cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mimoza (kokteilis)
Mimoza ir kokteilis, kas sastāv no vienas daļas šampanieša (vai cita dzirkstošā vīna) un vienas daļas kādas atdzesētas citrusa augļu sulas, visbiežāk apelsīnu sulas. Tradicionāli to pasniedz augstā šampanieša glāzē vēlajās brokastīs, viesiem kāzās vai kā daļu no pirmās klases pasažieru piedāvājuma dažos pasažieru vilcienos vai lidmašīnās. Mimoza ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā. Pēc IBA noteiktajām proporcijām kokteilis sastāv no 75 ml šampanieša un 75 ml apelsīnu sulas.
Šim dzērienam līdzīgs ir kokteilis Buck's Fizz, bet tajā citrusaugļu sulas ir divas reizes mazāk nekā šampanieša. Poinsettia kokteilī apelsīnu sulas vietā lieto dzērveņu sulu, Soleil kokteilī izmanto ananāsu sulu, bet Megmosa kokteilī ir vienādās daļās sajaukts šampanietis ar greipfrūtu sula.
Visticamāk dzēriens savu nosaukumu ir ieguvis no Acacia dealbata, dažviet saukta arī par mimozu, zieda krāsas, kas ir ļoti līdzīga kokteiļa krāsai. Tiek uzskatīts, ka dzērienu izgudroja Frenks Meijers ap 1925. gadu viesnīcā Hôtel Ritz Paris.
Napalm Records
Napalm Records ir 1992. gadā dibināta neatkarīga ierakstu kompānija, kuras galvenā mītne atrodas Austrijā, Štīrijas federālajā zemē. Specializējas smagā metāla, smagā roka žanros.
Mustafa Džemiļevs
Mustafa Džemiļevs (crh), (uk), dzimis ) ir Krimas tatāru tiesību aizstāvis un disidents Padomju savienības laikā, ilggadējs Krimas tatāru tautas medžlisa priekšsēdētājs no 1991. līdz 2013. gadam. Ukrainas parlamenta deputāts kopš 1998. gada. Kopš 2014. gada 20. augusta ir Ukrainas prezidenta administrācijas pilnvarotais Krimas tatāru jautājumos.
Biogrāfija
2013. gada oktobrī Mustafa Džemiļevu Medžlisa priekšsēdētāja amatā nomainīja Refats Čubarovs. Džemiļevs ir asi nosodījis Krimas okupāciju, kopš 2014. gada augusta iecelts Ukrainas prezidenta administrācijā par pilnvaroto Krimas tatāru jautājumu risināšanā.
Seesam Insurance AS Latvijas filiāle
Seesam Insurance AS Latvijas filiāle ir Austrijas uzņēmumam Vienna Insurance Group piederoša Igaunijā reģistrēta uzņēmuma Seesam Insurance AS Latvijas filiāle. Tā nodarbojas ar apdrošināšanas pakalpojumu sniegšanu, izņemot dzīvības apdrošināšanu. Filiāli izveidoja 2011. gadā, reorganizējot AAS Seesam Latvia. Latvijas tirgū uzņēmums darbojas kopš 1993. gada.
Uzņēmuma centrālais birojs atrodas Rīgā. Klientu apkalpošanas centri ir arī Liepājā, Ventspilī, Valmierā, Daugavpilī, Talsos atrodas tā pārstāvniecība.
Seesam Insurance AS Latvijas filiāles izrakstīto prēmiju skaits 2014. gadā bija vairāk nekā 15 miljoni eiro, kas ir nepilnus divus miljonus vairāk nekā gadu iepriekš.
Vēsture
Uzņēmuma pirmsākumi saistīti ar 1993. gadā American International Group Inc. un Somijas finanšu grupas Pohjola (tagad OP) dibināto kopuzņēmumu, apdrošināšanas akciju sabiedrību FAMLAT. 1998. gadā nosaukums mainīts uz Seesam Latvia. 2004. gadā pēc līguma parakstīšanas starp akcionāriem par American International Group daļu atpirkšanu par vienīgo akcionāru kļuva Pohjola.
2011. gadā notika uzņēmuma reorganizācija, kuras gaitā OP apvienoja visus Baltijas valstīs strādājošos Seesam uzņēmumus. Tā rezultātā Seesam Latvia saistības pārņem Igaunijas uzņēmuma Seesam Insurance AS Latvijas filiāle.
2017. gada 18. decembrī OP vienojās par meitas uzņēmuma Igaunijā Seesam Insurance AS pārdošanu Austrijas uzņēmumam Vienna Insurance Group. Pēc nozares regulējošo iestāžu atļaujas saņemšanas darījums tika pabeigts 2018. gada 31. augustā.
Apdrošināšanas veidi
Uzņēmums piedāvā apdrošināšanas pakalpojumus gan privātpersonām, gan juridiskām personām. Kopumā uzņēmums pārdod polises šādu apdrošināšanas veidu ietvaros:
Apbalvojumi
Kampaņas Uzslavē labu servisu 2015 ietvaros Seesam Insurance AS Latvijas filiāle ieguva visaugstāko novērtējumu rekomendētākā uzņēmuma nominācijā.
2014. gadā starptautiskajā konkursā Eiropas Biznesa balva 2014-2015 Seesam Insurance AS Latvijas filiāli pirmajā kārtā atzina par nacionālo uzvarētāju nominācijā "Uz klientu orientēts serviss".
Pēteris Valujevs
Pēteris Valujevs (ru; dzimis, miris ) bija krievu valstsvīrs Aleksandra II valdīšanas laikā, Krievijas impērijas valdības vadītājs (1879—1881) un romānu rakstnieks. Kopš 1845. gada Rīgas ģenerālgubernatora Jevgēņija Golovina (1845—1848) īpašo uzdevumu palīgs. Kurzemes gubernators (1853—1858), Krievijas impērijas iekšlietu ministrs (1861—1868), zemstes reformas izstrādes vadītājs (1864), ministru komitejas vadītājs (1879—1881), grāfs (1880), īstenais slepenpadomnieks.
Aleksandrs Štange
Aleksandrs Štange (,, 1854—1932) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas un PSRS sabiedriskais darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1854. gada 8. augustā Mohiļevā Vidzemes guberņas kroņa īpašumu pārvaldnieka īstenā valsts padomnieka Heinriha Štanges ģimenē. Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, kuru beidza 1872. gadā un sāka studijas Pēterburgas Universitātes fizikas un matemātikas fakultātē. Sakarā ar piedalīšanos studentu nemieros Štangi 1877. gadā izslēdza no universitātes un viņš pārcēlās uz Rīgu, kur dzīvoja policijas uzraudzībā un nodarbojās ar novadpētniecību. 1879. gadā kā brīvklausītājs sāka krievu valodas studijas Tērbatas Universitātes vēstures un filoloģijas fakultātē, apprecējās ar Viktoriju Meinhardi. 1881. gadā aizstāvēja kandidāta disertāciju un pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā, kur strādāja Dzelzceļu departamentā un nelegāli pildīja narodņiku partijas uzdevumus. 1881. gadā kā titulārpadomnieks atstāja valsts dienestu un strādāja Tulas privātskolā par matemātikas skolotāju. Pēc tēva nāves 1887. gadā pārcēlās uz Ņižņijnovgorodas guberņas Pavlovas ciemu, kur organizēja amatnieku kooperatīvu, kura biedru skaits 1914. gadā sasniedza 200. Pēc Oktobra revolūcijas darbojās Padomju Krievijas Zemkopības tautas komisariātā Maskavā, 1921. gadā atgriezās Pavlovā, kur vadīja amatnieku arteli. 1930. gadā pensionējās, miris atgriežoties no Esentuki kūrorta 1932. gada 13. novembrī.
