cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā
Turcija - Latvija
2003. gada 19. novembris
Pārkrievošana
Valodu autonomija (1721—1830)
Arī 1812. gadā anektētajā Besarābijā 1828. gadā likvidēja rumāņu pašpārvaldi un pārvaldē un izglītībā ieviesa krievu valodu.
Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā
Turcija - Latvija
Inönü Stadi, Stambula; skatītāji: 25 000; tiesnesis - Frisks (Zviedrija)
Pārkrievošana
Valodu autonomija (1721—1830)
Šajā laikā krievu valodu galvenokārt apguva un lietoja aristokrātijas un elites pārstāvji, kam impērijas valodas zināšanas nodrošināja karjeras iespējas valsts pārvaldē, kara un diplomātiskajā dienestā. Šeit īpaši izcēlās Baltijas vāciešu aristokrātija, kas bija cieši saplūdusi ar pārvācoto Romanovu dinastiju. Vienlaikus, netika traucēta poļu un vācu valodu dominēšana rietumu provincēs, un tatāru valodas dominēšana kazahu zemēs.
Selektīva pārkrievošana (1830—1863)
Pēc 1830. gada Novembra sacelšanās apspiešanas Krievijas Impērijas administrācija sodīja daļu patriotiskās poļu elites un samazināja tās varu. Poļu valoda saglabāja oficiālās valodas statusu, taču blakus tai tagad ieviesa krievu valodu, kuras zināšana kļuva obligāta valsts pārvaldē strādājošajiem, slēdza poļu Varšavas un Viļņas Universitātes. Poļiem, baltkrieviem, lietuviešiem un ukraiņiem bija jādodas studēt uz Pēterburgu un Maskavu vai jaunatvērto krievvalodīgo universitāti Kijivā. Skolās pakāpeniski sāka ieviest priekšmetus, ko pasniedza vienīgi krieviski (valodu, vēsturi, ģeogrāfiju, statistiku). Skolotāju trūkuma dēļ šī apmācība netika ieviesta pilnībā, un sieviešu skolās apmācība joprojām notika vienīgi poliski.
Lojālajās Baltijas provincēs saglabājās vācu valodas telpa. Tērbatas Universitātē, kur mācības notika vāciski, krievu valodas eksāmens bija nepieciešams diploma iegūšanai. Izglītības iestādes krievu valodas apmācībai nepievērsa lielu uzmanību. 1849. gadā krievu valodu pietiekamā līmenī zināja tikai 80 no aptaujātajiem 343 ierēdņiem.
Kaukāzā un Kazahstānā vietējās elites vajadzībām atvēra skolas ar krievu apmācību, taču pārējā izglītība, cik nu tā tika nodrošināta, joprojām notika vietējās valodās.
Pārkrievošanas uzspiešana (1863—1905)
Pēc 1863. gada poļu Janvāra sacelšanās apspiešanas Polijas Karalistē, sākās krievu valodas uzspiešana. Krievu valodu ieviesa valsts pārvaldē (1868) un tiesās (1875). Skolu pāriešana uz krievu valodu beidzās 1885. gadā, kad to ieviesa pamatskolās. Skolēnus sodīja par savstarpēju sarunāšanos poliski.
1864. gada izglītības reforma atcēla ticības ierobežojumus vidusskolu audzēkņiem, tā paverot ceļu ebreju studentiem ceļu uz augstāko izglītību. Diplomu ieguvušiem ebrejiem, kā arī ārsta izglītību ieguvušajiem ebrejiem ļāva dzīvot un strādāt ārpus nometinājuma joslas, strādāt valsts pārvaldē un tiesās.
Ukrainas un Baltkrievijas teritorijās pārtrauca poļu valodas izmantošanu pārvaldē. Izglītībā 1859. gadā sākās pāriešana no poļu latīņu alfabēta uz krievu kirilicu. 1864.—65. gadā baltkrievu un lietuviešu valodās izdotajām grāmatām pavēlēja pāriet tikai uz kirilicu. Šie poļu latīņu drukas aizliegumi tika attiecināti arī uz ukraiņiem un latgaliešiem. Tas noveda pie skolu apmeklētības krišanās un pagrīdes skolu rašanās. Lietuviešu zemēs izvērtās latīņu alfabētā iespiestu grāmatu kontrabanda no Prūsijas un Kurzemes. Pēc 1874. gada poļu valodas apmācība lēnām atgriezās Lietuvas skolās.
19. gadsimta pirmajā pusē krievu inteliģence ar interesi pētīja Ukrainas zemju senatni un kultūru. 1857. gadā sāka darboties pirmā ukraiņu tipogrāfija, sāka veidoties ukraiņu valodas gramatika. Pēc 1863. gada poļu sacelšanās apspiešanas, impērijas administrācijā radās bažas, ka ukraiņu valoda ir saikne ar visu polisko. Sākās dažādu aizliegumu virkne, kuru mērķis bija izbeigt ukraiņu valodas izmantošanu literatūrā un izglītībā. 1876. gadā aizliedza ukraiņu grāmatu importu no ārzemēm (galvenokārt Galīcijas). Vietējo ierēdņu dažādo uzskatu dēļ, aizliegumus daļēji atcēla 1881. gadā, tad pastiprināja 1884., 1892., un 1895. gados. Taču tas nenozīmēja ukraiņu literatūras pilnīgu aizliegumu. No 1876. līdz 1880. gadam cenzūra atļāva iespiest 37 no 53 iesniegtajām ukraiņu grāmatām. Kijivā 1881. gadā sāka iznākt ukraiņu laikraksts Luna un 1883. gadā Rada.
Pārkrievošanu rutēņu zemēs, kurās veidojās baltkrievu un ukraiņu tautas, iedvesmoja arī 1861. gadā veiktā dzimtļaužu brīvlaišana. Ierēdņi baidījās, ka brīvību ieguvušie zemnieki sāks izglītoties baltkrieviski un ukrainiski nevis krieviski, tā novedot pie šķelšanās, ko tikai atbalstītu dumpīgie poļi. Kopā ar ukraiņiem, kurus šajā laikā oficiāli sauca par "mazkrieviem", krievi, jeb "lielkrievi", veidoja impērijas iedzīvotāju vairākumu. Bez mazkrieviem lielkrievi bija iedzīvotāju mazākums. Daudzi arī uzskatīja, ka baltkrievi un ukraiņi runā dažādos vietējos dialektos, kam jāiznīkst, pārejot uz vienotu krievu valodu. 19. gadsimta otrajā pusē valodas standartizācija notika arī Francijā, kur tika apspiesti dienvidu reģionu dialekti, ieviešot standartizētu franču valodu. Taču atšķirībā no Francijas, kas izglītību mērķēja uz visiem valsts iedzīvotājiem, izglītība Krievijas Impērijā bija pieejama iedzīvotāju mazākajai daļai, tā samazinot pārtautošanas iespējas.
Ar Aleksandra III kāpšanu tronī 1881. gadā arī pārvācotajās Baltijas provincēs sākās krievu valodas uzspiešana. 1882. gadā sāka pakāpenisku valsts pārvaldes pāreju uz krievu valodu, 1889. gadā tiesas sāka pāriet uz krievu valodu. Vidusskolās no 1887. gada un Tartu Universitātē no 1889. gada pārgāja uz apmācībām krieviski. Lielāka ietekme uz pamatiedzīvotājiem bija krievu valodas ieviešana pamatizglītībā. 1886. gadā luterāņu pamatskolas un skolotāju seminārus pakļāva impērijas Izglītības ministrijai. 1887. gadā krievu valodu sāka ieviest skolās, 1892. gadā to ieviešot arī pamatskolās. Tikai ticības mācību ļāva pasniegt vietējā valodā. Šo reformu īstenošanu kavēja tas, ka trūka krieviski runājošu skolotāju, kā arī skolu inspektoru trūkums. 1891. gadā Baltijas provincēs bija tikai 10 skolu inspektori, daži no kuriem bija atbildīgi par 400 skolu pārbaudēm. Tā kā skolas finansēja vietējā administrācija, vācbaltiešu elites sāka pārtraukt skolu finansēšanu. Krītoties izglītības pieejamībai, daudzi bērni palika mācīties mājās, elites studenti devās studēt uz Vāciju vai Maskavu un Pēterburgu.
