cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pretsalipes vielas
Pretsalipei izmanto daudz un dažādas vielas: kalcija karbonātu (E170), kalcija hidrogēnfosfātu (E341), mannītu (E421), celulozi (E460), taukskābju sāļus (E470), nātrija karbonātu (E500), magnija karbonātu (E504), magnija oksīdu (E530), nātrija heksacianoferātu(II) (E535), kālija heksacianoferātu(II) (E536), kalcija heksacianoferātu(II) (E538), silīcija dioksīdu (E551), kalcija silikātu (E552), magnija silikātu (E553), kālija alumīnija silikātu (E555), kalcija alumīnija silikātu (E556), bentonīnu (E558), alumīnija silikātu (E559), polidimetilsiloksānu (E900) un izomaltu (E951).
Kajāni lidosta
Kajāni lidosta (fi) ir lidosta Somijas centrālajā daļā, apmēram 7 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Kajāni pilsētas centra. Pēc apkalpoto pasažieru skaita otrā lielākā lidosta valstī, tie ir galvenokārt iekšzemes pasažieri uz/no Helsinkiem.
Lidostu uzsākts būvēt 1939. gadā, tomēr Otrā pasaules kara dēļ oficiāli tā tika atklāta tikai 1956. gadā. 2021. gadā notiek lidsabiedrības Finnair lidojumi uz Helsinkiem un Jivaskili.
Leonīds Šamkovičs
Leonīds Šamkovičs (en, ru; Rostova pie Donas —  Ņujorka) bija Krievijā dzimis Izraēlas un ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1965).
Biogrāfija
Pirmos panākumus šaha turnīros izcīnījis 1950. gadu pirmajā pusē. 1953. gadā Rīgā uzvarējis meistaru šaha turnīrā. Divas reizes uzvarējis Krievijas šaha čempionātos (1954, 1956). 1961. gadā kopā ar Dāvidu Bronšteinu dalījis 1.-2. vietu Maskavas pilsētas šaha čempionātā. No 1954. līdz 1972. gadam piecas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, kuros labāko rezultātu sasniedzis 1965. gadā Kijevā, kad kopā ar Ratmiru Holmovu dalījis 5.-6. vietu (uzvarējis Viktors Korčnojs). Trīs reizes uzvarējis PSRS komandu šaha čempionātos Krievijas (1951, 1955) un Maskavas (1969) izlašu sastāvos. 1964. gadā sporta biedrības Trud sastāvā uzvarējis PSRS komandu kausa izcīņā šahā.
1962. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Dušanbē. 1965. gadā Mariānske Lāznē (tagad Čehija) ierindojies 3. vietā aiz Paula Keresa un Vlastimila Horta. 1967. gadā kopā ar Ištvānu Bileku uzvarējis Lajoša Astaloša memoriālā Ungārijā. 1967. gadā Sočos kopā ar Aleksandru Zaicevu, Vladimiru Simaginu, Nikolaju Krogiusu un Borisu Spaski dalījis 1.-5. vietu Mihaila Čigorina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1962. gadā Šamkovičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1965. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1974. gadā emigrējis uz Izraēlu, vēlāk pārcēlies uz Kanādu, bet kopš 1976. gada dzīvojis ASV. 1975. gadā Kalgari uzvarējis Kanādas šaha turnīrā Canadian Open. Divas reizes pēc kārtas (1976, 1977) dalījis pirmās vietas ASV atklātajā šaha čempionātā. 1978. gadā Pasadīnā kopā ar Edmāru Medni dalījis 3.-4. vietu un kļuvis par bronzas laureātu ASV šaha čempionātā (uzvarējis Ļubomirs Kavaleks). 1979. gadā Riodežaneiro piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Janu Smejkalu dalījis 10.-11. vietu. 1980. gadā Valletā ASV izlases sastāvā piedalījies 24. šaha olimpiādē.
1980. un 1990. gados Šamkoviča rezultāti šaha turnīros vairs nav sasnieguši iepriekšējo gadu līmeni. Mūža nogalē cietis no Pārkinsona slimības, kas arī bija viņa nāves cēlonis.
FIFA prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti FIFA (Starptautiskā Futbola federāciju asociācija) prezidenti kopš organizācijas izveides 1904. gadā.
Aleksandrs Gruzdiņš
Aleksandrs Gruzdiņš (1903-1943) bija latviešu izcelsmes PSRS lidotājs, Padomju Savienības Varonis (1941).
Dzīvesgājums
Dzimis 1903. gada 18. maijā Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1923. gadā iestājās Sarkanajā armijā. Mācījās Sevastopoles aviomotoristu skolā, tad Ļeņingradas militāri tehniskajā aviācijas skolā. Pēc Otrā pasaules kara sākuma Gruzdiņš veica izlūkošanas un transporta lidojumus īpašā PSRS Pasažieru Gaisa flotes vienībā gan Ziemas karā laikā (1939-1940), gan Vācijas karaspēka uzbrukuma laikā 1941. gadā. Par daudzu kaujas lidojumu veikšanu pretinieka aizmugurē 1941. gada 26. novembrī viņam piešķīra Padomju Savienības Varoņa nosaukumu.
Gāja bojā 1943. gada 29. maijā Dandī, britu kara lidmašīnas izmēģinājumu laikā.
Reinholds fon Bergmanis
Reinholds Rihards Georgs fon Bergmanis (de; 1850-1913) bija vācbaltiešu skolotājs un meteorologs.
Dzīvesgājums
Miris 1913. gada 8. februārī Pēterburgā.
Kopā Latvijai
Kopā Latvijai ir centriski kreisa dibināta politiskā partija. Tās dibinātājs un priekšsēdētājs ir Rēzeknes pašvaldības priekšsēdētājs Aleksandrs Bartaševičs. Valdē darbojas arī bijušie partijas "Saskaņa" biedri — Andrejs Klementjevs, Jekaterina Ivanova, Karīna Bartkēviča, Aleksejs Stecs, Zigfrīds Lukaševičs, Ludmila Fedorkova, Jevgenija Kušča, Andrejs Gavrilovs, Jekaterina Meirāne, Dmitrijs Arestovs un Ināra Mickāne. Partija iestājas par Latvijas minoritāšu interešu aizstāvību.
Terorisms Latvijā
Terorisms Latvijā, ja terorismu interpretē kā mēģinājumu ieviest baiļu politiku, ko īsteno teroristiski vai nevalstiski politiski ambiciozi grupējumi, mēģinot panākt sev vēlamas politiskas pārmaiņas, nav fiksēts. Tomēr, ja terorismu skata plašāk, tā izpratnē iekļaujot terora jeb baiļu radīšanu un uzturēšanu, tostarp baiļu režīma uzturēšanu valstiskā līmenī, tad terorisma vēsture Latvijā ir daudzveidīga. Gan totalitāro lielvalstu represijas Otrā pasaules kara gaitā, gan organizētās noziedzības uzplaukums 20. gadsimta deviņdesmitajos gados Latvijā ir tikai daži piemēri, kuros ir saskatāmi terorisma elementi.
Pēdējo 20 gadu laikā Latvija ir iesaistījusies terorisma apkarošanas programmās un Valsts Drošības dienests (VDD) ir brīdinājis sabiedrību par teroristisku ideju paudējiem, tomēr nav ziņu, ka Latvijā būtu uzturējusies kāda teroristiska grupa un būtiski apdraudējusi Latvijas drošību.
