētu, bet nevar paņemt salona pilnuma vai drīzās nogriešanās dēļ. Tomēr dažādās valstīs tās bieži nesakrīt.
Nereti stopētājus uzņem vientuļi tālbraucēji, kuriem svarīgi saglabāt mundrumu pie stūres. Šādos gadījumos tiek sagaidīts, ka arī ceļotājs būs aktīvs sarunu biedrs.
Cilvēki, kuri piekopj autostopu kā dzīvesveida daļu, stopējot bieži lieto koši dzeltenu apģērbu kā neoficiālu uniformu.
Ceļošanas īpatnības
Ceļošanas detaļas no "Stopētāju Vikipēdijas" (en):
Vēsture
Pēc īpaši straujas attīstības 1960. un 1970. gados līdz ar vispārējo uzvedības brīvību pieaugumu, pēc 1970. gadiem sākās lejupslīde, kuru galvenokārt ietekmēja kriminālie notikumi — aizvien biežāk presē nokļūstošās ziņas par ceļotāju noslepkavošanām un izvarošanām. Riska līmenis nebija izmainījies, taču pieļaujamās riska robežas gan stopētāju, gan sabiedrības acīs bija pazeminājušās, un masu kultūra sāka veidot biedējošu stopētāja vai vedēja tēlu. 20. gadsimta beigās stopēšanas ģeogrāfisko izplatību ietekmēja kopējās labklājības pieaugums, kurš Rietumzemēs samazināja nepieciešamību pēc bezmaksas transporta, kamēr veiksmīgāk attīstošās vai bijušās sociālisma zemes tieši sasniedza kādreizējo Rietumu līmeni ar populāru autostopu. Vienlaikus šajās zemēs ne vienmēr pietiek drošības; tā, NVS valstīs veiktā aptauja parādīja, ka gandrīz trešdaļa ceļotāju šajā procesā kļuvusi par kāda nozieguma upuri. Neraugoties uz to, stopēšana šajās zemēs joprojām ir bieža.
Zaļā Ukraina
Krievijas Impērijā
Zaļās Ukrainas jēdziens parādījās XIX gadsimta beigās — XX gadsimta sākumā, pateicoties ukraiņu masveida migrācijai uz Krievijas Tālo Austrumu reģiona dienvidiem. Sākotnēji Zaļā Ukraina apzīmēja Pieamūras un Usūrijas novada teritoriju, kura kļuva par galveno ukraiņu pārcelšanās rajonu Tālajos Austrumos šajā laika posmā.
Saskaņā ar Krievijas Impērijas tautas skaitīšanu, 1897. gadā no 223 tūkstošiem Piejūras apgabala iedzīvotāju 33 tūkstoši (15% iedzīvotāju) norādīja ukraiņu (tolaik sauktu "mazkrievu") valodu kā savu dzimto valodu, lai gan jau tolaik bija novērojama ukraiņu valodas aizvietošana sadzīvē ar krievu valodu vai abu valodu sajaukums ("suržiks"). Dienvidusūrijskas apriņķī mazkrievu bija 25%, pret 33% krievu, 18% korejiešu un 17% ķīniešu. Saskaņā ar padomju vēsturnieka V. Kabuzana datiem, 1883-1905. gados uz Tālajiem Austrumiem pārcēlās 172 876 cilvēku, 109 510 cilvēku, jeb 63,4% no tiem nāca no Mazkrievijas provincēm. Turpinoties šim procesam, pēc Krievijas pētnieka A. Meņšikova datiem, no 22122 ģimenēm, kas 1858—1914. gadā pārcēlās uz Piejūras apgabalu, 15 475 (70%) bija no Ukrainas. Saskaņā ar 1926. gada Vissavienības tautas skaitīšanu Tālo Austrumu novadā, 315 203 cilvēki identificēja sevi kā ukraiņus, kas sastādīja 18,1% reģiona iedzīvotāju. Viens no tālaika korespondentiem, I. Illičs-Svitičs 1905. gadā tā aprakstīja Nikoļskas-Usūrijskas (tagad Usurijskas jeb Usūrijskas) pilsētu: Tas ir liels mazkrievu ciems. Galvenā un vecākā iela ir Nikoļskaja. Balti mālu namiņi stiepjas abpus gar visu ielu, dažviet vēl joprojām ar salmiem klāti. Pilsētas galā, pie Rakovkas un Suputinkas saplūšanas, kā bieži arī īstajā Ukrainā, ierīkots dīķis, pie kura gaumīgi iekārtojušās dzirnaviņas, tā ka sanāktu gluži tā pati aina, kurā "vectēvs" vienā dziesmā mulsina jaunavu — "gan dīķītis, gan dzirnavas, gan ķiršu dārziņš”, ja vēl tas pēdējais būtu klāt. Starp krievu iedzīvotājiem, atskaitot kazakus, mazkrievi ir tādā pārsvarā, ka lauku iedzīvotājus pilsētnieks, tā sacīt, inteliģents, citādi kā par "hohliem" nesauc. Un patiešām, starp poltaviešiem, čerņigoviešiem, kijiviešiem, volīniešiem un citiem ukraiņiem iebraucēji no lielkrievu guberņām pilnīgi pazūd, kā tādi plankumiņi galvenajā mazkrievu elementā. Tirdzniecības dienā tirgus, piemēram, Nikolskas-Usūrijskā, visai atgādina kādu Ukrainas miestu; tāda pati ragainu vēršu masa, kas slinki gremo zāli blakus vezumiem, kuri pildīti ar miltu, putraimu, speķa, cūkgaļas maisiem utt.; tās pašas Ukrainas drēbes uz ļaudīm. Visur dzirdama jautrā, enerģiskā, dzīvīgā mazkrievu izloksne, un karstā vasaras dienā var nodomāt, ka atrodies kaut kur Mirgorodā, Rešetilovkā vai Gogoļa laika Soročincos.