Latviešu un igauņi vidū valdošais naids pret vāciešiem nozīmēja, ka daudzi no viņiem uzskatīja pareizticību, krievu valodu un impērijas administrāciju kā pozitīvu pretspēku vāciešu varai. Krievu valodas zināšanas zemākajām šķirām deva karjeras un finansiālus ieguvumus, iespējas pārvietoties pa impēriju. Tikmēr līdzīgi mēģinājumi ieviest krievu valodu Somijas lielhercogistē saskārās ar spēcīgu nacionālo pretestību. Tā kā Somijas pārvaldē izmantoja zviedru un somu valodas, tad krievu valoda vispār nebija nepieciešama.
Tradicionāli islāmiskajā Volgas reģionā un kazahu zemēs 19. gadsimta vidū aktīvi darbojās tatāru misionāri, atverot reliģiskās skolas un nostiprinot islāma normu ievērošanu. Iepriekš pareizticību pieņēmušie iedzīvotāji atgriezās islāmā. Krievu skolas šajos reģionos bija retums. 1870. gadā šejienes tautām ļāva mācīties savā valodā un paralēli apgūt krievu valodu, atverot divvalodu skolas čuvašu un kazahu valodai izveidoja alfabētus uz kirilicas pamata. Pastiprinājās vietējo iedzīvotāju apmācība pareizticībā. Nesen iekarotajā Krievijas Turkestānā skolas ar krievu valodu bija retums, un izglītošanu joprojām veica islāma skolas. Dažviet Kaukāzā pastāvēja islāma skolas un divvalodu izglītība, bet citur stingri centās apmācību veikt tikai krieviski. Gruzijā krievu valodu no pirmās klases 1867. gadā ieviesa valsts skolās un 1876. gadā arī pārējās. Uz krievu valodu 1872. gadā pārgāja Tiflisas garīgais seminārs. Šo lēmumu ietekme bija minimāla, jo skolās šajā laikā mācījās ap 1% gruzīnu.
Kopumā, šajos gados veiktā pārkrievošana nedeva cerētos rezultātus. Mazākumtautību apdzīvotajos reģionos krievu skolu bija pārāk maz, tām nepiešķīra nepieciešamo finansējumu, bet oficiāli uzspiestā valodas politika tikai izraisīja nacionālās pašapziņas nostiprināšanos. Krievijas Impērija nekļuva par "tautu katlu" kurā rastos vienota krievvalodīga nācija. Elites pārstāvju bērnus bieži mājās izglītoja mājskolotāji, studēt tos sūtīja uz ārzemēm, vai universitātēm, kurās apmācība nenotika vienīgi krieviski.
1897. gada tautas skaitīšana uzrādīja, ka lasīt krieviski māk lielākā daļa izglītoto ebreju, vāciešu, armēņu un grieķu. To mācēja arī gandrīz puse izglītoto poļu un latviešu, bet tikai trešdaļa izglītoto lietuviešu, igauņu un gruzīnu. Tikai vāciešiem, latviešiem, igauņiem un ebrejiem vairāk par 50% iedzīvotāju mācēja lasīt un rakstīt. Tā kā baltkrievu un ukraiņu zemnieku lielākā daļa skolas neapmeklēja, pārkrievošana viņus skāra minimāli.
Strauji sākoties industrializācijai, provinču pilsētās strauji pieauga krieviski runājošo strādnieku skaits. Vietējo iedzīvotāju lielākā daļa turpināja apstrādāt zemi, bet trūcīgie krievi meklēja darbu rūpnīcās. Tikmēr miljoniem ukraiņu zemnieku pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1861. gadā labākas dzīves meklējumos pārcēlās uz Sibīriju, Kazahstānu, Ziemeļkaukāzu un Kubaņu, saglabājot savus akcentus, taču pakāpeniski pārejot uz krievu valodu.
Pārkrievošanas atplūdi (1905—1917)
1905. gada revolūcija noveda pie valodas politikas izmaiņām, atviegloja drukas cenzūru, atcēla valodu un alfabētu aizliegumus. Sākās plaša laikrakstu un grāmatu iespiešanu vietējās valodās un dialektos. 1905. gadā privātajām skolām atļāva veikt mācības vietējās valodās. 1906. gadā Baltijas provinču skolu pirmajās divās klasēs atjaunoja izglītību vietējā valodā. Lietuvieši un poļi atguva tiesības izglītoties savās valodās. Baltkrieviem un ukraiņiem uzliktos ierobežojumus neatcēla. Mazkrievu dialektu uzskatīja par tik tuvu krievu valodai, ka tā atsevišķa mācīšana nav nepieciešama, bet baltkrieviem vispār trūkstot rakstītas literatūras, ko pasniegt. Impērijas pastāvēšanas pēdējos gados pārkrievošana lielā impērijas daļā beidzās, kļūstot par brīvprātīgu izvēli.
Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijā
Turcija - Latvija
Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Zirnis - Bleidelis, Laizāns, Astafjevs, Rubins - Verpakovskis (Pahars 90'), Rimkus (Štolcers 72').
Jaungvinejas jūra
Jaungvinejas jūra vai Bismarka jūra (en) ir Klusajam okeānam piederīga malas jūra starp Jaungvinejas salu un Bismarka arhipelāga salām.
Ģeogrāfija
Ūdens virsējā slāņa vidējā temperatūra ap 28 °C, sāļums — 34‰, plūdmaiņas — ap 1 m. Seismiski ļoti aktīva zona, ļoti aktīvs vulkānisms.
Jaungvinejas jūrā 1943. gada 2.—4. martā notika Bismarka jūras kauja, kur ASV un Austrālijas gaisa spēki uzbruka Japānas flotes konvojam, kas uz Lae Papua-Jaungvinejā veda karaspēku. Japānas konvojs tika sakauts.
Robežas
Dienvidrietumos atrodas Jaungvinejas sala, no pārējām pusēm jūru apņem Bismarka arhipelāgs, tai skaitā lielā Jaunbritānijas sala dienvidaustrumos un Jaunīrijas sala ziemeļaustrumos. Dienvidos savienota ar Zālamana jūru, ziemeļos — ar Kluso okeānu.
Ivo Lakučs
Piedalījies divās olimpiskajās spēlēs (2000, 2008). 2000. gadā Sidnejā startēja Latvijas treka riteņbraukšanas komandā kopā ar Aināru Ķiksi un Viesturu Bērziņu, izcīnīja 8. vietu komandu sprintā. 2008. gadā Pekinā startēja pirmajās BMX riteņbraukšanas sacensībās olimpisko spēļu vēsturē, izcīnīja dalītu 17.—32. vietu.
I. Lakučs 2001. gadā ir izcīnījis Pasaules čempionāta sudraba medaļu, 2003. gadā kļuva par Eiropas čempionu, trīs reizes ir izcīnījis Eiropas čempionāta sudraba medaļu (2002, 2005, 2006) un 2008. gadā izcīnīja Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 1997. gadā I. Lakučs izcīnīja uzvaru Pasaules junioru čempionātā, kas bija pirmais UCI organizētais BMX Pasaules čempionāts. Visi panākumi gūti BMX riteņbraukšanā.
