cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asari (Jūrmala)
Vēsture
1980. gadu beigās Asaru pludmalē (Dzimtenes ielā 1) atvēra pirmās ūdens atrakcijas Latvijā, kuras sastāvēja no diviem slidkalniņiem un diviem baseiniem. Ūdens atrakcijas darbojās vasaras sezonā un tajās notika arī dažādi izklaides pasākumi. Atrakcijas darbojās līdz 21. gadsimta sākumam, kad tika nojauktas.
Asaru kapi
Asaru kapi atrodas jūras malā Kāpu ielā 85. Tajos ir Mārtiņa Šmalca veidots piemineklis (1939). Pirmā pasaules kara un Latvijas brīvības cīņu laikā 1915.-1919. gadā te apglabāti Jūrmalas teritorijā un tās apkārtnē kritušie 247 latviešu un krievu karavīri.
Aristids Briāns
Aristids Briāns (fr; dzimis, miris ) bija Francijas sociāldemokrātu politiķis, kurš no 1909. līdz 1932. gadam ar pārtraukumiem atkārtoti pildīja premjerministra, izglītības, tieslietu vai ārlietu ministra amatus īslaicīgajās tālaika Francijas Trešās Republikas valdībās. Vienpadsmitkārtīgs Francijas premjers. 1926. gadā par miera atjaunošanu Eiropā un sadarbības veicināšanu starp tautām saņēma Nobela miera prēmiju kopā ar Vācijas kancleru Gustavu Štrēzemani.
1921. gadā parakstīja Sabiedroto valstu vēstuli, kurā tika atzīta Latvijas Republikas de jure neatkarība (Briāna nota), viņa vārdā nosaukta Aristida Briāna iela Rīgā. Briāna vārdā tika nosaukts arī 1928. gadā noslēgtais Briāna-Keloga pakts.
Klinšu ērglis
Klinšu ērglis (Aquila chrysaetos) ir vanagu dzimtas (Accipitridae) vanagveidīgais putns. Izdala 6 pasugas. Klinšu ērglis ir viens no vislabāk zināmajiem plēsīgajiem putniem, jo tas dzīvo gandrīz visā ziemeļu puslodē. Kādreiz tas bija bieži sastopams putns, bet mūsdienās tas ir izzudis no cilvēku blīvi apdzīvotiem reģioniem. Tomēr tas joprojām ir sastopams Eiropā, Āzijā, Ziemeļamerikā un Āfrikā. Vislielākā klinšu ērgļu populācija mūsdienās ir Kalifornijā Sanfrancisko apkārtnē. Klinšu ērglis ir Albānijas un Meksikas nacionālais putns.
Klinšu ērgļi Latvijā
Latvijā klinšu ērglis ir sastopams ļoti reti, jo šeit tam nav piemērotu ligzdošanas vietu. Tā dabiskās ligzdvietas pamatā ir uz klinšu korēm un klinšu plaisās. Latvijā ligzdo ne vairāk kā 10 pāri klinšu ērgļu. Pēdējos gados Skandināvijā šīs sugas skaits pieaug, līdz ar to arī Latvijā ir gaidāms skaita pieaugums. Latvija ir pēdējā valsts rietumu virzienā, kur klinšu ērgļi ligzdo kokos. Piemēram, Vācijā, Polijā, Čehijā, Francijā un Itālijā tie ligzdo tikai klintīs.
Izskats un īpašības
Klinšu ērgļa ķermeņa lielums var būt ļoti dažāds. Lielākie indivīdi ir vieni no lielākajiem ērgļu ģintī (Aquila). Tā ķermeņa garums variē no 66—90 cm, spārnu plētums ir 1,8—2,34 m, svars 2,5—7 kg. Klinšu ērgļa apspalvojums ir tumši brūns, bet uz galvas un kakla tas kļūst gaišāks, zeltaini brūns, kas saules gaismā atstaro ar metālisku spīdumu. Arī spārnu augšējam apspalvojumam piemīt gaišais zeltainais tonis. Jauno putnu apspalvojums ir līdzīgs pieaugušajiem putniem, bet tiem nav zeltainā spīduma. Jaunajiem putniem uz astes ir balta josla, kas pie katras spalvu maiņas paliek arvien mazāka, līdz izzūd, sasniedzot apmēram 5 gadu vecumu.
No klinšu ērgļa pasugām vismazākā ir Japānas pasuga A. c. japonica, bet Kazahstānas A. c. daphanea ir lielākā. Kā visiem vanagveidīgiem putniem tas ir raksturīgs mātītes ir daudz lielākas par tēviņiem. Mātīte sver par 1/3 vai 1/4 vairāk kā tēviņš.
Uzvedība
Klinšu ērgļi veido monogāmus pārus, kas paliek kopā vairākus gadus vai arī uz mūžu. Katram pārim ir sava teritorija, kas var būt 155 kvadrātkilometrus liela. Klinšu ērglis Latvijā ir nometnieks. Kopumā lielākā daļa ir nometnieki, tikai ziemeļu reģionu klinšu ērgļi ziemas periodā migrē uz dienvidiem.
Barība
Klinšu ērglis ir veikls un ātrs lidotājs, ļoti spēcīgs, ar saviem garajiem nagiem tas satver medījumu un strauji paceļ to gaisā. Klinšu ērglis spēj nomedīt trušus, zaķus, murkšķus, zemes vāveres, prēriju suņus, kaķus, caunas, kā arī lielākus dzīvniekus, kā lapsas, kazas un jaunus briedēnus. Ir datēts uzbrukums pat pieaugušai stirnai. Eirāzijas pasugas klinšu ērgļi reizēm uzbrūk vilkiem. Arī Teiču rezervātā klinšu ērgļa ligzdā ir atrasta vilka kāja. Tas medī arī nelielus dzīvniekus, kā dažādus rāpuļus, peles un citus grauzējus. Lielu daļu no medījuma sastāda putni (apmēram 60% ), arī lielie putni, kā gulbji, dzērves, rubeņi, kraukļi un kaijas. Nomedīto putnu klinšu ērglis noplūc uzreiz uz vietas, uz ligzdu nesot medījumu bez spalvām. Ja pietrūkst medījuma, klinšu ērglis barojas ar maitas gaļu.
Ligzdošana
Klinšu ērglis ligzdu taisa augstās vietās. Tās var būt gan klintis, augsti koki, gan telefona stabu galos. Vienā teritorijā pāris uzbūvē vairākas ligzdas. Ligzda ir liela, sakrauta bagātīgi no zariem un, ja paredzēta olu dēšanai, tad oderēta ar zāli, pūkām un spalvām. Veca ligzda var būt pat 2 metrus plata un 1 metru augsta. Katru reizi pirms lietošanas, ērgļi ligzdu pielabo un palielina. Latvijā klinšu ērglis pārsvarā ligzdo nomaļās vietās, purvos uz saliņām kāda augsta koka galā. Pāris atgriežas ligzdot vienā un tajā pašā ligzdā vairākus gadus. Ja to iztraucē, tas ligzdu pamet un neatgriežas. Dējumā ir 1—4 olas. Tās ir baltas ar kanēļkrāsas raibumiņiem. Perē abi vecāki, un inkubācijas periods ir 40—45 dienas. Perēšana sākas uzreiz pēc pirmās olas izdēšanas. Mazuļi izšķiļas klāti ar baltām pūkām. Parasti izdzīvo 1—2 vecākie mazuļi. Tā kā tie izšķiļas dažas dienas pirms jaunākajiem, tad izaug spēcīgāki un saņem galveno vecāku uzmanību. Tie no ligzdas izlido apmēram pēc 3 mēnešiem. Šī stratēģija, kad tiek dētas olas vairāk nekā vecāki spēj izbarot, attaisnojas, ja kādu iemeslu dēļ pirmie putnēni aiziet bojā drīz pēc izšķilšanās. Vecāki ļoti rūpējas par saviem mazuļiem, un visbiežāk, ja tie izaug līdz izlidošanas vecumam, tie dzīvo daudzus gadus.
