cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1976. gada neoficiālā šaha olimpiāde
Politiskās intrigas
Dažādu iemeslu dēļ 1974. gadā Argentīna, Irāna un Zviedrija atteicās no tiesībām rīkot 1976. gada šaha olimpiādi, līdz ar to FIDE par olimpiādes rīkotāju apstiprināja vienīgo atlikušo pretendentu Izraēlu. Tas izraisīja daudz strīdu, jo Padomju Savienība un citas Austrumu bloka valstis pēc Sešu dienu kara bija pārtraukušas diplomātiskas attiecības ar Izraēlu, bet visas arābu valstis neatzina Izraēlas valsti kopš tās izveidošanas. Protestējot pret FIDE lēmumu par šaha olimpiādes rīkošanas vietu, Austrumu bloka valstis ar Padomju Savienību priekšgalā boikotēja oficiālo olimpiādi Haifā. Arī arābu FIDE dalībvalstis atteicās spēlēt Haifā, bet tās vietā tajā pašā laikā rīkoja savu olimpiādi Tripolē.
Lai gan neoficiālā Tripoles olimpiāde bija politiski uzlādēts notikums, faktiskais šaha spēlēs līmenis tajā bija zems. Neviena no šaha lielvalstīm uz Lībiju neatbrauca, tur nespēlēja neviens lielmeistars. Tikai Filipīnas, Itālija, un Urugvaja bija vienīgās valstis, kas nosūtīja komandas uz abām olimpiādēm, bet neviena no viņām nespēja iegūt medaļas kaut vienā no tām.
Galvenais olimpiādes organizators bija Muammars Kadāfi.
Olimpiādes rezultāti
Komandas sacentās turnīrā pēc Šveices sistēmas 13 kārtās.
! !! Komanda !! Punkti
Līnijsekotājs
Līnijsekotājs jeb līnijsekotājrobots ir robots, kas ar sensoru palīdzību seko melnai līnijai neatkarīgi no tā, kāda ir šīs līnijas forma.
Robota ātrumu aprēķina ar fizikas formulu Ātrums=Ceļš/Laiks, jeb V=S/t
Uzbūve
Robotam ir 3 galvenās detaļas:
Sensori
Fototranzistors un infrasarkanā diode ir pats vienkāršākais un arī lētākais variants. Tomēr šo sensoru signālu var ietekmēt apkārtējā gaisma, piemēram, fotoaparāta zibspuldze. Variants ar infrasarkano sensoru un infrasarkano diodi ir nedaudz dārgāks, bet to pilnīgi neietekmē apkārtējā gaisma. Šis robots var labi pārvietoties pa līniju arī pilnīgā tumsā. Modelis ar tīmekļkameru ir ļoti precīzs un var labi pārvietoties pa dažādu krāsu līnijām, bet šī robota kustībai ir grūti uzrakstīt atbilstošu algoritmu. Bez tam robots var labi pārvietoties tikai spožā apgaismojumā.
Dzinējs
Dzinējs nodrošina robota kustību. Ir svarīgi, lai dzinēji būtu jaudīgi, taču tiem jābūt kompaktiem un viegliem. Saķeri ar zemi nodrošina riteņi. Riteņi robotam var būt jebkādi — sākot ar plastmasas rotaļu ritenīšiem, beidzot ar virpotiem metāla riteņiem ar gumijas riepām.
Elektroniskā shēma
Elektroniskā shēma ir robota smadzenes. Shēma apstrādā datus no sensoriem un dod signālu dzinējam. Shēma var būt analoga un vienkārša, bet ir iespējams izveidot daudz sarežģītāku shēmu, ko ir iespējams programmēt. Viss ir atkarīgs no paša zināšanām.
Sacensības
Sacensību dalībnieku uzdevums ir izgatavot robotu, kurš pārvietojas, sekojot melnai līnijai. Katram robotam ir jāveic 3 pilni apļi. Roboti sacenšas individuāli uz viena un tā paša sacensību laukuma. Laukuma pamatne ir baltā krāsā (balts papīrs vai balta matēta krāsa). Uz laukuma ar melnu krāsu uzzīmēta 15 mm plata līnija — sacensību trase. Dalībniekam vai dalībniekiem, kuri piesaka robotu un piedalās ar to sacensībās, ir jābūt robota autoriem. Robots nedrīkst būt cilvēka vai datora attālināti vadāms. Jebkura veida savienojums ar datoru nav pieļaujams, robota programmatūrai (ja tāda tiek izmantota) un visiem vajadzīgajiem algoritmiem jāatrodas pašā robotā. 2014. gada Latvijas labākie līnijsekotāji:
Rīgas apkaimju uzskaitījums
Rīgas apkaimju uzskaitījums apkopo visas Rīgas apkaimes, kuru izveidi Rīgas attīstības plānā 2006. – 2018. gadam ierosināja Rīgas domes pilsētas attīstības departaments.