Vēl būdams sportists, I. Lakučs pievērsies arī trenera darbam, viņš ir 2008. gada olimpisko spēļu čempiona Māra Štromberga treneris. 2008. gadā viņš saņēma 2008. gada Latvijas Gada balvu sportā nominācijā "Paraugs sportā", vairākkārt ir ticis izvirzīts balvai kā gada labākais treneris (2012. gadā arī saņēmis šo balvu).
2009. gadā uzsāka politisko karjeru, veiksmīgi startējot Valmieras domes vēlēšanās no saraksta "Jaunais laiks" un tika ievēlēts Valmieras domē.
2021. gadā pievienojas FC Valmiera kā fiziskās sagatavotības treneris.
Artūrs Matisons
Piedalījies 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Pekinā. Pirmajās BMX riteņbraukšanas sacensībās olimpisko spēļu vēsturē izcīnīja dalītu 9.—16. vietu.
2007. gadā izcīnījis 4. vietu Pasaules čempionātā, 2006. gadā kļuva par Eiropas čempionu, 2003. gadā izcīnīja gan Pasaules, gan Eiropas junioru čempionātu zelta medalu.
Izglītību ieguvis Vidzemes Augstskolā.
Karuzes kauja
Karuzes kauja notika 1270. gada 16. februārī starp Lietuvas dižkunigaiša Traideņa vadīto lietuviešu un to sabiedroto zemgaļu karaspēku no vienas puses un Livonijas ordeņa mestra Oto fon Luterberga vadīto krustnešu karaspēku no otras puses.
Kaujas norise
Pēc krustnešu un viņu sabiedroto karaspēka sakāves Durbes kaujā 1260. gadā zemgaļi vairs neatzina Rīgas arhibīskapa un Livonijas ordeņa virsvaru, tā vietā noslēdzot savienību ar lietuviešiem. Livonijas ordeņa mestrs 1269. gadā jau sāka iebrukumu Zemgalē, kad saņēma ziņu, ka jaunais Lietuvas valdnieks Traidenis kopā ar zemgaļiem ir uzsācis karagājienu Līvzemē un Sāmsalas-Vīkas bīskapijā. Ordeņa mestra vadītais krustnešu un "zemes ļaužu" karaspēks no Rīgas devās uz Vīku Rietumigaunijā, kur tiem piepulcējās arī karavīri, kurus komandēja Dānijas karaļa vietvaldis Tallinā Zigfrīds, Tērbatas bīskaps Frīdrihs un Leales (Lihulas) bīskaps Hermanis.
Cjiņhuandao
Cjiņhuandao ir pilsēta Hebei provincē Ķīnā, Bohai jūras krastā.
Rašs
Rašs var būt:
Cjiņhuandao
Cjiņhuandao ir trīs galvenie attīstības rajoni:
Cjiņhuandao Olimpiskā sporta centra stadionā notika kvalifikācijas turnīra spēles 2008. gada Pekinas olimpiādes laikā.
Fidži jūra
Fidži jūra ir Klusajam okeānam piederīga starpsalu jūra. Šo plašo jūru norobežo nevis lielas sauszemes masas bet gan nelielu salu grupas un zemūdens kalnu grēdas.
Jūras vidējais dziļums ir 2740 m. Ūdens virsējā slāņa temperatūra vasarā 26 °C - 18 °C, ziemā - 25 °C - 14 °C, sāļums - 35,5‰.
Robežas
Ziemeļos atrodas Vanuatu, Klusais okeāns un Fidži salas. Ziemeļaustrumos - Tongas salas. Austrumos - Klusais okeāns, Kermadeka salas. Dienvidos - Jaunzēlandes Ziemeļu sala. Dienvidrietumos un rietumos - Tasmāna jūra. Rietumos - arī Norfolka. Ziemeļrietumos - Jaunkaledonija.
Elmārs Graudiņš
Elmārs Graudiņš (dzimis, Kalsnavas ciemā, Latvijā, miris , Kusā, Latvijā) bija vecākais darba vadītājs, Madonas PMK-19 pārvaldes priekšnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1934. gadā Kalsnavas ciemā, Madonas rajonā, laukstrādnieku — Voldemāra un Elzas — ģimenē. No 1944. — 1952. g. mācījies Vestienas 7-gadīgajā skolā. Pēc pamatskolas beigšanas turpinājis mācīties Mālpils hidromeliorācijas tehnikumā, kuru beidzis 1956. gadā, iegūstot tehniķa — melioratora specialitāti. Tad strādājis Madonas MMS (Mašīnu meliorācijas stacija) par tehniķi. No 1958. — 1972. g. strādājis par iecirkņa priekšnieku. 1963. g. atnācis dzīvot uz Kusu. 1973. g. sācis strādāt tikko nodibinātajā Madonas PMK-19 (Pārvietojamā Mehanizētā Kolonna) pārvaldē par galveno inženieri, bet no 1981. g. — par Madonas PMK-19 priekšnieku. 1960. g. iestājies PSKP rindās.
Vēl līdz 1963. gadam, Kusā atradās tikai dažas ēkas. Pēc 1963. gada, kad ciematā ienāca Elmārs Graudiņš — cilvēks ar plašu saimniecisko vērienu, sākās strauja ēku celtniecība. Meliorācijai bija jābūt ārā no pilsētām — laukos, tāpēc lai meliorācijas pārvaldes darbiniekiem būtu kur dzīvot, Graudiņš piesaistīja līdzekļus ēku celtniecībai, neaizmirstot par infrastruktūru — bērnudārza izveidi, skolas paplašināšanās projekts, centralizētā kanalizācija, siltumapgāde, elektrība. Pateicoties viņa iniciatīvai un pūlēm, Kusa ir šobrīd tāda kāda ir — 680 cilvēku apdzīvots ciemats (2007. gadā). Par godu Elmāram Graudiņam, viena no Kusas ielām nodēvēta viņa vārdā.
Apbalvojumi
Elmārs Graudiņš apbalvots ar "Darba Sarkanā Karoga" ordeni.
Piešķirtās medaļas:
1969. gadā Elmāram Graudiņam piešķirts nosaukums — "Meliorācijas darba teicamnieks".
Esene
Esene (de) ir pilsēta Vācijā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, Rūras apgabala centrā Rūras upes krastos. Esene kā neatkarīga pilsēta atrodas Diseldorfas reģiona sastāvā. Ar gandrīz 580 000 iedzīvotāju, tā ir pieskaitāma gan pie Vācijas, gan Ziemeļreinas-Vestfālenes lielākajām pilsētām. Esene ir viena no 2010. gada Eiropas kultūras galvaspilsētām. Esene ietilpst arī Reinzemes dabas ainavu apvienībā un Rūras reģionālajā apvienībā.
Ģeogrāfija
Vidējais augstums virs jūras līmeņa Esenē ir 116 m v.j.l. Augstākais paaugstinājums (202,5 m v.j.l.) atrodas Haidhauzenā, bet zemākais pazeminājums (26,5 m zjl.) atrodas Karnapā. Pilsētas garums ziemeļu - dienvidu virzienā sasniedz 21 kilometru, bet platums austrumu - rietumu virzienā sasniedz 17 kilometrus. Esenes pilsētas robežas garums sasniedz 87 kilometrus.
Pilsētas administratīvais iedalījums
Esenes pilsētas teritorija sastāv no 9 mikrorajoniem. Katram mikrorajonam ir sava mikrorajona pārstāvniecība, kurā ietilpst 19 cilvēku. Mikrorajona pārstāvniecības priekšsēdētājs ir arī attiecīgā mikrorajona rajonbirģermeistars. Esenes pilsētas mikrorajoni tiek apzīmēti ar romiešu cipariem un īpašu vārdu, kas pārsvarā ir radies no vairāku citu pilsētas daļu nosaukumiem.
9 Esenes pilsētas mikrorajoni kopumā ir iedalīti 50 pilsētas daļās. Lielākā daļa pilsētas daļu agrāk bija kā patstāvīgas teritorijas un laikā no 1901. gada līdz 1975. gadam zaudēja savu statusu apvienošanās dēļ ar Esenes pilsētu. Pilsētas daļas tiek apzīmētas ar arābu cipariem.