Terorisma draudu līmenis
Latvijas 2020. gada Globālais terorisma rādītājs (Global Terrorism Index (GTI)) ir ļoti zems — 0,115, savukārt, salīdzinājumam, vislielākais rādītājs ir Afganistānā (9.,592), Irākā (8,682) un Nigērijā (8,314).
VDD gada pārskatos tiek norādīts, ka terorisma draudu līmenis ir zems, tomēr uzmanība tiek pievērsta kreisajiem radikāļiem Krievijā. Tā kā radikāļu grupējumi arī ir nevalstiski un bruņoti un izmanto iebiedēšanas tehnikas, tad ir pamats uzskatīt, ka radikāļu īstenotās metodes ir teroristiskas vai teroristiem raksturīgas. Līdz ar to Krievijas kreisie un arī labējie radikāļi tiek skatīti kā terorisma drauds Latvijā.
Vēsture
Par terorismu kā islāmisko ekstrēmistu aktivitātēm Latvijas kultūras un politikas telpā nevar runāt, bet ir izšķirami vairāki teroristiski mēģinājumi, piemēram, latviešu anarhistu īstenotās darbības 20. gadsimta sākumā. 1910. gadā decembrī latviešu anarhisti nolēma aplaupīt dārglietu veikalu Londonā, rezultātā tika nošauti trīs policisti un vairāki ievainoti, šis notikums ir īpašs, jo policistu nošaušana bija vēl nepieredzēts notikums, “Londonas policija un valdība nolēma darīt visu, lai neļautu šiem teroristiem aizbēgt”. Drīz vien anarhisti tika atrasti un viņus ielenca liels skaits policistu un armijnieku. Šis notikums ir pazīstams kā Sidney Street Siege, kas ticis apcerēts vairākos literatūras darbos pievēršoties anarhistu grupas vadoņa Jāņa Žākļa lomai, kurš sākotnēji bija Latviešu Sociāldemokrātu partijas biedrs, bet vēlāk anarhisko komunistu grupas vadonis.
Tomēr Latvijas teritorijā pirmā saskarsme ar baiļu radīšanas un uzturēšanas militārajām tehnikām ir okupācijas un pasaules karu laikā, kas atklāj, ka Latvijas vēsturē ir pietiekami daudz terorismam raksturīgu un radniecīgu parādību. Proti, ne tikai ir iespējams runāt par terorismu, kas izpaužas kā grupējumu īstenota vardarbība, bet arī var runāt arī par valsts terorismu, kas lielākoties norisinājās no 20. gadsimta sākuma līdz 20. gadsimta vidum kā Sarkanais terors un Lielais Terors. Galvenā institūcija, kas īstenoja Sarkano teroru, mērķtiecīgu un leģitīmu režīmam nevēlamu personu ieslodzīšanu un nogalināšanu, bija Viskrievijas ārkārtas komisija (pēc 1922. gada nosaukums tika mainīts uz Iekšlietu Tautas komisariāts, NKVD un Valsts drošības komiteja, КГБ) un tai pakļautās dažādās represīvās struktūras, kā arī lielinieku aktīvisti pēc pašu iniciatīvas. Savukārt Lielo teroru, represiju un vajāšanu, īstenoja Josifa Staļina vadībā Iekšlietu Tautas komisariāts (NKVD), mērķtiecīgi izmantojot vardarbību, lai iebiedētu komunistiskās partijas biedrus, Sarkanās armijas vadību, zemniekus un nacionālās minoritātes. Citas terorisma formas, kas ir novērojamas Latvijas teritorijā, ir pretošanās kustības okupācijas režīmiem. Tomēr, lai arī amerikāņu un britu plašsaziņas līdzekļi, runājot par terorismu, izmanto jēdzienu “okupācija”, latviešu valodā jēdziena sarežģītā tiesiskā un vēsturiskā konteksta dēļ izvairās jēdzienus “okupācija” un “terorisms” skatīt kā pietuvinātus. Piemēram, vai mežabrāļu grupas Latvijā, kuras pielietoja vardarbību, tostarp spridzināja sabiedriskus objektus, kā arī nogalināja un iebiedēja par kolaboracionistiem uzskatītus civiliedzīvotājus, lai pretotos PSRS represīvajam okupācijas režīmam, bija “teroristi” vai “brīvības cīnītāji”? Vai vardarbības izmantošana pret likumīgi ievēlētas valdības represīvu un nelikumīgu politiku (piemēram, nacistiskajā Vācijā, ir “pašaizsardzība” vai “terorisms”)?
Lai arī terorisma pētniecība un uzmanības pievēršana terora draudiem aizsākās līdz ar 2001. gada 11. septembra teroraktu ASV, un lai arī Latvijas politiskajā vidē nekas līdzīgs kā 2001. gada 11. septembra lielmēroga uzbrukumam nav noticis, Latvijā ir datēti teroristiski atgadījumi un personības, kuras izplatīja teroristisku propagandu. 1997. gada naktī no 6. uz 7. jūniju organizācija “Pērkoņkrusts” centās uzspridzināt Uzvaras pieminekli, cenšoties ar radikāliem līdzekļiem demonstrēt savu nostāju pret PSRS okupāciju un tās dažādajiem vērtējumiem Latvijas sabiedrībā. 2000. gada 17. augustā Latvijā tika īstenots terorakts — universālveikala “Centrs” spridzināšana, kura īstenošanā par galveno aizdomās turamo tika uzskatīts Leonards Gromovs (iepriekš Butelis).
Aktuālākie ar terorismu saistītie notikumi Latvijā bija novērojami no 2012. līdz 2015. gadam, kad līdz ar emigrācijas pieaugumu un informatīvās telpas paplašināšanos, musulmaņu biedrības dalībnieki, kas bijuši teroristiskajās valstīs (Islāma valstīs), atgriežoties Latvijā, pauda propagandas idejas, aicinot cilvēkus pievienoties Dāiša grupai, cīnīties par “tīru” Latvijas kultūru un valsts reliģisko orientāciju. Viens no piemēriem un Latvijā zināmākajiem cilvēkiem Imrāns Oļegs Petrovs (bijušais Latvijas Islāma kultūras centra vadītājs) savulaik slavināja teroristu jeb islāmticīgo radikāļu īstenotos vardarbības aktus, izplatot videomateriālus un publiski paužot savu atbalstu teroristiskajām darbībām Tuvajos Austrumos.
268-E. Ērgļu policijas bataljons
'''268-E. Ērgļu policijas bataljons''' bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1944. gada 3. februārī.
Izveidošana
268-E. Ērgļu policijas bataljonu kā 18-E. rezerves un apmācību bataljonu visām latviešu vienībām formēt sāka kapteinis Lagzdiņš 1942. gada 16. martā Liepājā, 22. martā par komandieri nozīmēja pulkvežleitnantu Ruceli. 23. martā apmācības sākās 3 rotu sastāvā, taču jau 24. martā tika nolemts to paplašināt līdz 5 rotām. 20. aprīlī bataljons uzsāka sardžu pienākumu izpildi Liepājā. 1. maijā bataljona vadības struktūra bija šāda:
Bataljona komandieris - pulkvežleitnants Jānis Rucelis
1942. gada 18. maijā bataljonu pārdēvēja par 268-E. bataljonu.