Tomēr līdz 1905. gadam, kad tika atcelts Krievijā kopš 1863. gada pastāvošais aizliegums iespiest presi un grāmatas ukraiņu valodā, kurš pieļāva tikai ierobežotu daiļliteratūras eksistenci (jo tika paziņots, ka nekādas atsevišķas ukraiņu jeb mazkrievu valodas nav), un faktiski vienīgais atļautais ukraiņu valodas lietojums kultūrā bija teātris, nekādas praktiska ukraiņu pašorganizēšanās nenotika un pilnībā aizliegumi tika atcelti tikai 1917. gadā pēc Februāra revolūcijas, kad arī sākās legāla nacionālā atmoda gan Ukrainā, gan citās ukraiņu apdzīvotajās teritorijās.
1917—1922
Pirmais Tālo Austrumu Visukraiņu kongress notika 1917. gada 11. jūnijā Nikoļskā-Usurijskā. Kongresā tika izveidotas vairākas komisijas, kas izstrādāja primārās rīcības taktiku Zaļās Ukrainas organizācijām. Kā galvenais tika dots uzdevums paplašināt propagandas darbu ukraiņu vidū un īpaši starp lauciniekiem un karavīriem. Šim nolūkam tika atzīts, ka visur nepieciešams atvērt biedrības „Prosvit” ("Apgaismošana") pulciņus, ukraiņu bibliotēkas un skolas, aizsākt drukāt ukraiņu masu laikrakstus un rīkot īpašas lekcijas par ukraiņu problēmām. Lai "paceltu ukraiņu nacionālo pašapziņu un izkliedētu pagātnes hipnozi, kad krievu vara aktīvi veica rusifikāciju un cīnījās ar ukraiņu nacionālo kustību".
Tika arī nolemts no Pagaidu valdības pieprasīt Ukrainai un Zaļajai Ukrainai nacionālu autonomiju un Krievijas valdībā izveidot īpašu ukraiņu lietu ministriju. To pašu pieprasīja arī Centrālā Rada Kijivā, bet tikai priekš Ukrainas. Tika nolemts uzsākt valsts institūciju izveidi Zaļajā Ukrainā un izveidot savus nacionālos bruņotos spēkus. Kongresā izveidotajai Tālo Austrumu novada Padomei bija jākļūst par Zaļās Ukrainas augstāko reprezentatīvo orgānu. Citviet reprezentatīvā vara atradās apriņķa Padomju rokās (kopā tās bija izveidotas desmit, tostarp Aizbaikālā un Mandžūrijā). Izpildvara tika nodota novada sekretariātam, kura darbības statūti bija jāpieņem nākamajā kongresā. Tajā pašā laikā bija paredzēta tā izveide.
Ukraiņu skolas tiešām sāka atvērt, neskatoties uz skolotāju un mācību grāmatu trūkumu. Daudzās Tālo Austrumu pilsētās sāka izdot ukraiņu laikrakstus. Plašāk pazīstamie no tiem bija "Ščire slovo" un "Ukraiņec v Zeļonom Kļiņe" Vladivostokā, "Ranok" Habarovskā, "Amurskij ukraiņec" Blagoveščenskā un "Zasiv" Harbinā. Tomēr vēl 1926. gadā lasītpratēju starp ukraiņiem bija tikai 42%, un tikai 2% lasīt prata ukraiņu valodā.