Pamats šādam Esenes iedalījumam ir Esenes divdaļīgais iedalījums starp biezi apdzīvoto Esenes ziemeļdaļu, kā arī biezi apdzīvoto pilsētas centru no vienas puses un daudz zaļajām teritorijām un mazapbūvēto teritoriju dienviddaļā no otras puses.
Robežpilsētas
Ar Eseni robežojas šādas pilsētas (no austrumiem pulksteņrādītāja virzienā)
Klimats
Gada vidējā temperatūra Esenē ir 9, 6 °C. Gada vidējais nokrišņu daudzums sasniedz 829 milimetrus. Aukstākais gada mēnesis ir janvāris (1, 5 °C), bet siltākais gada mēnesis ir jūlijs (17, 5 °C). Lielākais nokrišņu daudzums ir vērojams augustā un, tas ir 90 milimetri.
Vēsture
Tā ir dibināta jau 845. gadā, tomēr uzplaukumu piedzīvojusi tikai XIX. gs, kad sākās dzelzs rūdas un akmeņogļu ieguve. Esene ir pazīstamākās vācu rūpnieku dinastijas Krupu dzimtā pilsēta. Pēc 2. pasaules kara pilsēta pamazām kļuvusi par ievērojamu modernās mākslas centru.
Pirmssākumi
Senākā liecība par cilvēku aktivitātēm mūsdienu Esenes teritorijā tika atrasta 1926. gadā, izbūvējot Reinas - Hernes kanālu Esenē - Fogelhaimā. Tas bija krama asmens ("Fogelhaimas asmens") un lauvas kauls no ledus laikmeta, aptuveni 280 000 līdz 250 000 gadu vecs. Pilsētā, veicot arheoloģiskos izrakumus, var atrast lietas no vidējā akmens laikmeta līdz jaunākajiem laikiem.
Tomēr atradumi no vidējā akmens laikmeta nav daudz, tikai daži mikrolīti. Pateicoties intensīvai teritorijas izmantošanai iespēja šādus atradumus atrast ir niecīga. Tāpat arī jaunākā akmens laikmeta atradumi ir maz, tikai sākot ar 3000 gadu p.m.ē. var atrast dokumentus, daudz kapeņu vai nejaušus atradumus kā krama cirvjus. Svarīgākais šī perioda liecinieks ir 1937. gadā atrastais tā saucamā "Esenes - Kupferdrēhas akmens kārba" - mazs megalītu kaps no beidzamā jaunā akmens laikmeta, kas skaitās kā senākā uzbūvētā Esenes celtne.
Esene atradās vairāku ģermāņu cilšu apmešanās vietā, kuru apmetņu noteikšanas vieta ir sarežģīta.
Sākoties mūsu ērai pastāvēja jau Alteburga Esenes dienvidos, kuras atliekas 1920. un 1930. gados lielā mērā atraka. Flīburgu iespējams izmantoja līdz 8. gadsimtam. Uz austrumiem atrodas Herrenburga, kas radās 8. gadsimtā.
Trīsdesmitgadu karš
Trīsdesmitgadu karā savā starpā karoja protestanti un katoļi. Tā laika abate Marija Klāra fon Špaura, Flauma un Valīra 1623. gadā atveda spāņu katoļus uz Eseni un iestājās pret reformāciju - pret pilsētas protestantiem. 1624. gadā tiek izdots Rekatolizācijas likums, kas ļauj kontrolēt kā un cik bieži pilsētas iedzīvotāji apmeklē baznīcas. Pilsēta, nevis katoļu klosteris, ir atbildīga par armijas pāēdināšanu un izmitināšanu. 1628. gadā Esenes iedzīvotāji par šo likumu sūdzējās Reiha kamertiesai.
1629. gadā holandieši ieņēma pilsētu. Abate Marija Klāra fon Špaura, Flauma un Valīra aizbēga, līdzi paņemot baznīcas dārgumus, uz katolisko Ķelni. 1631. gada vasarā kāda Bavārijas garnizona sastāvā, kuru vadīja Gotfrīds Heinrihs cu Papenhaims, viņa atgriežas atpakaļ, bet jau 1631. gada septembrī atkal aizbēga. Marija Klāra nomira 1644. gadā Ķelnē.
Kopsummā Trīsdesmitgadu kara laikā Esenes iedzīvotāji smagi cieta, bieži notika aresti, cilvēku izsūtīšana un iesaukšana karadienestā.
Arī pēc Vestfālenes miera līguma armijas daļas vēl ilgi uzturējās Esenē. Pēdejās armijas daļas Eseni pameta 1650. gada 9. septembrī.
Industrializācija
Esenē lielu ieguldījumu deva Krupu ģimene. Krupu ģimene kopš 16. gadsimta dzīvo Esenē un ieņem dažādus amatus. 1811.gadā Frīdrihs Krups dibināja tēraudlietuvi, kas daudzus gadus pilsētas iedzīvotājiem deva darbu un maizi, kaut gan sākumā saimniekošana labi nevedās. Pieprasījums pēc strādniekiem palielināja vairākkārtīgi Esenes pilsētas iedzīvotāju skaitu. Krupu ģimenes ēra beidzās ar Arndta fon Bolena un Halbaha atlaišanu.
1892. gadā Rūpnieks Frīdrihs Grillo Esenē nodibināja teātri un operu. Teātris ir būvēts, pilsētas centrā, neoklasicisma stilā un 1892. gada 16. septembrī Gotholda Epraima Lēzinga izrādes "Minna no Barnhelmas" pavadībā ticis atklāts. Mūsdienās arī eksistē "Grillo teātris".
Lindons Rašs
Lindons Rašs (dzimis ) ir Kanādas bobslejists—pilots, kurš piedalās bobsleja sacensībās kopš 2004. gada. 2010. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnīja bronzas medaļu četrinieku ieskaitē.
Esene
Jaunākie laiki
2. Pasaules karā Esene dēļ savas ieroču rūpniecības bija būtisks militārais mērķis. Tādēļ lielākā daļa pilsētas tika nopostīta. Pēc 1970. gada smagā rūpniecība sāka samazināties un Esenē, pārmaiņu rezultātā, strauji attīstījās pakalpojumu sektors. 1972. gadā Esene kļuva par "Universitātes pilsētu". 2006. gadā Esene, kopā ar Rūras apgabalu, uzvarēja konkursā "Eiropas kultūras galvaspilsēta" un 2010. gadā ir kļuvusi par vienu no vairākām Eiropas kultūras galvaspilsētām.
1689. gads
1689. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Esene
Nosaukuma izcelsme
Pilsētas nosaukums ir mainījies regulāri gadsimtu gaitā. Sākumā tā pieminēta kā Astnide (senāk: Astnithi), bet nosaukums ir mainījies uz Astnidum, Astanidum, Asbidi, Asnid, Assinde, Asnida, Assindia, Essendia, Esnede, Essende, Essendu līdz mūsdienu Essen". Pilsētas nosaukums varētu būt cēlies no pelnu platības vai no austrumu zonas. Nepareizi ir uzskatīt ka nosaukums cēlies no vācu vārda Esse'', kas ir vārdu spēle no 19. gadsimta, tādēļ arī šo vārdu mēdz pieskaitīt pie nosaukuma rašanās vēstures.
Vēstures apvienības
Ļoti daudziem Esenes iedzīvotājiem kā hobijs vai goda lieta ir pētīt savas pilsētas un tās mikrorajonu vēsturi. Lielākā daļa no viņiem ir iesaisatījušies organizācijā "Arbeitsgemeinschaft Essener Geschichtsinitiativen".