Sič-2-30
Sič-2-30 (Січ-2-30) ir neaktīvs Ukrainas Zemes tāizpētes pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2022. gada 13. janvārī Ukrainas Valsts kosmiskās aģentūras uzdevumā, bet ar to neizdevās nodibināt sakarus.
Sākotnēji izstrādes laikā pavadonim, kas bija Sič-2 uzlabotā versija, deva nosaukumu Sič-2-1. Tuvojoties Ukrainas neatkarības 30 gadadienai, to pārdēvēja par Sič-2-30.
Uzbūve
Kosmisko aparātu izgatavoja Dņipro bāzētais Konstruktoru birojs Pivdenne. Vadības sistēmu izstrādāja un izgatavoja uzņēmums Hartron. Optisko sistēmu izgatavoja uzņēmums Arsenal. Žiroskopus piegādāja Kanādas uzņēmums MSCI.
Lidojuma gaita
Tikai 27. janvārī KB Pivdenne paziņoja, ka, neraugoties uz sākotnējo kontaktu ar kosmisko aparātu, pavadoņu klastera palaišanas īpatnības neļāva lidojumu vadībai izveidot stabilus sakarus ar Sič-2-30. Nespējot noorientēt pavadoni darba stāvoklī, tā saules paneļi bija pakļauti tikai saules gaismai, kas atstarojās no Zemes virsmas, vai arī tiešai saules gaismai, kas nonāca ļoti nelielā leņķī. Tādējādi sistēmas saņēma pietiekamu enerģijas līmeni. Speciālisti cerēja, ka ar laiku pavadoņa saules baterijas būs vairāk pavērstas pret Sauli un uzlabosies enerģijas saņemšana, bet tomēr Sič-2-30 darbību neizdevās atjaunot.
Neatkarīgi novērotāji norādīja, ka, ņemot vērā pavadoņa sānu novietojumu uz Falcon-9 raķetes kravas adaptera, nevis sākotnēji paredzēto augšējo novietojumu uz Dnepr vai Ciklon-4 raķetes, Sič-2-30 atdalīšanas dinamika bija jāpārstrādā. Žurnālists Oleksandrs Humeņuks atklāja, ka Sič-2-30 projektā bija nopietni pārkāpumi, un daži fakti liecināja par korupciju.
Perudžas province
Perudžas province ir viena no Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Umbrijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Perudža. Perudžas province sīkāk iedalās 59 komūnās.
Kampji
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V386.
Nārbuti
Nārbuti ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
MQTT
MQTT (MQ Telemetry Transport jeb Message Queuing Telemetry Transport) ir publicēt — parakstīties ziņojumapmaiņas protokols. Tas ir lietojumslāņa protokols, kas darbojas virs TCP/IP. MQTT ir kļuvis populārs mašīna mašīnai (M2M) un lietu interneta risinājumos.
MQTT protokols ir maksimāli vienkāršots, ar minimālu paketes izmēru. Tai pat laikā katram ziņojumam var norādīt, cik garantēti tas jānogādā. Tādējādi ar to var pārsūtīt datus no ierīcēm ar ierobežotu atmiņas apjomu vai zemu datu pārraides ātrumu vai nestabilu sakaru kanālu, kā arī ļauj izveidot ierīces ar zemu elektroenerģijas patēriņu.
Protokolu 1999. gadā izstrādāja IBM inženieris Endijs Stenfords-Klārks un Arcom (tagad Eurotech) inženieris Arlens Nipers.
Standarts ir atvērts. 2014. gadā standartu organizācija OASIS MQTT Version 3.1.1. publicēja kā standartu. Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO) un Starptautiskā elektrotehniskā komisija (IEC) šo standartu publicēja kā ISO/IEC 20922:2016.
Sensoru bezvadu tīkliem, kas neizmanto TCP/IP (piemēram, ZigBee), izstrādāts protokols MQTT-SN.
Publicēt — parakstīties princips
MQTT publicēt — parakstīties sistēma sastāv no servera (agrākās versijā to sauca par "starpnieku" jeb "brokeri") un klientiem. Klienti var būt divu veidu: izdevēji (publisher) un parakstītāji jeb abonenti (subscriber). Klienti savā starpā parasti ir atdalīti, un atdalīšana var tikt organizēta trīs veidos:
Izdevējs un parakstītājs ziņojumus nesūta viens otram tiešā veidā. Ziņojumu saņemšanu no izdevējiem un izsūtīšanu parakstītājiem koordinē serveris. Tas nodrošina visu ziņojumu saņemšanu, filtrēšanu, nosaka klientus, kam jāsaņem ziņojumi, un pārsūta ziņojumus parakstītājiem.
MQTT ziņojumu izsūtīšanas vienkāršots darbības princips:
Ja serveri nokonfigurē par MQTT tiltu, tas var pārsūtīt ziņojumus (visus vai par noteiktiem tematiem) citam serverim. Tādējādi var panākt sistēmu apvienošanu vai mērogošanu.
Pakalpojumu kvalitātes mehānisms
MQTT nodrošina pakalpojumu kvalitātes trīs veidus:
Vadības paketes formāts
MQTT protokols darbojas, noteiktā veidā apmainoties ar vadības paketēm.
MQTT vadības paketes (Control Packet) formāts:
Pirmie divi baiti ir fiksēta galvene. Tā ir visās MQTT vadības paketēs. Pirmajos četros bitos [7 — 4] tiek norādīts vadības paketes tips.
Vadības paketes tipi:
Galvenes 1. baita nākamie [3 — 0] biti ir karodziņi, kas ir specifiski katram tipam. Piemēram  tipam 3. bits ir  (publikācijas paketes dubulta nogāde); 2. un 1. bits ir  (pakalpojumu kvalitāte); 0. bits ir  (jāsaglabā ziņojums)
Fiksētās galvenes 2. baitā ir "Atlikušais garums". Tas ir baitu skaits, kas paliek esošajā paketē, ieskaitot datus mainīgā galvenē un derīgajā slodzē. Atlikušais garums neietver bitus, ko izmanto atlikušā garuma kodēšanai.
Vairāku tipu vadības paketēm bez fiksētās galvenes ir arī mainīgā galvenes daļa.
Daļai vadības pakešu ir ziņojuma vērtums.
Silupe (Vadakstes pieteka)
Silupe ir Vadakstes labā krasta pieteka Saldus novada dienvidaustrumos. Tek dienvidu virzienā. Ietek Vadakstē augšpus Laižuvas. Silupi šķērso valsts autoceļš V1160 (Ezere–Vadakste).
Galantas apriņķis
Galantas apriņķis ir Slovākijas Trnavas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trnavas apgabala Dunajska Stredas apriņķi dienvidrietumos, Trnavas apriņķi ziemeļrietumos un Hlohovecas apriņķi ziemeļos, Nitras apgabala Komārno apriņķi dienvidaustrumos, Šaļas apriņķi austrumos un Nitras apriņķi ziemeļaustrumos, kā arī Bratislavas apgabala Senecas apriņķi rietumos.
Apriņķa Matūškovo ciemā dzimis futbolists Jans Novota (Ján Novota, 1983).
Gunnars Grēns
Jūhans Gunnars Grēns (sv, dzimis, miris ) bija zviedru futbolists un futbola treneris. Vislabāk pazīstams no sava pavadītā laika IFK Göteborg un AC Milan komandās.
Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, viņš ir raksturots kā tehnisks, tālredzīgs, inteliģents spēles veidotājs un piespēlētājs. Pārstāvot AC Milan komandu, spēlējis kopā ar saviem tautiešiem Gunnaru Nordālu un Nilsu Līdholmu, veidojot uzbrucēju trijnieku, ko gan Itālijā, gan Zviedrijā pazīst kā Gre-No-Li. Ar AC Milan komandu uzvarējis 1950–51. gada Itālijas A sērijas sezonā. Vēlāk Itālijā pārstāvēijs arī ACF Fiorentina un Genoa.
Zviedrijas futbola izlasei pārstāvējis no 1940. līdz 1958. gadam, kopumā piedaloties 57 mačos un gūstot 32 vārtus. Bijis daļa no izlases, kad tā izcīnīja zelta medaļas 1948. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un izcīnīja otro vietu 1958. gada FIFA Pasaules kausā Zviedrijā. 1946. gadā saņēmis Guldbollen balvu, kā gada labākais zviedru futbolists. Grēns tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem zviedru futbolistiem.
Aužuļu liepa
Aužuļu liepa ir dižkoks, parastā liepa (Tilia cordata) Dienvidkurzemes novada Vērgales pagastā. Aug tīrumā 50 m uz austrumiem no ceļa 1,8 km uz ziemeļiem no Ziemupes, nosaukta pēc agrākajām Aužuļu mājām. Ar 7,3 m apkārtmēru uzskatīta par otru resnāko liepu Latvijā. Stipri cietusi 2005. gada orkānā «Ervīns», zaļo tikai viens koka zars. Pirms orkāna koka augstums bija 22 m, vainaga projekcija 410 m².
Lāču iela (Jūrmala)
Lāču iela ir iela Jūrmalā, Stirnuraga apkaimē. Lāču iela sākas krustojumā ar Vikingu ielu un beidzas pie Lielupes. Kopējais ielas garums ir 500 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Lāču ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Lāču iela ir savienota ar šādām ielām:
6. autobusu maršruts (Daugavpils)
6. autobusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Autoostas līdz Nīderkūniem. 6. autobusu maršrutu apkalpo A/S "Daugavpils satiksme".
Pieturvietas
6. autobusu maršrutā ir 15 pieturas, virzienā Autoosta — Nīderkūni ir 7 pieturas, bet virzienā Nīderkūni — Nīderkūni — Autoosta ir 8 pieturas.
Hroniskā noguruma sindroms
Hroniskā noguruma sindroms ir slimība, kas raksturojas ar pārmērīgu, invalidizējošu nogurumu, kas saglabājas vismaz 6 mēnešu garumā un kuru pavada daudzi locītavu, infekciju un neiropsihiski simptomi. Parasti nogurums ir pārejošs simptoms, kas pāriet vai nu pats no sevis, vai pēc pamatslimības izārstēšanas. Taču daļai pacientu sūdzības kļūst pastāvīgas un ietekmē cilvēka veselību. Kad nogurumu nevar izskaidrot ar kādu slimību, tad uzskata, ka tas var būt saistīts ar hroniskā noguruma sindromu, kura diagnoze var tikt izvirzīta tikai pēc citu somatisku un psihisku slimību izslēgšanas.
Jamdena
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas austrumdaļā. Ziemeļrietumos to apskalo Bandas jūra, dienvidaustrumos — Arafuru jūra. Rietumu piekrastē daudzas mazākas salas. Sala zema, veidota no Terciāra nogulumiežiem, apjozta ar koraļļu rifiem. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži.
Lāčplēsis (filma)
"Lāčplēsis" ir uzņemta latviešu mēmā spēlfilma. Filmas pirmizrāde notika Rīgā, kinoteātrī Palladium. Uz to ieradās Latvijas Valsts prezidents Gustavs Zemgals, Saeimas priekšsēdētājs Pauls Kalniņš, ministru prezidents Hugo Celmiņš, iekšlietu ministrs Eduards Laimiņš, pagaidu valdības galva Kārlis Ulmanis u.c, bet pieprasījums pēc biļetēm bija tik liels, ka pie kinoteātra uz ielas pulcējās lieli cilvēku pūļi, kas, netikuši pie biļetēm, gaidīja filmas nākamo izrādi.
Filmas budžets bija 40 000 latu, no kuriem 10 000 piešķīra valdība. Uzņemšanu ļoti atbalstīja arī kara resors, kas filmēšanā iesaistīja vairākas karavīru vienības un deva pamatīgus materiālus līdzekļus.
Sižets
Filmas darbība risinās divos laikmetos — mītiskajā pasaulē, kur darbojas Lāčplēsis, Laimdota un Melnais bruņinieks, un 20. gadsimta pirmajā pusē — 1905. gada revolūcijas, Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu laikā, kuru laikā risinās mīlas stāsts.
Nārbuti (Dubnas pagasts)
Nārbuti ir ciems Dubnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 223 km attālumā no Rīgas.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aglonas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Aglonas novadā.
Night Nurse
Night Nurse ir vācu deju projekta Cascada ceturtais singls no grupas ceturtā studijas albuma Original Me. Dziesmas videoklips tika jau izdots 2010. gada 7. novembrī. Un atkal grupai UK Top 100 gāja gar degunu.
Singls topos
Cascada singls "Night Nurse" pasaules valstu un reģionu topos.
Šveices vēsture
Šveices vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Šveices teritorijā.
Aizvēsture
Ir atrastas liecības, ka neandertālieši Šveices teritorijā ir apmetušies jau Ledus laikmetā aptuveni pirms 150 000 gadiem. Savukārt vecāko atrasto lauksaimniecības darbarīku vecums ir datēts ar 5300. gadu p.m.ē.
Senie laiki
Senākās zināmās ciltis, kas dzīvoja Šveices teritorijā, ir no Hallštates un Latenes kultūrām. Latenes kultūras nosaukums ir cēlies no Latenes (La Tène) arheoloģisko izrakumu vietas, kas atrodas netālu no Neišateles ezera. Latenes kultūras uzplaukums sākās aptuveni ap 450. gadu p.m.ē., vēlajā Dzelzs laikmetā. Tiek pieļauts, ka tas notika seno grieķu un etrusku civilizāciju ietekmē. Viena no nozīmīgākajām ciltīm, kas šajā laikā dzīvoja Šveices teritorijā, bija helvēti.
58. gadā p.m.ē. Jūlija Cēzara vadītā armija sakāva helvētus kaujā pie Bibraktas. 15. gadā p.m.ē. Tiberijs, kas vēlāk kļuva par Romas imperatoru, un Nērons Klaudijs Drūzs (Nero Claudius Drusus) iekaroja Alpus un pievienoja šo teritoriju Romas impērijai. Teritoriju, kuru apdzīvoja helvēti, sākotnēji bija daļa no Beļģu Gallijas (Gallia Belgica) provinces, bet vēlāk tika iekļauta Augšģermānijas (Germania Superior) provincē. Savukārt daļa no mūsdienu Šveices austrumu daļas bija iekļauta Rētijas provincē.
Agrīnie viduslaiki
Agrīnajos viduslaikos, tas ir, sākot no 4. gadsimta, rietumi no mūsdienu Šveices teritorijas bija daļa no Burgundijas karalistes. 5. gadsimtā Šveices plakankalnē uz dzīvi apmetās ģermāņu cilts alemaņi. 504. gadā Franku impērijas karalis Hlotārs I pie Tolbiakas guva uzvaru pār alemaņiem un viss reģions kļuva par daļu no impērijas. Vēlāk franki dominēja arī pār burgundiešiem.
