cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2021. gada Valmieras novada domes vēlēšanas
Vēlēšanu norise
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, bija jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 19 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir no 30 001 līdz 60 000.
Tiesības piedalīties Valmieras novada domes vēlēšanās bija Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem bija reģistrēta dzīvesvieta Valmieras novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Valmieras administratīvajā teritorijā piederēja nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti bija jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Kandidātu saraksti
tika izlozēti sarakstu kārtas numuri.
Ievēlētie deputāti
Vēlēšanu rezultāti tika uzzināti pēc visu vēlētāju balsu saskaitīšanas, un ievēlēto deputātu saraksts tika publicēts pēc vēlēšanu rezultātu apstiprināšanas.
Zēligs Kalmanovičs
Zēligs Hiršs Kalmanovičs (dzimis 1885. (pēc citām ziņām 1881.) gadā, miris 1944. gadā) bija Kuldīgā dzimis litvaku jidiša valodas filologs, tulks, vēsturnieks un sabiedrisks darbinieks. Studējis Berlīnes un Kēnigsbergas universitātēs. Sākoties Pirmajam pasaules karam, dzīvoja Sanktpēterburgā, vēlāk Minskā, Rīgā, Kauņā, Panevēžā. 1929. gadā pārcēlās uz Viļņu (tolaik Polijā), kur kļuva par vienu no pirmajiem YIVO (Ebreju zinātniskā institūta) direktoriem. Pēc vācu okupācijas sākuma rakstīja slepenu dienasgrāmatu par dzīvi Viļņas geto. Nacistu kontrolē darbojās YIVO. Miris koncentrācijas nometnē Igaunijas teritorijā.
Tulkojis jidišā Simona Dubnova, Jaroslava Hašeka un Makša Broda darbus.
Latvju demokrātu savienība
Latvju demokrātu savienība bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1920. gadā un likvidēta 1934. gadā līdz ar Ulmaņa apvērsumu.
Partija tika izveidota 1920. gada februārī. 1921. gada maijā partijas frakcija Satversmes sapulcē izjuka, no partijas atšķēlušies biedri pievienojās Latvijas Tautas partijai. Partijas darbība apturēta 1934. gada maijā. Latvju demokrātu savienību pārstāvēja ilggadējais Rīgas mērs Alfrēds Andersons.
Vanesa Redgreiva
Vanesa Redgreiva (en; dzimusi ) ir angļu aktrise un politiskā aktīviste.
Guvusi ievērību gan kā teātra, gan kā televīzijas un kino aktrise. Redgreiva ir vienīgā britu aktrise, kas saņēmusi visas nozīmīgākās balvas aktiermākslā - Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Emmy balvu, Tony balvu, Lorensa Olivjē balvu, Kannu kinofestivāla balvu, Zelta globusa balvu, Ekrāna aktieru ģildes balvu. 2010. gadā Redgreiva saņēma balvu BAFTA Fellowship.
Ģimene, personīgā dzīve
Redgreiva piedzima aktieru sera Maikla Redgreiva (1908-1985) un lēdijas Redgreivas (dzimusi Reičela Kempsone, 1910–2003) ģimenē. Vanesa, viņas brālis Korins (1939–2010) un māsa Linna (1943–2010) pieder pie trešās paaudzes Redgreivu ģimenē, kuras pārstāvji jau piecās paaudzēs ir aktieri (daži arī dramaturgi un rakstnieki). Vectēvs, aktieru ģimenes aizsācējs, Rojs Redgreivs (1873-1922) bija angļu teātra un mēmā kino aktieris. Tēvs, teātra un kino aktieris sers Maikls Redgreivs, saņēmis Kannu kinofestivāla balvu, kā arī bijis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, bet 1959. gadā ticis iecelts bruņinieku kārtā. Tomēr līdz šim visvairāk apbalvojumu no Redgreivu ģimenes saņēmusi tieši Vanesa Redgreiva.
Redgreiva 1962. gadā apprecējās ar teātra un kino režisoru Toniju Ričardsonu (1964. gada saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors). Viņiem piedzima divas meitas, Nataša Ričardsone (1963–2009) un Džoela Ričardsone (dzimusi 1965. gadā), kas arī kļuva par aktrisēm. 1967. gadā Redgreiva un Ričardsons izšķīrās. Drīz Redgeiva satika itāļu aktieri Franko Nero, un 1969. gadā viņiem piedzima dēls Karlo Gabriels Nero (kļuvis par kinorežisoru un scenāristu). Vēlāk gan Redgreivai un Nero vairs nedzīvoja kopā, viņiem bija katram savas partnerattiecības (no 1971. līdz 1986. gadam Redgreiva tikās ar aktieri Timotiju Daltonu). Tomēr pēc daudzu gadu pārtraukuma Redgreiva un Nero atkal satikās, un 2006. gadā viņi apprecējās.
2009. gada martā Redgreivas ģimeni piemeklēja nelaime. 45 gadu vecumā mira viņas meita Nataša Ričardsone. Tas notika pēc neveiksmīga kritiena Kanādas slēpošanas kūrortā, iesācēju trasē. Ričardsone guva smagu galvas traumu, un pēc dažām dienām nomira. Nedaudz vairāk kā pēc gada, 2010. gada aprīlī un maijā viens pēc otra nomira Redgreivas brālis Korins un māsa Linna.
Karjera teātrī
1954. gadā (17 gadu vecumā) Redgreiva iestājās Centrālajā Runas un teātra mākslas skolā (Central School of Speech and Drama) Londonā. 1958. gadā viņa pirmo reizi uzstājās uz Vestendas (West End) teātra skatuves kopā ar savu brāli Korinu. Nākamajā gadā viņa jau tēloja lomas Karaliskajā Šekspīra teātrī, uzstājoties kopā ar ievērojamiem aktieriem (tai skaitā, kopā ar Lorensu Olivjē). 1960. gadā Redgreiva tēloja jau galveno sieviešu lomu lugā The Tiger and the Horse kopā ar savu tēvu Maiklu Redgreivu.
Tālāk sekoja citas nozīmīgas lomas. Par lomu Viljama Šekspīra lugā "Kā jums tīk" (As You Like It) 1961. gadā Redgreiva saņēma savu pirmo teātra balvu Evening Standard Theatre Awards kā labākā aktrise. Pēc tam viņa to saņēmusi vēl trīs reizes. 1984. gadā par lomu teātra uzvedumā The Aspern Papers Redgreiva saņēma Lorensa Olivjē balvu (Laurence Olivier Award for Actress of the Year in a Revival).
Redgreiva tēlojusi lomas arī uz Brodvejas skatuves. Par lomu Jūdžīna O'Nīla lugā Long Day's Journey into Night 2003. gadā Redgreiva saņēma Tony balvu kā labākā aktrise. Vēl divas reizes viņa bijusi nominēta šai balvai (2007, 2011). Britu nedēļas laikraksta The Stage 2010. gadā rīkotajā nozares ekspertu un lasītāju aptaujā Redgreiva ierindota 9. vietā starp visu laiku dižākajiem teātra aktieriem un aktrisēm.