Dienesta gaitas
28. jūnijā bataljons piedalījās parādē par godu pašpārvaldes ģenerāldirektora Oskara Dankera vizītei un jau 3. jūlijā saņēma pavēli sagatavoties izbraukšanai uz Dņepropetrovsku Ukrainā. Liepāju bataljons atstāja 16 virsnieku, 52 instruktoru un 474 karavīru sastāvā, tērpts Latvijas armijas vasaras formās un cepurēs, taču Sarkanās armijas mēteļos, no mēteļiem gan bataljons Dņepropretrovskā atbrīvojās. 6. jūlijā bataljons sasniedza Minsku, tālāk turpinot ceļu Gomeļas virzienā cauri partizānu apdraudētam apvidum, tika izsniegtas kaujas patronas. Gomeļu gan bataljonam izdevās sasniegt bez starpgadījumiem 9. jūlija rītā, 13. jūlijā nonākot galamērķī - Dņepropetrovskā, šeit tika uzsāktas apmācības.
Karstie laikapstākļi un tīra dzeramā ūdens trūkums radīja nopietnas veselības problēmas; ap 90% bataljona vīru saslima ar dizentēriju. No 22. jūlija, pēc veselības atgūšanas, bataljons sāka pildīt sardžu dienestu tuvējos stratēģiskas nozīmes objektos, 7. augustā to pārvietoja uz Krivojrogu, kur turpināja sardžu pienākumus. 10. oktobrī bataljona vīri nodeva svinīgo solījumu un uzsāka kaujas apmācības, kā arī samainīta 1. un 3. rotas numerācija. Novembra sākumā tika saņemta pavēle doties novietojumā uz Donbasu un 21. novembrī bataljons nonāca Grišino stacijā, tika sadalīts pa rotām un nozīmēts sardžu dienestā. Sākot ar 1943. gada 4. februāri bataljons tika nodarbināts pie gūstekņu konvojēšanas no Gorlovkas uz rietumiem, frontes saasinājumu dēļ bataljons uz laiku bija sadalīts starp Zaporožji un Dņepropetrovsku, apvienojoties Dņepropetrovskā tikai 31. martā. Septembrī pulkvežleitnants Birzulis pārgāja uz gaisa spēkiem un vadību uzņēmās majors Tomass.
Ienaidniekam virzoties tālāk uz rietumiem, bataljons atkāpās gar Dņepras krastiem Polijas virzienā. Polijā bataljons 1943. gada rudenī tika izmantots partizānu apkarošanā. Bataljons Rīgā atgriezās pa daļām starp 1944. gada 22. un 26. janvāri. 2. februārī to izformēja un lielāko daļu personālsastāva iekļāva jaunveidotajā 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.
Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksija (1795)
Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksija 1795. gadā bija daļa no Polijas—Lietuvas kopvalsts dalīšanas, kā rezultātā Kurzemes un Zemgales hercogiste zaudēja starptautisko tiesību subjekta statusu un kopā ar Piltenes apgabalu tika inkorporēta Krievijas impērijas sastāvā.
Pievienotajā teritorijā īslaicīgi nodibināja Jelgavas vietniecību ar deviņiem apriņķiem (Jelgavas, Ventspils, Kuldīgas, Aizputes, Liepājas, Tukuma, Bauskas, Jaunjelgavas un Jēkabpils), ko pēc ķeizarienes Katrīnas II nāves 1797. gada 4. janvārī (1796. gada 24. decembrī pēc VS) pārveidoja par Kurzemes guberņu.
Priekšvēsture
Polijas—Lietuvas Lielais Seims 1791. gadā pieņēma Trešā maija konstitūciju, kuras pretinieki 1792. gadā nodibināja Targovicas konfederāciju un lūdza Krievijas impērijas palīdzību, lai nepieļautu demokrātiskās konstitūcijas stāšanos spēkā. Pēc sakāves 1792. gada poļu-krievu karā karalis Staņislavs Poņatovskis kapitulēja krievu karaspēkam. 1793. gada 13. janvārī Prūsijas karaliste un Krievijas impērija noslēdza vienošanos par Polijas Otro dalīšanu, ko 17. jūnijā apstiprināja Grodņas Seimā. 1794. gada 24. martā Krakovā poļu ģenerālis Koscjuško deklarēja poļu sacelšanos pret Krievijas okupantu karaspēku. 1794. gada 4. aprīlī Koscjuško uzvarēja Raclavices kaujā, tomēr 1794. gada 10. oktobrī Macejovices kaujā tika ievainots un saņemts gūstā.
Hercogistes protekcijas lūgums
1793. gadā hercogs Pēteris Bīrons nosūtīja Kurzemes bruņniecības maršalu Oto fon der Hovenu par savu pārstāvi sarunu vešanai Pēterburgas galmā par Kurzemes un Zemgales hercogistes turpmāko statusu. Kad Hovens pieprasīja 170 tūkstošus dālderu kukuļošanai, hercogs uzrakstīja vēstuli ķeizarienei Katrīnai II par Hovena atsaukšanu un par savu pārstāvi Pēterburgā iecēla diplomātu un Kurzemes un Zemgales hercogistes delegātu Varšavas galmā Kārli Heikingu. Kad 1794. gada 1. janvārī Heikings ieradās Pēterburgā, ķeizariene Katrīna II atteicās ar viņu vest sarunas. Heikings atgriezās Jelgavā, kur ar Rīgas gubernatoru Pēteri fon der Pālenu pārrunāja jautājumu par Kurzemes un Zemgales hercogistes, un Piltenes apgabala pāriešanu Krievijas impērijas protektorātā. 1794. gada maijā Heikings šo vēstuli (kādu?) nogādāja Pēterburgā un 2. jūnijā ķeizariene Katrīna II piekrita vēstulē minētajam lūgumam aizsargāt abas provinces pret iespējamo Koscjuško armijas iebrukumu un nosūtīja 6000 vīru lielu karaspēka vienību uz Kurzemi. Arī Kurzemes landtāgs 30. jūnijā formāli lūdza Krievijas impērijas ķeizarieni uzņemties protektorātu pār hercogisti, "kamēr Polijā atjaunosies kārtība".
Aneksija
Tomēr par hercoga pretinieku kļuvušais Hovens kā Kurzemes bruņniecības pārstāvis iesniedza ķeizarienei lūgumu pārņemt hercoga troni. Hercogs Pēteris noprotestēja Hovena iesniegumu un 1795. gada 27. janvārī (7. februārī pēc JS) pats ieradās vizītē Pēterburgā uz oficiālām sarunām ar ķeizarieni. Delegācijā bija iekļauti hercogistes galminieki (valsts kanclers Volfs, Jelgavas oberburggrāfs Šepings, hercoga padomnieks Firkss, oberforstmeistars Deršavs, oberstalmeistars Heikings, hercoga gvardes pulkvedis Drīzens), hercoga personiskais sekretārs un citas personas, kas apmetās Krievijas vicekanclera grāfa Ostermana pilī.
Sarunu laikā viņu piespieda atteikties no troņa, pretī saņemot kompensāciju. 22. februārī viņš parakstīja instrukciju sasaukt Kurzemes landtāgu Jelgavā par pakļaušanos Krievijas impērijai. 7. (18.) martā landtāgs pēc karstām debatēm pieņēma manifestu par Kurzemes bruņniecības atteikšanos no saitēm ar Poliju un aktu par pakļaušanos ķeizarienei Katrīnai II. 1795. gada 28. martā arī Piltenes landtāgs nolēma lauzt personālūniju ar Poliju-Lietuvu un Piltenes bruņniecības pārstāvis Heikings Pēterburgā iesniedza ķeizarienei Katrīnai II aktu par Piltenes apgabala valdības pakļaušanos Krievijas impērijas ķeizarienei. Uz Pēterburgu nosūtīja sešu pārstāvju delegāciju Hovena vadībā ar deklarāciju, kurā bija rakstīts, ka "Ar šo mēs paši sevi un savus pēcnācējus, kā arī Kurzemes un Zemgales hercogisti, pakļaujam imperiālajai majestātei Katrīnai II, visas Krievijas slavenajai valdniecei, un viņas patvaldnieces scepterim.[..]"