No 6. līdz 8. gadsimtam Šveicē turpinājās franku hegemonija (valdīja gan merovingi, gan karolingi). 843. gadā, pēc tam, kad Kārļa Lielā valdīšanas laikā impērija bija sasniegusi savu maksimālos apmērus, tā tika sadalīta pēc Verdenas līguma. Mūsdienu Šveices teritorija tika sadalīta starp Austrumfranku valsti un Vidējo valsti, bet jau 10. gadsimtā tā bija daļa no Svētās Romas impērijas.
Līdz 1200. gadam Šveices plakankalne bija Savojas, Cēringenu, Hābsburgu un Kiburgu dinastiju valdījumā. Daži reģioni kā Ūrī, Švīce un Untervaldene, kas vēlāk kļuva pazīstama kā Valdštātene, tika atstāti impērijas pakļautībā, lai nodrošinātu impērijas kontroli pār kalnu pārejām. Kad 1264. gadā Kiburgu dinastija nespēja saglabāt savus īpašumus, Hābsburgu dinastijas karalis Rūdolfs I, kurš 1273. gadā kļuva par Svētās Romas imperatoru, veiksmīgi izmantoja iespēju un paplašināja impērijas teritorijas uz austrumiem no Šveices plakankalnes.
Konfederācijas izveide
1291. gada Federālā harta, kuru parakstīja Alpu centrālajā daļā dzīvojošās lauku kopienas no Ūrī, Švīces un Untervaldenes, tiek uzskatīts par pamatdokumentu konfederācijas dibināšanai, lai gan ir iespējams, ka līdzīgas savienības bija izveidojušās jau iepriekšējos gadu desmitos. Senā Šveices Konfederācija veicināja brīvo tirdzniecību, kā arī nodrošināja mierīgu tirgotāju pārvietošanos pa kalnu tirdzniecības ceļiem.
1353. gadā trīs sākotnējiem kantoniem pievienojās Glarusa un Cūga, kā arī Lucernas, Cīrihes un Bernes pilsētu kantoni. Šī astoņu kantonu konfederācija pastāvēja līdz 15. gadsimta beigām. Teritoriālās paplašināšanās rezultātā palielinājās arī konfederācijas vara un bagātība. Līdz 1460. gadam Konfederācijas kontrolē bija nonākusi lielākā daļa no teritorijas, kas atrodas starp Reinu un Alpiem.
Karu periods
1499. gadā Šveice ar uzvaru Švābu karā pret Švābu savienību un Hābsburgiem de facto ieguva neatkarību no Svētās Romas impērijas. Senā Šveices Konfederācija šajos karos bija ieguvusi reputāciju kā neuzvarama, lai gan 1515. gadā, kad tā uzsāka kārtējo Konfederācijas paplašināšanu, cieta sakāvi Marinjāno kaujā. Šveices vēsturē šo laika posmu sauc par "varoņu" laikmetu. Ulriha Cvinglija veiktās reformācijas laikā no 1529. līdz 1531. gadam starp dažiem kantoniem izcēlās iekšēji kari (Kappeler Kriege). Tikai 1648. gadā, vairāk nekā gadsimtu pēc šiem kariem, Johans Rūdolfs Vetšteins (Johann Rudolf Wettstein) kā Šveices Konfederācijas sūtnis veiksmīgu pārrunu rezultātā parakstīja Vestfālenes līgumu, saskaņā ar kuru oficiāli tika atzīta Šveices neatkarība attiecībā pret Svēto Romas impēriju un tās neitralitāti karos.
16. un 17. gadsimts iezīmējās ar pieaugošo valdošo dzimtu autoritārismu. 1653. gadā pēc saimnieciskā pagrimuma Trīsdesmitgadu kara beigās Šveicē uzliesmoja Zemnieku karš (de). Papildus tam starp katoļu un protestantu kantoniem joprojām pastāvēja reliģisks konflikts, kura rezultātā 1656. un 1712. gadā notika vardarbīgas sadursmes, kas tiek sauktas par Filmergenes kaujām (de). 1798. gadā Franču revolūcijas laikā franču armija iekaroja Šveici, noteica tajā jaunu Helvētijas Republikas konstitūciju.
Kārkļi
Kārkļi (augšzemnieku dialektā: Korkļi) ir ciems Alūksnes novada Ziemera pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 4 km no pagasta centra Māriņkalna, 13 km no novada centra Alūksnes un 199 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V385, nelielā Tālešu ezera krastā.
Lielās acis
"Lielās acis" (en) ir 2014. gada biogrāfiska drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Tims Bērtons. Galvenās lomas filmā atveido Eimija Adamsa, Kristofs Valcs, Denijs Hjūstons, Džons Polito, Kristena Ritere, Džeisons Švarcmans un Terenss Stemps. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkā.
Filma veidota par gleznotājas Margaretas Kīnas panākumiem 20. gadsimta 50. gados un sarežģītajām attiecībām ar vīru Volteru Kīnu pēc tam, kad Volters 60. gados uzdevās par Margaretas darbu autoru.
Čokūrdāha
Čokūrdāha (ru, sah — ‘krama kalns’) ir pilsētciemats Krievijas ziemeļos, Sahas Republikas Allajiahas ulusa (rajona) administratīvais centrs. Izvietojies Indigirkas upes kreisajā krastā ap 140 km no ietekas Austrumsibīrijas jūrā.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1936. gada 5. novembrī. No 1981. gada pilsētciemata statuss. Ciemats 1980. gados intensīvi attīstījies kā kā transporta mezgls — ciematā ir upes osta, kas var uzņemt jūras kuģus, kā arī lidosta. Sauszemes satiksme tikai ziemā pa ledus ceļu uz Ustjņeras ciematu. 27 km uz ziemeļrietumiem no ciemata Kitalikas nacionālā parka teritorijā atrodas Starptautiskā tundras pētniecības stacija «Čokurdaha».
Skatrumu strauts
Skatrumu strauts ir Sārcenes labā krasta pieteka Tukuma un Saldus novados. Iztece no Stulbespurva. Tek dienvidaustrumu virzienā. Vidustecē caurtek Dambaru dīķim. Ietek Sārcenē lejpus Sārcenes ciema.
Mārcis Leja
Mārcis Leja (1964) ir latviešu ārsts gastroenterologs, Latvijas Universitātes (LU) profesors. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.
Dzīves gājums
2003. gadā ieguva medicīnas doktora grādu, bija LU Medicīnas fakultātes asistents (2004), asociētais profesors (2007), profesors. Kopš 2005. gada Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas zinātnes daļas vadītājs. LU Medicīnas fakultātes Domes loceklis un prodekāns.
Purviņi (Salgales pagasts)
Purviņi ir vasarnīcu ciems Jelgavas novada Salgales pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V28 14 km no pagasta centra Emburgas, 20,5 km no novada centra Jelgavas un 40 km no Rīgas.
Ō
Ō bija burts latviešu alfabētā, kurš pastāvēja līdz 1946. gadam. Mūsdienās tā apzīmēto skaņu apzīmē ar burtu O. Tā ir arī viena no latīņu alfabēta grafēmām, kas veidota no burta O izmantojot garumzīmi.
Fjodorova
Fjodorova var būt:
Sirka Frometa
Sirka Frometa Kastiljo (es; dzimusi Santjago de Kubā) ir Kubas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).