Lindons Rašs
Pasaules čempionātos Raša labākais rezultāts ir 7. vieta divniekos 2009. gadā. Ir uzvarējis pasaules kausa posmā. Pasaules kausa kopvērtējumā labākais rezultāts ir 6. vieta divniekos
Esene
Vēstures apvienības
1880. gadā dibinātā apvienība "Historische Verein für Stadt und Stift Essen e.V." ir viena no vecākajām vēstures apvienībām Vācijā.
Politika
Esenes pilsētas pārvaldīšana iesākās jau ordeņa laikos. kopš 1335. gada no pilsētas rātes vidus tiek izraudzīti divi birģermeistari, viens no viņiem vienlaikus ir rentmeistars. Kopš 14. gadsimta pilsētas rāte palielināja savu nozīmi. Jebkurā brīdī Esene varēja pieprasīt Reiha brīvību, kuru tik un tā vēlāk būtu jāatdod. Pilsētas rāti vēlēja katru gadu. No 1602. gada, pilsētas rātes pieņemtās jaunās kūrkārtības dēļ, 11 kūrkungi netieši ievēlēja ģilžu un iestāžu pārstāvjus. Pie 14 pilsētas rātes locekļiem piederēja divi birģermeistari un viens rentmeistars. 1804. gadā prūšu valsts rāti nomainīja pret maģistrātu. 1807. gadā tika ieviesta lielhercogu - bergiešu, vēlāk prūšu municipālā pārvalde. 1856. gadā pēc pilsētu kārtības noteikumu apstiprināšanas Esenē bija birģermeistars un pilsētas rāte. Birģermeistars vēlāk ieguva oberbirģermeistara titulu.
Nacionālsociālistu valdīšanas laikos oberbirģermeistaru iecēla NSDAP partija. Pēc Otrā Pasaules kara britu okupācijas karaspēka militārā valdība iecēla jaunu oberbirģermeistaru un 1946. gadā izveidoja pilsētas konstitūciju pēc britu parauga. Pēc tam tauta ievēlēja "Pilētas rāti", kuras locekļus mēdza saukt par pilētas domniekiem. Sākumā rāte no sava vidus ievēlēja oberbirģermeistaru kā priekšsēdi un pilsētas reprezentatoru, kas skaitījās goda amats. Pēc tam no 1946. gada rāte sāka vēlēt arī oberštatsdirektoru kā pilšetas pārvaldes vadītāju. 1999. gadā dubultā pilsētas pārvaldes sistēma tika atcelta. Kopš tā laika pastāv tikai oberbirģermeistara amats. Viņš ir rātes priekšsēdētājs, pilsētas pārvaldes vadītājs un pilsētas reprezentators. Šādu oberbirģermeistaru pirmo reizi tauta tieši ievēlēja 1999. gadā.
Pilsētas vadītāji
Patlaban Esenes oberbirģermeistars ir Reinhards Pāss, kurš pārstāv sociāldemokrātisko partiju.
Pilsētas dome
Pēc pēdējām pašvaldību vēlēšanām, kas notika 2009. gada 30. augustā vietas domē ir sadalītas šādi:
Pilsētas ģerbonis
Esenes ģerbonis sastāv no diviem vairogiem (t.s. alianses ģerbonis jeb kopā liktais ģerbonis): zem firsta kroņa divi atsevišķi vairogi, kas sākotnēji bijuši atsevišķi ģerboņi. Vēsturiski t.s. alianses ģerboņi lietoti tur, kur vienlaikus bijusi divu līdzvērtīgu zemes kungu valdīšana.
"Labajā pusē: melns divgalvains ērglis zelta vairogā, tam galvā ir trīskāršs kronis. Kreisajā pusē: pa kreisi pavērsts zelta bruņinieku zobens zilā vairogā. Virs abiem vairogiem trīskāršais kronis ar divām pērļu rindām uz zelta stīpas, pa vidu ir trīs zaļi un divi sarkani akmeņi (Esenes firstu kronis).
Ģerboņa simboliskā nozīme: Priekšējajā šiltē zeltā redzamais melnais, divgalvainais ērglis ir Vācijas divgalvainais ērglis, tam nav tikai scepteris un valstsābols. Tas simbolizē pilsētas Reiha neatliekamību (Reichsunmittelbarkeit). Aizmugurējā šiltē redzamais zeltainais bruņinieku zobens simbolizē pilsētas svētību, Kosmasu un Dāmianu, kuri esot ar ceremoniālo zobenu nogalināti. Firsta kronis, simbolizē Esenes firstus kā pilsētas vēsturiskos zizerenus.
Šo ģerboni izstrādāja Berlīnes mākslinieks Emīls Doeplers, neskatoties uz dažu Esenes heraldiķu nosodījumu, to tomēr atļāva lietot kā Esenes ģerboni. Tiem, kas izbrauc no dzelzceļa stacijas centra virzienā paveras skats uz šī ģerboņa labāku versiju (korektaka uzbūve), jo tas atrodas uz turpat esošās viesnīcas Handelshof jumta. Ģerbonī ir redzamas savienotas šiltes un kronis mūra vietā.
Heraldika par kopā savienotajām ģerboņa daļām:
"Savienots zelts ar zilo krāsu, priekšā divgalvains melns divgalvains ērglis ar paceltiem spārniem, blakus uz kreiso pusi vērsts zeltains bruņinieku zobens. Virs vairogiem atrodas vierzinnige zeltains mūra kronis.
Ģerbonī ir iekļautas pašreizējās pilsētas krāsas: dzeltens un zils.
Sadraudzības pilsētas
Esenes sadraudzības pilsētas ir šādas:
Kopš 1953. gada pastāv partnerattiecības ar Polijas pilsētu Zabži, kas 2000. gadā pārvērtās par intensīvu kooperāciju.
Mediji
Esenē atrodas radiostacijas Westdeutsche Rundfunk (WDR) studija. Tajā tiek producēti un demonstrēti reģionālie raidījumi centrālajam Rūras apgabalam. Abus divus laikrakstus - Westdeutsche Allgemeine Zeitung (WAZ) un Neue Ruhr Zeitung (NRZ) izdod koncerns WAZ. Nēdēļas nogalē bezmaksas iznāk Esenes bīskapijas izdotais laikraksts Ruhr Wort, tāpat arī vietējie laikraksti Werdener Nachrichten un Borbecker Nachrichten. Borbecker Nachrichten bija viens no lielākajiem vietējajiem laikrakstiem Vācijā un jau dažus gadus, tāpat kā Werdener Nachrichten, pieder WAZ koncernam.
Esenē darbojas vietējā radiostacija 102.2 Radio Essen, kuras studija atrodas Esenes pilsētas centrā Liepu alejā. Caur stiklotajiem logiem gājēji no ielas var redzēt studiju. Vakarā pa Radio Essen frekvenci tiek pārraidīts raidījums no Esenes radiocentrāles. Esenes vecpilsētā atrodas Esenes iedzīvotāju sabiedriskā televīzija - Offene Kanal Essen. Televīzijas kanāla Offene Kanal Essen valde tika apstiprināta 2009. gada 1. janvārī, jo Ziemeļreinas - Vestfālenes mediju komisija nolēma sabiedriskos televīzijas kanālus vairs līdzšinējā veidā nefinansēt.
Izglītības iestādes
1927. gadā tika dibināta Folkwang-Schule für Musik , kurā pamatā apguva mākslu. 1929. gadā Folkvanga tehnikums tika tālāk paplašināts. 1963. gadā tā ieguva zemes augstskolas titulu. 1972. gadā fakultātes tika apvienotas jaundibinātajā Esenes universitātē. 2007. gadā atkal radās Folkvanga mūzikas augstskola. Tai ir filiāles Bohumā, Dortmundē un Dīsburgā, un tā ir ieguvusi Folkvanga Universitātes vārdu.