Nozīmīgākās kinolomas
Līdztekus darbam teātrī, no 1958. gada Redgreiva sāka tēlot lomas arī kino un televīzijas filmās. Viņa atveidojusi lomas vairāk nekā 125 filmās. Nozīmīgākās Redgreivas lomas bijušas filmās:
Amerikas Kinoakadēmijas balvai Redgreiva nominēta 6 reizes, no kurām vienu reizi saņēmusi šo balvu kā labākā aktrise otrā plāna lomā par lomu filmā Julia (1977). Pārējās nominācijas bija kā labākajai aktrisei galvenajā lomā filmās Morgan: A Suitable Case for Treatment (1966), "Izidora" (1968), Mary, Queen of Scots (1971), The Bostonians (1984), un kā labākai aktrisei otrā plāna lomā filmā "Hovardsenda" (Howards End, 1992).
Redgreiva saņēmusi arī daudzas citas balvas. Zelta globusa balvai Redgreiva nominēta 13 reizes, no kurām divas reizes saņēmusi šo balvu kā labākā aktrise otrā plāna lomā (Julia, 1977; If These Walls Could Talk 2, 2000). Emmy balvai nominēta 6 reizes, no kurām to saņēmusi 2 reizes (Playing for Time, 1980; If These Walls Could Talk 2, 2000). BAFTA balvai nominēta 4 reizes, saņēmusi balvu Fellowship Award (2010). Divas reizes saņēmusi Kannu kinofestivāla balvu (Morgan: A Suitable Case for Treatment, 1966; "Izidora", 1968). Ekrāna aktieru ģildes balvai nominēta 4 reizes, no kurām to saņēmusi vienu reizi (If These Walls Could Talk 2, 2000). Venēcijas kinofestivālā saņēmusi Volfi kausu kā labākā aktrise (Little Odessa, 1994).
Politiskās aktivitātes
1977. gadā Redgreiva producēja dokumentālu TV filmu The Palestinian, kā arī ierunāja filmas tekstu. Filmā bija stāstīts par Palestīnas Atbrīvošanas organizāciju. Tas saniknoja ebreju organizācijas. Kad nākamajā gadā Redgreiva tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par otrā plāna lomu filmā Julia (un saņēma šo balvu), pie pasākuma norises vietas pret Redgreivu piketēja cilvēki no Ebreju aizsardzības līgas (Jewish Defense League), bet turpat netālu bija arī Palestīnas Atbrīvošanas organizācijas grupa, kas piketēja Redgreivas atbalstam. Policija centās šīs grupas turēt nošķirtas vienu no otras, kā arī tālāk no mediju pārstāvjiem. Vēlāk Ebreju aizsardzības līga pieprasīja FOX kinostudijas producentiem nekad vairs nedot Redgreivai lomas, bet, lai arī starp Holivudas producentiem daudzi pēc tautības bija ebreji, viņi atteicās ierobežot aktieru darba iespējas atšķirīgu politisko uzskatu dēļ.
Redgreivas politiskās aktivitātes, iespējams, veicināja tas, ka viņas tēvs Maikls Redgreivs pēc uzskatiem bija sociālists. Jau 1970. gados Redgreiva kopā ar savu brāli Korinu Redgreivu dibināja Strādnieku revolucionāro partiju (Workers Revolutionary Party), kas cīnījās pret valdības centieniem privatizēt publisko pakalpojumu sfēru. Vēlāk, kad šī partija sašķēlās, Redgreivi 2004. gadā nodibināja Miera un progresa partiju (Peace and Progress party), kas aicināja izvest britu armijas vienības no Irākas, atcelt pasaules visnabadzīgāko valstu parādus, izlaist no Gvantenamo cietuma bez tiesas sprieduma ieslodzītos britus.
1995. gada jūnijā Redgreiva kļuva par UNICEF Labas gribas vēstnieci.
2002. gadā Redgreiva palīdzēja Čečenijas seperātistu premjerministra vietniekam un speciālajam sūtnim Ahmedam Zakajevam, kas Lielbritānijā lūdza politisko patvērumu no vajāšanas Krievijā. Redgreiva par viņu iemaksāja 50 000 mārciņas drošības naudu. 2003. gadā tiesa izlēma Zakajevam par labu, un noraidīja Krievijas prasību viņu izdot, lai tiesātu par terorismu.
Redgreiva ir kritizējusi karu pret terorismu, tajā izmantotās metodes. 2005. gada jūnijā savā intervijā Lerija Kinga šovā Redgreiva teica, ka "...demokrātija nozīmē - nav spīdzināšanas, nav ieslodzījuma nometņu, nav ieslodzījuma uz mūžu vai bez tiesas sprieduma". Par savu nostāju viņa izteicās: "Es nedomāju, ka tas ir galēji kreisi,...atbalstīt tiesiskumu."
Kazuliški
Kazuliški, arī Ploņi, ir ciems Aglonas novada Šķeltovas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 10 km no pagasta centra Šķeltovas, 12 km no novada centra Aglonas un 244 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P62.
Konstantīns Nikologorskis
Konstantīns Nikologorskis (ru; dzimis Vladimiras apgabalā) ir Krievijas starptautiskais meistars šahā (2017).
Biogrāfija
Piedzimis Vladimiras apgabala Vjazņikovas rajona Nikologoras ciemā. Daudzkārtējais Krievijas jauniešu šaha čempionātu dalībnieks dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījis divas uzvaras: 2003. gadā U8 vecuma grupā un 2004. gadā U10 vecuma grupā. Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2005. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 2007. gadā uzvarējis Pasaules šaha čempionātā skolniekiem U13 vecuma grupā. 2011. gadā Krievijas jaunatnes izlases sastāvā izcīnījis komandu un individuālo zelta medaļu Pasaules jaunatnes šaha olimpiādē U16 vecuma grupā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Strādā par šaha treneri Maskavā un Maskavas apgabalā.
Slovākijas ģerbonis
Slovākijas ģerbonis (sk) ir viens no Slovākijas valsts simboliem. Ģerbonī veido sarkans vairogs, apakšā zils kalns ar trim virsotnēm, vairoga vidū balts dubultais krusts. Pašreizējais ģerboņa variants pieņemts 1990. gadā.
École pratique des hautes études
École pratique des hautes études (EPHE) ir augstākās izglītības iestāde Parīzē, bet ne universitāte klasiskajā izpratnē.
Tās reliģijas studiju un vēstures grādi ir vieni no labākajiem pasaulē.
EPHE pastāvīgi ir sagatavojusi pasaules līmeņa ekspertus Āzijas un islāma studijās, kuru vidū ir investīciju baņķieri, diplomāti un militārie virsnieki, kas specializējas šajās jomās.
Anna Ahšarumova
Anna Ahšarumova (en, ru; dzimusi Maskavā) ir ebreju izcelsmes PSRS un ASV starptautiskā lielmeistare šahā (1989).
Biogrāfija
Mihaila Botviņņika šaha skolas audzēkne. Divas reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos (1977, 1984). 1976. gadā Tbilisi sporta biedrības Burevestnik komandas sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha kausa izcīņā. 1977. gadā uzvarējusi Budapeštas starptautiskajā sieviešu turnīrā. 1985. gadā Volgogradā Krievijas izlases sastāvā viņa izcīnīja pirmo vietu PSRS komandu šaha čempionātā.
1979. gadā kopā ar vīru Borisu Guļko iesniegusi dokumentus emigrācijai uz Izraēlu. Tomēr padomju varas iestādes līdz 1986. gadam atteicās izlaist Guļko ģimeni no valsts. Ahšarumovai divus gadus bija aizliegts piedalīties vietējos turnīros, bet septiņus gadus viņa nevarēja piedalīties ārzemju turnīros.