15. (26.) aprīlī Krievijas impērijas ķeizariene Katrīna II Ziemas pils Troņa zālē svinīgi pieņēma Kurzemes un Zemgales hercogistes un Piltenes apgabala delegāciju 17 cilvēku sastāvā, kas ieradās sešu zirgu vilktās karietēs jātnieku sardzes pavadībā. Oto fon der Hovens ķeizarieni sveica Kurzemes bruņniecības, bet Frīdrihs Sigismunds fon Korfs Piltenes bruņniecības vārdā.
Kompensācija
Īpaši izveidota Krievijas valdības komisija novērtēja hercoga Pētera īpašumus 1 750 000 Alberta dālderu vērtībā, tomēr no kopējās summas atvilka 1 011 000 dālderu hercogistes parāda dzēšanai. Par atteikšanos no troņa šai summai pieskaitīja 261 000 dālderu, lai hercogs Pēteris kopumā saņemtu 1 000 000 Alberta dālderu, kā arī 100 000 dālderu gadā iztikas nodrošināšanai, no kuriem viņam bija jāmaksā 6000 dālderu gadā princim Kārlim un 2000 dālderu viņa sievai Apolonijai, 24 000 viņu bērniem, bet savai māsai Hedvigai Čerkasovai viņam bija jāmaksā 10 000 dālderu gadā.
Atjaunošana
1917. gada 22. septembrī Vācijas ķeizars Vilhelms II savā Rīgas apmeklējuma laikā iniciēja tiesas procesa sākumu par Livonijas izstāšanos no Krievijas. Gandrīz gada garumā notika vairāki tiesas procesi, Bruņniecības sapulces un Landtāga sanāksmes, kuru rezultātā tika vispirms atjaunota Kurzemes un Zemgales hercogiste, tad Livonijas valsts. Tiesas procesā par Livonijas izstāšanos piedalījās arī Krievijas oficiālie pārstāvji. Viens no iemesliem bija nelikumīga Baltijas provinču autonomijas likvidēšana 1889. gadā. 1918. gada augustā tiesas procesi beidzās ar oficiālu Livonijas izstāšanos. 1918. gada 5. novembrī tika proklamēta Baltenlande, kuras vadība nolika savas pilnvaras tā paša gada 28. novembrī pēc revolūcijas Vācijā un Latvijas Republikas atzīšanas no Vācijas puses 25. novembrī.
Piparu rubīnbeka
Piparu rubīnbeka, agrāk arī piparu sviestbeka un piparu beka (Chalciporus piperatus, agrāk arī suillus piperatus un boletus piperatus) ir neliela Latvijā vidēji bieži sastopama beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi tiek lietoti pārtikā. Izvēlēta par rubīnbeku ģints tipisko sugu.
Līdzīgās sugas
Var tikt sajaukta ar Latvijā vēl droši neatrasto rubīna samtbeku (Xerocomus rubinus), kurai nav sīvas garšas un kuras cepurītes mīkstums ir bālgans vai gaiši kanēļsarkans. Ir līdzība ar govju sviestbeku, no kuras atšķiras ar tumšākiem un sarkanīgiem stobriņiem, kā arī ar sīvo garšu.
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS (en) ir ikgadējs īsfilmu festivāls Latvijā. Pirmais festivāls notika 1996. gadā Rīgā, Tehniskās jaunrades namā Annas-2 kā vienīgais jauniešu un eksperimentālo filmu festivāls Latvijā. Norises laiks sākotnēji bija maija beigas, taču no 2013. gada tas norisinās oktobra beigās. 1996. gadā to dibināja festivāla direktors Viesturs Graždanovičs. No 2005. gada programmā tika iekļautas arī ārvalstu filmas, un 2ANNAS ieguva starptautiska festivāla statusu.
2ANNAS ik gadus piedāvā četras konkursa programmas: Starptautisko īsfilmu konkursu, Baltijas īsfilmu konkursu, Starptautisko vidēja garuma īsfilmu konkursu, kā arī konkursu bērniem un jauniešiem paredzētām filmām. 2021. gadā festivāls norisinājās jau 25. reizi.
Vēsture
Pirmais 2ANNAS filmu festivāls notika 1996. gadā, Tehniskās jaunrades namā Annas-2. Festivāls tajā laikā bija vienīgais jauniešu un eksperimentālo filmu festivāls Latvijā. Festivāla programmu veidoja 10 īsfilmas un tā mērķis bija atbalstīt un veicināt interesi par filmu mākslu Latvijā.
No 2005. gada festivāla programmā tika iekļautas arī ārvalstu autoru filmas, un 2ANNAS ieguva starptautiska festivāla statusu. Festivāla žūriju veido gan kino režisori, teorētiķi, kino kritiķi un žurnālisti, festivālu programmu veidotāji, mākslas vēsturnieki, producenti, u.c. no Latvijas un citām valstīm. 2006. gadā tika izvirzīti galvenie kritēriji festivāla konkursa filmu atlasei — kvalitāte, elastīgums, inovācija un atvērtība. 2007. gadā tika mainīts festivāla formāts. Tika rīkots sub-festivāls "Zaļā Anna" — starptautiska konkursa programma īsfilmu veidotājiem, kas jaunāki par 18 gadiem. Norisinājās arī Baltijas konkursa programma filmu veidotājiem no Latvijas, Lietuvas un Igaunijas. Šīs programmas izveide cieši saistāma ar Baltijas Filmu un Mediju skolas nodibināšanu Tallinā, Igaunijā 2005. gadā. Festivāla pasākumi norisinās vienu nedēļu.
10 gadu laikā festivāls attīstījās par vienu no lielākajiem filmu festivāliem Latvijā, kura filmu izlasi sastāda 31 īsfilma no 9 dažādām valstīm. 2008. gadā festivāls jau bija lielākais īsfilmu festivāls Baltijā. 2009. gadā festivāla programmā bija jau 42 īsfilmas no 18 dažādām valstīm.
Festivāla programma tiek izrādīta gan Rīgas kinoteātros, gan dažādās populārās izklaides vietās. Festivāla sākotnējais mērķis bija popularizēt un veicināt īsfilmu žanra attīstību, taču kopš 2014. gada festivālā oficiāli iekļauta arī pilnmetrāžas filmu programma.
Gērts Geisens
Gērts Geisens (nl; dzimis ) ir Nīderlandes šahists un skolotājs. FIDE tiesnesis (1979).
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS
Konkursa programmas
Starptautiskā konkursa programma pirmo reizi notika 2005. gadā, kad 2ANNAS ieguva starptautiska festivāla statusu. Starptautiskā konkursa programma tiek iekļautas augstas kvalitātes īsfilmas, kas bieži vien jau guvušas atzinību pasaulē. Konkursa programmā tiek pieņemtas visu veidu žanru īsfilmas (spēlfilmas, animācijas, dokumentālās, eksperimentālās, mūzikas video, u.c.). Katru gadu 2ANNAS programmā tiek rādītas arī īsfilmas, kas ieguvušas balvas Kannu kinofestivālā, Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā vai ieguvušas Amerikas Kinoakadēmijas balvu „Oskars” kategorijā "Labākā īsfilma".