1972. gadā tika dibināta Esenes universitāte (Universität-Gesamthochschule Essen), kurā tika iekļautas pedagoģijas, vairākas inženierzinību skolas, socialās jomas un ekonomikas tehnikums, ka arī Esenes klīnika. 2003. gadā tā apvienojās ar Dīsburgas universitāti un izveidoja Dīsburgas-Esenes universitāti, kura patlaban ir viena no desmit lielākajām universitātēm Vācijā.
Privātā skola FOM (Fachhochschule für Oekonomie & Management) uzsāka studijas 1994. gadā. Tā specializejas ekonomikas institūtu darbinieku apmācīšanai.
Profesiju var apgūt arī Katholische Schule für Pflegeberufe Essen.
Tehnikas namā katru gadu notiek vairāk nekā 1500 semināru, kursu, kongresu, kas pārsvarā ir veltītri tālākai izglītībai.
Folkvanga mūzikas skolā māca mūziku un dejas.
Pie tālāk izglītojošām skolām ir pieskaitāmas:
Veselības aprūpe
Paralēli Universitātes klīnikai Esenē vēl atrodas 12 citas slimnīcas ar gandrīz 6000 gultasvietām. Pie tām pieder Alfrīda Krupa slimnīca ar savām divām klīnikām Rītenšaidā un Stīlē (agrākā Lutera slimnīca), Elizabetes slimnīca Hūtropā un Boholdā, Esenes centra klīnikas (Hujsēna fonda atbalsts un nabadzīgo slimnīca), Katrīnas klīnikas Esenes ziemeļrietumos (Philppusstift Borbekā, Svetā Vincensa slimnīca Štopenbergā un Marijas slimnīca Vecesenē), Esenes dienvidu klīnikas (Katrīnas slimnīca, Svētā Jozefa slimnīca un Evaņģēliskā slimnīca Verdenā), Rūras klīnika Heidhauzenā un Svētā Jozefa slimnīca Kupferdrēhā, kura kopā ar Svētās Elizabetes slimnīcu Hatingenē veido Katrīnas slimnīcas Rūras pussalu. Universitātes slimnīca un Elizabetes slimnīca ir arī kā bērnu slimnīcas. Betesda slimnīca Borbekā 2006. gadā tika slēgta, bet pārējās strādāja aptuveni 1000 ārstu, kā arī ap 350 zobārstu.
1688. gads
1688. bija garais gads, kas sākās ceturtdienā.
12. oktobris
12. oktobris ir gada 285. diena pēc Gregora kalendāra (286. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 80 dienas.
Vārda dienas
Kira, Valfrīds
Brodaiža
Brodaiža (arī Brodaiži, Bradaiža) ir ciems Ludzas novada Pildas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos pie autoceļa P49 12 km no pagasta centra Pildas, 29 km no novada centra Ludzas un 286 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Brodaižas muižas (Bradaiż) centru. No 1949. līdz 1956. gadam bija Brodaižu ciema centrs. Brodaižā atrodas pareizticīgo un katoļu baznīcas. Brodaižas Jāņa Kristītāja pareizticīgo baznīca (celta 1751. gadā) un Brodaižas II senkapi ir valsts nozīmes arhitektūras un arheoloģijas pieminekļi. Vietējas nozīmes pieminekļi ir Brodaižu Kunga Jēzus apskaidrošanas Romas katoļu baznīca, Brodaižas I senkapi un Brodaižas parks.
Eirodziesma 2000
Eirodziesma 2000 bija 45. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase, kuras fināls notika Latvijas Televīzijā, Rīgā. Par Eirodziesmas uzvarētājiem un Latvijas pārstāvjiem Eirovīzijā kļuva grupa Prāta Vētra ar dziesmu My Star. Eirodziesmas uzvarētājs tika noteikts skatītāju un žūrijas balsojumā. Kopumā tika pieteiktas aptuveni 60 dziesmas. Sākotnēji tika paredzēts, ka finālā startēs 12 dziesmas, taču vēlāk divas dziesmas atsauca savu dalību.
Mihails Vasiļonoks
Mihails Vasiļonoks (dzimis Taurkalnē, miris  ) bija Latvijas hokejists, spēlējis vārtsarga pozīcijā, bijis PSRS izlases dalībnieks. Bija Latvijas kluba Liepājas "Metalurgs" menedžeris.
Visu profesionāļa karjeru aizvadījis Rīgas "Dinamo" sastāvā, ar ko piedalījās PSRS čempionātā. Dažos turnīros piedalījies arī Maskavas "Dinamo" sastāvā. Piecus gadus (1974—1979) pārstāvējis PSRS izlasi, piedalījies 1976. gada Kanādas kausa izcīņā. Karjeru noslēdzis 1994. gadā.
Pēc hokejista karjeras beigām strādājis Rīgas "Dinamo", HK Rīgas "Pārdaugava" un Liepājas "Metalurgs". Pašlaik ir "Metalurgs" menedžeris. 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos un M. Vasiļonoks bija Latvijas izlases vārtsargu treneris.
Eirodziesma 2001
Eirodziesma 2001 bija 46. starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase, kuras fināls notika Latvijas Televīzijā, Rīgā. Par Eirodziesmas uzvarētāju un Latvijas pārstāvi Eirovīzijā kļuva Arnis Mednis ar dziesmu Too Much. Eirodziesmas uzvarētājs tika noteikts 12 cilvēku lielas žūrijas un skatītāju kopējā balsojumā.
Husepe de Ribera
Husepe de Ribera (Jusepe de Ribera, ; dzimis, miris ), saukts arī par Hosē de Ribera un Spanjoleto (Lo Spagnoletto, "mazais spānis"), bija spāņu gleznotājs, kurš ražīgāko mūža daļu pavadīja tolaik Spānijai piederošajā Neapolē. Ietekmējies no Karavadžo, strādājis tenebrisma tehnikā.
Daudzas de Riberas gleznas saglabājušās Prado muzejā, Madridē un Neapolē. Bieži gleznojis mitoloģijas, Bībeles un Svēto mocekļu attēlus. Dažkārt gleznu sižeti ir visai naturālistiski.
1686. gads
1686. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Centrāltirgus iela
Centrāltirgus iela ir Rīgas iela, Latgales priekšpilsētā, Maskavas forštates apkaimē. Centrāltirgus iela sākas pie Maskavas ielas krustojuma un beidzas pie dzelzceļa uzbēruma Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas tuvumā. Kopējais ielas garums ir 400 metri.
Vēsture
Iela izveidota 20. gadsimta 30. gadu sākumā starp jaunuzbūvētajiem Centrāltirgus paviljoniem un pilsētas kanālu (sauktu arī par Kārļa baseinu). 1932. gadā ielai piešķirts nosaukums Centrāltirgus iela (sākotnēji iela beidzās pie Gogoļa ielas). Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela saukta Zentralmarktstraße. 1950. gadā iela pārdēvēta par Kolhoznieku ielu, jo padomju okupācijas laikā Centrāltirgus oficiālais nosaukums bija Centrālais kolhozu tirgus. 1990. gadā ielai atjaunots agrākais nosaukums Centrāltirgus iela.
Ielas raksturojums
Centrāltirgus iela ir 400 metrus gara asfaltēta iela Maskavas forštates apkaimes ziemeļu daļā. Tā sākas krustojumā ar Maskavas ielu un iet ziemeļaustrumu virzienā. Iela iet garām Rīgas Centrāltirgus paviljoniem. Savukārt otrā ielas pusē atrodas pilsētas kanāls. Centrāltirgus iela savienojas ar Prāgas ielu. Centrāltirgus iela beidzas pie dzelzceļa atzarojumiem Rīgas Centrālās dzelzceļa stacijas tuvumā.