Karakuma kanāls
Karakuma kanāls (tk) ir apūdeņošanas kanāls, kas izbūvēts cauri Karakuma tuksnesim Turkmenistānas teritorijā. 1445 km garais kanāls ir vienas no lielākajām apūdeņošanas un ūdensapgādes sistēmām pasaulē. Vairākos posmos kanāls tika izbūvēts Padomju Savienības laikā no 1954. līdz 1988. gadam. Karakuma kanāls nodrošināja lauksaimniecības zemju (pārsvarā kokvilnas sējumu) apūdeņošanu, to platībām Turkmenistānā pēc kanāla izbūves pieaugot vairākkārt. Karakuma kanāls novada aptuveni 45% Amudarjas ūdeņu (to nodrošina paštece), un tādēļ tas ir galvenais iemesls Arāla jūras izsīkšanai. Kanāla izveidei ir arī cita veida ietekme uz reģiona ekosistēmu, piemēram, tas izraisa augsnes sasāļošanos. Būtiska daļa pa Karakuma kanālu novadīto Amudarjas ūdeņu nenonāk lauksaimniecības apūdeņošanai, bet izsīkst (iefiltrējas gruntī) vai iztvaiko, nedodot nekādu saimniecisku labumu.
Anna Ahšarumova
Biogrāfija
Pēc emigrācijas 1986. gadā pārcēlusies uz ASV. 1987. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. 1990. gadā Kualalumpurā piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kurā kopā ar Jūliju Djominu dalījusi 5.-6. vietu. 1996. gadā izcīnījusi sudraba medaļu ASV sieviešu šaha čempionātā, bet gadu vēlāk bijusi bronzas laureāte šajā turnīrā.
Karakuma kanāls
450 km garumā Karakuma kanāls izmantojams kuģošanai.
Anna Ahšarumova
Biogrāfija
Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1988-1990, 1996).
Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Ahšarumovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1989. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Kopš 1998. gada vairs nepiedalās šaha turnīros.
Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāte
Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāte ir viena no Latvijas Universitātes (LU) fakultātēm. Tā nodarbojas ar kritisku pētniecību un sagatavo akadēmiski izglītotus teologus, reliģiju pētniekus, docētājus un speciālistus ētikas jautājumos. Fakultāte nav pakļauta nevienai baznīcai, bet sadarbojas ar visām. Kā mācībspēki, tā arī studenti ir no dažādām konfesijām.
Vēsture
LU Teoloģijas fakultāte darbību uzsāka 1920. gada 4. februārī ar pagaidu dekāna Voldemāra Maldoņa ievadlekciju “Reliģijas sociālā vajadzība, attaisnojums no psicholoģijas viedokļa un attīstības gaita”. Pirms tam izglītības ministrs apstiprināja četrus fakultātes mācībspēkus – Ludvigu Adamoviču, Maksimiliānu Stefaniju, Kārli Kundziņu un Erihu Šrenku. 1923. gada pavasarī 1. Saeimas Izglītības komisija ar lielu balsu vairākumu noraidīja priekšlikumu Teoloģijas fakultāti pievienot Filoloģijas un filosofijas fakultātei un pārveidot to par “reliģijas zinātņu nodaļu”. Mācību personāla piederība pie evaņģēliski luteriskās konfesijas vadīja tās darbību evaņģēliskā orientācijā, tomēr 1937. gadā Teoloģijas fakultātē tika izveidota Pareizticīgās teoloģijas nodaļa. Pēc LU Romas katoļu teoloģijas fakultātes izveidošanas Universitātes Padome 1938. gada 28. maijā nolēma to pārdēvēt par Evaņģēliskās teoloģijas fakultāti. Fakultātē darbojās prof. K. Kundziņš, prof. V. Maldonis, doc. E. Rumba, prof. L. Adamovičs un citi docētāji. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 22. augustā abas LU Teoloģijas fakultātes slēdza, visus mācībspēkus atlaida un visus studentus izslēdza no universitātes. 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā apcietināja un izsūtīja profesorus Adamoviču un Rumbu, kas gāja bojā gulaga nometnēs. Vācu okupācijas laikā uz pieprasījumu atjaunot slēgto Teoloģijas fakultāti sākotnēji tika saņemta noraidoša atbilde, tomēr 1943. gada 5. novembrī Latvijas Ģenerālkomisārs deva rīkojumu izveidot Teoloģijas fakultāti pie Rīgas universitātes. Par jauno dekānu ievēlēja profesoru Zicānu. 1969. gada februārī ievēlētajam Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskapam Jānim Matulim izdevās panākt no LVU pilnīgi nodalīta Teoloģijas semināra atvēršanu Rīgā. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas deklarācijas pieņemšanas Latvijas Universitātes Senāts vienprātīgi nolēma atjaunot Teoloģijas fakultātes darbību no 1990. gada 1. jūnija un atsākt studijas 1990. gada 1. septembrī uz līdzšinējā Teoloģijas semināra bāzes. Par dekānu apstiprināja Teoloģijas semināra rektoru profesoru Robertu Akmentiņu. Fakultātē darbojās prof. V. V. Klīve, R. Feldmanis, P. Žibeiks un citi docētāji.
Nodaļas un vadošie docētāji (2015)
Studiju programmu realizāciju nodrošina katedras:
Brandeļi
Brandeļi ir ciems Valmieras novada Kocēnu pagastā. Atrodas Valmieras dienvidrietumu pievārtē Jumāras upes krastos, pie autoceļa A3 (Inčukalns—Valmiera—Igaunijas robeža (Valka)).
COBOL
COBOL (saīsinājums no COmmon Business Oriented Language) ir programmēšanas valoda ar attīstītu failu un ierakstu apstrādi, kas paredzēta ekonomiska rakstura problēmu risināšanai. Tā ir viena no vecākajām programmēšanas valodām, galvenā izstrādātāja bija Greisa Hopere. Jaunākais valodas standarts COBOL 2002 ietver objektorientētas programmēšanas un citas modernu valodu iespējas.
Piemērs
Sveika, pasaule piemērs COBOL:
Ačeha
Ģeogrāfija
Reģions izvietojies Sumatras salas ziemeļrietumos; pie tā pieder arī vairākas piekrastes salas, lielākās no kurām ir Simelue (1754 km²), Baņakas salas un Veha. Robežojas dienvidaustrumos ar Ziemeļsumatras provinci. Reljefs kalnains ar plašām piejūras zemienēm.
Ačeha bija vistuvāk esošā sauszeme Indijas okeāna zemestrīces epicentram, kas izraisīja postošu cunami vilni.
Iedzīvotāji
2010. gadā provincē dzīvoja 4,49 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 79% ir ači. Lai gan oficiālā valoda ir indonēziešu valoda, plaši izplatīta ir arī aču valoda. Pēc reliģijas aptuveni 98,2% iedzīvotāji ir musulmaņi.