Gērts Geisens
Biogrāfija
Piedzimis Vācijā, kur viņa tēvs strādājis tabakas kompānijā, taču pēc Otrā pasaules kara ģimene atgriezusies Nīderlandē. Kopš 1952. gada dzīvojis Neimegenā, kur līdz aiziešanai pensijā 1983. gadā strādājis par matemātikas skolotāju vidusskolā.
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS
Konkursa programmas
Baltijas konkursa programma tika izveidota 2007. gadā saistībā ar pieaugošo kino kvalitāti Baltijā. Baltijas konkursa programma piedāvā Baltijas režisoru un mākslinieku jaunāko darbu konkursu, sākot ar spēlfilmu, dokumentālo vai animācijas filmu un beidzot ar vizuāliem un konceptuāliem eksperimentiem īsformātā.
Gērts Geisens
Biogrāfija
Pazīstams kā šaha turnīru tiesnesis. Bijis galvenais tiesnesis gan vairākās Pasaules šaha olimpiādēs (1998, 2000, 2002, 2006), gan vairākos mačos un turnīros par Pasaules šaha čempiona nosaukumu:
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS
Konkursa programmas
Zaļā Anna starptautiskā konkursa programma arī tika izveidota 2007. gadā un noritēja 3 gadus. Tā bija paredzēta īpaši jaunajiem filmu veidotājiem gan Latvijā, gan citās valstīs, kuri vēl nav sasnieguši 18 gadu vecumu.
Gērts Geisens
Biogrāfija
2013. gadā kļuvis par FIDE Goda locekli.
Rīgas Starptautiskais īsfilmu festivāls 2ANNAS
Laureāti
2007. gadā Rīgas Starptautiskais īsfilmu Festivāls 2ANNAS noslēdza sadarbību ar audio un video-tehnikas piederumu tirdzniecības uzņēmumu Hannu Pro, kas deva iespēju festivāla galvenās balvas "GRAND PRIX Zelta Anna" ieguvējam piešķirt naudas prēmiju.
Citi pasākumi
Latvijas tūre — tās detaļas katru gadu atšķiras, tomēr tūres koncepts paliek nemainīgs: festivāla komanda dodas tūrē pa Latviju un demonstrē daļu no iepriekšējā gada konkursa filmām, tādējādi popularizējot festivālu un izglītojot skatītājus par jaunākajām kino mākslas tendencēm.
Miljardieru klubs
"Miljardieru klubs" (en) ir 2018. gada biogrāfiska krimināldrāma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Džeimss Kokss. Galvenās lomas atveido Ansels Elgorts, Tarons Edžertons, Kevins Speisijs, Emma Robertsa, Džeremijs Ērvins un Tomass Kokerels. Filmas pirmizrāde notika ASV. Filma ir balstīta uz patiesiem notikumiem.
Filmas sižets notiek 20. gadsimta 80. gados. Bagātu jauniešu grupa Losandželosā iesaistās Ponci shēmā, kas drīz vien noved pie slepkavības.
Šimanovska
Šimanovska (krievu: Шимановск) ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 16,1 tūkstoši iedzīvotāju (2023).
Pilsēta atrodas 251 km no Blagoveščenskas un 35 km uz dienvidaustrumiem no Ciolkovskas.
Gāzizlāde
Gāzizlāde ir procesu kopums, kas norisinās gāzē, kurā plūst elektriskā strāva.
Gāzes jonizācija
Parasti gāze elektrisko strāvu nevada, jo tās molekulas vai atomi ir neitrāli. Gāzes elektrovadītspēju var palielināt, jonizējot neitrālos atomus, tas ir, sadalot tos pozitīvajos jonos un elektronos. Šādi radušies elektroni var pievienoties neitrālajiem atomiem un pārvērst tos par negatīvajiem joniem. Līdzās jonizācijai norisinās tai pretējs process rekombinācija — neitrālu atomu vai molekulu rašanās, savstarpēji pievelkoties un apvienojoties pretēju zīmju joniem vai pozitīvajiem joniem pievienojot elektronus.
Lai neitrālu atomu jonizētu, tam jāpievada jonizācijas enerģija, ar kuru tiek pārvarēts atoma kodola un tā elektronu pievilkšanās spēks. Jonizācijas enerģiju atomam var pievadīt mehāniskās enerģijas, siltuma vai elektromagnētiskā starojuma veidā, šīs enerģijas pievadītāju sauc par jonizatoru. Jonizatora darbības laikā gāzē pastāv dinamisks līdzsvars starp laika vienībā jonizēto un rekombinējušos daļiņu pāru skaitu. Jonizatora darbībai beidzoties, turpinās tikai rekombinācija un gāze atkal kļūst par dielektriķi.
Triecienjonizācija ir norise, kurā jonizēto atomu skaits lavīnveidā pieaug, jonizētajai gāzei atrodoties elektriskajā laukā, kurš paātrina brīvās lādētās daļiņas.
Pilnīgi jonizētu gāzi, kurā apmēram vienādās koncentrācijās ir pozitīvie un negatīvie joni, sauc par gāzveida plazmu.
Nepatstāvīgā izlāde
Nepatstāvīgā izlāde pastāv tad, ja gāzi jonizē ārējs jonizators. Ārējā jonizatora darbībai izbeidzoties, izbeidzas nepatstāvīgā izlāde. Tās piemērs ir izlāde stikla caurulē starp diviem plakaniem metāla elektrodiem, kad gāzi jonizē elektromagnētiskais starojums. Pozitīvie joni pārvietojas katoda virzienā, elektroni pārvietojas anoda virzienā. Palielinot starpelektrodu spriegumu, strāvas stiprums pieaug tam proporcionāli. Taču, palielinot spriegumu līdz tam, kad visi jonizācijas procesā radušies elektroni un joni sasniedz elektrodus, nepaspēdami sadurties un rekombinēties, strāvas stiprums vairs nepalielinās. Šādu strāvu, kas nav atkarīga no sprieguma, sauc par sātstrāvu. Spriegumam kļūstot lielākam par aizdedzināšanas spriegumu, sākas gāzes triecienjonizācija, kuras laikā gāzes stabs mirdz; strāvas stiprums lavīnveidā pieaug, un nepatstāvīgā izlāde pārvēršas patstāvīgajā izlādē.
Mirdzizlāde
Pamatraksts: Mirdzizlāde
Mirdzizlāde novērojama zemspiediena gāzē (aptuveni 130 Pa jeb 1 mm Hg), ja starp elektrodiem ir elektriskais lauks. Parasti elektriskā lauka intensitāte nepārsniedz dažus tūkstošus V/m un strāvas blīvums gāzē ir ir daži A/cm²; šādos apstākļos gāze un elektrodi jūtami nesasilst, tādēļ izlādi sauc par auksto izlādi, kuru var novērot, piemēram, stikla caurulē starp metāla elektrodiem. Mirdzizlāde var sākties starp tuvu esošiem elektrodiem pat ar dažu desmitu V spriegumu.
Mirdzizlādē telpā starp elektrodiem var novērot katoda tumšo telpu katoda tiešā tuvumā (sastāv no vairākām tumšām un gaišām joslām) un mirdzošo pozitīvo stabu. Spriegums starpelektrodu telpā sadalās nevienmērīgi — katoda tumšajā telpā ir liels sprieguma kritums un elektriskā lauka intensitāte tur ir vislielākā, mirdzošajā pozitīvajā stabā sprieguma kritums ir mazs un elektriskā lauka intensitāte ir neliela.