Dzeniški
Dzeniški ir ciems Maltas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 234 km attālumā no Rīgas.
Huseins Rezazadē
Huseins Rezazadē (fa, Hossein Rezazadeh; dzimis ) ir bijušais azerbaidžāņu tautības Irānas svarcēlājs. Viņam pašlaik (2011) pieder Pasaules rekords gan svarcelšanas summā, gan abās disciplīnās — raušanā un grūšanā. Četras reizes H. Rezazadē ticis atzīts par Irānas gada labāko sportistu (2000, 2002, 2003, 2005).
H. Rezazadē ir piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (2000, 2004). 2000. gadā Sidnejā viņš guva uzvaru ar kopsummā paceltiem 472,5 kg (raušanā 212,5 kg un grūšanā 260 kg). Arī 2004. gadā Atēnās irānietis kopumā pacēla 472,5 kg (210 kg+262,5 kg) un guva uzvaru, otrajā vietā atstājot Latvijas svarcēlāju Viktoru Ščerbatihu.
Pasaules čempionātos ir izcīnījis četras zelta medaļas (2002, 2003, 2005, 2006), kā arī 1999. gadā izcīnīja bronzas medaļu.
Ārējās saites
IWRP - profile
Gļotsēnes
Gļotsēnes (Mycetozoa, arī Myxomycetes, Myxomycota u.c.) ir neformāls bioloģiskas grupas nosaukums, kas piešķirts vairāku veidu ģenētiski nesaistītiem eikariotu organismiem, kuri var brīvi dzīvot kā atsevišķas šūnas, bet var apvienoties, veidojot daudzšūnu reproduktīvas struktūras. Gļotsēnes agrāk tika klasificētas kā sēnes, jo tās veido sporas, bet tagad tās vairs netiek uzskatītas par šīs bioloģiskās valsts daļu. Galvenā gļotsēņu atšķirība no sēnēm ir dzīves ciklā, jo gļotsēnes nav saistītas ar micēliju un aktīvi pārvietojas, meklējot labākus apstākļus. Lai arī tās neveido vienotu monofilētisku kladu, tās kā kopums ir ievietotas parafilētiskajā protistu jeb protozoju biovalstī.
Pasaulē zināmas vairāk nekā 1000 gļotsēņu sugas. Pēc dažādiem avotiem Latvijā 2005. gadā bija konstatētas 72 sugas un 2006. gadā 108 sugas. 2020. gadā, pateicoties aktīviem amatieriem — gļotsēņotājiem, šis skaits sasniedza jau 150 sugas. Gļotsēņu latviskais nosaukums radies no šo organismu dzīves cikla redzamākās daļas, kurā tie parādās kā pusšķidras "gļotas", un sporu stadijas, kurā tās līdzinās sēnēm. Tas galvenokārt tiek novērots ar Myxogastria sugām, kuras ir gandrīz vienīgās makroskopiskās gļotsēnes. Makroskopiskas sugas satur arī Protosteliida (Protosteliomycetes) kārta, no kuras Latvijā atrasta ragainīšu (Ceratiomyxa) ģints. Lielākā daļa gļotsēņu ir mazākas par dažiem centimetriem, bet dažas sugas var sasniegt izmērus līdz vairākiem kvadrātmetriem un masu līdz 20 kilogramiem. Daudzas gļotsēnes ir viegli pamanāmas savas košās krāsas dēļ. Krāsa nereti radikāli mainās sēnes attīstības gaitā.
Daudzas gļotsēnes, īpaši "šūnu" gļotsēnes, nepavada šajā lielizmēra stāvoklī lielāko daļu laika. Ja pārtika ir bagātīga, šīs gļotsēņu formas pastāv kā vienšūnas organismi. Kad pārtikas trūkst, daudzi no šiem vienšūnas organismiem sapulcējas un sāk kustēties kā viens ķermenis. Šajā stāvoklī viņi ir jutīgi pret gaisā esošām ķīmiskām vielām un var tā noteikt virzienu uz pārtikas avotiem. Viņi var viegli mainīt formu un funkcijas, kā arī var veidot kātiņus, kas ražo augļķermeņus, atbrīvojot neskaitāmas sporas, pietiekami vieglas, lai tās aiznestu vējš, vai pielīpošas pie garām ejošiem dzīvniekiem.