Aleksandrs Kublinskis
Aleksandrs Kublinskis (dzimis Rīgā, miris 2018. gada 24. janvārī) bija latviešu komponists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1936. gadā Rīgā. Mācījās klavierspēli Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā un Latvijas Valsts konservatorijā pie profesora Valerija Zosta. Bija Smoļenskas filharmonijas mākslinieku grupas pianists Krievijā, kara dienesta laikā Baltijas kara apgabala Dziesmu un deju ansamblī. 1966. gadā Kublinskis guva popularitāti ar dziesmu "Noktirne". 1970. gadā viņa vadībā tika izveidots ansamblis "Jūrmalas balsis". 1972. gadā notika pirmie Kublinska autorkoncerti. 1985. gadā grupas "Eolika" skaņuplatē "Pasaule, pasaulīt" iekļauta viena no populārākajām A. Kublinska dziesmām "Zemeņu lauks", "Mikrofona aptaujas" 1985. gada populārākā dziesma. Astoņdesmitajos gados bijis Leonīda Zahodņika vokālās studijas pianists VEF Kultūras un tehnikas pilī. Vēlāk koncertējis privāti un pavadījis dažādus dziedoņus koncertturnejās. 1995. gadā izdota A. Kublinska autobiogrāfija "Albatross".
Apbalvojumi
2003. gadā A. Kublinskis saņēmis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par ieguldījumu latviešu mūzikas attīstībā. 2017. gada 31. martā Ordeņu kapituls nolēma par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts labā piešķirt komponistam A. Kublinskim Triju Zvaigžņu ordeņa V šķiru un iecelt par ordeņa kavalieri.
Darbi
A. Kublinskis ir ap 200 dziesmu autors. Viņš sadarbojies ar grupu Eolika, Maskavas grupu "Akkord", Larisu Mondrusu, Muslimu Magomajevu, Rīgas estrādes orķestri, ansambli "Baltijas balsis" un citiem izpildītājiem. Starp Kublinska populārākajām kompozīcijām ir "Noktirne", "Minikleitiņa" un "Zemeņu lauks". Viņš rakstījis dziesmas ar Jura Brežģa, Ziedoņa Purva, Dagnijas Dreikas un citu tekstu autoru vārdiem.
Diskogrāfija
1969. gadā izdota mazā skaņuplate (EP) "Aleksandrs Kublinskis. Estrādes dziesmas", kurā ansambļa "Eolika" izpildījumā iekļautas četras A. Kublinska dziesmas. 1973. gadā izdota vēl viena mazā skaņuplate "Ilonija", kurā Viktora Lapčenoka un M. Jaungailes izpildījumā iekļautas trīs dziesmas. 1982. gadā izdota komponista pirmā lielā skaņuplate ar astoņām dziesmām "Jola", kurā A. Kublinska dziesmas iedziedājuši Žoržs Siksna, Rita Trence un citi solisti. 2003. gadā izdota A. Kublinska labāko dziesmu izlase, kurā iekļautas to jaunas versijas Marijas Naumovas, Lindas Leen, Arņa Medņa, "Eolikas" un citu izpildītāju versijās.
Arsenijs Šurunovs
Arsenijs Šurunovs (ru; dzimis ) ir Krievijas FIDE meistars šahā (2006).
Biogrāfija
Čeļabinskas šaha skolas audzēknis. Vairākkārt pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2006. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu. 2008. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu ātrā šaha čempionātā U12 vecuma grupā.
Žaškivas rajons
Žaškivas rajons ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerkasu apgabala dienvidrietumos. Robežojas ar Čerkasu apgabala Lisjankas rajonu austrumos, Maņkivkas rajonu dienvidaustrumos, Hristiņivkas rajonu dienvidos un Monastiriščes rajonu dienvidrietumos, kā arī Kijivas apgabala Tetijivas rajonu ziemeļrietumos un Staviščes rajonu ziemeļaustrumos.
Žaškivas pilsētā dzimis amerikāņu asiriologs Semjuels Krāmers (Samuel Noah Kramer, 1897 - 1990).
Z (kara simbols)
Z (Krievu: зет) ir Krievijas Bruņoto spēku lietota pazīšanās zīme, kas vēlāk kļuva par atbalsta simbolu Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā. Krievijas režīma pretinieki to pielīdzina nacistu svastikai. Latvijā un vairākās citās Eiropas Savienības valstīs ir pielīdzināts atbalstam un attaisnojumam Krievijas agresijai Ukrainā un tā izrādīšana sabiedriskās vietās ir krimināli sodāma. Pašā Krievijā par necieņas izrādīšanu pret Z simboliku piemēro naudassodus.
GX2
GX2 (sākotnēji Inmarsat-5 F2) ir Apvienotajā Karalistē reģistrēta uzņēmuma Inmarsat piektās paaudzes Global Xpress sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Amerikā. Orbītā pavadonis tika palaists 2015. gada februārī un ievadīts ģeostacionārajā orbītā.
Inmarsat-5 F2 izgatavoja ASV uzņēmums Boeing Satellite Systems uz platformas BSS-702HP bāzes. Tā izmēri ir 6,98 х 3,21 х 3,676 m. Pavadonis apgādāts ar ksenona jonu dzinējsistēmu orbitālā stāvokļa uzturēšanai. Tam ir 89 Ka joslas raidītāji.
Inmarsat-5 F2 tika palaists 12:31 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas. Dzinējbloks Briz-M veica 5 manevrus. 15 stundas 31 minūti pēc starta pavadonis atdalījās no Briz-M, un tika ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā.
Ģeostacionārajā orbītā Inmarsat-5 F1 tika izvietots punktā 55° rietumu garuma.
Inga Kalna
Inga Kalna (1972) ir latviešu operdziedātāja, soprāns, īpašu popularitāti guvusi baroka operu repertuārā.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1972. gada 1. maijā Rīgā. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā, 1994. gadā absolvēja Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas muzikoloģijas un 1997. gadā Ludmilas Braunas vokālās mākslas klasi. 1995. gadā debitēja kā Latvijas Nacionālās operas soliste Paminas lomā Mocarta operā "Burvju flauta", guva panākumus arī Džildas lomā "Rogoletto", Mimi lomā "Bohēmā", Alčīnas lomā operā "Alčīnā" un Lučijas lomā operā "Lučija no Lammermūras", vairākkārt iegūstot Latvijas Teātra balvu un Latvijas Lielo mūzikas balvu.
1999. gadā papildinājās Londonas Karaliskajā Mūzikas akadēmijā (Royal Academy of Music) un pārcēlās uz dzīvi Hamburgā, bija Hamburgas Valsts Operas soliste (2001—2007). Dziedāja arī Amsterdamas Nīderlandes operā (De Nederlandse Opera), Antverpenes Flāmu operā (Vlaamse Opera), Tamperes, Lozannas un Tulūzas opernamos, Maskavas Lielajā teātrī. 2006. gadā viņa debitēja Zalcburgas festivālā (Salzburger Festspiele) ar Pirmās dāmas lomu Mocarta “Burvju flautā”, gadu vēlāk Parīzes Nacionālajā operā Alčīnas lomā, bet 2009. gadā ar Alčīnas lomu Milānas operā La Scala. Precējusies ar advokātu Vero Kosanu, ir meita Lidija.
Ikšķiles vēsture
Ikšķiles vēsture aptver laika posmu kopš Ikšķiles izveidošanās Daugavas Līvzemes teritorijā līdz mūsdienām.