Ielu savienojumi
Centāltirgus iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Centrāltirgus ielā kursē gandrīz visi Rīgas tramvaju maršruti. Posmā no Prāgas ielas līdz Maskavas ielai kursē 1., 2., 3., 7., 9. un 10. maršruta tramvaji (2. un 10. maršruta tramvaji kursē tikai vienā virzienā, proti, uz Maskavas ielas pusi). Tāpat Centrāltirgus ielā atrodas 2. un 10. tramvaja maršruta galapunkts "Centrāltirgus".
Krī valoda
Krī valodas ir tuvi radniecīgu algonkinu valodu grupa, kurā runā ap 117 000 Kanādas pamatiedzīvotāju joslā no Ziemeļrietumu teritorijām līdz Labradorai. Tā ir visplašāk lietotā indiāņu valoda Kanādā.
Sarkandaugavas iela
Sarkandaugavas iela ir Rīgas iela, Ziemeļu rajonā, Sarkandaugavas apkaimē. Sarkandaugavas iela sākas krustojumā ar Tilta un Patversmes ielām un beidzas krustojumā ar Zāģeru ielu. Ielas kopējais garums ir 975 metri.
Ielas raksturojums
Sarkandaugavas iela ir 975 metrus gara iela Sarkandaugavas apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Tilta un Patversmes ielām un virzās ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā. Iela savienojas ar Ceļinieku ielu, kā arī Svētās Trīsvienības luterāņu baznīcas tuvumā — ar Allažu ielu. Tālāk iela virzās gar Puškina liceju un veido savienojumus ar Limbažu un Lāpstu ielām. Sarkandaugavas iela beidzas krustojumā ar Zāģeru ielu iepretīm alus darītavai "Aldaris" no vienas puses un Dauderu parkam no otras puses.
Ielu savienojumi
Sarkandaugavas iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Sarkandaugavas ielas posmā no Tilta ielas līdz Lāpstu ielai kursē 5. 9. maršruta tramvaji. Sarkandaugavas ielā atrodas arī 9. tramvaju maršruta galapunkts "Aldaris".
Filipīnu jūra
Filipīnu jūra (en; tl; zh; ja; id) ir Klusajam okeānam piederīga starpsalu jūra starp Āzijas austrumu piekrastes salām un Mikronēziju.
Jūras gultni veido Filipīnu plātne, kas jūras rietumu daļā paslīd zem Eirāzijas plātnes. Tāpēc jūras rietumu daļā ir dziļā Filipīnu dziļvaga, kas sasniedz 10 540 m dziļumu. Līdz 1970. gadam šo uzskatīja par Pasaules okeāna dziļāko punktu, līdz tika atklāta Marianas dziļvaga līdzās Filipīnu jūrai, kuras dziļums ir 10 923 metri. Vidējais dziļums ir 4108 m.
Ūdens virsējā slāņa temperatūra ziemeļu daļā 15—28 °С līdz 27—29 °С dienvidu daļā, sāļums no 34,3 ‰ ziemeļos līdz 35,1 ‰ dienvidos.
Robežas
Ziemeļaustrumos atrodas Japānai piederošās Nansei salas, ziemeļos — Kjusju, Sikoku un Honsju salas, ziemeļaustrumos un austroms — Japānai piederošās Nampo salas. Citreiz norāda, ka Filipīnu jūra līdz Japānai nesniedzas. Austrumos — Ziemeļu Marianas Salas un Guama, dienvidos — Palau un citas Mikronēzijas salas, jūra šeit sasniedz arī Indonēzijas teritoriālos ūdeņus. Dienvidaustrumos atrodas Filipīnas un Taivāna.
Tasmana jūra
Tasmana jūra (en, mi) ir Klusajam okeānam piederīga malas jūra starp Austrāliju un Jaunzēlandi. Nosaukta nīderlandiešu jūras braucēja Ābela Tasmana vārdā.
Vidējais dziļums ir 3285 m, ūdens tilpums ap 11 miljoni km3. Jūras centrālajā daļā atrodas Lorda Hava sala un tai tuvējās mazākās saliņas, kā arī neparastā Balla piramīda.
2003. gadā jūras bioloģijas izpētes ekspedīcija Tasmana jūrā atklāja ap 500 jaunas zivju sugas un ap 1300 jaunas bezmugurkaulnieku sugas, kas norāda, ka Tasmana jūras dzīlēs turpmāk iespējami arī citi interesanti atklājumi.
Robežas
Ziemeļu robežu nosaka Austrālijas štatu — Kvīnslendas un Jaundienvidvelsas — robežas pagarinājums jūrā līdz Norfolkai. Tālāk ziemeļos atrodas Koraļļu jūra. Austrumos robežojas ar Fidži jūru. Dienvidaustrumos atrodas Jaunzēlande. Dienvidos no Klusā okeāna nodala iedomāta līnija starp Jaunzēlandi un Tasmanijas salas dienvidiem. Rietumos atrodas Tasmanija, Basa šaurums un Austrālija.
Pilda
Pilda (ltg) ir ciems Ludzas novada Pildas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļos pie autoceļa P49 17 km no novada centra Ludzas un 283 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies Veženku sādžā pie Pildas pagasta valdes. Izaugusi padomju gados kā ciema padomes un padomju saimniecības «Komunārs» ciemats. Pildā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, tautas nams, bibliotēka, aptieka, ģimenes ārsta prakse, veikals.
Pilda (nozīmju atdalīšana)
Pilda var būt:
1650. gads
1650. gads bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Dušanbe
Dušanbe (tg) ir Tadžikistānas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsētas nosaukums no tadžiku valodas nozīmē ‘pirmdiena’ (du divi + šamba vai šanbe diena) un atsaucas uz to, ka tā bija populāra pirmdienas tirgus vieta. Līdz 1929. gadam pilsēta bija zināma kā Dušamba (ru), bet no 1931. līdz 1961. gadam kā Staļinabada (tg). Pēc 2020. gada datiem iedzīvotāju skaits pilsētā bija 863 tūkstoši, bet tās aglomerācijā iedzīvotāju skaits pārsniedza 1,05 miljonus.
Vēsture
Pirms Dušanbe kļuva par pilsēta šajā vietā atradās trīs nelielas apdzīvotas vietas, no kurām lielāko sauca par Dušambi. Dušambe ilgu laiku bija Bukhāras hanistes sastāvā. 1920. gadā tā nonāca Padomju Savienības kontrolē. Kā pilsēta tā dibināta 1925. gadā, un tā vienlaicīgi tika izvēlēta kā Tadžikijas PSR galvaspilsēta.
Ģeogrāfija
Pilsēta atrodas Varzobas (Dušanbinkas) upes krastos Gisaras ielejā, republikas dienvidrietumos.
Pēc Kepena klimata klasifikācijas Dušanbē valda Vidusjūras klimats (Csa) ar kontinentālā klimata (Dsa) iezīmēm. Vidējā gaisa temperatūra svārstās no +2,1 °C janvārī līdz +27,1 °C jūlijā. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 567 mm, vasaras ir sausas.
Demogrāfija
Dušanbē 2011. gadā dzīvoja 83,4% tadžiki, 9,1% uzbeki, 5,1% krievi un 2,4% citu tautību cilvēki.
Sadraudzības pilsētas
Šobrīd Dušanbei ir 10 sadraudzības pilsētas.
Trikātas viduslaiku pils
Trikātas viduslaiku pils bija Livonijas ordeņa pils Trikātā 13.-17. gadsimtā. Ar kokiem apaugušais pilskalns paceļas 30 m augstā stāvkrastā starp Trikātas ezeru un Abula upi pie senā Valmieras - Gaujienas - Alūksnes lielceļa.