Taksonomija
Jebkāda gļotsēņu klasifikācija pašlaik ir nenostabilizējusies pētījumu nepietiekamības dēļ un vēl tiks mainīta.
Vecā klasifikācija
Gļotsēnes kā grupa ir polifilētiskas, t.i. no dažādām organismu grupām sastāvošas. Sākotnēji viņas bija iedalītas sēņu valstī kā apakšvalsts Gymnomycota, un tajā ietilpa tagad atceltie nodalījumi Myxomycota, Acrasiomycota un Labyrinthulomycota. Mūsdienās gļotsēnes ir sadalītas vairākās supergrupās, no kurām neviena nav iekļauta sēņu valstī.
Gļotsēnes parasti var iedalīt divās galvenajās grupās.
Plazmodiālo gļotsēņu pašlaik zināms ap 1000 sugu, kamēr šūnu gļotsēņu — mazāk par 100.
Jaunā klasifikācija
Pēc 21. gadsimta sākuma priekšstatiem, gļotsēnes veido grupu protistu valsts Amoebozoa nodalījuma Mycetozoa infranodalījumā. Mycetozoa ietver šādas trīs grupas: Jau šajā klasifikācijas līmenī ir jāatrisina konflikti. 21. gadsimta sākuma molekulārie pētījumi liecina, ka, lai gan pirmās divas grupas, visticamāk, ir monofilētiskas, protosteloīdi, visticamāk, ir polifilētiski. Zinātnieki vēl cenšas izprast attiecības starp šīm trim grupām.
Pēc citas klasifikācijas, Mycetozoa ietver 2 klases — Myxogastrea un Stelamoebea (kurā ietilpst kārtas Protostelida un Dictyosteliida), kā arī sīkāk neklasificēto dzimtu Echinosteliopsidae.
Visbiežāk sastopamas Myxogastrea. Bieži sastopama gļotsēņu grupa, kas uz pūstošiem baļķiem veido sīkus brūnus kušķus, ir Stemonitis. Vēl viena suga, kas dzīvo uz trupošas koksnes un ko bieži izmanto pētījumos, ir Physarum polycephalum. Uz koksnes tai ir gļotaina tīmekļa izskats ar dzelteniem pavedieniem, kuru izmērs ir līdz metram. Plaši izplatītā ragansviestu ģints (Fuligo) uz koksnes atliekām veido dzeltenu garozu.
Dictyosteliida — šūnu gļotsēnes — ir visai attālu saistītas ar plazmodiālajām gļotsēnēm un tām ir ļoti atšķirīgs dzīvesveids. Viņu amēbas neveido milzīgus sakopojumus un saglabā individuālumu. Viņas arī dzīvo līdzīgos biotopos un barojas ar mikroorganismiem. Kad pārtika ir izsmelta un šūnas ir gatavas veidot sporangijus, tās izlaiž savā vidē signāla molekulas, ar kurām tās atrod viena otru un apvienojas baros. Pēc tam šīs kustīgās šūnas — amēbas — apvienojas mazā daudzšūnu gliemežveidīgā koordinētā radībā, kas uzmeklē atklātu apgaismotu vietu un izaug par augļķermeni. Daļa amēbu kļūst par sporām, lai sāktu nākamo paaudzi, bet dažas amēbas upurējas, lai kļūtu par beigtu kātiņu, paceļot sporas uz augšu.
Protosteloīdiem ir iezīmes, kas atrodas starp divām iepriekšējām grupām, taču tie ir daudz mazāki, augļķermeņi veido tikai vienu līdz dažas sporas.
Gļotsēņu formas, kas nepieder pie Amoebozoa, ietver:
Dzīves cikls
Gļotsēnes sāk dzīvi kā amēbveida šūnas. Šīs vienšūnu amēbas parasti ir haploīdas un barojas ar baktērijām. Šīs amēbas var pāroties, ja atrodas piemērotā situācijā un veido zigotas, kas pēc tam izaug par plazmodijiem. Tajos ir daudz kodolu, starp kuriem nav šūnu membrānu, un tie var izaugt līdz vairākiem metriem. Sugu Fuligo septica (parasto ragansviestu) bieži redz kā gļotaini dzeltenu tīklu pūstošos baļķos un uz tiem. Amēbas un plazmodiji apņem mikroorganismus un sagremo tos. Plazmodijs izaug savstarpēji savienotā protoplazmas tīklā.