Livonijas bīskapijas centrs
1185. gadā Gotlandes akmeņkaļi Ikšķilē uzmūrēja Livonijas bīskapa pili ar kapelu jeb baznīcu. 1186. gadā Brēmenes virsbīskaps iecēla Zēgebergas klostera (pie Lībekas) mūku Meinardu par pirmo Ikšķiles bīskapu, viņa vadībā Ikšķile kļuva par katoļticības izplatības centru Latvijā. Gan pirmais bīskaps Meinards, gan otrais - Bertolds, tika apglabāti Ikšķiles baznīcas iekšienē (bīskaps Meinards vēlāk tika pārapbedīts Doma baznīcā Rīgā). 1201. gadā trešais Ikšķiles bīskaps Alberts pārcēla Livonijas bīskapijas centru uz Rīgu. Krusta karu laikā Ikšķiles pilij vairākas reizes uzbruka Daugavas kreisajā krastā dzīvojošo zemgaļu karaspēks, bet 1203. un 1206. gadā pili centās ieņemt Polockas kņazs Vladimirs. 1201. gadā bīskaps Alberts izlēņoja Ikšķiles pils novadu bruņiniekam Konrādam no Meiendorpas un pārcēla bīskapa sēdekli uz Rīgu.
Ikšķiles pilsnovads
1257. gadā bīskapa lēnis nonāca Bardevisu dzimtas īpašumā (drīzumā Bardevisi pieņēma Ikšķiļu vārdu). Zviedru Vidzemes periodā 1638. gadā Ikšķiles pilsnovadā ietilpa astoņas muižas, no kurām bagātākās bija Ikšķiles un Tīnūžu muiža. 19. gs. Ikšķiles pagastā bija divas muižas - Ikšķiles un Berkavas muiža. Līdz ar Rīgas - Daugavpils (Dinaburgas) dzelzceļa līnijas atklāšanu 1861. gadā Ogre strauji sāka veidoties par vasarnīcu rajonu. Izveidojoties Ogrei, kas sākotnēji ietilpa Ikšķiles pagastā, Ikšķiles pagasta platība pakāpeniski tika samazināta. Vēl 19. gs. beigās Ogres tagadējā centrā atradās Ikšķiles muižas Ogresgrīvas pusmuiža.
Rīgas-Polockas ceļš
Cauri novadam stiepās senais Rīgas - Polockas tirdzniecības ceļš, kas kalpoja vairāk nekā 700 gadu. Tagad saglabājies tikai neliels šā ceļa posms gar Daugavu augšpus Ikšķiles. Daudzus gadsimtus pa Daugavu uz Bizantiju braukuši vikingi. Pa šo ceļu soļojuši daudz karotāju - zemgaļi, leiši, krustneši, Polockas kņaza Vladimira kara draudze, Krievijas cara Jāņa Briesmīgā karapulki, zviedri, poļi, franču imperatora Napoleona karaspēks, vācu ķeizara Vilhelma II, kā arī Hitlera un Staļina karotāji. Abpus ceļam jau izsenis ritējusi rosīga tirdzniecība, zvejniecība, amatniecība un zemkopība. Līdz pat 1861. gadam šo ceļu izmantoja arī zirgu pasta satiksmei pa Maskavu, vēlāk tālsatiksmei tika izmantota dzelzceļa līnija Rīga-Orla.
No 1863. gada no Rīgas caur Ikšķili uz Baldoni bija zirgu pajūgu satiksme, ko 1920. gados nomainīja t.s. "konkas" (zirgu tramvaja) maršruts Ikšķiles stacija - Baldone (abos gadījumos darbojās pārceltuve pār Daugavu).
Pirmais pasaules karš
Ikšķilei pretējā Daugavas krastā atrodas Nāves sala, kur no 1915. gada līdz 1917. gadam tika aizstāvēts apmēram 2 km2 liels Krievijas armijas placdarms - toreiz pussala, bet mūsu dienās tik tiešām sala. Nāves salā uzcelts piemineklis varonīgajiem latviešu strēlniekiem. To 1924. gadā atklāja toreizējais Latvijas prezidents Jānis Čakste. Nāves salā kritušie 75 latviešu strēlnieki un 45 krievu karavīri apbedīti Ikšķiles kapsētā. Pils tika nopostīta jau 17. gs., bet daudzkārt pārbūvēto dievnamu 1916. gadā sagrāva vācu armijas artilērija.
20. gadsimts
1928. gadā, iegūstot pilsētas tiesības, Ogre atdalījās no Ikšķiles pagasta. Vēl 1920. gados no Ikšķiles pagasta tika atdalīta Sprēstiņu muižas teritorija, kas kļuva par patstāvīgu Ogresgala pagastu. 1933. gadā Ikšķilē netālu no stacijas tika uzcelta jauna luteriešu baznīca. 1940. gadā Ikšķiles pagastā ietilpa Ikšķile, Tīnūži, Turkalne un Berkava (Daugavas kreisajā krastā). Sakarā ar Rīgas HES celtniecību un ūdenskrātuves izveidošanu pirmās mūra baznīcas drupas 1970. gados iekonservēja un salu, uz kuras tās tagad atrodas, paaugstināja un nostiprināja. Zem ūdens atrodas bijušās pils un arī Ikšķiles muižas vieta. Ikšķiles pagastā dzimis un Ikšķilē dzīvojis gleznotājs Jānis Kuga (gleznojis arī altārgleznu jaunajai Ikšķiles baznīcai).
Okama "bārdas nazis"
Okama "bārdas nazis" jeb Okama asmens ir princips, ko 14. gadsimtā pamatojis Anglijas franciskāņu mūks, teologs un filozofs sholasts Viljams Okams. Princips balstās uz atziņu, ka vienkāršākām teorijām, ja tās atbilst empīriskiem novērojumiem, salīdzinājumā ar sarežģītākām, ir dodama priekšroka.
Aleksandrs Voitkēvičs
Aleksandrs Voitkēvičs (dzimis Rīgā, miris  Baltimorā) bija Latvijā dzimis poļu izcelmes ASV starptautiskais lielmeistars šahā. Viņa tēvs Pāvels Voitkēvičs (1937 - 1982) bija spēcīgs meistarkandidāts, kas bija iekļuvis Latvijas čempionātu finālos (1961, 1962). Jau agrā jaunībā Aleksandrs Voitkēvičs izveidojās par spējīgu šahistu. 1979. gadā viņš palīdzēja pasaules eksčempionam Mihailam Tālam Rīgas starpzonu turnīra laikā. Vairākkārt Voitkēvičs bija Latvijas jauniešu un junioru izlašu līderis PSRS komandu sacensībās. 1980. gadā ieguva sudrabu Latvijas šaha čempionātā, bet vēl pēc gada kļuva par Latvijas čempionu.
Viņa straujā karjera tika pārtraukta pēc nevēlēšanās dienēt Padomju Armijā. Vairākus gadus Voitkēvičs slēpās no varas iestādēm, taču 1986. gadā tika arestēts un notiesāts uz diviem gadiem. Pēc gada ieslodzījumā sakarā ar Ronalda Reigana un Mihaila Gorbačova tikšanos augstākajā līmenī viņš tika amnestēts un pārcēlās uz dzīvi Polijā.