Klasifikācija
Klinšu ērglim ir 6 pasugas:
2011. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
'''2011. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm' (EuroBasket Women 2011'') bija 33. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Polijā 2011. gadā no 18. jūnija līdz 3. jūlijam. Čempionāts tiek rīkots vienlaicīgi trijās Polijas pilsētās: Bidgoščā, Katovicē un Lodzā. Polija čempionātu rīkoja jau ceturto reizi (iepriekš 1958., 1978. un 1999. gadā).
Eiropas čempionātā uzvarēja Krievijas izlase, kas uzvarēja Turcijas valstsvienību. Bronzas medaļas izcīnīja Francija. Par turnīra vērtīgāko spēlētāju tika atzīta Krievijas izlases basketboliste Jeļena Daņiločkina.
Eiropas čempionātā piedalījās 16 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības, tai skaitā Latvijas izlase, kas izcīnīja 8. vietu.
Degu ģints
Degu ģints (Octodon) ir degu dzimtas (Octodontidae) grauzēju kārtas (Rodentia) viena no ģintīm. Degu ģintī ir 4 sugas, no kurām pazīstamākā ir degu (Octodon degus). Degu ģints pārstāvji ir gan dienas, gan nakts dzīvnieki. Mazākais no visiem ir parastais degu (Octodon degus). Zinātniskie pētījumi ir pierādījuši, ka degu ir ļoti laba redze, un tie var redzēt arī ultravioletos starus. Kā arī zinātnieki ir atklājuši, ka degu kažoks un svaigs urīns atstaro ultravioletos starus, kas nozīmē, ka degu var redzēt urīnu, ar ko ir iezīmēta teritorija.
Degu ģints dzīvnieki ir vieni no senākajiem grauzējiem, kas dzīvoja Dienvidamerikā jau oligocēnā. To fosilijas ir apmēram 28,5 - 23,8 miljonus gadu vecas. Degu ģints dzīvnieki mūsdienās pamatā ir sastopami Čīlē, izņemot Bridžesa degu (Octodon bridgesi), kas dzīvo Argentīnā.
Telesakari
Telesakari, telekomunikācija jeb tālsakari ir informācijas sūtīšana attālumā, izmantojot kādu informācijas nesēju. Mūsdienās informācijas pārraidi veic elektriskas vai optiskas ierīces, kas nodrošina signālu noraidīšanu salīdzinoši lielā ātrumā, lielos attālumos un lielā apjomā.
Telesakari ir nozīmīga mūsdienu pasaules ekonomikas nozare ar 3,85 triljoniem USD ieņēmumu 2008. gadā.
Telesakaru tīkli
Telesakaru tīklus veido visu tehnisko līdzekļu kopums telesakaru nodrošināšanai starp vairākām vietām, kurās iekārtas nodrošina piekļuvi šiem pakalpojumiem. Katram tīklā esošajam saņēmējam tiek piešķirta unikāla adrese, lai nodrošinātu ziņu saņemšanu tieši konkrētajam lietotājam. Telesakaru tīkla piemēri ir datortīkli, internets (kurā viens no protokoliem ir vispasaules tīmeklis), radiosakaru un televīzijas tīkli, mobilo sakaru tīkls, bezvadu tīkls, globālais teleksa tīkls, integrēto pakalpojumu cipartīkls (ISDN), publiskais komutējamais tālruņu tīkls (PSTN), aviācijas telesakaru tīkls. Senākās tehnoloģijas bieži bija analogas (elektronikas izpratnē) un pat manuālas (tālruņu centrāles), bet 21. gadsimtā gandrīz viss tiek digitalizēts un nereti ari virtualizēts (ar mākoņskaitļošanu).
Pārraides vide
Digitālas informācijas pārraidē viena no jaudīgākajām datu pārraides vidēm ir optiskās šķiedras kabeļi. Radiosakari, radioapraide un televīzija tiek īstenota ar radioviļņiem, kurus raida un uztver antena. Ar radioviļņiem tiek darbinātas arī bezvadu tīklāju ierīces jeb "piekļuves punkti". Telesakaros izmanto arī koaksiālos kabeļus un pārraides līnijas.
Telesakaru vēsture
Agrākos laikos informācija tika sūtīta vizuālu (dūmu, optiskā telegrāfa, signālkarogu) vai skaņas (bungu, taures) signālu veidā. Par moderno tālsakaru aizsākumu var uzskatīt 19. gadsimta 30. un 40. gados izgudroto telegrāfu. Jau 19. gadsimtā ar sakaru līnijām izdevās savienot kontinentus. Tālsakaru nozīme un izplatība palielinājās 20. gadsimta sākumā, kad tika izgudrots radio un telefons. 20. gadsimta vidū tika ieviesta televīzija. 20. gadsimta beigās izstrādātās interneta un mobilo telefonu tehnoloģijas ietekmē mūsdienu sabiedrību sociālā, kultūras un ekonomikas jomā.
Daina Šveica
Daina Šveica (dzimusi Jūrmalā) ir bijusī latviešu airētāja, ķīmiķe, sabiedriska darbiniece. Latvijas Zinātņu akadēmijas Starptautiskās daļas vadītāja (1993-2005).
Dzīvesgājums
Dzimusi 1939. gadā kā Daina Mellenberga Rīgas Jūrmalas pilsētas arhitekta Viktora Mellenberga ģimenē. Absolvējusi Rīgas Politehnisko institūtu (1965). Ķīmijas zinātņu doktore. Sporta karjeras laikā četras reizes izcīnījusi Eiropas čempiones titulu pārairu divniekā kopā ar Maiju Kaufmani (1963., 1964., 1965. un kopā ar T.Gomolko 1967. gadā), kā arī vairākas reizes kļuvusi par PSRS čempioni (1963., 1965., 1967.). Treneris Juris Aldiņš. PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1965).
No 1970. līdz 1990. gadam viņa bija Latvijas Zinātņu akadēmijas Neorganiskās ķīmijas institūta zinātniskā līdzstrādniece. Pēc viņas iniciatīvas 1989. gada 21. maijā nodibināja Latvijas Olimpisko akadēmiju (LOA) un viņu ievēlēja par LOA prezidenti. Ierosināja nodibināt Latvijas olimpiešu klubu - 1990. gada 15. janvārī kluba pirmā priekšsēdētāja pienākumus uzticēja Jāņa Lūša trenerim Valentīnam Mazzālītim. D. Šveica aktīvi iestājās par Latvijas Olimpiskās komitejas (LOK) atjaunošanu. LOK Ģenerālās asamblejas pirmajā sesijā 1988. gada 1. decembrī D. Šveicu ievēlēja par LOK viceprezidenti. Bija starptautiskās airēšanas savienības  (FISA - International Federation of Rowing Associations) aktīva dalībniece. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā D. Šveicu iecēla par Latvijas Fiziskās kultūras un sporta komitejas (vēlāk Latvijas Sporta departaments) direktori.
Tarjeijs Bē
Tarjeijs Bē (no; dzimis Strinā, Norvēģijā) ir norvēģu biatlonists. 2010.—2011. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējuma uzvarētājs. Olimpiskajās spēlēs izcīnījis trīs zelta medaļas (visas stafetēs). Piedalījies deviņos Pasaules čempionātos, kur kopā izcīnījis 11 zelta medaļas.
Viņa brālis Juhanness Tīngnēss Bē arī ir biatlonists, daudzu titulu ieguvējs un Norvēģijas izlases dalībnieks.
Karjera
Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2008.—2009. gada sezonas, taču debijas sezonā startēja vienīgi pēdējā posmā Hantimansijskā, kur sprintā ieņēma 61. vietu, tādējādi neizcīnot punktus un neiekļūstot Pasaules kausa kopvērtējumā.