Katrā protoplazmas virknē citoplazmas saturs ir plūstošs. Ja vienu pavedienu uzmanīgi vēro apmēram 50 sekundes, var redzēt, kā citoplazmas kustība palēninās, apstājas un pēc tam mainās. Straumēšana protoplazmas plazmodiālajā virknē var sasniegt ātrumu līdz 1,35 mm sekundē, kas ir lielākais reģistrētais ātrums jebkuram mikroorganismam. Plazmodija migrācija notiek, kad protoplazma tiek izvadīta no aizmugures zonām. Kad pārtikas padeve samazinās, plazmodijs migrē uz tā substrāta virsmu un pārveidojas par stingriem augļķermeņiem. Parasti redzami augļķermeņi jeb sporangiji. Tie virspusēji izskatās kā sēnītes vai pelējums, bet bioloģiski nav saistīti ar īstajām sēnēm. Pēc tam šie sporangiji atbrīvo sporas, no kurām izšķiļas amēbas, kuras atkārto dzīves ciklu.
Veģetatīvajā fāzē plazmodijs cenšas uzturēties mitrās, noēnotās vietās, kur tam ir vairāk barības, bet sporu veidošanās laikā — sausās un apgaismotās. Pārvietošanos ūdens vai gaismas virzienā vai prom no tiem sauc par hidrotaksiju un fototaksiju. Meklējot gļotsēnes, ticamāka ir to atrašana kritalu apakšdaļā, kur vairāk ēnas un mitruma.
Daudzdzimumu vairošanās
Dictyostelium discoideum ir vēl viena gļotsēņu suga, kurai ir daudz dažādu dzimumu. Kad šis organisms ir nonācis vairošanās stadijā, tas izdala atraktantu, sauktu par akrasīnu. Akrasīnu veido ciklisks adenozīna monofosfāts, jeb ciklisks AMF. Cikliskajam AMF ir izšķiroša nozīme hormonu signālu nodošanā starp dzimumšūnām. Kad pienāk šūnu saplūšanas laiks, Dictyostelium discoideum ir savi pārošanās veidi, kas nosaka, kuras šūnas ir savstarpēji savietojamas. Secināts, ka pirms makrocistu veidošanās ir jāpanāk šūnu kontakts starp saderīgiem pārošanās veidiem.
Plazmodiji
Myxogastrea dzīves cikla plazmodiālā daļa notiek tikai pēc singāmijas, kas ir citoplazmas un miksoamēbu jeb bara šūnu kodolu saplūšana. Diploīdā zigota kļūst par daudzkodolu plazmodiju, pateicoties vairākām kodola dalījumiem bez turpmākas šūnu dalīšanās. Miksomicētu plazmodiji ir daudzkodolu protoplazmas masas, kas pārvietojas ar citoplazmas straumēšanu. Lai plazmodijs varētu pārvietoties, citoplazma no aizmugures jāvirza uz priekšu. Pārvietojoties, plazmodijs iegūst barības vielas no baktēriju fagocitozes un sīkiem organisko atlieku gabaliņiem.
Plazmodijam ir arī iespēja sadalīties un izveidot atsevišķus plazmodijus un otrādi, atsevišķi ģenētiski saderīgas plazmodiji var saplūst kopā. Gadījumā, ja apstākļi kļūst sausi, plazmodijs veido sklerociju, sausu un miega stāvoklī esošu. Gadījumā, ja apstākļi atkal kļūst mitri, sklerocijs absorbē ūdeni un tiek atjaunots aktīvs plazmodijs. Kad pārtikas krājumi samazināsies, miksomicētes plazmodijs nonāks nākamajā dzīves cikla posmā, veidojot haploīdas sporas, bieži vien skaidri izteiktā sporangijā vai citā sporas saturošā struktūrā.