Biogrāfija
No 1980. gadu sākuma līdz 2000. gadu vidum bijusi viena no vadošajām Kubas šahistēm. Trīs reizes uzvarējusi Kubas sieviešu šaha čempionātos (1981, 1983, 1987). 2008. gadā Sansalvadorā kļuvusi par Panamerikas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju.
Divas reizes piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1979. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2008. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Pols Eliārs
Pols Eliārs (, dzimis kā Ežēns Emīls Pols Grindēls, miris ) bija franču dzejnieks sirreālists.
Dzimis Parīzes priekšpilsētā. Divpadsmit gadu vecumā Eliāram tika konstatēta tuberkuloze. Ārstējoties sanatorijā Davosā, viņš iepazinās ar Jeļenu Djakonovu no Krievijas, vēlāk pazīstamu kā Galā, kura 1917. gadā kļuva par Eliāra sievu. Šajā laikā Eliārs sāka rakstīt dzeju. Kā sanitārs piedalījās Pirmajā pasaules karā. 1918. gadā rakstnieks Žans Polāns iepazīstināja Eliāru ar Andrē Bretonu, Luī Aragonu un Maksi Ernstu. Kopā ar viņiem Eliārs bija viens no dadaisma, vēlāk sirreālisma pamatlicējiem. 1923. gadā, sastrīdoties ar Tristanu Carā, pameta dadaistus. 1926. gadā Eilārs iestājās Komunistiskajā partijā, tomēr 1933. gadā no tās tika izslēgts par pretpadomju uzskatu paušanu. 1929. gadā Eliārs satika Salvadoru Dalī un Galā aizgāja pie Dalī. Otrā pasaules kara laikā darbojās Pretošanās kustībā, 1942. gadā atkal iestājās Komunistiskajā partijā. Pēc kara piedalījās Miera kustībā, slavēja PSRS un Staļinu. Miris 1952. gadā.
Stūķu ala
Stūķu ala ir garākā ala Amatas baseinā. Ala ir izveidojusies gaiši irdenā smilšakmenī. Alai bija šaura ieeja, zema un mālaina, bet pa gadiem tā bija palikusi lielāka, pēc Anša Opmaņa veiktajiem mērījumiem šīs alas visu eju kopgarums bija 43 metri, bet pēc 2022.g. atrakšanas alas garums bija 40 metri. Iekšpusē lielākajai telpai griestu augstums ir 4,5 metri (mērīta 2002. gadā). Alā ir avots, tādēļ tā turpina veidoties.
Atrasties alā ir bīstami, jo tā ir izveidojusies irdenā un nenoturīgā smilšakmenī, kas var nobrukt jebkurā brīdī. 2007 gadā bija ievērojams nobrukums. Nobrukumu dēļ alai izveidojās divas ieejas, bet alas garums samazinājās par 6-8 metriem. Tagad atkal ir viena ieeja. Alu atklāja Sandis Laime 2002 gadā.
Natālija Lazarenko
Natālija Lazarenko (ru; dzimusi ) ir bijusī krievu brīvā stila cīkstone, Eiropas čempione, pasaules čempionāta medaļniece.
Stūķu ala
Gunta Eniņa grāmatā "Latvijas alas" šo alu autors nosaucis par nāvinieku alu bīstamības dēļ.
Natālija Lazarenko
Biogrāfija
Natālija Lazarenko ir beigusi P. F. Lesgafta vārdā nosaukto Valsts fiziskās kultūras, sporta un veselības universitāti.
Ozerings
Ozeriņš jeb ozerings (la, de) bija naudas un maksāšanas vienība Latvijas teritorijā 13. gadsimtā, par kuras izcelsmi un veidu izteikti atšķirīgi uzskati. Ticamākais no tiem ir pieņēmums, ka ozeriņš identificējams ar sudraba naudas stienīti, kura masa šajā laikā vidēji ir ap 100 g, kas labi saskan ar Indriķa hronikā minēto svaru attiecībā pret sudraba mārku, jo viena Rīgas sudraba mārka 14. gadsimta sākumā svēra 207,82 g.
Natālija Lazarenko
Biogrāfija
1993. gada Eiropas čempionātā Ivanovā Natālija Lazarenko kļuva par kontinenta čempioni. 1995. gadā viņa pasaules čempionātā Sofijā viņa izcīnīja bronzas medaļu.
Ozerings
Etimoloģija
Vārds “ozeriņš” ir latviskots no 13. gadsimta pirmās puses Indriķa hronikas teksta latīņu valodā, kur tas daudzskaitļa datīvā rakstīts kā oseringos, dažos vēlākos dokumentos vācu valodā — oseringh, tomēr nav zināms, kā šo vārdu izrunājuši paši senās Latvijas iedzīvotāji. Pēc viena uzskata, jēdziens “ozeriņš” nozīmējis “zirga riņķis”, tas ir — sudraba riņķis (aproce) ar noteiktu svaru, kura vērtība ir viens zirgs.
Natālija Lazarenko
Biogrāfija
Par šiem sasniegumiem viņai tika piešķirts Starptautiskās klases sporta meistares tituls.
Samoilova
Samoilova var būt:
Marija Stadņika
Marija Stadņika (uk; dzimusi ) ir Azerbaidžānas, bijusī Ukrainas, cīkstone, 2008., 2012., 2016. un 2020. gada vasaras olimpisko spēļu medaļas ieguvēja, Azerbaidžānas Nopelniem bagāta sporta meistare.
Biogrāfija
2006. gadā Marija Stadņika, startējot zem Ukrainas karoga, uzvarēja Eiropas čempionātā Maskavā, bet tika diskvalificēta dopinga dēļ. 2007. gadā diskvalifikāciju atcēla, taču Ukrainā viņai teica, ka šajā olimpiskajā ciklā cīkstonēm svara kategorijā līdz 48 kg pirmais numurs būs Irina Merleni. Marijai tika atņemtas iespējas iekļūt Ukrainas olimpiskajā komandā, tādēļ viņa pieņēma Azerbaidžānas piedāvājumu. Rezultātā 2008. gada olimpiskajās spēlēs Marija Stadņika un Irina Merleni izcīnīja bronzas medaļas un apbalvošanas ceremonijā uz pjedestāla pakāpiena stāvēja blakus.
2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Marija Stadņika pirmajā cīņā zaudēja Kanādas cīkstonei Kerolai Huiņai. Tomēr, kad kanādiete iekļuva finālā, Marija ieguva tiesības piedalīties gandarījuma cīņās par bronzas medaļu. Pirmajā gandarījuma cīņā viņa uzveica korejieti Kimu Hjundžu, pēc tam cīņā par bronzu arī Kazahstānas cīkstoni Tatjanu Bakatjuku.
Pēc šī sasnieguma Stadņika uzvarēja astoņos Eiropas čempionātos (2008, 2009, 2011, 2014, 2016, 2017, 2018, 2021) un 1. (2015) un 2. (2019) Eiropas spēlēs, kļuva par 2009. un 2019. gadā pasaules čempioni, kā arī izcīnīja pasaules čempionāta trīs sudraba (2011, 2015, 2018) un vienu bronzas (2014) medaļu.
2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā Stadņika pusfinālā beidzot tikās ar Merleni, uzvarēja un iekļuva finālā, kur zaudēja japānietei Hitomi Obarai, iegūstot sudraba medaļu.
Arī 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro Marija ieguva sudraba medaļu, šoreiz finālā zaudējot citai japānietei Eri Tosakai.