Polijā Voitkēvičs uzvarējā divos Polijas čempionātos 1989. un 1995. gadā, kā arī bija sudraba (1992.) un bronzas (1996.) medaļu laureāts. Tomēr arī Polijā viņam radās nesaskaņas ar vietējo šaha federāciju, un dažus gadus vēlāk Aleksandrs Voitkēvičs pārcēlās uz ASV, kur viņš studēja Mērilendas universitātē un aktīvi piedalījās šaha turnīros ASV un citās valstīs. Vairākas reizes viņš ieguva Gada balvu (10000 ASV dolāru), ko piešķir ASV šaha federācija par lielāko uzvaru skaitu turnīros noteiktā kalendārā gadā.
2004.gadā Voitkēvičs piedalījās FIDE Pasaules šaha čempionātā Tripolē. Savas dzīves pēdējos mēnešos viņš dalīja pirmo vietu turnīrā Filadelfijā "World Open" un uzvarēja turnīru Lasvegasā "National Open". Aleksandrs Voitkēvičs nomira 2006. gada 14. jūlija vakarā no kuņģa-zarnu trakta perforācijas un iekšējas asiņošanas.
1985. gada F3000 sezona
1985. gada Formula 3000 sezonā bija ieplānoti 12 sacīkšu posmi, taču notika 11, jo sniega dēļ tika atcelta sacīkste Nirgurgringā. Piedalījās 14 komandas un 33 piloti.
Sergejs Tretjakovs
Sergejs Tretjakovs (dzimis, miris ) bija Kuldīgā dzimis krievu dramaturgs, dzejnieks un publicists - futūrists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gadā Kuldīgas matemātikas skolotāja Mihaila Tretjakova un viņa sievas Elfrīdas Melleres ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, ko beidza 1913. gadā. No 1913. līdz 1916. gadam studēja Maskavas universitātes juridiskajā fakultātē, pievienojās eseru partijai.
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1919. līdz 1922. gadam darbojās Vladivostokā, Čitā, Harbinā, Pekinā. 1922. gadā pārcēlās uz Maskavu, kur iesaistījās apvienības LEF (ЛЕФ, Левый фронт искусств) darbībā. Sadarbojās ar tādiem māksliniekiem kā Vsevolods Meierholds, Sergejs Eizenšteins, Els Ļisickis, Vladimirs Majakovskis, Aleksandrs Rodčenko.
Lielā terora laikā 1937. gadā arestēts un nošauts kā spiegs (pēc citām ziņām, izdarījis pašnāvību), reabilitēts 1960. gados.
Jāksons
Jāksons var būt:
Sveika, pasaule
Sveika, pasaule ir datorprogramma, kas izvada uzrakstu "Sveika, pasaule!" (parasti angļu valodā "Hello, world!") uz datora displeja. Tā kā tā ir viena no vienkāršākajām iespējamajām programmām, to parasti izmanto, lai iesācējiem nodemonstrētu kādas programmēšanas valodas pamatsintaksi vai arī lai pārliecinātos, ka valoda vai sistēma darbojas korekti. Uz iekārtām, kam nav displeja, to parasti aizstāj ar programmu, kas dod kāda cita veida signālu, piemēram, ieslēdz gaismas diodes.
Pirmo reizi "Sveika, pasaule" tika izmantota kā ievads jaunā programmēšanas valodā 1974. gada grāmatā The C Programming Language, kura lasītājus iepazīstināja ar valodu C. Programmas kods bija šāds:
JavaScript
In current versions:
Logo
print [Hello, World!]
Producenti (1967. gada filma)
"Producenti" (en) ir 1967. gada ASV satīriska kinokomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Mels Brukss. Filmā galvenās lomas atveido Zero Mostels, Džīns Vailders un Diks Šons. "Producenti" ir Bruksa pirmā režisētā filma.
Filma stāsta par teātra producentu un viņa grāmatvedi, kuri izveido naudas pelnīšanas shēmu, kurā viņiem ir jāiestudē vissliktākais mūzikls, kādu vien viņi var radīt. Galu galā viņi izveido mūziklu par Ādolfu Hitleru un nacistiem.
"Producenti" pirmizrāde notika. Filmas tēmas dēļ, "Producenti" sākotnēji tika pretrunīgi vērtēta un saņēma atšķirīgus kritiķu vērtējumus. Džīns Vailders tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā", savukārt Brukss saņēma Oskaru kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs". Laika gaitā tā ir kļuvusi par kulta filmu un saņēmusi daudz vairāk atzinības. Amerikas Kinoinstitūts filmu "Producenti" ierindoja 11. vietā kā visu laiku labāko amerikāņu kinokomēdija. 1996. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Jersikas evaņģēlijs
Jersikas evaņģēlijs jeb Latvieša evaņģēlijs (Евангелие Лотыша ), dēvēts arī par  Sīmaņa evaņģēliju, ir Latviešu Jurģa 1270. gadā pabeigts evaņģēlija tulkojums senkrievu valodā.
Rokraksts glabājas Krievijas Valsts bibliotēkā Maskavā un labi saglabājušies krāsainie evaņģēlistu attēli, krāsainie nodaļu sākumi, greznie sākumburti un pats teksts. Bibliotēkā uzskata, ka to sarakstījis Georgijs Latvietis, popa Andreja no Gorodiščes dēls.
Rakstīšanas vieta
Jersikas evaņģēlija valoda liecina par Polockas kriviču izloksnes ietekmi, kas tagad sastopama arī baltkrievu valodas ziemeļu izloksnēs. Grāmatas pēcvārdā rakstīts, ka "6778. gada (pēc Vecās Derības) 23. martā, svētā mocekļa Nikona piemiņas dienā, pabeigta šī grāmata, šīs grāmatas. Un tajā pašā dienā bija zīmes pie saules. Šīs grāmatas sarakstītājs – es, Jurģis, popa dēls, ko sauca par latvieti no Gorodiščes (Писах же книги сия аз Гюрги, сын попов, глаголемаго Латыша с Городища), ar mūka Sīmaņa līdzekļiem no svētā Georgija, sev par pestīšanu un visiem kristīgiem par prieku."
Evaņģēlija pēcvārdā Gorodišče nav droši nosakāma, jo parasti tā sauca katru krievu pilskalnu, respektīvi, bijušās pilsētas drupas. Novgorodas apkārtnē, Volhovas upes labajā krastā atrodas sens vikingu pilskalns Gorodišče, ko vāciski dēvēja par Gersicke, bet jādomā, ka Latviešu Jurģa evaņģēlijā minētā Gorodišče bija Letijas agrākās galvaspilsētas Gercikes krieviskotā forma. No tā jāsecina, ka Latviešu Jurģa tēvs bija pareizticīgo priesteris ar dzīvesvietu 1214. gadā nodedzinātajā Jersikas pilī. Nav skaidrs, kas tas ir bijis par mūku Sīmani, kas bija devis Jurģim līdzekļus Evaņģēlija rakstīšanai, varbūt tas bija toreizējais Polockas bīskaps Semions.
Realitāte vai viltus?
Jurģi Latvieti par reālu turējuši folklorists Juris Kreics, vēsturnieks Arveds Švābe grāmatā “Latvju kultūras vēsture” (1922), kā arī vēsturnieki Andrejs Johansons un Pēteris Zeile. Rakstnieks Jānis Niedre Jurģi Latvieti apcerēja romānā “Un vēji triec nodegu pelnus” (1978).