2009.—2010. gada sezonu aizvadīja veiksmīgāk. Viņš guva uzvaru divās sacīkstēs: Oberhofas posma sprintā un Vankūveras olimpisko spēļu stafetē. Vēl Rūpoldingas posma stafetē ieņēma 2. vietu. Kopvērtējumā ieguva 176 punktus, ierindojoties 43. vietā.
Veiksmīgi iesāka 2010.—2011. gada Pasaules kausa sezonu, kļūdams par kopvērtējuma līderi. 2011. gada Pasaules čempionātā Hantimansijskā apstiprināja savu sezonas līdera pozīciju, pirmajās piecās distancēs izcīnot piecas medaļas (tostarp zeltu jauktajā stafetē, 20 km klasiskā biatlona distancē un 4 x 7,5 km stafetē ), tā kļūstot par čempionātā visvairāk medaļas izcīnījušo biatlonistu starp vīriešiem. Sezonu T. Bē noslēdza ar uzvaru Pasaules kausa kopvērtējumā, kā arī ieguva mazo kristāla globusu sprintā un iedzīšanā.
Mājlops
Mājlops ir zīdītāju klases lauksaimniecības mājdzīvnieks, kurš tiek turēts, lai cilvēks iegūtu barību, pienu, ādas un/vai vilnu. Daži no mājlopiem ir govis, cūkas, aitas, kazas, truši un citi.
Nakts muzejā 2
"Nakts muzejā 2" (en) ir 2009. gada komēdija, turpinājums 2006. gada filmai Nakts muzejā.
Sižets
Bijušais muzeja sargs Lerijs Deilijs lomā vēlreiz atgriežas iepriekšējā darba vietā, kur naktī eksponāti atdzīvojas un uzzina, ka tos ir nolemts aizstāt ar interaktīvām hologrammām. Paši eksponāti tiek pārvietoti uz Smitsona institūta fondiem. Lerijs dodas uz Smitsona institūtu, lai atgūtu vienu no eksponātiem — plāksni, kuras dēļ muzeja eksponāti naktī atdzīvojas, taču nepaspēj pamest institūtu pirms saulrieta, kā rezultātā atdzīvojas muzeja fondos esošie eksponāti.
Pubertāte
Pubertāte jeb dzimumnobriedums sākas aptuveni 10–12 gadu vecumā, kuras laikā meitene kļūst par sievieti un zēns – par vīrieti (sasniedz dzimumnobriedumu jeb dzimumgatavību). Attīstoties sekundārajām dzimumpazīmēm, straujās augšanas dēļ bērnišķīgais ķermenis pieņem pieauguša cilvēka veidolu. Sviedru un tauku dziedzeri darbojas pastiprināti. Pārmaiņas skar arī psihi. Meitenēm pubertāte ilgst aptuveni līdz 16 vai 17 gadu vecumam, bet zēniem - vienu līdz divus gadus ilgāk.
Ūdenskritums
Ūdenskritums — ūdens straume, kas kādā upes vietā krīt lejup. Pasaulē augstākais ir Anhela ūdenskritums, kura augstums ir 979 metri (pēc citiem datiem 1054 metri), tas atrodas Dienvidamerikā, Venecuēlā.
Parasti ūdenskritumi veidojas vietās, kur upes gultnē kādā vietā beidzas cietie ieži un sākas mīkstie ieži. Tad ūdens izskalo mīkstos iežus un rodas kāple, pa kuru ūdens krīt lejup.
Kurzemē ūdenskritumus sauc par rumbām, bet Vidzemē par grūbēm.
Māris Sirmais
Māris Sirmais (dzimis Rīgā, Latvijā) ir latviešu kordiriģents,  Valsts Akadēmiskā kora “Latvija” mākslinieciskais vadītājs, Latvijas mūzikas akadēmijas Kora diriģēšanas katedras vadītājs.
Dzīvesgājums
Mācījies Emīla Dārziņa Speciālajā mūzikas skolā. absolvējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas prof. Ludmilas Pismennajas kordiriģēšanas klasi, ieguvis maģistra grādu prof. Imanta Kokara diriģēšanas klasē. Māris Sirmais turpinājis studijas orķestra diriģēšanā pie Martina Zīgharta Grācas Mūzikas un mākslas augstskolā Austrijā.
No 1992. gada līdz 1997. gadam Māris Sirmais bija sieviešu kora “Dzintars” diriģents. Kopš 1997. gada Māris Sirmais ir Valsts Akadēmiskā kora “Latvija” mākslinieciskais vadītājs un galvenais diriģents. Viņa vadībā koris regulāri piedalās lielformas darbu atskaņojumos Latvijā un ārvalstīs kopā ar pasaulslaveniem izciliem orķestriem, mūziķiem un diriģentiem. 2001. gadā Lokenhauzas festivālā Austrijā aizsākās Māra Sirmā sadarbība ar pasaulslaveno mūziķi Gidonu Krēmeru un orķestri “Kremerata Baltica”.
Māris Sirmais strādājis Rīgas Doma kora skolā par diriģēšanas pedagogu, viņš regulāri tiek uzaicināts piedalīties starptautiska līmeņa koru un kordiriģentu žūriju sastāvā. Kopš 2012. gada viņš ir Latvijas mūzikas akadēmijas Kora diriģēšanas katedras vadītājs. Viņš ir Vispārējo latviešu dziesmu svētku un Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu svētku virsdiriģents. Māris Sirmais ir vairākkārtējs Latvijas Lielās mūzikas balvas laureāts, Latvijas Zinātņu akadēmijas goda loceklis un Triju zvaigžņu ordeņa kavalieris.
Otrais Krusta karš
Otrais Krusta karš (1147—1149) bija otrs nozīmīgākais krusta karš, kurš sākās no Eiropas. Tas bija atbildes gājiens Edesas grāfistes krišanai 1145. gadā. Edesa bija pirmā krustnešu valsts, kuru dibināja pēc Pirmā Krusta kara (1095—1099) un bija pirmā, kura krita seldžuku gūstā. Otro Krusta karu izsludināja pāvests Eugenijs III un bija pirmais krusta karš, kuru vadīja Eiropas karaļi, konkrēti, Francijas karalis Luijs VII un Vācijas karalis Konrāds III. Tajā Roberta de Kraona vadībā piedalījās arī Templiešu bruņinieku ordenis.
Mēsli
Mēsli var būt:
Kūtsmēsli
Kūtsmēsli jeb vienkārši mēsli ir produkts, kuru iegūst no mājlopiem. Kūtsmēsli bieži vien ir fekāliju un salmu maisījums, kuram ir raksturīga specifiska smaka. Tos visbiežāk izmanto kā mēslojumu, bet var arī izmantot kā kurināmo — kizjaku.
Kūtsmēslu ietekme uz veselību
Zinātnieki ir atklājuši, ka kūtsmēsli, kurus ražo govis un cūkas, ne tikai smird, bet arī nopietni ietekmē cilvēku veselību. Ir atklāts, ka, palielinoties kāda noteiktā reģionā lielo zemnieku saimniecību skaitam un līdz ar to arī saražoto kūtsmēslu daudzumam, palielinās arī bērnu mirstība.
Helmuts Puto
Helmuts Puto (dzimis, miris ) bija scenogrāfs. Mācījies Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā, 1951. gadā beidzis Latvijas Valsts mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu scenogrāfijas specialitātē A. Spertāla vadībā.
Izstādēs piedalījies no 1957. gada.