Mirdzizlādi izmanto apgaismošanā: dienas gaismas spuldžu luminoforus ierosina dzīvsudraba tvaika mirdzizlāde, reklāmās sarkano gaismu rada mirdzizlāde neonā, zilzaļo — argonā un citas gaismas rada mirdzizlāde citās gāzēs.
Koronizlāde
Pamatraksts: Koronizlāde
Koronas izlāde izpaužas kā gāzes vāja spīdēšana un klusa šņākoņa. Koronas izlādi, kura notiek atmosfēras elektrības ietekmē iezemētu vadītāju smaiļu tuvumā, vēsturiski sauc par svētā Elma ugunīm (tās novēroja, piemēram, uz kuģu mastiem).
Elektroenerģijas pārvades līnijās tiek ņemta vērā koronas izlāde, kas var notikt starp augstsprieguma vadiem, jo tā rada elektroenerģijas zudumus, tāpēc, lai nebūtu jāpalielina vadu diametrs, katru vadu veido trīs paralēli savienoti vadi, kuri novietoti viens no otra vienādā attālumā.
Lokizlāde
Pamatraksts: Lokizlāde
Lokizlāde novērojama, ja strāvas blīvums ir lielāks par 10 A/cm², tā norisinās plašā strāvu diapazonā, sākot ar dažiem un beidzot ar vairākiem tūkstošiem A, turpretī spriegums lokā starp elektrodiem parasti nepārsniedz dažus desmitus V.
Lokizlādi izmanto metālu kausēšanā, metināšanā, griešanā. Augstspiediena dzīvsudraba loka lampu ar kvarca balonu izmanto kā ultravioletā starojuma avotu.
Dzirksteļizlāde
Pamatraksts: Dzirksteļizlāde
Gludeklis
Gludeklis ir ierīce, kuru izmanto, lai gludinātu apģērbu ar siltuma un spiediena palīdzību. Šādu procesu sauc par gludināšanu.
Gāzizlāde
Dzirksteļizlāde
Dzirksteļizlāde notiek cietā, šķidrā un gāzveida dielektriķī (dielektriķa caursišana), tā notiek, elektriskā lauka intensitātei sasniedzot konkrētajam dielektriķim noteiktu lielumu. Gaisa caursišana normālā spiedienā un istabas temperatūrā sākas, ja elektriskā lauka intensitāte sasniedz 3 ⋅106 V/m. Tā norisinās pa spīdošu, līkumotu un sazarotu strāvu vadošu kanālu starp abiem elektrodiem. Kanāla gāzes temperatūra var sasniegt 10 000 °C un plazmas spiediens — 107 Pa, šāda spiediena dēļ kanāls izplešas un dzirdams sprādziena troksnis. Ja elektroenerģijas avota jauda ir pietiekami liela, dzirksteļizlāde pārveršas par nepārtrauktu mirdzizlādi vai lokizlādi. Dzirksteļizlādes piemērs ir zibens.
Gludeklis
Senie ķīnieši kā gludekli izmantoja gludus akmeņus. Vēlāk sāka izmantot pannas, kurās iebēra karstas ogles. Ir zināms, ka arī vikingi izmantoja sakarsētus akmeņus. Sākot ar 17. gadsimtu, sāka izmantot gludekļus, kuru izskats atgādina mūsdienās lietotos gludekļus. Elektrisko gludekli 19. gadsimta beigās izgudroja amerikānis Henrijs Sīlijs (Henry Seeley). Patentu viņš izņēma 1882. gada 6. jūnijā.
Gāzizlāde
Dzirksteļizlāde
Dzirksteļizlāde rodas starp jebkura elektriskā slēdža kontaktiem, ar slēdzi ieslēdzot vai izslēdzot strāvu, tāpēc slēdža kontakti ar laiku nolietojas. Dzirksteļizlādi lieto iekšdedzes dzinējos degmaisījumu aizdedzināšanai, metālu apstrādē (elektroerozīvā apstrāde).
Tangerine Dream
Tangerine Dream ir elektroniskās mūzikas grupa, ko 1967. gadā izveidoja Edgars Frēze. Tangerine Dream sastāvs vairāku gadu laikā ir vairākkārt mainījies, bet Frēze ir palicis vienīgais pastāvīgais grupas dalībnieks. Grupas sastāvā ir darbojies arī Klauss Šulce. Grupas darbības veiksmīgākajā posmā (1970. gadu vidū) tās sastāvā spēlēja Froize, Kristofers Franks un Peters Baumanis.
Tangerine Dream sākotnējie ieraksti (Pink Years) tika piedēvēti tajā laikā jaunajam krautroka žanram, bet vēlākie ieraksti (The Virgin Years) — new age mūzikas virzienam. Grupa četrdesmit gadu laikā ir izdevusi vairāk nekā 100 studijas albumu.
Pēc Frēzes nāves 2015. gadā grupa savu darbību pārtrauca.
Baltā Drina
Baltā Drina ir upe Kosovas un Ziemeļu Albānijas teritorijā. Tās izteka ir Žļeba kalnā, bet ieteka ir Drinā kopā ar Melno Drinu. Tās garums ir 136 kilometri. Kosovā upe tek caur Baltās Drinas kanjonu.
282-A. latviešu policijas bataljons
'''282-A. latviešu policijas bataljons''' bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā 1944. gada 4. februārī.
Izveidošana
282-A. latviešu policijas bataljonu saformēja kapteinis A. Jumis 1943. gada 2. augustā Rīgā no Kurzemes un Zemgales apriņķu policijas darbiniekiem un aizsargiem, lielākā daļa virsnieku bija ar Latvijas armijas dienesta pieredzi, taču pārējā daļa vīru bija jauna un nepieredzējusi vai arī gados vecāka. Izveidošanas brīdī bataljonā bija 24 virsnieki, 114 instruktori un 461 kareivis, bruņojumā bija beļģu šautenes un dažādi Pirmā pasaules kara ložmetēji. Bataljons lietoja vācu policijas formas tērpus ar rumāņu bruņu cepurēm.
Dienesta gaitas
Jau pēc nedēļas, 11. augusta naktī, bataljons kopā ar 280-B. policijas bataljonu devās uz Viļņu, kur bataljonu iesaistīja operācijā "K" — lopu rekvizēšanas un cilvēku arestēšanas operācijā kādā no Lietuvas apgabaliem. Šajā uzdevumā latviešu karavīri bieži izlikušies nemanām lietuviešu civiliedzīvotājus ar visu to mantību, pasargājot tos no vācu varas iestādēm. Viļņā bataljons uzņēma draudzīgus sakarus ar lietuviešu policijas bataljoniem. 28. oktobrī slimības dēļ kapteini Jumi komandiera amatā nomainīja kapteinis Krišs Blitte. Trūcīgās apgādes dēļ bija izplatīta dezertēšana, vīriem paslepus atgriežoties Latvijā.
Pēc šī uzdevuma apšaubāmās veikšanas 282-A. bataljonu līdz ar 280-B. bataljonu iesaistīja partizānu apkarošanas operācijā "Heinrich", kas bija plānota no 1. novembra, 282-A. bataljonam darbojoties Veļikajas rajonā, taču operāciju nācās pārtraukt jau 9. novembrī, Sarkanās armijas frontes pārrāvuma dēļ. Bataljons ieņēma aizsardzības pozīcijas pie Nevedro ezera. Šajās pozīcijās, atvairot mazākus ienaidnieka uzbrukumus, bataljons pavadīja novembra un decembra mēnesi. 1944. gada 12. janvārī notika smags ienaidnieka uzbrukums ar artilērijas atbalstu, nodarot būtiskus dzīvā spēka zaudējumus, ja kaujas sākumā bataljonā bija ap 600 vīru, tad pēc tam ierindā vairs bija vien 8 virsnieki un ap 210 kareivji. Caur Zilupi bataljons atgriezās Latvijas teritorijā, kur tika pārformēts, atdalot gados vecākos vīrus un par komandieri ieceļot pulkvežleitnantu Voldemāru Grāveli.