2012. gadā Latvijas Pareizticīgās baznīcas metropolīts Aleksandrs Kudrjašovs apciemoja Krievijas Valsts bibliotēku Maskavā un apskatīja uz pergamenta rakstīto Jersikas evaņģēliju. 2014. un 2016. gadā Latvijas Pareizticīgā baznīca atbalstīja faksimila “Latvieša Evaņģēlijs” un tam veltīto apcerējumu krājumu. Latvijas Pasts izdeva pastmarku un aploksni, kas veltīta Jersikas Evaņģēlijam. Filatēlijas izdevumu vizuālajā noformējumā izmantots Jersikas Kunga Apskaidrošanās baznīcas attēls un ilustrāciju un rokrakstu reprodukcijas no 2014. gada "Jersikas Evaņģēlija" faksimilizdevuma.
LU Akadēmiskās bibliotēkas direktore Venta Kocere rakstā “Jersikas Jurģa 1270. gada Evaņģēlijs” minēja, ka ''F. Balodis atzīmēja arī Arveda Švābes norādīto, ka Maskavas Rumjanceva bibliotēkas vecslāvu Evaņģēliju 1270. gadā rakstījis Jurģis, mācītāja, saukta Latvieša, dēls no Gorodiščes (Jersikas), tātad Jersikā kristietība tā bija iesakņojusies, ka pilsēta jau pati varēja dot priesterus, kāds bija Jurģa tēvs.'' Savukārt krievu mākslas zinātniece Olga Popova apgalvoja, ka rokraksts tapis Gorodiščē pie Novgorodas. Arī vēsturnieks Guntis Zemītis uzskata, ka 13. gadsimtā krieviski latvieti (latgalieti) būtu dēvējuši par лотыгола, nevis par Лотыш.
Automobile Dacia
Automobile Dacia S.A. ir Rumānijas autoražotājs. Viens no lielākajiem uzņēmumiem valstī. Uzņēmuma īpašnieks ir Francijas autobūves koncerns Renault. Galvenais birojs atrodas Mioveni. Dibināts 1966. gadā.
Vēsture
1960. gados komunistiskās Rumānijas valdība nolēma nopirkt kādas Rietumu vieglās automašīnas ražošanas licenci, lai apgādātu savas valsts pilsoņus ar moderniem automobiļiem. Pēc dažādu variantu izskatīšanas tika nopirkta licence Renault 12 ražošanai. 1966. gadā Kolibaši (tagad Mioveni) pilsētiņā, netālu no Pitešti, dibināta rūpnīca Uzina de Autoturisme Pitești (UAP). Tā sāka darbu 1968. gadā. Tā kā sākotnēji rūpnīca vēl nebija pienācīgi iekārota, tika nolemts ražot licencētu modeli Renault 8 ar nosaukumu Dacia 1100. 1969. gadā izlaists priekšpiedziņas modelis Dacia 1300. Tas piedzīvoja daudzas modifikācijas.
1994. gadā izlaists modelis Dacia Nova. 1999. gada septembrī Dacia uzņēmumu nopirka Francijas Renault.
2004. gadā pārtraukta 1300 sērijas modeļu ražošana; 34 gadu laikā izlaisti vairāk nekā 2,5 miljoni šīs sērijas automašīnu. 2004. gadā izlaists Dacia Logan.
Epoksīdu polimēri
Epoksīdu polimēriem ir liela mehāniskā stiprība, dielektriskās un adhēzijas īpašības, kā arī citas vērtīgas īpašības, tos plaši izmanto laku un krāsu ražošanā, līmju izgatavošanā, celtniecībā u.c.
Ķēve
Ķēve savvaļā
Savvaļā zirgi veido ģimeņu barus, kas sastāv no viena dzimumbriedumu sasnieguša ērzeļa, vairākām pieaugušām ķēvēm (līdz 10) un to pēcnācējiem. Pretēji populāram uzskatam ērzelis nav bara vadonis, bet ērzeļa loma barā ir to saturēt kopā un aizsargāt. Bara vadonis parasti ir alfa ķēve (galvenā ķēve). Tā nosaka, kurp dosies bars, lai meklētu labākas ganības, ūdeni un atpūtas vietu. Alfa ķēve arī nosaka, kurā virzienā bars bēgs no vajātāja. Kad bars pārvietojas, alfa ķēve iet pirmā, bet ērzelis iet pats pēdējais, noslēdzot gājienu un uzmanot apkārtni.
Reprodukcija
Grūsnības periods ķēvei ilgst apmēram 11—12 mēnešus (320—370 dienas). Parasti piedzimst viens kumeļš, lai gan retos izņēmumos var piedzimt dvīņi. Savvaļā kumeļš zīž mātes pienu apmēram vienu gadu. Reproduktīvo ciklu ķēvei ietekmē dienas garums, tādēļ ziemā, kad naktis ir garas un dienas īsas, tās meklēšanās ciklā iestājas pārtraukums. No pavasara līdz rudenim ķēves meklēšanās atkārtojas ik pēc 19—22 dienām. Jauna ķēve dzimumbriedumu sasniedz apmēram 2 gadu vecumā, bet zirgaudzētavās parasti ķēvi pirmo reizi lecina 4—5 gadu vecumā, kad zirgs ir pilnībā pieaudzis.
Ķēves nozīme zirgu audzēšanā
Bieži tiek uzskatīts, ka ērzelis ir ietekmīgākais faktors zirgu selekcijā un audzēšanā. Ja no tiem pastāvīgi tiek iegūti augstvērtīgi kumeļi, ērzeļi ātri vien iemanto slavu kā pašmāju, tā starptautiskā līmenī. Tomēr ģenētiski ķēve ir atbildīga vismaz par 50% no kumeļa īpašībām un kvalitātēm. Daži audzētāji pat apgalvo, ka māte ietekmē pēcnācējus pat par 60 un vairāk procentiem. Vairumā gadījumu zirgaudzēšanas eksperti pieturas pie uzskata, ka ķēves īpašības nomāc ērzeļa ieguldījumu. Zirgaudzēšanā pastāv arī uzskats, ka var aplecināt izcilu ķēvi ar viduvēju ērzeli un tāpat iegūt labu kumeļu. Savukārt, ja ar labu ērzeli aplecina ne tik labu ķēvi, reti kumeļš sanāk labs.
Temperaments, eksterjers un talants ir būtiski saistīti ar ķēves ģenētisko struktūru, kas tiek nodota no paaudzes paaudzē. Turklāt kumeļš nepārmanto no ķēves tikai fiziskās īpašības. Pirmajos dzīves mēnešos tas pārņem arī daudzas ķēves uzvedības pazīmes. Kumeļa personība nereti kļūst identiska ķēves personībai. Tādēļ ķēves nozīmīgās lomas novērtēšana ir nenoliedzami svarīga zirgaudzēšanas procesa sastāvdaļa.
Ugāles vidusskola
Ugāles vidusskola ir Ventspils novada Domes dibināta izglītības iestāde, kura īsteno pamatizglītības un vidējās izglītības programmas. Tā atrodas Skolas ielā 5A Ugāles ciemā.
Vēsture
Ugāles Kalna skola celta 1830.-1840. gados, 1876. gadā ēkai piebūvēja otro stāvu. Vidusskola dibināta 1950. gadā Kalna skolas ēkā, tagadējā skolas ēka celta 1960. gadā. 2020./2021. mācību gada sākumā skolā strādāja 36 skolotāji, pamatizglītības programmā mācījās 166 skolēni, speciālajā pamatizglītības programmā 29 skolēni un vidējās izglītības programmā 12 skolēni.