Radošo darbību sācis Drāmas teātrī (1952), Jaunatnes teātra mākslinieks inscenētājs (1952-1957; J. Tila "Strakoņicu dūdinieks", 1953; A. Arbuzova "Tikšanās ar jaunību", 1953; J. Raiņa "Zelta zirgs", T. Gabes "Meistaru pilsēta", abi 1956; V. Stojanesku, O. Savas "Nulle uzvedībā", 1959; V. Igo "Nožēlojamie", 1960), Valmieras teātra galvenais mākslinieks (1960-1969; G. E. Lesinga "Emīlija Galoti", 1957; M. Gorkija "Saules bērni", 1961; M. un R. Kaudzīšu "Mērnieku laiki", 1962; V. Lāča "Zvejnieka dēls", 1963; E. Voiničas "Dundurs", H. Vuolijoki "Niskavuori maize", A. Arbuzova "Taņa", visi 1964; A. Arbuzova "Mans nabaga Marats", A. Upīša "Zaļā zeme", R. Blaumaņa "Trīnes grēki", visi 1965; A. Griguļa "Cilvēki dārzā", 1966; F. Šillera "Mīla un viltus", 1967; J. Janševska "Dzimtene", 1968; V. Lāča "Cilvēki maskās", 1969).
H. Puto scenogrāfija balstās uz dažādiem glezniecības dekorācijas paņēmieniem, izpildījumā precīzs darbības vietas raksturojums, reizēm ar naturālisma iezīmēm.
Reina
Reina (de, fr, nl) ir upe Eiropā, Vācijas lielākā upe. Sākas Šveices Alpos Graubindenes kantonā, netālu no Sengotarda pārejas kā divas upītes - Priekšreina (Vorderrhein) un Aizreina (Hinterrhein).
Līdz Bodenezeram upi sauc par Alpu Reinu (102 km), no Bodenezera līdz Bāzelei par Kalnu Reinu (145 km). šajos posmos upe ir strauja, pie Šafhauzenes veido 20 m augstus ūdenskritumu. No Bāzeles līdz Bingenai (mazliet lejpus Maincas (Augšreina — 358 km) upe plūst pa līdzenumu, krastos augļu un vīna dārzi. Vidusreinas posmā (no Bingenas līdz Bonnai — 126 km) Reina plūst caur Reinas Šīferkalniem, veidojot krāšņu, līdz 300 m dziļu ieleju. Lejasreina (212 km) ir tipiska līdzenuma upe. Tuvojoties ietekai Ziemeļjūrā, veido vairākas attekas. Kopēja delta ar Māsu un Šeldu.
Reina vienmēr ir kalpojusi par lielu transporta artēriju, jo izdevīgi savienoja lauksaimnieciskos dienvidus ar rūpniecības centriem lejtecē.
Cešina
Cešina ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz rietumiem no Belsko-Bjalas pie pašas robežas ar Čehiju.
Otrpus robežas atrodas Čehijas pilsēta Česki Tešīna, ar kuru Cešina vēsturiski bija vienota pilsēta. Tās tika atdalītas pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā, pamatojoties uz Versaļas līgumu. Pirms tam bija notikušas bruņotas sadursmes starp čehu un poļu karaspēkiem. Kad 1938. gadā, pamatojoties uz Minhenes vienošanos, Vācija anektēja Čehoslovākiju, Polija ieņēma apgabalu uz rietumiem no Češinas. Pēc Otrā pasaules kara tika atjaunotas iepriekšējās robežas.
Viduslaikos pilsēta bija Cešinas kņazistes (mūsdienās tās teritorija sadalīta starp Poliju un Čehiju) galvaspilsēta. 1779. gada 13. maijā pilsētā tika parakstīts Tešenas miera līgums starp Austrijas imperatori Mariju Terēzi un Prūsijas karali Frīdrihu Lielo, un kurš izbeidza Bavārijas mantojuma karu.
Iļja Muromietis (lidmašīna)
Iļja Muromietis (ru) bija kopējs nosaukums vairākām koka divspārņu četrmotoru sēriju lidmašīnām, ko izlaida Krievu-Baltijas vagonu rūpnīcas aviācijas nodaļā Krievijā, laika posmā no 1913. līdz 1918. gadam. Ar lidmašīnām tika uzstādīti vairāki rekordi: kravnesībā, pasažieru skaitā un maksimālajā lidojuma augstumā.
1999. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1999. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1999) bija 27. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Polijā no 1999. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja Polijas izlase, kura finālā uzvarēja Francijas izlasi. Mazajā finālā Krievijas izlase uzvarēja Slovākijas izlasi.
Iļja Muromietis (lidmašīna)
Izstrāde un pirmie modeļi
1915. gadā rūpnīcas aviācijas nodaļā Petrogradā inženieris V.Kirejevs izveidoja aviācijas motoru "Russo-Balt". Tas bija divtaktu sešcilindru motors ar šķidrumdzesi. Automobiļu tipu radiatori atradās motoru sānos. "Russo-Balt" motori tika uzstādīti atsevišķai lidmašīnas modifikācijai.
Iļja Muromietis bija pirmā lidmašīna aviācijas vēsturē, kas bija aprīkota ar no kabīnes atsevišķu pasažieru salonu, guļamistabām un pat vannu un tualeti. Lidmašīnai bija apsilde, no motoru izplūdes gāzēm, un elektrisko apgaismojumu. Fizelāžas sānos atradās izejas uz apakšējā spārna konsolēm. Pirmā pasaules kara un Pilsoņu kara sākums uz laiku apturēja civilās aviācijas attīstību.
Pirmās lidmašīnas būve beigta 1913. gada oktobrī. Pēc izmēģinājuma lidojumiem ar to veica paraugdemonstrējumu lidojumus un tika uzstādīti daži rekordi. Lidmašīnu pilotēja Igors Sikorskis, lidojumos piedalījās arī latviešu kapteinis Krišjānis Prūsis.
1914. gada pavasarī pirmo lidmašīnu pārveidoja par hidroplānu ar jaudīgākiem motoriem. Šo modifikāciju apstiprināja jūrniecības aģentūra un tas līdz pat 1917. gadam bija lielākais hidroplāns.
Izmantošana Pirmajā pasaules karā
Uz kara sākumu bija uzbūvētas četras lidmašīnas. 1914. gada septembrī tās tika nodotas Krievijas imperatora gaisa kara flotei.
Tajā paša gadā tika izdots imperatora rīkojums par bumbvedēju Iļja Muromietis eskadras izveidi. Par eskadras vadītāju iecēla Mihailu Šidlovski. Viņam nācās uzsākt eskadras komplektāciju praktiski gandrīz no nulles, jo vienīgais pilots, kurš varēja pilotēt Muromieti bija Igors Sikorskis, pārējie ar neuzticību, pat ar naidu, izturējās kaut vai pret ideju par smago aviāciju, jaunos pilotus bija nepieciešams apmācīt, savukārt, lidaparātus apbruņot.
Kara laikā tika uzsākta V sērijas (ru) ražošana, kas bija pati masveidīgākā. No B sērijas šie modeļi atšķīrās ar mazāku izmēru un lielāku ātrumu. Ekipāža sastāvēja no četriem cilvēkiem, dažām modifikācijām bija tikai divi motori. Tika izmantotas aviācijas bumbas ar aptuveno svaru 80 kg, retāk līdz 240 kg.
1915. gadā tika uzsākta G sērijas (ru) ražošana. Lidmašīna septiņu cilvēku ekipāžai G-1, 1916. gadā G-2, ar strēlnieku kabīni G-3, 1917. gadā G-4. 1915. un 1916. gados saražotas trīs D sērijas lidmašīnas. Lidmašīnu ražošana turpinājās līdz 1918. gadam. Lidmašīnu modelis G-2 tika izmantots arī pilsoņu karā.
Karā kopsummā piedalījās 60 lidmašīnas. Eskadra veica 400 kaujas uzlidojumus, nometa 65 tonnās aviobumbu un iznīcināja 12 ienaidnieka iznīcinātājus. Viens Iļja Muromietis kara laikā tika notriekts, bet trīs sabojāti.