2021. gada augustā Tokijā Stadņika piedalījās 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur svara kategorijas līdz 50 kg turnīra pusfinālā zaudēja nākamajai čempionei japāņu cīkstonei Jui Susaki, bet pēc tam uzvarēja cīņā par trešo vietu un ieguva bronzas medaļu.
Laidzes iela (Jūrmala)
Laidzes iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Laidzes iela sākas krustojumā ar Dīķu ielu un beidzas krustojumā ar Lauztuves ielu. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Laidzes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Laidzes iela ir savienota ar šādām ielām:
Kaplava (Kaplavas pagasts)
Kaplava ir ciems Krāslavas novada Kaplavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumu daļā, valsts reģionālā autoceļa (P69) Skrudaliena— Kaplava—Krāslava labajā pusē, netālu no Daugavas. Ietilpst īpaši aizsargājamajās dabas teritorijās Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidū un Daugavas loku dabas parkā.
Ciema apbūve izveidojusies uz trim ielām — asfaltētās Kaplavas ielas (0,9 km) un Jāņa Jaunsudrabiņa ielas (0,45km), kā arī grants Dārzu ielas (0,27 km). Apbūve ir strukturēta un nodalīta, rietumu daļā atrodoties sabiedrisko un darījumu objektu apbūves teritorijām, kurās ir pagasta padomes ēka, veikali, pasts, bērnudārza ēkas, vienā no kurām izvietojusies Kaplavas Svētā Antona Romas katoļu kapela un tautas nams, savukārt, austrumu daļā izvietojoties dzīvojamai apbūvei. Dzīvojamo māju teritorijā ir trīs 1980. gados celtas daudzdzīvokļu trīsstāvu ēkas, no kurām viena ir neapdzīvota, bet pārējās ir dažāda tipa individuālās dzīvojamās mājas ar saimniecības ēkām. Kaplavā dzīvo aptuveni 29% no visiem pagasta teritorijā deklarētajiem iedzīvotājiem.
Kaplavā nav labiekārtotu zaļo teritoriju, kas būtu paredzētas ciema iedzīvotāju atpūtai. Darbojas lauku tūrisma uzņēmums — viesu māja "Ozollauki" un veterinārfeldšera prakse. Sabiedrisko transportu ar Kaplavu nodrošina Daugavpils autobusu parka autobusi.
Ciema teritorijā atrodas vietējas nozīmes 19. gadsimta aizsargājams arhitektūras piemineklis — zvejnieku-zemnieku sētu grupa ciemā, kas sevī ietver Marijas Soskovskas, Ignatija Jefimova, Valentīna Višņevska un Annas Rukmanes sētas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados 2 km attālumā no vēsturiskās Kaplavas (tagad — Veckaplava) kā Ļeņina kolhoza ciemats un sākotnēji saucās Prauliņi.
Antons Belovs
Antons Belovs (dzimis 1986. gada 29. jūlijā) ir krievu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2017) Belovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Sanktpēterburgas SKA sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionālā spēlētāja karjeru Belovs uzsāka 2003.—04. sezonā, kad, spēlējot Maskavas CSKA kluba sistēmā, daļu sezonas aizvadīja Krievijas Augstākās līgas kluba Čeļabinskas "Mechel" sastāvā. 2004.—05. sezonā Belovs spēlēja jau CSKA pirmajā sastāvā Krievijas Superlīgā.
Maskavas kluba rindās Antons aizvadīja vēl trīs sezonas, līdz 2008. gada vasarā pievienojās KHL klubam Omskas "Avangard". 2011.—12. gada sezonā kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu, kurā gan piekāpās Maskavas "OHK Dynamo", Belovam tiekot pieķertam arī dopinga lietošanā. Jūlijā hokejistam tika piešķirta trīs mēnešu diskvalifikācija.
Pēc 2012.—13. gada sezonas, Belovs noslēdza viena gada līgumu ar NHL klubu Edmontonas "Oilers".
2014. gada pavasarī Belovs noslēdza četru gadu līgumu ar KHL vienību Sanktpēterburgas SKA. Kopā ar komandu 2014.—15. gada sezonā izcīnīja Gagarina kausu.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2014. gada Olimpisko spēļu turnīrā, kā arī kļuvis par 2014. gada Pasaules čempionu. Spēlējis arī 2013. gada Pasaules čempionātos. Junioru gados spēlējis arī 2005. gada Pasaules čempionātā junioriem, divos Pasaules U-18 čempionātos.
Skolas grāvis
Skolas grāvis ir Krimeldes kreisā krasta pieteka Saldus novadā pie Lutriņiem. Iztece pie Lutriņiem. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Krimeldē augšpus Ķēniņu dīķa.
Misčeļuskina
Fjodorova (Объединенная гидрометеорологическая станция имени Е. К. Фёдорова) vai Misčeļuskina (ru) ir Krievijas (agrāk — PSRS) vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Čeļuskina ragā Taimiras pussalas ziemeļos Viļkicka šauruma krastā. Stacija izveidota 1932. gada septembrī Ziemeļu jūras ceļa meteoroloģiskajiem novērojumiem. Klimats arktisks. gada vidējā temperatūra −14,5 °C, siltākais mēnesis ir jūlijs (vidēji +1,5 °C), augstākais — janvāris (vidēji −29,6 °C). Vidējais gaisa mitrums 88%, nokrišņu daudzums — 291 mm. 1983. gada 17. janvārī oficiāli pārdēvēta par godu Jevgēņijam Fjodorovam.
Meteostacijā tiek veikti meteoroloģiskie un hidroloģiskie novērojumi, kā arī ziemeļblāzmas pētījumi.
Pauliņi (Ziemera pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V386, starp Alūksnes ezeru un Dzilnas ezeru.
Uničova
Uničova (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Olomoucas apriņķī. Pilsētā atrodas liels metālapstrādes uzņēmums "UNEX".
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1213. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Mērišneištate (de). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu apgabala daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Dāvids (ķēniņš)
Dāvids (he; dzimis 1035. gadā p.m.ē.; miris 965. gadā p.m.ē.) bija otrais Izraēlas valsts ķēniņš, Izraēlas valdnieku dinastijas izveidotājs. Valdīja 40 gadus (ap 1005. – 965. gads p.m.ē.): septiņi gadi un seši mēneši Jūdejas valdnieks, tad 33 gadus – apvienotās Izraēlas un Jūdejas valsts valdnieks (ar galvaspilsētu Jeruzalemi). Dāvids tiek attēlots kā ideāla valdnieka paraugs, no kura dzimtas (pa vīru līniju) saskaņā ar jūdaismu nāks Mesija, vai saskaņā ar kristietību ir nācis Mesija – Jēzus Kristus.
Biogrāfija
Dāvida biogrāfija aprakstītas Bībeles vēstures grāmatās (1. un 2. Samuēla grāmatas, 1. Ķēniņu grāmata, i. Laiku grāmata).