Vēsture
Livonijas kara laikā Trikātas pilī bijusi Livonijas konfederācijas karaspēka nometne pirms Ērģemes kaujas, 1577.-1582. gadā tajā atradās krievu karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Trikātas pilsnovada citadeli (, Трекат). Pēc līguma noslēgšanas Trikātas novadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Livonijas hercogistes teritorijā. Poļu-zviedru kara laikā 1600. gadā Trikātu ieņēma zviedri un 1622. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs pili uzdāvināja valsts kancleram Akselam Oksenšernam. Pils pilnīgi nopostīta Lielā Ziemeļu kara laikā.
Mūsdienās
Līdz mūsdienām saglabājies ap 2 m augsts dienvidaustrumu malas mūris un torņa drupu fragmenti ap 4-5 m augstumā. 20. gadsimta otrajā pusē pils pagalmā ierīkota estrāde.
Vostokas ezers
Vostokas ezers ir lielākais līdz šim atklātais subglaciālais ezers Antarktīdā. Atrodas 4000 m dziļumā zem ledāja vairoga zem krievu polārstacijas Vostokas. Ezera platība ir ap 15 690 km², kas ir nedaudz mazāka par Lādogas ezera platību. Ezeru divās dzelmēs sadala zemūdens grēda. Virs grēdas ezera dziļums ir ap 200 m, ziemeļu dzelmē dziļums ir ap 400 m, dienvidu - ap 800 m. Ezers pildīts ar saldūdeni un tā tilpums ir ap 5 500 km³ (7. lielākais pasaulē).
Atklāšana un izpēte
Jau 1960. gadu beigās un 1970. gadu sākumā ar radariem veiktās zondēšanas uzrādīja ezerus zem Antarktīdas ledus vairoga. Vostokas ezera esamību pirmie 1973. gadā atklāja Skota polārās izpētes institūta (Scott Polar Research Institute) zinātnieki. 1996. gadā krievu un britu zinātnieki, kompilējot ar dažādām metodēm iegūtus datus, noteica ezera aprises un apstiprināja, ka zem vairāk kā 3 km biezā ledus ir ievērojams daudzums šķidra ūdens.
Dziļurbšana
Krievu Vostokas polārstacijā kopš 1998. gada tiek veikts ledus dziļurbšanas projekts. Kopēja Krievijas, Francijas un ASV zinātnieku komanda ir veikusi 3623 mdziļu urbumu līdz ezera virsma, to nesasniedzot. Dziļāko slāņu ledus vecums tiek lēsts ap 420 000 gadu. Aplēses pieļauj, ka ezers ir nošķirts ar ledus vairogu no pārējās pasaules no 500 000 līdz 1 000 000 gadu. Urbšanas process tika apturēts ap 100 m no ledus un ūdens robežas, lai novērstu urbumu pildošās 60 tonnu petrolejas nokļūšanu ezera ūdenī.
Vide
Vostokas ezers ir unikāls ar savu izolētību no pārējās Zemes biosfēras miljonu gadu garumā. Tiek pieļauts, ka ezerā varētu dzīvot mikroorganismi. Ezera videi ir vairāki unikāli raksturlielumi:
1685. gads
1685. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Rīgas loža "Apollo"
Rīgas loža "Apollo" („Apolons”, vācu: "Zum Apoll") bija pirmā un lielākā brīvmūrnieku Cinnendorfa zviedru rituāla (1772.-1794.) loža Rīgā. Atjaunotā "Apollo" loža strādā angļu emulācijas rituālā.
Ložas dibināšana
Pirmo Rīgas zviedru rituāla ložu „Apollo” (Apolons) ar Vācijas brīvmūrnieku lielās zemes ložas patentu iesvētīja 1772.gada 30.septembrī. Ar mērķi nodibināt savu provinces lielložu bijušajās Livonijas ordeņa zemēs, jaunās sistēmas pārstāvji enerģiski strādāja pie jaunu zviedru rituāla ložu dibināšanas Baltijas provincēs un 1773. gadā nodibināja ložu „Isis” (Izīda) Tallinā. Kā vēsta Ernests Frīdrihs: „… Sākotnēji piederot vācu zemei, viņi ticēja, ka to galvenais uzdevums ir veicināt vācu civilizāciju tur, kur agrāk bijušas vācu teritorijas, un domāja, ka to var efektīvāk paveikt nelielā lokā”. Kad Krievijas provinces lielmeistars Jelagins izlēma apvienot visas impērijā esošās ložas un tādēļ 1776.gadā atteicās no angļu sistēmas un pieņēma Cinendorfa zviedru sistēmu, loža „Apollo” atteicās pievienoties viņa lielložai.
Zviedru sistēmas izplešanās
Drīz vien loža „Apollo” bija tik stipra, ka 1777.gadā vienlaicīgi atvēra divas ložas Livonijas provincē, dodot tām mitoloģiskos dvīņu vārdus - „Castor” (Kastors, saukta arī "Ozols") Rīgā un „Pollux” (Polukss, saukta arī "Liepa") Tērbatā. Savukārt Tallinā tika iesvētīta vēl viena Cinendorfa zviedru sistēmas loža „Trīs āmuri”. Pēc tam, kad Rīgas loža "Pie zobena" pēc 1778. gada sakarā ar Striktās Observances sistēmas sabrukumu nokļuva starptautiskā izolācijā, visai liels to biedru skaits pievienojās ložām „Apollo” un „Castor”, arī brāļi, kas bija saņēmuši augstākos grādus.
Domstarpības ar mātes lielložu Berlīnē
Rīgas brāļu atkārtotais lūgums Vācijas brīvmūrnieku lielajai zemes ložai atļaut strādāt augstākos grādos atdūrās pret noraidījumu, par iemeslu tagad minot ieilgušo konfliktu starp „Apollo” ložas meistaru Danielu Betfīru (Böthführ) un ložas brāļiem. Pēdējo punktu pielika tas, ka mātes lielloža spītīgi neļāva dibināt Andreja ložu. Tā rezultātā 1785.gada 12.decembrī ložas „Apollo” un „Castor” atteicās no Vācijas Brīvmūrnieku Lielā zemes ložas virsvadības un aizsardzības un pakļāvās Krievijas provinciālložai Jelagina vadībā, kas pa to laiku bija pārgājusi atpakaļ angļu sistēmā.
Ungernu-Šternbergu dzimtas nozīme
Abu ložu kodolu tajā laikā veidoja Vidzemes landrāts barons Johans Ādolfs fon Ungerns-Šternbergs (von Ungern-Sternberg, 1726-93), ložas „Castor” krēsla meistars (1786) ar četriem dēliem - tiesnesi Vilhelmu Fridrihu, ložas „Apollo” krēsla meistaru (1784), Krievijas armijas virsniekiem Voldemāru Johanu, ložas „Apollo” brāli, Gustavu Ādolfu, ložas „Apollo” brāli un Kārli Fabiānu, ložas „Castor” brāli.
Ložas apturēšana un atjaunošana
"Apollo" loža strādājusi līdz 1794. gadam, kad tā pārtrauca darbību pēc Rīgas gubernatora neoficiāla ieteikuma sakarā ar Krievijas ķeizarienes Katrīnas II vēlēšanos. Rīgas loža "Apollo" atjaunoja darbību 2007. gadā angļu emulācijas sistēmā un tā kopā ar Rīgas ložām "Jāņuguns", "Ziemeļzvaigzne" un "Pie zobena" ietilpst Latvijas lielložas satāvā. Rituālie darbi notiek angļu valodā.
Pičilemu
Pičilemu ir kūrortpilsēta Čīles centrālajā daļā pie Klusā okeāna. Pičilemu pludmale tiek dēvēta par labāko pludmali pasaulē sērfošanai, tādēļ pilsētu dēvē arī par "sērfošanas galvaspilsētu" (Capital del Surf). Pilsētas nosaukums ir cēlies no mapuču valodas vārdiem pichi (mazs) un lemu (mežs), tādēļ burtiskā tulkojumā Pičilemu nozīmē "mazais mežs".
Greja
Greja var būt:
1682. gads
1682. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.