Lidmašīnu izmantošana pēc Oktobra revolūcijas
1918. gadā netika veikts neviens lidojums ar Iļja Muromietis markas lidmašīnām.
Pirmo reizi Krievijas PFSR regulārie iekšējie avioreisi ar lidmašīnu Iļja Muromietis sākās 1920. gada janvārī ar lidojumiem maršrutā Sarapula - Jekaterinburga - Sarapula.
1920. gadā veikti daži izlidojumi uz Padomju-poļu karu un kara darbībā pret Vrangeli. 21. novembrī bija pēdējais lidmašīnas kaujas izlidojums.
1921. gada 1. maijā atklāja pasta un pasažieru aviolīniju Maskava—Harkiva. Līniju apkalpoja sešas Iļja Muromietis markas lidmašīnas, bet dēļ to lielā nolietojuma un nepilnīgā motoru resursa, 1922. gadā līniju likvidēja.
Vienu no pasta lidmašīnām nodeva Gaisa šaušanas un bombardēšanas skolai Serpuhovā, kur ar to no 1922. līdz 1923. gadam tik veikti apmēram 80 mācību lidojumi. Pēc kā "Muromieši" gaisā vairs nav cēlušies.
Vidzemes guberņa
Robežojās ar Igaunijas, Kurzemes, Pleskavas un Vitebskas guberņām. 1917. gadā igauņu apdzīvotos Vidzemes guberņas apriņķus pievienoja Autonomajai Igaunijas guberņai, bet latviešu apdzīvotos Vitebskas guberņas apriņķus pievienoja Vidzemes guberņai.
1917. gada septembrī gandrīz visu Rīgas apriņķi, bet 1918. gada februārī pārējo Vidzemes guberņu okupēja vācu karaspēks, tomēr formāli tā pastāvēja līdz 1918. gada 22. septembrim, kad Rīgā tika pasludināta Apvienotā Baltijas hercogiste.
Izveide
Vidzemes guberņas teritorija tika inkorporēta Krievijas Impērijas sastāvā 1721. gadā. Pirms tam tā bija atkarīga no Zviedrijas un pastāvēja ar nosaukumu "Rīgas gubernatūra" jeb Zviedru Vidzeme, vēl agrāk — Pārdaugavas Livonijas hercogiste vai Līvzeme. Tajā ietilpa Rīgas, Cēsu, Pērnavas un Tērbatas apriņķi, kas bija sadalīti pilsnovados, vēlāk draudzēs.
Rīgas guberņa (1713—1783)
1710. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks iekaroja Rīgu un pēc Vidzemes un Igaunijas kapitulācijas (1710) Krievijas cars Pēteris I iecēla viņa dienestā pārgājušo Zviedru Vidzemes muižnieku Gerhardu Johanu fon Lēvenvoldi par ģenerālpilnvarnieku (General-Bevollmächtigter) Baltijas provincēs.
Lai arī tiesiski Vidzeme vēl joprojām piederēja Zviedrijas karalistei, cars Pēteris 1713. gadā izveidoja Rīgas guberņu (de, ru), kas sastāvēja no divām daļām — Rīgas provinces un Smoļenskas provinces.
Pēc kara beigām 1722. gadā Rīgas guberņai pievienoja Tērbatas apriņķi. Saskaņā ar 1775. gada guberņu likumu Rīgas guberņa sastāvēja no 9 apriņķiem — Rīgas, Cēsu, Valkas, Valmieras, Pērnavas, Vīlandes, Veravas, Tērbatas un Sāmsalas. 1783. gada 10. maijā guberņai pievienoja Slokas novadu (tagadējās Jūrmalas teritoriju). Krievijas ķeizariene Katrīna II 1783. gada 3. jūlijā izdeva rīkojumu, ar kuru Rīgas guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rīgas vietniecība.
Rīgas vietniecība (1783—1796)
Rīgas vietniecība (de, ru) sastāvēja no Rīgas, Cēsu, Valkas, Valmieras, Pērnavas, Vīlandes, Veravas, Tērbatas un Sāmsalas apriņķiem. To pārvaldīja ķeizarienes iecelts ģenerālgubernators, kura uzdevums bija augstākā uzraudzība pār guberņu un tiesības komandēt tajā izveidoto karaspēku. Līdz 1786. gadam kā padomdevēja organizācija vēl darbojās landrātu kolēģija. Pēc 1787. gada Rīgas rātes vietā bija vēlēts Rīgas pilsētas galva un pilsētas Dome. Lielās ģildes vietā tika izveidotas trīs tirgotāju ģildes. Katrā apriņķī tika izveidota zemes tiesa, kurā no pieciem piesēdētājiem divi bija zemnieki. Rīgas vietniecība tika likvidēta 1796. gada 28. novembrī, pārdēvējot to par Vidzemes guberņu.
Vidzemes guberņa (1796—1918)
Vidzemes guberņa (de, ru) pastāvēja no 1796. līdz 1918. gadam kā viena no Baltijas guberņām. Sastāvēja no Rīgas, Cēsu, Valmieras, Valkas, Pērnavas, Vīlandes, Veru, Tērbatas un Sāmsalas apriņķiem. Guberņu pārvaldīja imperatora iecelts gubernators tam padotām muižniecības pašpārvaldes institūcijām un ierēdņiem (landrātu kolēģija, landtāgs, bruņinieku konvents, landmaršals). 1819. gadā apriņķi tika sadalīti pagastos un muižās.
1917. gada 30. martā (12. aprīlī) Krievijas Pagaidu valdība izdeva rīkojumu par Vidzemes guberņas sadalīšanu divās daļās un igauņu apdzīvoto apriņķu pievienošanu Igaunijas guberņai. Pirmais Latgales latviešu kongress 1917. gada 26.—27. aprīlī (9.—10. maijā) prasīja latviešu apdzīvoto Vitebskas guberņas apvienošanu pēc nacionālā principa ar Vidzemes un Kurzemes guberņām, tomēr Krievijas valdība vilcinājās pieņemt šādu lēmumu. Toties Krievijas PSFR Tautas komisāru padome 1917. gada 14. decembrī izdeva rīkojumu Nr. 93. par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes guberņai.
Pēc Brestļitovskas miera līguma un Berlīnes papildvienošanās (1918) nosacījumiem Krievija atsacījās no Vidzemes, Kurzemes un Igaunijas guberņām un formāli tika nodibināta Apvienotā Baltijas hercogiste.
Robežas
Igaunijas guberņa ziemeļos, Pleskavas guberņa austrumos, Vitebskas guberņa dienvidaustrumos, Kurzemes guberņa dienvidos, Baltijas jūra un Rīgas līcis rietumos.