Otro Visukraiņu Tālo Austrumu kongresu, kurš tika sasaukts 1918. gada janvārī, stipri ietekmēja Ukrainas neatkarības pasludināšana. Kongress pasludināja pievienoties tai kolonijas statusā. Sekojošais Padomju Krievijas konflikts ar Ukrainu pastiprināja pretboļševistisko noslieci kongresā. Vienīgā palīdzība, ko Ukraina spēja sniegt savai pašpasludinātajai kolonijai, bija nosūtīt tai grāmatas ukraiņu valodā. Kad kļuva skaidrs, ka arī Zaļās Ukrainas iemītnieki no savas puses nav gatavi doties karot uz Ukrainu tās atbalstam, trešais kongress pieņēma lēmumu iestāties par neatkarīgas ukraiņu valsts izveidi Tālajos Austrumos. Tomēr šai idejai pretojās Sibīriju kontrolējošais pašpasludinātais "balto" virspavēlnieks Kolčaks, kurš pārņēma savā rīcībā jaunveidotos ukraiņu bruņotos spēkus. Ukraiņu vadība par atbildi sāka partizāņu akcijas pret "baltajiem", kuri savukārt arestēja tās līderus. Pēc Kolčaka režīma krišanas ukraiņiem izdevās rast saprašanos ar Aizbaikālu kontrolējošo atamanu Semjonovu par valsti Tālajos Austrumos, kurā ukraiņi, kazaki un burjati baudītu nacionālās un teritoriālās autonomijas tiesības. Taču 1921. gadā boļševikiem izdevās pārņemt savā kontrolē teritoriju.
Padomju varas apstākļos
1921. gadā Zaļās Ukrainas zemes tika iekļautas Tālo Austrumu Republikas sastāvā, 1922. gadā tās nokļuva PSRS sastāvā un tika sadalītas pa Krievijas PFSR apgabaliem un novadiem. Jau 1922. gadā visi aktīvākie ukraiņu nacionālisti bija arestēti, 1924. gadā Čitā pret gandrīz 200 cilvēkiem sākās tiesas process, kurā tos apvainoja orientācijā uz Rietumiem un sadarbībā ar Ukrainas neboļševistiskajām varas iestādēm. Šis deukrainizācijas process Tālajos Austrumos laika ziņā sakrita ar ukrainizāciju pašā Ukrainā. Pārkrievošanas apstākļos un etnisko represiju dēļ pēc XX gs. 30. gadiem praktiski tika izbeigta ukraiņu valodas oficiāla lietošana. Cilvēku skaits, kas sauca sevi par ukraiņiem Tālajos Austrumos, būtiski neizmainījās, taču to procents vairākkārtīgi kritās (1923. gadā — 346 tūkstoši jeb 34%, 1970. — 377 jeb 7%). Sākoties Perestroikas reformām, atdzīvojās arī ukraiņu nacionālā kustība, kura tomēr vairs nesasniedza tādus mērogus kā 1917.—1918. gados.
Krievijas Federācijas ietvaros
1992. gadā tika nodibināta Krievijas ukraiņu apvienība, kura tika reģistrēta 1994. gadā, un 1995. gadā Ukraina un Krievija parakstīja līgumu par kultūras sadarbību. 1995. gadā Krievijas Tālajos Austrumos bija 74 ukraiņu organizācijas, 16 no tām reliģiskas, vairums no kurām eksistēja legāli. Tomēr XXI gadsimtā, pieaugot etniskajai spriedzei Krievijā, ukraiņu organizācijas un kultūras iestādes Krievijā, sākot no Maskavas, sāka likvidēt, vainojot tās ekstrēmismā. Krievijas ukraiņu apvienība pēc ilgstoša spiediena ar tiesas lēmumu tika likvidēta 2012. gadā. Šādos apstākļos 2002. gada tautas skaitīšanas rezultāti ievērojami atšķīrās no 2010. gada: ja 2002. gadā Piejūras novadā sevi atzina par ukraiņiem 94 tūkstoši cilvēku, tad 2010. gadā vairs tikai 50 tūkstoši cilvēku. Tāpat Habarovskas novadā ukraiņu skaits šajos 8 gados kritās no 49 līdz 27 tūkstošiem cilvēku un Amūras novadā — no 31 līdz 17 tūkstošiem cilvēku. Sākās fiziski uzbrukumi ukraiņu aktīvistiem, tā, 2004. gadā Vladivostokā tika noslepkavots ukraiņu kora "Gorļica" un Ukrainas pareizticīgās baznīcas vietējās draudzes vadītājs A. Kriļs.
Pēc Krievijas militārās iejaukšanās Ukrainā sākuma 2014. gadā atlikušie Tālo Austrumu ukraiņi vairumā demonstrē lojalitāti Krievijai.