1944. gada 4. februārī 282-A. bataljonu pārsauca par 313-F. bataljonu, pēc tam iekļāva 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā III bataljonu.
Heinrihs Hāgemeisters
Dzīvesgājums
Dzimis 1784. gada 8. aprīlī Vecdrustu muižā (Alt Drostenhof) tās īpašnieka Nikolaja Kristapa fon Hāgemeistera (1747-1804) un viņa sievas Helēnes, dzimušas Bērensas fon Rautenfeldes (1753-1804) ģimenē. Viņa jaunākais brālis Augusts Hāgemeisters (1785-1869) vēlāk kļuva par Vidzemes landmaršalu. Mācījās Berlīnē (1795-1796), sāka strādāt Pēterburgā (1798). Pēc vecāku nāves atgriezās dzimtenē, 1805. gadā iecelts par kolēģijas asesoru, bija Valkas apriņķa mērīšanas revīzijas komisijas loceklis (1808-1814), pēc tam draudzes tiesnesis.
Gatavojoties dzimtbūšanas atcelšanai Vidzemē, viņš 1817. gadā ieteica zemniekiem atstāt dzimtsnomā viņiem 1804./1809. gada likumā piešķirtās zemes, ko Vidzemes landtāgs noraidīja. 1819. gadā sastādīja Vidzemes zemnieku likumu grāmatas alfabētisko rādītāju.
1820. gadā viņš kļuva par Cēsu apriņķa tiesnesi, 1824. gadā par galma padomnieku. Izstrādāja projektu par latviešu tautskolu un Vidzemes skolotāju semināra dibināšanu, ko 1833. gada Vidzemes landtāgs noraidīja. Aizrāvās ar sava novada vēstures pētīšanu, 1833. gadā latviski publicēja "Ziņas par Drustu draudzes baznīcu, muižām un saimniekiem". Vēlāk sarakstīja grāmatu par Vidzemes muižu vēsturi divos sējumos (1836-1837).
Miris 1845. gada 24. maijā Drustu muižā.
PSRS naudas reforma (1961)
PSRS naudas reforma sākās 1961. gada 1. janvārī, mainot Padomju Savienības iepriekšējos, 1947. gada rubļus pret jaunajiem, pēc kursa 10 pret 1, tā veicot naudas devalvāciju.
Latvijas Darba ņēmēju asociācija
Latvijas Darba ņēmēju asociācija ir nevalstiskā organizācija, kas ir dibināta 2014. gadā Rīgā, Latvijā. Asociācijas darbības mērķis ir juridisko un konsultatīvo pakalpojumu sniegšana Latvijas darba ņēmējiem, individuāliem komersantiem un pašnodarbinātām personām, kā arī darba ņēmēju tālākizglītības veicināšana, palielinot vietējā darba spēka konkurētspēju un mazinot vietējā darba spēka migrāciju ārzemēs.
Fransuā Vilamitjana
Fransuā Antuāns Vilamitjana (fr; dzimis, miris ) bija franču burātājs, olimpiskās sudraba un bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Vilamitjana 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja, bet 1 līdz 2 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva sudraba medaļu, savukārt otrajā braucienā — bronzas medaļu. Visās šajās disciplīnās viņš startēja kopā ar Ogistu Albēru, Albēru Divālu un Šarlu Igo.
Artūrs Visockis-Rubenis
Artūrs Visockis-Rubenis (dzimis Rīgā) ir latviešu basketbola treneris. 2023. gadā vada Latvijas Basketbola līgas (LBL) komandu BK Liepāja un ir Latvijas basketbola izlases galvenā trenera Lukas Banki asistents. Bijis Latvijas U-18 izlases galvenais treneris.
Dēls Adrians Visosckis-Rubenis ir basketbolists, trenējas BK Liepāja sistēmā.
Trenera karjera
Trenera karjeru sācis agri, kā bērnu un jauniešu treneris. No 2011. līdz 2016. gadam trenēja Latvijas Universitātes komandu. Pēc tam trenējis BK Ogre, ar ko 2019. gadā izcīnīja bronzas medaļas LBL čempionātā. 2019. gada vasarā apstiprināts par viena no Latvijas vadošajiem basketbola klubiem — BK Ventspils — galveno treneri.
2020. gada vasarā A. Visockis-Rubenis mainīja kluba piederību, pārejot uz citu Kurzemes klubu BK Liepāja, un komanda kā savu galveno misiju izvirzīja jauno spēlētāju attīstīšanu. Kopš tā laika komandā nav ārvalstu spēlētāju un ir pārsvarā gados jauni basketbolisti.
2022.—2023. gada sezona kļuva par labāko BK Liepāja vēsturē. Komanda sasniedza uzvaru rekordskaitu Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā (lai gan arī šoreiz nespēja kvalificēties izslēgšanas spēlēm), sasniedza finālu Latvijas basketbola Užavas kausa izcīņā, bet sezonas noslēgumā ieguva bronzas medaļas Latvijas Basketbola līgā, izcīnot pirmās medaļas Liepājai pēc vairāk nekā 10 gadu pārtraukuma. Pēc sezonas noslēguma Latvijas Basketbola savienība atzina A. Visocki-Rubeni par sezonas labāko treneri.
Latvijas izlase
2015. gadā apstiprināts par Latvijas U16 komandas galveno treneri un vadīja komandu Eiropas U16 čempionātā, izcīnot 11. vietu.
Kopš 2015. gada A. Visockis-Rubenis bija arī Latvijas sieviešu basketbola izlases trenera asistents. 2017. gadā tika apstiprināts arī par vīriešu izlases galvenā trenera Ainara Bagatska asistentu (kopā ar Arni Vecvagaru). No 2017. līdz 2019. gadam viņš bija izlases galvenā trenera Arņa Vecvagara asistents (kopā ar Jevgēņiju Kosuškinu). Kopš 2021. gada A. Visockis-Rubenis ir Latvijas basketbola izlases galvenā trenera Lukas Banki asistents (kopā ar Jāni Gailīti).
Apbalvojumi
2018. gada 26. novembrī Artūrs Visockis-Rubenis tika nosaukts par Latvijas Gada labāko basketbola treneri.
Ziedu iela
Ziedu iela var būt:
Tīlikajervi nacionālais parks
<mapframe text="Tīlikajervi nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q2606800" } Tīlikajervi nacionālais parks (fi) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Kainū un Ziemeļsavo reģionos. Nacionālais parks izveidots ap Tīlikajervi ezeru.
106. gads
106. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Poltava
Poltava (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļdaļā, Poltavas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Vorsklas upes krastos 339 km no valsts galvaspilsētas Kijivas. Poltavas rajona centrs. Pilsēta iedalās trijos administratīvajos rajonos. Viena no senākajā Kijivas Krievzemes pilsētām, ko 9. gadsimtā dibinājuši severieši.