Administratīvais iedalījums
apriņķa pilsēta Rīga (Riga) un Rīgas patrimoniālais apgabals,
pilsēta Sloka (Schlock), Daugavgrīvas cietoksnis (Dünamünde),
25 draudžu novadi: Aizkraukles (Ascheraden), Akmeņsalas (Steinholm), Allažu (Allasch), Ādažu-Carnikavas (Neuermühlen-Zarnikau), Daugavgrīvas (Dünamünde), Doles (Dahlen), Ikšķiles—Salaspils (Uexküll-Kircholm), Jaunpils (Zaubes) (Jürgensburg), Jumprava (Jungfernhof), Kokneses (Kokenhusen), Krimuldas—Pēterupes (Kremon-St. Peters Capelle), Lēdurgas—Turaidas (Loddiger-Treiden), Lielvārdes (Lennewarden), Madlienas (Sissegal), Mālpils (Lemburg), Nītaures (Nitau), Ropažu (Rodenpois), Siguldas (Segewold), Skultes (St. Matthäi), Slokas (Schlok), Suntažu (Sunzel).
apriņķa pilsēta Cēsis (Wenden),
16 draudžu novadi: Āraišu (Arrasch), Bērzaunes (Bersohn), Cesvaines (Seswegen), Cēsu (Wenden), Dzērbenes—Drustu (Serben-Drostenhof), Ērgļu—Ogresmuižas (Erlaa-Ogershof), Jaunpiebalgas (Neuhof, Pebalg-Neuhof), Kalsnavas—Vietalvas (Kalzenau), Lazdonas (Lasdohn), Liepmuižas—Vestienas (Linden-Festen), Liezēres (Löser), Lubānas (Luban), Ļaudonas (Laudohn), Raunas (Ronneburg), Skujenes (Schujen), Vecpiebalgas (Alt-Pebalg, Pebalg-Orrishof).
apriņķa pilsēta Valmiera (Wolmar),
pilsēta Limbaži (Lemsal),
13 draudžu novadi: Alojas (Allendorf), Burtnieku (Burtneck), Dikļu (Dikkeln), Limbažu (Lemsal), Liepupes (Pernigel), Matīšu (Matthäi), Mazsalacas, (Salisburg), Rubenes (Pappendorf), Rūjienas (Rujen), Salacgrīvas (Salis), Straupes (Roop), Umurgas (Ubbenorm), Valmieras (Wolmar).
apriņķa pilsēta Valka/Valga (Walk),
11 draudžu novadi: Alūksnes (Marienburg), Apekalna (Oppekaln), Ērģemes (Ermes), Ēveles (Wolfahrt), Gaujienas (Adsel), Gulbenes (Schwanenburg), Lugažu (Luhde), Palsmanes—Aumeisteru (Palzmar-Serbigal), Smiltenes (Smilten), Tirzas—Velēnas (Tirzen-Wellan), Trikātas (Trikaten).
apriņķa pilsēta Verava (Werro/Võru),
8 draudžu novadi (kihelkond): Urvaste (Antsla) (Urbs (Anzen)), Kanepi (Cannapäh), Karula (Carolen), Hargla (Harjel), Vastselīna (Neuhausen), Pelva (Pölwe), Räpina (Rappin), Rõuge (Rauge).
apriņķa pilsēta Tērbata (Dorpat/Tartu),
16 draudžu novadi (kihelkond): Palamuse (Bartholomäi), Tartu (Dorpat), Äksi (Ecks), Kambja (Kamby), Puhja (Kawelecht), Kodavere (Kotfer), Laiuse (Lais), Maarja—Magdaleena (Marien-Magdalenen), Nõo (Nüggen), Otepē (Odempäh/Otepää), Rannu (Randen), Rõngu (Ringen), Kursi (Talkhof), Sangaste (Theal-Fölk, Sagnitz), Torma (Torma), Võnnu (Wenden).
apriņķa pilsēta Vīlande (Fellin/Viljandi),
8 draudžu novadi (kihelkond): Vīlande—Kepo (Fellin-Köppo), Helmeta (Helmet), Suure—Jaani (Groß St. Johannis), Kolga—Jaani (Klein St. Johannis), Põltsamaa (Oberpahlen), Paistu (Paistel), Pilistvere (Pillistfer), Tarvastu (Tarwast).
apriņķa pilsēta Pērnava (Pernau/Pärnu),
13 draudžu novadi (kihelkond): Audru (Audern), Vändra (Fennern), Häädemeeste (Gudmannsbach), Halliste (Hallist), Pärnu-Jaagupi (St. Jacobi), Karksi (Karkus), Mihkli (St. Michaelis), Pärnu (Pernau-St. Elisabeth), Saarde (Saara), Tõstamaa (Testama), Tori (Torgel).
apriņķa pilsēta Ārensburga (Arenburg/Kuressaare),
16 draudžu novadi (kihelkond).
Luijs Pastērs
Luijs Pastērs (, ; dzimis, miris ) bija franču mikrobiologs un ķīmiķis. Viņš un viņa sieva Marija ir zināmi ar saviem eksperimentiem, kuri atbalstīja teoriju par to, ka slimības izraisa mikrobi. Pētīja rūgšanas un pūšanas procesus. Mākslīgi izmainīja patogēnos mikroorganismus ārējās vides apstākļu ietekmē, lai tie zaudētu spēju izraisīt slimības, bet būtu derīgi dzīvu vakcīnu pagatavošanā. Viņš izstrādāja dažādas vakcīnas, no kurām ievērojama ir vakcīna pret trakumsērgu. Viņš ir arī veicis vairākus atklājumus ķīmijā, no kuriem ievērojamākais ir kristālu spoguļsimetrijas atklāšana.
Vidzemes guberņa
Administratīvais iedalījums
== Livonijas (Rīgas) ģenerālgubernatori un Vidzemes gubernatori (1712—1917) ==
Luijs Pastērs
Biogrāfija
Luijs Pastērs ir dzimis Doles pilsētā, Juras departamentā, nabadzīgā katoļu ģimenē. Viņš bija trešais bērns Žana Žozefa Pastēra un Žannas Etjenetes Rokuī ģimenē. Luija Pastēra tēvs bija ādminis. 1827. gadā ģimene pārcēlās uz kaimiņpilsētu Arbuā, kur 1831. gadā Luijs sāka iet skolā. Viņa mācību sekmes sākotnēji bija viduvējas, vairāk interesēja makšķerēšana un skicēšana. 1838. gadā sāka mācīties Parīzē, bet slimības dēļ mācības agri pārtrauca. 1839. gadā iestājās Bezansonas Karaliskajā koledžā, kur 1840. gadā ieguva bakalaura grādu mākslā. Luijs Pastērs turpināja studijas, lai iegūtu arī bakalaura grādu zinātnē, bet 1841. gadā eksāmenos izkrita. 1842. gadā izkrita iestājeksāmenos École Normale Supérieure, toties 1844. gadā tas viņam izdevās. 1848. gadā Luijs Pastērs kļuva par ķīmijas profesoru Strasbūras Universitātē, kur satika arī savu nākamo sievu. Apprecējās. Viņam bija pieci bērni, bet trīs no tiem, vēl būdami mazi, nomira no vēdertīfa. Tieši šīs personīgās traģēdijas esot viņu mudinājušas pievērsties infekcijas slimību pētīšanai.
Vidzemes guberņa
Etniskā sastāva atšķirības dažādos apriņķos (1897)
Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem Vidzemes guberņā bija 1 299 365 iedzīvotāji. Apriņķos bija šāds iedzīvotāju etniskais sastāvs:
Luijs Pastērs
Biogrāfija
1854. gadā sāka strādāt Lilles zinātnes un tehnoloģiju universitātē. 1867. gadā sāka vadīt organiskās ķīmijas katedru. Viņš kļuva slavens ar publikācijām par molekulu optisko asimetriju. Viņš pilnībā pierādīja, ka dzīvība nevar rasties no nedzīvas matērijas, kā arī mikroorganismu nozīmi rūgšanas un pūšanas norisēs. 1865. gadā izstrādāja pasterizēšanas tehnoloģiju (tā nosaukta Luija Pastēra vārdā). Veicot šos pētījumus, Luijs Pastērs nonāca pie secinājumiem, ka baktērijas izraisa daudzas infekcijas slimības. Pievēršoties šim jautājumam, viņš izveidoja vairākas jaunas vakcīnas. 1881. gadā tika radīta pirmā veiksmīgā vakcīna pret trakumsērgu. 1888. gadā Parīzē viņš dibināja Pastēra Institūtu.
Vidzemes guberņa
Etniskā sastāva atšķirības dažādos apriņķos (1897)
Vidzemes guberņas latviešu apriņķos 1897. gadā bija šāds iedzīvotāju sadalījums:
Luijs Pastērs
Biogrāfija
Kopš 1868. gada Luijs Pastērs regulāri pārdzīvoja insultus. no kārtējā insulta sekām viņš nomira.