Zaļā Ukraina daiļliteratūrā
1936. gadā ukraiņu rakstnieks Ivans Bagrjanijs, kuram bija piespriesti pieci gadi koncentrācijas nometnēs, aizbēga un slēpās Zaļajā Ukrainā. Šī dzīves perioda iespaidi atspoguļoti 1944. gadā rakstītajā romānā „Zvēru ķērāji” (vēlāk pazīstams arī kā “Tīģeru ķērāji”).
TI-Raleigh
TI-Raleigh bija profesionāla Nīderlandes šosejas riteņbraukšanas komanda, kura pastāvēja laika posmā no 1974. līdz 1983. gadam. Komandu izveidoja un vadīja Peters Posts.
Komanda guva panākumus klasikās un daudzdienu sacensībās. Tās pazīstamākie pārstāvji bija Jops Zūtemelks, Jans Rāss, Gerijs Knetemans, Henī Keipers, Deivs Loids, Urss Freilers, Henks Luberdings, Renē Peinens, Johans van der Velde un Dītrihs Tūravs. Komanda bija pazīstama ar savu disciplīnu un tās specialitāte bija komandu brauciens. Komandas velosipēdus izgatavoja Jans le Grands.
Komandu sponsorēja Lielbritānijas velosipēdu ražotājs Raleigh un Raleigh pārvaldītājsabiedrība Tube Investments (TI).
1983. gada sezonas beigās komanda tika sadalīta, jo radās nesaskaņas starp bijušo pasaules čempionu Janu Rāsu un komandas vadītāju Peteru Postu. Septiņi braucēji sekoja Postam uz jaunizveidoto Panasonic komandu, bet seši braucēji pievienojās Rāsam Kwantum komandā.
Horvātijas pilsonības likums
Horvātijas pilsonības likums nosaka kārtību, kā var iegūt Horvātijas pilsonību. To pieņēma 1991. gada 26. jūnijā ar grozījumiem 1992. gada 8. maijā, 2011. gada 28. oktobrī un 2020. gada 1. janvārī, kā arī Konstitucionālās tiesas interpretāciju 1993. gadā. Tas balstās uz Horvātijas konstitūciju (II nodaļa, 9. un 10. pants). Tā pamatā galvenokārt ir jus sanguinis — pilsonība atbilstoši vecāku pilsonībai.
Horvātijas pilsonības iegūšana
Horvātijas pilsonību var iegūt šādos veidos:
Pilsonība pēc izcelsmes
Saskaņā ar likuma par Horvātijas pilsonību 4. pantu bērns iegūst Horvātijas pilsonību pēc izcelsmes:
Horvātijas pilsonību var iegūt arī pēc izcelsmes un reģistrācijas, ja bērns dzimis ārvalstīs, kura viens no vecākiem ir Horvātijas pilsonis bērna dzimšanas brīdī, "ja bērns ir reģistrēts Horvātijas pilsonībai līdz 21 gada vecumam Horvātijas Republikas kompetentā iestādē ārvalstīs vai Horvātijas Republikā, vai ja viņš apmetas uz dzīvi Horvātijas Republikā”, vai ja bērns citādi neiegūtu nekādu pilsonību.
Pilsonība pēc senčiem
Tāpat emigrantiem un viņu pēcnācējiem (un viņu laulātajiem) ir iespējams pieprasīt Horvātijas pilsonību saskaņā ar 11. pantu. Emigrants un viņa pēcnācēji var iegūt Horvātijas pilsonību naturalizācijas kārtībā. Viņiem nav prasību pēc:
Cilvēki, kas emigrējuši uz citām bijušās Dienvidslāvijas teritorijām vairumā gadījumu nevar saņemt Horvātijas pilsonību saskaņā ar šo 11. pantu.
Pilsonība naturalizācijas kārtībā
Saskaņā ar Horvātijas Pilsonības likuma 8. pantu ārzemnieks var iegūt Horvātijas pilsonību naturalizācijas kārtībā, ja viņš vai viņa ir iesniedzis pieprasījumu un atbilst šādām prasībām:
Dubultā pilsonība
Horvātija dažās situācijās ļauj saviem pilsoņiem papildus Horvātijas pilsonībai iegūt arī ārvalstu pilsonību.
Saskaņā ar Horvātijas pilsonības likuma 8. pantu, naturalizējoties Horvātijas pilsonībai, ir jāatsakās no citas valsts pilsonības, ja to atļauj otra valsts. Tomēr tas neattiecas uz vairākām situācijām, tostarp uz Horvātijas emigrantu pēcnācējiem, Horvātijas nacionālām interesēm un bijušajiem horvātiem, kuri atteikušies no Horvātijas pilsonības, lai strādātu savā profesijā citā valstī.