Bērnība un Saula galms
Dāvids dzima ap 1035. gadu p.m.ē. Bētlemes pilsētā Isaja ģimenē kā astotais dēls. Bērnībā ganīja tēva aitas. Šajā laikā viņu slepeni sameklēja pravietis Samuēls un svaidīja viņu par jauno Izraēlas ķēniņu. Šajā laikā Izraēlā valdīja ķēniņš Sauls, pār kuru periodiski uznāca nevaldāmas dusmu lēkmes un nekontrolējama rīcība. Lai mazinātu nevaldāmās lēkmes viņam ieteica pieņemt jauno Dāvidu, kurš tajā laikā labi spēlēja arfu un dziedāja. Dāvida muzicēšana Saulam radīja nomierinošu efektu, un viņš tika pieņemts galmā. Šajā laikā notika karš starp izraēliešiem un filistiešiem (feniķiešiem). Kādā epizodē milzīga auguma filistietis Goliāts izaicināja uz divkauju jebkuru pretinieka karavīru. Tā kā visi baidījās stāties milzim pretī, tad izaicinājumu pieņēma Dāvids, un tam izdevās ar lingas precīzu metienu filistieti apdullināt. Pa to laiku Dāvids paķēra Goliāta zobenu un nocirta viņam galvu. Šī uzvara deva iespēju Dāvidam kļūt par Saula karavīru. Šajā laikā Dāvids iedraudzējās ar Saula dēlu Jonatānu. Taču cīņas veiksmes Dāvidam nesa ne tikai apkārtējo simpātijas, bet arī Saula skaudību un dusmas. Sauls Dāvidā sāka saskatīt sev sāncensi un mēģināja viņu vairākas reizes nogalināt. Nespējot to izdarīt tieši, viņš mēģināja ar viltu iemānīt Dāvidu lamatās. Piedāvājot savas jaunākās meitas Mihalas roku, Sauls lika Dāvidam riskēt ar savu dzīvību, lai izpildītu viņa uzstādītos noteikumus. Taču arī šoreiz viņa plāni izgāzās. Sarunā ar Jonatānu Dāvids uzzināja par Saula plāniem viņu iznīcināt, tāpēc nekas cits neatlika, kā bēgt no Saula galma.
Bēgšana un emigrācija
Pēc Dāvida lūguma priesteris Ahimelehs iedeva viņam Goliāta zobenu, kā arī pabaroja ar svētajām maizēm. Kādu laiku Dāvids patvērās Adullāmas alā. Tur ap Dāvidu sapulcējās ap 400 vīru, kuri nebija apmierināti ar Saula valdīšanu. Viņi iecēla Dāvidu par savu vadoni. Uzzinot, ka priesteris Dāvidam bija atdevis Goliāta zobenu Sauls lika apkaut visu priestera dzimtu. Izglābās vienīgi Ahimeleha dēls, Abjatārs, kurš arī pievienojās Dāvida karapulkam. Sauls uzzinot par Dāvida atrašanās vietu, sāka Dāvida vīru vajāšanu. Nelīdzēja arī tas, ka vairākas reizes Dāvidam bija iespēja Saulu nogalināt, bet viņš šīs iespējas neizmantoja, parādot Saulam savu lojalitāti pret viņu. Turpinoties vajāšanām Dāvidam nekas cits neatlika, kā bēgt ar saviem piekritējiem (ap 600 vīru) pie bijušajiem ienaidniekiem – filistiešiem. Viņš atrada patvērumu Gātā pie filistiešu ķēniņa Ahiša. Uzzinot, ka Dāvids ir patvēries pie filistiešiem, Sauls vajāšanas izbeidza. Dāvidam un viņa vīriem tika piešķirta Ciklagas pilsēta pie Negebas tuksneša, no kuras viņš devās sirojumos pie apkārtējām ciltīm (gešūriešiem, amalekiešiem u.c.), daloties laupījumā ar Ahišu. Kādu daļu laupījuma Dāvids atvēlēja arī Jūdas cilts vadoņiem.
Valdīšana Hebronā
Kaujā pie Gilboas filistieši smagi sakāva Izraēla karaspēku. Kaujā krita arī Izraēlas karalis Sauls un viņa trīs dēli. Dāvidam radās iespēja atgriezties Jūdejā un Hebronā jūdu cilts vadītāji izvēlēja Dāvidu par Jūdejas ķēniņu. Pār pārējo Izraēlu valdīt kronēja Saula dēlu Išbošetu, kā rezultātā Jūdeja faktiski atdalījās no Izraēlas. Starp abām ebreju valstīm iesākās savstarpējs karš. Bet pēc Izraēlas virspavēlnieka Abnera un ķēniņa Išbošeta noslepkavošanas pie Dāvida nāca pārējo Izraēlas cilšu vadoņi un aicināja viņu kļūt par visas Izraēlas valdnieku.
Hebronā Dāvidam dzima seši dēli: Amnons (pirmdzimtais), Kileābs, Absaloms, Adonijs, Šefatja un Itreāms.
Valdīšana Jeruzalemē
Pirmā lielākā Dāvida kampaņa pēc kļūšanas par Izraēlas ķēniņu, bija karš ar jebusiešiem, kā rezultātā viņš ieņēma Jeruzalemi un pārnesa uz turieni savas valsts galvaspilsētu. Pēc tam Dāvids noslēdza savienību ar Tīras ķēniņu Hīrāmu, kas piegādāja viņam celtniecības darbiem kokmateriālus, kā arī uzcēla Jeruzalemē priekš Dāvida pili. Jaunajā galvaspilsētā Dāvids apņēma jaunas sievas, no kurām dzima daudz bērnu, starp kuriem bija arī Zālamans.
Iekarojumi
Dāvida valsts pletās no Ecion-Geberas pie Akabas līča dienvidos, līdz Hamatas robežai ziemeļos un aizņēma (izņemot šauras, filistiešu apdzīvotās piejūras joslas) visu teritoriju starp jūru un Arābijas tuksnesi. Līdz ar to Izraēla kopumā sasniedza apsolītās zemes robežas.
Valdīšanas noriets
Dāvida vecākais dēls Amnons izvaroja savu miesīgo māsu Tamāru. Dāvids sadusmojās uz viņu, bet tomēr nesodīja savu dēlu. Redzot šādu netaisnību, par māsas godu iestājās Absaloms un nogalināja savu vecāko brāli, bet, baidoties no tēva dusmām, bēga uz Gešūru, kur nodzīvoja trīs gadus. Vēlāk, kad Dāvida sēras mazinājās, Absalomam tika piedots un viņš atgriezās Jeruzalemē. Tomēr Absaloms turēja savā pakļautībā personīgu karaspēku un, jūtot savu pieaugošo popularitāti izraēliešu vidū, reliģiskās ceremonijas laikā pasludināja sevi par ķēniņu. Bībele vēsta, ka tas notika tad, kad Dāvids 40 gadus jau bija valdījis, t.i. praktiski viņa valdīšanas beigu posmā. Tā kā Dāvida autoritāte šajā laikā bija manāmi sašķobījusies, tad viņš nesāka aktīvu pretošanos, bet bēga kopā ar savu gvardi no galvaspilsētas pāri Jordānai. Absaloms sāka vajāt savu tēvu un Efraima mežā notika izšķirošā kauja, kuras rezultātā Dāvids varēja atgūt savu troni. Taču Dāvida vara joprojām bija vēl nestabila, jo atklājās jauna sacelšanās, kuru vadīja Šeba. Dāvidam izdevās savaldīt arī šo dumpi, un tomēr iegūt mieru viņam neizdevās. Savas pretenzijas uz ķēniņa troni izvirzīja Adonijs, nākamais pēc vecuma Dāvida dēls. Pravietis Nātāns un Batseba uzstāja, lai novecojušais Dāvids nodotu savu varu savam dēlam, Zālamanam, kas arī tika izdarīts.
Dāvida tēls mākslā
Dāvidam ir bijuši veltīti ne mazums dažādu periodu un paaudžu mākslas darbu. Piemēram, slavenā Mikelandželo veidotā skulptūra, Ticiāna un Rembranta gleznas, kas atspoguļo Dāvida dzīves epizodes. Tika sacerēta franču komponista Artūra Onegēra oratorija "Ķēniņš Dāvids" utt.