Vidzemes guberņa
Etniskā sastāva atšķirības dažādos apriņķos (1897)
Tātad kopējais iedzīvotāju skaits guberņas latviešu daļā 1897. gadā bija 753 730, bet latviešu īpatsvars tajā — 74,1%.
Izglītības iestādes (1890)
Pēc Brokhauza-Jefrona Lielās enciklopēdiskās vārdnīcas ziņām Vidzemes guberņā bija šādas mācību iestādes :
Pasta ceļi
1826. gadā caur Vidzemes guberņas teritoriju gāja šādi pasta ceļi:
Jānis Šmēdiņš
Jānis Šmēdiņš (dzimis Kuldīgā) ir latviešu pludmales volejbolists. bronzas medaļas laureāts, spēlējot pārī ar Mārtiņu Pļaviņu. Kopš 2012. gada beigām spēlē kopā ar Aleksandru Samoilovu, 2013. gada sezonas laikā viņi 3 reizes ir izcīnījuši uzvaru Pasaules kausa posmos. Samoilovs/Šmēdiņš ir bijuši FIVB reitinga līderi.
Karjera
Volejbolā sācis trenēties astoņu gadu vecumā Kuldīgas sporta skolā. Karjeras sākumā spēlējis kopā ar brāli Tomu Šmēdiņu. Viņi ir izcīnījuši 2. vietu 2002. gada Eiropas U-18 čempionātā, 3. vietu 2004. gada Pasaules U-18 čempionātā, 1. vietu 2005. gada Eiropas U-20 čempionātā, 4. vietu 2006. gada Pasaules U-21 čempionātā.
Pēc sāka spēlēt pārī ar Mārtiņu Pļaviņu. 2010. gada Eiropas čempionātā Berlīnē tika izcīnīta bronzas medaļa. Pārī ar Ingaru Ivanovu izcīnījis 9. vietu 2009. gada Eiropas U-23 čempionātā. 2011. gadā tika izcīnīta 4. vieta Pasaules čempionātā Romā un 5. vieta Eiropas čempionātā. Vēl 2010. gadā izcīnīja 2. vietu FIVB Pasaules kausa posmā. 2012. gadā tika izcīnīta 9. vieta Grand Slam. kopā ar Mārtiņu Pļaviņu izcīnīja bronzas medaļu, kas bija Latvijas sportistu pirmā medaļa 2012. gada Olimpiskajās spēlēs. Pēc Olimpiskajām spēlēm viņi uzvarēja sezonas pēdējā Grand Slam posmā. 2012. gada oktobrī tika paziņots, ka pāris neturpinās spēlēt kopā. Par sasniegumiem sportā ticis piešķirts IV šķiras Triju Zvaigžņu ordenis. 2013. gada Pasaules čempionātā tika izcīnīta dalīta 9. vieta.
Kopš 2012. gada startē kopā ar Aleksandru Samoilovu. Pāris veiksmīgi aizvadīja 2013. gada Pasaules kausa tūres pirmo pusi, trīs posmus pēc kārtas sasniedzot finālu, vienā turnīrā arī gūstot uzvaru. 2013. gada jūnijā publicētajā rangā viņi ierindojās 2. vietā, kas tobrīd bija Latvijas pludmales volejbolistu augstākais sasniegums. Tā paša gada augustā viņi izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā, pēc tam viņi arī pirmoreiz sasniedza ranga pirmo vietu. Ranga pirmo vietu saglabājuši arī sezonas noslēgumā, pēdējā posma finālā uzvarot Pļaviņa un Aleksandra Soloveja pāri, tādējādi pirmoreiz kāda posma finālā tikās divi Latvijas pāri. Samoilovs ar Šmēdiņu kļuva par pirmo Latvijas pāri, kas sezonas noslēgumā bijuši ranga līderi. 2013. gada nogalē viņš uzvarēja vairākās nominācijās FIVB sezonas balvu pasniegšanā.
2013. gada jūnijā notikušajās Pasaules kausa finālsacensībās viņš startēja kopā ar Pļaviņu un izcīnīja 3. vietu.
Privātā dzīve
J. Šmēdiņš ir dzimis Kuldīgā. Precējies, viņa sieva ir Jāņa bijušā pārinieka M. Pļaviņa māsa Elīna. Viņa brālis Toms ir pludmales volejbolists, arī tēvs nodarbojies ar pludmales volejbolu, savukārt māte ir mūzikas skolas pedagoģe.
B6 vitamīns
B6 vitamīns, dēvēts arī par piridoksīnu, piedalās aminoskābju un tauku vielmaiņā. Šī vitamīna trūkums rada anēmiju, nespēku, depresiju vai nervozitāti, kā arī ādas iekaisumu. Šo vitamīnu var iegūt ēdot svaigus dārzeņus, kā arī gaļu, zivis un olas. Cik lielu daudzumu šo produktu vajadzētu lietot, lai iegūtu pietiekamo daudzumu šā vitamīna — 2,0 mg.
Ferma
Ferma var būt:
Konveijerapstrāde
Konveijerapstrāde (pipeline processing) ir tāda datu apstrādes tehnoloģija, ko izmanto gadījumos, kad iespējama pakāpeniska datu apstrāde.
Pēc pirmā apstrādes posma pabeigšanas rezultātus nodod tālākai apstrādei citai datu apstrādes sistēmas iekārtai. Iekārta, kas veica pirmo posmu, atbrīvojas jaunu datu apstrādei.
Šāda tehnoloģija nodrošina vienlaicīgu secīgu procesu datu apstrādi, bet prasa visai sarežģītu datu apstrādes vadības organizāciju.
1982.—1983. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 1982.—1983. gada sezona''' bija 37. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 23 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Filadelfijas "76ers" spēlētāji, kas četru spēļu finālsērijā pieveica Losandželosas "Lakers" ar 4—0. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas un finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Mozess Malons ("76ers"), savukārt Alekss Inglišs ("Nuggets") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1982. gada NBA drafts notika, tajā Losandželosas "Lakers" ar pirmo numuru izvēlējās Džeimsu Vortiju. 33. NBA Visu zvaigžņu spēle notika The Forum arēnā Inglvudā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 132—123. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Filadelfijas "76ers" spēlētājs Džūljuss Īrvings.
Pa konferencēm
Piezīmes
Gobi lācis
Gobi lācis (Ursus arctos gobiensis), (mn) ir viena no brūnā lāča pasugām. Lai gan starp zinātniekiem notiek diskusijas par to, vai Gobi lācis ir brūnā lāča pasuga vai atsevišķa suga, oficiāli tas tiek klasificēts kā pasuga.
Gobi lācis dzīvo Gobi tuksnesī, Mongolijā. Mūsdienās tā izdzīvošana ir ļoti kritiska, jo Gobi lāču populācijā mūsdienās ir ap 30 īpatņiem. Gobi lācis ir ietverts Mongolijas Sarkanajā grāmatā. Zinātnieki uzskata, ka Gobi lācis ir apdzīvojis Gobi tuksneša teritoriju laikos, kad klimats šeit bija maigāks. Mūsdienās lāčus parasti var sastapt Gobi tuksneša rietumu daļā; kalnos un akmeņainajā tuksneša daļā, kāda ūdens baseina tuvumā, pie ezeriņa vai avota.
Izskats un ieradumi
Gobi lāci var redzēt ļoti reti, tā kā tas izvairās no cilvēkiem. Tā uzbūve ir spēcīga, ar izteiktu skausta kumpu. Gobi lāčiem ir garākas kājas kā citiem lāčiem, toties kažoka matojums īsāks. Kažoks zeltaini brūnā krāsā.
Barojas ar krūmu lapām, dažādu augu saknēm, kukaiņiem un ķirzakām.