Vēsture
Par pilsētas dibināšanas gadu pēc arheoloģiskajiem pētījumiem tradicionāli tiek uzskatīts 899. gads. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1174. gadā Hipatija hronikā. Mongoļu iebrukuma laikā pilsēta praktiski pilnībā tika nopostīta un nākamo reizi Poltava vēstures avotos minēta tikai 1430. gadā kā Vītauta Dižā valdījums, kas nodots lietuviešu pusē pārnākušajam Zelta Ordas kņazam Aleksandram Gļinskim. 1596. gadā Poltava nonāk Polijas sastāvā un 1641. gadā pirmoreiz nosaukta par pilsētu, ap to laiku saņemot Magdeburgas tiesības.
Pēc Hmeļnicka sacelšanās ap 1650. gadu Poltava kļūst par Poltavas pulka administratīvo centru. Pēc 1667. gada pamiera pilsēta nonāk Krievijas caristes sastāvā. 1709. gada 27. jūnijā pie Poltavas notika izšķirošā Ziemeļu kara Poltavas kauja starp Zviedrijas un Krievijas armijām, kas noslēdzās ar krievu karaspēka uzvaru. Uzreiz pēc kara sākās strauja pilsētas rūpniecības un kultūras izaugsme.
Cilvēki
Poltavā dzimuši:
Svobodnija
Svobodnija (krievu: Свободный) ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 48,7 tūkstoši iedzīvotāju (2023).
Pilsēta atrodas 125 km no Blagoveščenskas.
Fransuā Rablē
Fransuā Rablē (fr; dzimis aptuveni 1494. gadā, miris ) bija franču renesanses laika rakstnieks, ārsts, humānists.
Rablē ir pazīstams kā fantāzijas darbu, satīru, grotesku, piedauzīgu joku un dziesmu rakstnieks. Viņš tiek uzskatīts par vienu izcilākajiem rakstniekiem pasaules literatūrā. Rakstnieka ievērojamākais darbs ir romānu sērija "Gargantija un Pantagriels" (La vie de Gargantua et de Pantagruel), kas tika izdota laikā no 1532. līdz 1564. gadam. Darbs pamatā parodē bruņinieku romānus, ironija līdzās parodijai un satīrai šajā romānā būtībā kļūst par vienu no daiļrades pamatmetodēm. Izglītību ieguvis Puatjē universitātē un Monpeljē universitātē.
Ostgoti
Ostgoti (la — "austrumgoti", de), zināmi arī kā greitungi (Greutungen), bija ģermāņu cilts. Tā no gotiem atšķēlās 3. gadsimtā (otrs atzars bija vestgoti). Ostgoti piedalījās lielajā tautu staigāšanā.
Iespējams, ka ostgotu nosaukums nāk no indoeiropiešu pirmvalodas vārda austr, kas nozīmē "spīdošs".
Izcelsme
Gutasāgā aprakstīta gotu cilts daļas pārcelšanās no Gotlandes uz Dagdas salu, kur viņi „uzcēluši pili, bet nespēdami sevi uzturēt, devušies pa Daugavu (Dyna) tālāk uz Krieviju un Grieķiju”.
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka goti no 1. līdz 3. gadsimta sākumam bija kolonizējuši mežaino Vislas baseinu (Vielbarkas kultūra). 2. gadsimta vidū viņi virzījās uz dienvidaustrumiem, uz mūsdienu Ukrainas teritoriju, kur bija attīstījusies Zarubiņecas kultūra. Viņi sasniedza Dņestru, Dņepru un Melnās jūras ziemeļu piekrasti. 3. gadsimta vidū goti sasniedza Donu. Uz dienvidiem viņi ieņēma Dākiju. Šo kopējo gotu kultūru mūsdienās sauc par Čerņahovas kultūru.
Sadalīšanās
Aptuveni 370. gadā gotu pārvaldītajā teritorijā no austrumiem iebruka huņņi, bojā gāja gotu ķēniņš Ermanariks. Nespējot pretoties tiem, daļa ostgotu devās uz Romas teritoriju Balkānos, bet daļa vienojās ar huņņiem un palika dzīvot iepriekšējās vietās. Neliela daļa nostiprinājās Krimas pussalā.
Iebrukums Romas impērijā
Pēc huņņu varas sabrukuma 5. gadsimta otrajā pusē ostgoti sāka uzbrukumus Ilīrijai.
489. gadā ostgoti ar Teodoriku priekšgalā uzvarēja Itālijas ķēniņu Odoakru un 493. gadā ieņēma visu Itāliju. Teodoriks Itālijā, Sicīlijā un Ilīrijā izveidoja Ostgotu ķēniņvalsti, kas formāli bija Austrumromas impērijas pakļautībā. Teodoriks centās apvienot gotus un romiešus vienā tautā, bet tas neizdevās, jo goti piekopa ariānismu, bet vietējie iedzīvotāji bija kristieši. Pēc Teodorika nāves Austrumroma centās iekarot Ostgotu ķēniņvalsti, līdz 6. gadsimta vidū tas izdevās. Atlikušie ostgoti devās uz ziemeļiem un apmetās Norikas provincē tagadējās Austrijas dienvidos, kur viņus asimilēja vietējie iedzīvotāji.
Pirmklasīgās
"Pirmklasīgās" (en) ir 2012. gada amerikāņu muzikālā komēdija, kuras režisors ir Džeisons Mūrs. Filmas sižets daļēji veidots pēc Mikija Ripkina grāmatas Pitch Perfect: The Quest for Collegiate A Cappella Glory.
Filma ir Bārdenas Universitātes a capella sieviešu grupu The Barden Bellas. Tajā galvenās lomas attēlo Anna Kendrika, Skailars Ostins, Rebela Vilsone, Anna Kempa, Britānija Snova, Estera Dīna, Aleksisa Knapa, Hana Meja Lī, Ādams Devains, Bens Plats, Džons Maikls Higinss un Elizabete Benksa.
Filmas pirmizrāde notika. Tā guva kritiķu atzinīgu novērtējumu. Ar vairāk nekā 115 miljoniem ASV dolāru lieliem kases ieņēmumiem tā kļuva par vienu no visu laiku ienesīgākajām muzikālajām komēdijām. Teen Choice balvu pasniegšanas ceremonijā "Pirmklasīgās" tika atzītas par labāko komēdiju. Filmas skaņu celiņš kļuva par 2013. gada visvairāk pārdotāko skaņu celiņu, līdz 2015. gada aprīlim ASV tika pārdoti 1,2 miljoni albuma kopiju. Trīs albuma singli ierindojās Billboard Hot 100 topā.
2015. gadā iznāca filmas turpinājums "Pirmklasīgās 2", bet trešā daļa "Pirmklasīgās 3" iznāca 2017. gadā.
Finiass Teilors Bārnums
Finiass Teilors Bārnums (en, dzimis, miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu politiķis, cirka īpašnieks un uzņēmējs. Viņš ir iegājis vēsturē kā pirmais, kas kļuvis par miljonāru, ienākumus gūdams no cirka. Viņam piederēja ceļojošais cirks, kurā bija ne tikai dzīvnieki, bet arī dažnedažādi cilvēki ar dīvainībām.
Sajuzdams nāves elpu (viņu skāra miokarda infarkts), Bārnums atļāva Ņujorkas avīzei Evening Sun publicēt viņa nekrologu, vēl dzīvam esot. Viņš gribēja redzēt, kā cilvēki reaģēs pēc viņa aiziešanas viņsaulē. Viņš nomira desmit dienas vēlāk.
Jons Nīmanis
Jons Nīmanis (de; dzimis, miris ) bija vācu šaha problēmists.