Barošanās
Gļotsēnes barojas ar mikroorganismiem, kas dzīvo jebkura veida mirušā augu valsts materiālā — baktērijām, raugiem un sēnītēm, kā arī ar saprotrofi ar sēņu sporām un citām organiskām atliekām. Šī iemesla dēļ gļotsēnes parasti atrodas augsnē, zālājos un meža zemsedzē, bieži uz kritušiem lapu koku stumbriem. Tropu apvidos tās ir izplatīti arī ziedkopās un augļos, kā arī meža augšstāvos (piemēram, koku lapotnēs). Pilsētās tās atrodamas arī uz skaidu mulčas vai nobirušām lapām, lietus notekcaurulēs, kā arī var augt netīrītos gaisa kondicionētājos.
Gļotsēnes spēj baroties gan osmotrofi, uzsūcot barības vielas caur šūnas membrānu, tā arī endocitozi, ietverot sevī pārtikas gabaliņus.
Savukārt, daļa kāpuru un vaboļu barojas ar gļotsēnēm.
Uzvedība
Kad gļotsēnes daļa tiek fiziski atdalīta, šūnas atrod ceļu atpakaļ, lai atkal apvienotos. Pētījumi par Physarum polycephalum pat ir parādījuši gļotsēnes spēju mācīties un prognozēt periodiskus nelabvēlīgus apstākļus laboratorijas eksperimentos. Džons Tailers Boners, ekoloģijas profesors, kas pazīstams ar gļotsēņu pētījumiem, apgalvo, ka tās ir "ne vairāk kā amēbu maiss, kas iesaiņots plānā gļotu apvalkā, tomēr viņām izdodas rīkoties dažādi, kas ir līdzvērtīgi dzīvniekiem, kuriem piemīt muskuļi un nervi ar ganglijiem — tas ir, vienkāršām smadzenēm". Gļotsēnes, cita starpā, parāda spēju atrast ceļu labirintos un formēt struktūras, kas atbilst cilvēku veidotiem ceļu tīkliem pie analoģiska reljefa.
Baškims Fino
Baškims Fino (Bashkim Fino; dzimis 1962. gada 12. oktobrī, miris 2021. gada 29. martā) bija Albānijas politiķis. 1997. gadā viņš bija Albānijas 29. premjerministrs.
Biogrāfija
Baškims Fino piedzima 1962. gada 12. oktobrī Ģirokastrā. 1986. gadā viņš absolvēja Tirānas Universitātes Ekonomikas fakultāti finanšu specialitātē. Viņš ir mācījies arī pašvaldību pārvaldību ASV, Itālijā, Grieķijā un Somijā. Fino strādāja par ekonomistu Ģirokastrā. No 1992. līdz 1996. gadam viņš bija Ģirokastras pilsētas mērs.
1997. gada 11. martā valsts prezidents, Demokrātiskās partijas priekšsēdētājs Sali Beriša par premjerministru iecēla Baškimu Fino, opozīcijas Sociālistiskās partijas pārstāvi, lai viņš vadītu nacionālās vienotības valdību. Tas notika pēc tam, kad pēc vairāku finanšu piramīdu shēmu sabrukuma sākušies masu protesti paralizēja lielāko daļu valsts. Fino bija valdības vadītājs līdz 1997. gada vispārējām vēlēšanām, kurās sociālisti Fatosa Nano vadībā ieguva lielu vairākumu. Arī Fino tika ievēlēts parlamentā. Nano valdībā Fino pildīja premjerministra vietnieka amatu līdz 1998. gada 23. aprīlim.
Baškims Fino nomira 2021. gada 29. martā no koronavīrusa COVID-19 slimības 58 gadu vecumā.
Stacijas iela (Rēzekne)
Stacijas iela ir viena no Rēzeknes nozīmīgākajām ielām, kas savieno divas pilsētas maģistrālās ielas — Atbrīvošanas aleju pilsētas Centra rajonā un Zilupes ielu Vipingas mikrorajonā. Tā ir 1,47 km gara un kopš 2012. gada, pēc ielas pagarinājuma un tilta uzbūves, tā šķērso Rēzeknes upi. 2022. gadā satiksmes organizācijā ir notikušas būtiskas izmaiņas, tostarp izbūvēts jauna veida "turbo" apļveida krustojums, kas nodrošina lielāku caurlaides spēju un tika izveidots veloceļš, kas kļūs par daļu no pilsētas veloceļu tīkla.