Priedes
Priedes (Pinus) ir priežu dzimtas (Pinaceae) ģints. Priedes ir mūžzaļi, sveķiem bagāti liela izmēra koki, retāk mazi koki vai krūmāji. Pazīstamas 105 līdz 125 priežu sugas, kas aug Ziemeļu puslodē līdz pat polārajam lokam. Siltāka klimata joslās tās aug kalnos, bet mērenā un aukstā klimatā veido plašus mežus. Latvijā vienīgā savvaļas priežu suga ir parastā priede. Latvijā introducētas vēl vismaz 13 priežu sugas.
No citām priežu dzimtas ģintīm priežu ģints atšķiras ar skujām, kas atrodas uz zariem pa 2 līdz 5 uz ļoti īsa kātiņa. Pie pamata ir kopēja maksts, kas vēlāk nokrīt. Priedes ir augi ar viendzimuma ziediem (vienmājnieki). Mizai raksturīga zvīņveida lobīšanās, kreve un plaisas. Čiekuri nogatavojas divu gadu laikā, to sedzējzvīņas ir īsākas par sēklzvīņām. Sēklas mēdz būt bagātas ar eļļām un olbaltumvielām.
2010.—2011. gada Pasaules kauss biatlonā
2010.—2011. gada Pasaules kauss biatlonā bija vairāku sacīkšu biatlona turnīrs, ko organizē Starptautiskā biatlona savienība. Sezona sākās Estešundā, Zviedrijā, un beidzās  Oslo, Norvēģijā.
Pasaules kausa kopējā ieskaitē vīriem uzvaru izcīnīja norvēģis Tarjeijs Bē un sievietēm par Lielā Globusa ieguvēju kļuva somu biatloniste Kaisa Mekereinena.
Latvijas futbola izlase 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Latvijas futbola izlase laika posmā no 1937. gada jūlija līdz oktobrim piedalījās 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs norisinājās 1938. gada jūnijā Francijā.
Sēļu valoda
Sēļu valoda ir izmirusi indoeiropiešu valodu saimes, baltu valodu grupas valoda. Sēļu valodā runāja sēļi, kas līdz 15. gadsimtam apdzīvoja Latvijas dienvidaustrumus un Lietuvas ziemeļaustrumos.
Latvijas futbola izlase 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Pirmā kārta
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Iļja Vestermans, Aleksandrs Vanags, Fricis Kaņeps, Vaclavs Borduško.
Sēļu valoda
Viduslaikos (6.—14. gs m.ē.) sēļi bija izplatījušies ne tikai Augšzemē, bet arī līdz Bauskai un Dienvidvidzemei (Daugavas labais krasts). Sēļu dialektam esot bijis ciešs kontakts ar kuršu, zemgaļu un seno latgaļu dialektu Latgalē, Vidzemē un Igaunijā, kur tas saglabājies daudzos igauņu senākajos vārdos. Citi pētnieki atzīmēja, ka aptuveni 19 sēļu dialekta vārdi atrasti sudāvu un ziemeļa sindu dialektā. Sēļu valodas pēdas ir saglabājušās bijušo sēļu apdzīvoto teritoriju izloksnēs un vietvārdos.
13. gadsimtā sēļu apdzīvotās zemes tika iekļautas Livonijas Konfederācijas un Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. Tiek uzskatīts, ka sēļu valoda izzuda ap 15. gadsimtu. Sēļu valodas pēdas ir saglabājušās bijušo sēļu apdzīvoto teritoriju izloksnēs un vietvārdos.
Latvijas futbola izlase 1938. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Pirmā kārta
🇱🇻 latvia: Jānis Bebris; Pēteris Lauks, Rūdolfs Slavišens, Sergejs Maģers, Ēriks Pētersons, Jānis Lidmanis, Ēriks Raisters, Iļja Vestermans, Fricis Kaņeps, Alfrēds Verners, Vaclavs Borduško.
Cešinas apriņķis
Cešinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Silēzijas vojevodistē. Robežojas ar Silēzijas vojevodistes Jastšembe Zdroju, Pščinas apriņķi, Belsko-Bjalu, Belsko apriņķi un Živecas apriņķi, kā arī Čehiju un Slovākiju.
Ārstniecības melisa
Ārstniecības melisa jeb citronmētra (Melissa officinalis) ir daudzgadīgs mētru grupas lūpziežu dzimtas augs. Tā dabiskā izplatības vieta ir Dienvideiropa un Vidusjūras reģions. Melisa izaug līdz 70—150 cm gara. Vasarās melisai parādās ar nektāru pilni balti ziedi. Tie pievilina bites un no tiem arī melisa ir ieguvusi savu nosaukumu (tas latīņu valodā nozīmē medus bite).
Melisu izmanto pārtikā kā piedevu saldējumam un kā zāļu tēju un kā sastāvdaļu Svētā Benediktīna liķierī. Melisai ir pretbakteriālas un pretvīrusa īpašības (tā ir efektīva herpesa novēršanā). Melisa tike lietota arī kā nomierinošs līdzeklis. Tā satur rozmarīnskābi ļoti lielos daudzumos, kas iedarbojas kā GABA transamināzes inhibitors, izraisot vieglu pretstresa iedarbību.
Rodžers Teilors
Rodžers Medouzs Teilors (en; dzimis, Norfolkā, Apvienotajā Karalistē) ir angļu mūziķis, zināms kā rokgrupas Queen bundzinieks un vokālists. Tiek uzskatīts par vienu no 70. un 80. gadu ietekmīgākajiem bundziniekiem. 2005. gadā Planet Rock klausītāji ierindojuši Teiloru 8. vietā visu laiku lieliskāko klasiskā roka bundzinieku sarakstā. Sarakstījis tādus Queen hitus kā One Vision, Radio Ga Ga, A Kind of Magic, Breakthru un These Are the Days of Our Lives.
Teilors spēlēja arī citus instrumentus, kā ģitāra, basģitāra un taustiņinstrumenti. Savā pirmo soloalbumu viņš ierakstīja viens pats, gan dziedot, gan spēlējot visus instrumentus. 1987. gadā bundzinieks izveidoja grupu The Cross, vēlēdamies nokomplektēt rokmūzikas supergrupu, tomēr šo nodomu pa īstam realizēt neizdevās. Teilors ir sadarbojies ar tādiem mūziķiem kā Ēriks Kleptons, Rodžers Voterss, Rodžers Daltrijs, Roberts Plānts, Eltons Džons, Džons Bon Džovi un citiem.
Slavens kļuvis starpgadījums dziesmas I'm in Love With My Car sakarā. Teilors vēlējās, lai tā tiktu izdota kā Bohemian Rhapsody B-puse. Queen solists Fredijs Merkūrijs tam nepiekrita. Tādēļ Teilors ieslēdza sevi skapī, līdz Merkūrijs pārdomāja.
Teilors ir pazīstams ar savu falsetto vokālu, kas vislabāk dzirdams Queen dziesmās Bohemian Rhapsody un Somebody to Love.
Džefs Skiners
Spēlētāja karjera
2010.—11. sezonā, kas bija Skinera debijas sezona NHL, kanādiešu uzbrucējs atzīmējās ar 63 rezultativitātes punktiem 82 spēlēs. Tā joprojām ir Skinera rezultatīvākā sezonas viņa līdzšinējā NHL karjerā. Piedalījās arī 2001. gada NHL Visu zvaigžņu spēlē, kļūstot par visu laiku jaunāko spēles dalībnieku.
Kanādas izlases rindās spēlējis 2011., 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos.
.si
.si ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Slovēniju. Domēns izveidots 1993. gadā. Domēna sponsors ir Academic and Research Network of Slovenia (ARNES), kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. 2010. gada maijā zem šī domēna bija reģistrētas aptuveni 80 000 tīmekļa vietnes.
Ārējās saites
Toppdomän