Ieva Krapāne
Ieva Krapāne (dzimusi ) ir Latvijas pirmsskolas pedagoģe, administratīvā darbiniece un politiķe. Bijusi 13. Saeimas deputāte, ievēlēta no partijas KPV LV saraksta. Bijusi no tās tapušās politiskās partijas "Par cilvēcīgu Latviju" valdes priekšsēdētāja. Šobrīd pārstāv partiju "Latvija pirmajā vietā", no kuras saraksta kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās.
2008. gadā I. Krapāne absolvējusi Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmiju, iegūstot pirmsskolas izglītības skolotāja kvalifikāciju. Pirms ievēlēšanas Saeimā bijusi pašvaldības policijas lietvede.
I. Krapāne 2017. gadā ir izgājusi personiskās maksātnespējas procesu, jo nav spējusi nokārtot ap 54 000 eiro saistības pret SIA "B2Kapital".
Politiskā darbība
2018. gadā I. Krapāne tika ievēlēta 13. Saeimā no partijas KPV LV saraksta. Iet politikā esot pamudinājusi I. Krapānes dzīvesbiedra pieredze — viņš rīkojis amatieru sacensības motokrosā, tādējādi konfliktējot ar oficiālo motosporta federāciju. "Likums viņiem liedza kā amatieriem daudzas darbības un tādēļ. Šis ir tāds kā lielais pamudinājums arī tādēļ, ka tām federācijām laikam tomēr būtu jāmazina šī kontrole pār amatieru sportu," — kādā intervijā stāsta I. Krapāne.
Partija I. Krapāni virzīja labklājības ministra amatam Krišjāņa Kariņa valdībā, taču viņa savu kandidatūru atsauca. 2019. gada jūnijā ievēlēta par obligātās iepirkuma komponentes (OIK) sistēmas parlamentārās izmeklēšanas komisijas priekšsēdētāju.
2021. gadā I. Krapāne tika ievēlēta par partijas "Par cilvēcīgu Latviju" (agrākā KPV LV) valdes priekšsēdētāju, bet drīz viņa izstājās no partijas. 2022. gadā iestājusies partijā "Latvija pirmajā vietā", no kuras saraksta kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēta.
Inigo Džonss
Inigo Džonss (en, dzimis, miris ) bija velsiešu izcelsmes angļu arhitekts un scenogrāfs, viens no angļu arhitektoniskās tradīcijas pamatlicējiem.
Dzīves laikā vairākkārt apmeklēdams Itāliju, Džonss pirmais no arhitektiem ieviesa Itālijas renesanses un Vitrūvija principus angļu arhitektūrā. Karjeras iesākumā, Dānijas Annas atbalstīts, no 1605. līdz 1640. gadam radīja galmā vairāk nekā 500 iestudējumus jeb tā saucamās maskas (masque). Iestudējumu radīšanā sadarbojās ar Benu Džonsonu. 1615. gadā Inigo Džonss tika iecelts par karaļa celtniecības vadītāju un līdz Anglijas pilsoņu kara sākumam 1642. gadā, kad krita nežēlastībā, vadīja vairāku ievērojamu būvju celtniecību karaļu Džeimsa I un Čārlza I laikā.
Lielais kailgliemezis
Lielais kailgliemezis, arī melnais kailgliemezis (Arion ater) ir meža kailgliemežu dzimtas gliemezis, kura dabiskais areāls aptver Eiropu. Sastopams starp bieziem augiem.
Lielie kailgliemeži visbiežāk redzami pēc lietusgāzēm, kad augsne ir mīksta un piemirkusi.
Izskats un uzbūve
Ķermenis izstiepts, tā garums 10–15 cm. Kailgliemeži ir ļoti lokani, tāpēc pilnībā izstiepušies var sasniegt 20 cm garumu. Krāsa variē, visbiežāk melna, reizēm pelēka. Var būt arī ķieģeļsarkani, tumši sarkani, oranžsarkani un iedzelteni eksemplāri. Ķermeņa apmale mēdz būt gaišākā vai sarkanīgākā tonī.
Apvalku veido graudaini, nedaudz paaugstināti audi, kas paslēpj lielāko daļu iekšējo orgānu. Kāja gaļīga un klāta gļotām, kuras izdala īpašs dziedzeris. Gļotainie izdalījumi labi pasargā gliemjus, un tie var pārvietoties pa asu un smailu virsmu. Gliemezis pārvietojas uz priekšu, kājai viļņveidīgi saraujoties. Kustības rada sarežģīta muskuļu sistēma. Kustības laikā viena kājas daļa paceļas un pēc neliela attāluma nolaižas. Šīs kustības norit plūstoši un nepārtraukti cauri visam ķermenim — no pakaļgala uz priekšu.
Taustekļi kalpo barības atrašanai. To galā atrodas acis, kas, visticamāk, var izšķirt tikai gaismu un tumsu.
Lielākā daļa orgānu novietoti zem apvalka aiz galvas. Tur atrodas arī plaušas, precīzāk — taisns dobums, kura sienās ir biezs asinsvadu tīkls. Gaisu šie gliemeži ievelk caur labi saskatāmo elpošanas atveri, kas atrodas apvalka labajā pusē aiz galvas.
Izplatība
Dzīvo lielākajā daļā Eiropas teritorijas, izņemot ziemeļu nomales. Ieviests Ziemeļamerikas ziemeļrietumos un Austrālijas dienvidaustrumos.
Dzīvesveids
Kailgliemežiem nav kaļķa čaulas, un nelabvēlīgos apstākļos, piemēram, vēsās vai pārāk siltās un sausās dienās tie ierokas zemē.
Barība
Liela daļa dārznieku lielos kailgliemežus uzskata par dārza kaitēkļiem. Patiesībā tie pārtiek galvenokārt no mīkstām, trūdošām augu un dzīvnieku paliekām. Ja kailgliemeži neatrod šādu barību, tie ēd arī jaunas lapiņas, svaigus dzinumus un augļus.
Barību atrod galvenokārt ar ožas un garšas palīdzību, ar taustekļiem pētot atrasto lietu derīgumu. Galvas apakšējā daļā atrodas mute ar hitīna žokli, ar kuru gliemis satver barību. Mutē ir mēle jeb radula, kuru klāj sīki, asi zobiņi. Ar tiem gliemis skrāpē un nograuž barību. Radula nepārtraukti aug, un katrai tās jaunajai daļiņai ir asi zobiņi.
Vairošanās
Hermafrodīts, kam katrā indivīdā veidojas gan sperma, gan oliņas. Pārošanās laikā pāris kādu laiku riņķo viens ap otru, pēc tam savij ķermeņus un nodod viens otram spermu. Tā tiek ievietota mazā somiņā — spermatoforā. Kad abi partneri ieņēmuši ērtu pozīciju, tie apmainās ar spermatoforiem. Pēc tam gliemji izšķiras.
Pēc kopulācijas izdēj 20—50 oliņas. Tās tiek ieraktas irdenā zemē un paliek tur vairākas nedēļas, bieži vien visu ziemu, paslēptas no lietus un sala. Agrā pavasarī no tām izšķiļas mazi gliemīši, kas izskatās kā savu vecāku miniatūras kopijas.
Neicgaļa muiža
Neicgaļa muiža ir ciems Nīcgales pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 196 km attālumā no Rīgas.