Interešu izglītības iespējas
Skolā darbojas 2.–4., 5.–9. klašu koris; 1.–4., 10.–12. klašu ansamblis; 1.–7. klašu keramikas pulciņš; 4.–6., 7.–9. klašu kokapstrādes pulciņš; 1.–4. tautas deju pulciņš; 1.–4., 5.–9. klašu svešvaloda (angļu val.); 1.–6. klašu vispusīgā fiziskā sagatavotība; 2.–5. klašu vides pētnieku pulciņš; 2.–4., 5.–7. klašu rokdarbu pulciņš; 1.–2.; 3.–7. klašu futbola pulciņš; Jaunatnes informātikas līdzekļi (jaunie žurnālisti); 1.–3. klašu dramatiskais pulciņš; Jaunsardze 4.–12. klasei; Skolēnu pašpārvalde (5.–12. klase).
Ernsts Jāksons
Ernsts Rūdolfs Jāksons (dzimis Rīgā, miris  Ņujorkā) bija Igaunijas diplomāts. Igaunijas "diplomātijas patriarhs". Diplomāts ar, iespējams, visilgāko nepārtraukta diplomāta darba stāžu pasaulē (vairāk nekā 70 gadi).
Studējis Latvijas Universitātē (ekonomiku), Tartu Universitātē (tieslietas). ASV absolvējis Kolumbijas Universitāti.
20. gadsimta 20. gados strādājis Igaunijas sūtniecībā Rīgā, no 1928. līdz 1929. gadam — Igaunijas Ārlietu ministrijā, pēc tam sācis strādāt Ņujorkā, ASV, Igaunijas diplomātiskajā dienestā. 1939. gadā kļuvis par konsulu Igaunijas ģenerālkonsulātā Ņujorkā, turpināja darbību arī pēc Igaunijas okupācijas. 1965. gadā kļuvis par ģenerālkonsulu (amatā līdz 1991. gadam). Pēc tam bija Igaunijas vēstnieks ASV divus gadus (līdz 1993. gadam). No 1991. līdz 1994. gadam Jāksons bija Igaunijas pastāvīgais pārstāvis un vēstnieks ANO.
Jāksons veicināja sadarbību Rietumvalstīs starp Baltijas valstu diplomātijas pārstāvjiem.
Jevgeņijs Zanans
Biogrāfija
2009. gadā bijis otrais Krievijas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pārstāvējis Krieviju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2009. gadā, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Par šo panākumu saņēmis FIDE meistara (FM) nosaukumu.
2010. gadā pārcēlies uz dzīvi Izraēlā. Spēlējis Izraēlas komandu šaha čempionātos par Beerševas šaha klubu, kā arī piedalījies individuālajos turnīros.
Pārstāvējis Izraēlas komandu lielākajos jauniešu komandu šaha turnīros:
Pussy Riot
Pussy Riot ir feministiska Krievijas pankroka mūzikas grupa.
Savas uzstāšanās organizē nesankcionētā formātā koncertiem neparedzētās vietās. Pēc mēģinājuma 2012. gada februārī veikt muzikālu akciju "Dievdzemdētāja, padzen Putinu" Kristus Glābēja katedrālē Maskavā, trīs no Pussy Riot dalībniecēm (Nadežda Tolokoņņikova, Jekaterina Samuceviča un Marija Aļohina) tika tiesātas un viņām piesprieda reālu brīvības atņemšanu uz diviem gadiem (amnestētas divus mēnešus pirms termiņa beigām). Nedaudz vēlāk Aļohinai sods tika mīkstināts uz nosacītu brīvības atņemšanu un viņa tika atbrīvota.
Pussy Riot dalībnieču notiesāšana izraisīja plašus sabiedrības protestus, īpaši Rietumos.
Kanoniskās tiesības
Kanoniskās tiesības ir tiesību normu kopums Romas Katoļu baznīcā, Pareizticīgajā baznīcā un senajās Pareizticīgajās baznīcās.
Nenads Petrovičs
Šaha kompozīcija
1956. gada viņš ieguva starptautiskā tiesneša, bet 1975. gadā — starptautiskā lielmeistara titulu šaha kompozīcijā. 1971.—1974. gadā viņs bija FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) prezidents.
Petrovičs bija žurnāla "Problem" (1951—1981) un almanaha "FIDE Album" galvenais redaktors.
No 1924. gada publicējis vairāk nekā 1000 dažādu žanru šaha kompozīcijas, no tām apmēram 250 ieguvušas atzinības, tai skaitā 150 pirmās godalgas. Petrovičs bija autoritāte uzdevumu tasku, stratēģisku trīsvilču un daudzvilču sastādīšanā.
Labradoras pussala
Labradoras pussala (en, fr) ir liela pussala Kanādas austrumos. To apskalo Hudzona līcis rietumos, Hudzona šaurums ziemeļos, Labradoras jūra austrumos un Sentlorensa līcis dienvidaustrumos. Pussalā atrodas Labradoras reģions, kas ir daļa no Ņūfaundlendas un Labradoras provinces, kā arī vairāki Kvebekas provinces reģioni. Pussalas platība ir ap 1 400 000 km².
Atrašanās vieta un ģeogrāfija
Pussalu no visām pusēm ieskauj jūra, izņemot dienvidrietumu daļu, kur tā savienojas ar sauszemi. Pussalas ziemeļrietumu daļa veido vēl vienu, nelielāku pussalu, ko sauc par Ungavas pussalu, ko ieskauj Hudzona līcis, Hudzona šaurums un Ungavas līcis. Ungavas pussalas tālākais ziemeļu punkts, Volstenholma rags, ir arī Labradoras pussalas un Kvebekas provinces tālākais ziemeļu punkts.
Pussala veido plakankalni, kurā izveidojušās upju ielejas. Ir vairākas kalnu grēdas. Torngata kalni atrodas pussalas ziemeļu daļā; tajos atrodas pussalas augstākā virsotne — Kobviks, kas ar 1652 metru augstumu ir augstākā Kanādas virsotne uz austrumiem no Albertas. Kalnos atrodas arī Torngata kalnu nacionālais parks, vienīgais Kanādas nacionālais parks Labradoras pussalā.
Vēsture
Pieņemts uzskatīt, ka pussala nosaukta portugāļu pētnieka Žoau Fernandiša Lavradora vārdā. Viņam 1499. gadā Portugāles karalis Manuels I piešķīra patentu, kas saskaņā ar Tordesiljasas līgumu ļāva viņam pētīt šo Atlantijas okeāna daļu.
Kims Šelstrems
Kims Šelstrems (sv; dzimis ) ir bijušais zviedru futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks.
Karjeru sācis Zviedrijā BK Häcken klubā. Djurgården sastāvā divas reizes kļuvis par Zviedrijas čempionu (2002, 2003). Lionas "Olympique" sastāvā arī divas reizes kļuvis par valsts čempionu Francijā (2006–07, 2007–08) un izcīnījis divus Francijas kausus (2007–08, 2011–12).
Zviedrijas izlasi pārstāvējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā un trijos Eiropas čempionātos.
Sasniegumi
BK Häcken
Djurgården
Lyon