Ielas raksturojums
Stacijas iela iesākas zem dzelzceļa viadukta, kur tai ir savienojums ar Atbrīvošanas aleju divu uzbrauktuvju veidā uz Atbrīvošanas alejas pārvadu pāri Rīgas — Maskavas dzelzceļa līnijai. Līdz 2012. gadam, Stacijas iela tika pieskaitīta pilsētas Centra rajonam, bet kopš 2012. gada — ielas pagarinājuma un tilta pāri Rēzeknes upei izbūves un tās savienošanas ar Zilupes ielu, tā tiek pieskaitīta arī Vipingas mikrorajonam. Stacijas iela ir otra iela pilsētā (otra ir Zilupes iela ar diviem apļa krustojumiem), kurai ir trīs apļveida krustojumi — lielākais un vecākais no tiem — pie stacijas Rēzekne II, kur tiekas Raiņa, Dārzu un Stacijas iela, otrs — 2023. gadā izbūvētais savienojums ar Dārzu ielu un uzbrauktuvi uz tilta, bet trešais — 2013. gadā uzbūvētais — krustojumā ar Zilupes ielu. Stacijas ielas visā garumā ir izvietojušies dažādi pakalpojumu sniedzēji — lielveikali "Citro" un "Beta", dzelzceļa stacija Rēzekne II, apģērbu veikals "SINSAY", degvielas uzpildes stacijas "Latvijas Nafta" un "Virši", atpūtas komplekss un CSDD klientu apkalpošanas centrs, līdz ar to visas ielas garumā gar tās abām pusēm ir seši lieli automašīnu stāvlaukumi.
AB dambis
AB dambis ir dambis Rīgā, atrodas pie Klīversalas. Būvēts 19. gadsimta 60. gadu beigās, lai nodrošinātu stabilu Daugavas krasta līniju. Sākotnējais garums – 1058 metri. Līdz 1944. gadam kalpoja kā osta. Vācu okupācijas laikā dambis tika uzspridzināts. 1950. gadā dambi atjaunoja un kopš tā laika tas nav ticis rekonstruēts vai pārbūvēts.
Pončiks
Pončiks  ir poļu virtuves apaļas vai ieapaļas formas raudzēts un eļļā vai sviestā apcepts mīklas izstrādājums ar ievārījuma, povidlas, džema vai biezpiena pildījumu.
Johanness Tirns
Johanness Tirns (et; Tartu —  Tallina) bija  Igaunijas šahists un dambretists.
Biogrāfija
Šahu sācis spēlēt no trīspadsmit gadu vecuma. 1916. gadā piedalījies Petrogradas studentu šaha turnīrā. 1917. gadā beidzis reālskolu Petrogradā. Pēc Pirmā pasaules kara beigām bijis viens no vadošajiem Igaunijas šahistiem. Igaunijas šaha čempionātos izcīnījis 3 zelta (1925, 1941, 1944), 3 sudraba (1923, 1930, 1942) un 2 bronzas (1932, 1937) medaļas. No 1935. līdz 1940. gadam un no 1945. līdz 1947. gadam bijis Igaunijas šaha federācijas vadībā.
Pārstāvējis Igaunijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Aleksandrs Eiduks
Aleksandrs Eiduks (1886—1938) bija latviešu komunists, pēc tam padomju valsts un partijas darbinieks. Viens no Viskrievijas Ārkārtas komisijas (VĀK) vadītājiem Krievijas PFSR (1918—1919).
Johanness Tirns
Biogrāfija
Bijis pazīstams arī kā esperanto valodas popularizators Igaunijā. No 1925. līdz 1940. gadam vadījis Igaunijas esperanto valodas biedrības Espero.
Pēc Otrā pasaules kara nopietni pievērsies dambretei. 1950. gadā kļuvis par Igaunijas dambretes čempionāta uzvarētāju. Laika posmā no 1949. līdz 1956. gadam Igaunijas dambretes čempionātā vēl izcīnījis 2 sudraba un 2 bronzas medaļas. 1951. gadā bijis līdzautors pirmajai dambretes mācību grāmatai igauņu valodā — Kabemängu õpik. Bijis autors daudziem dambretes terminiem igauņu valodā. No 1962. līdz 1966. gadam bijis Igaunijas dambretes federācijas atbildīgais sekretārs. Sarakstījis vairākas grāmatas par šahu un dambreti.
Aleksandrs Eiduks
Dzīvesgājums
Dzimis 1886. gadā Cēsu apriņķa Vietalvas-Odzienas pagasta skrīvera un Zādzenes skolotāja Valdemāra Eiduka un viņa sievas Minnas, dzimušas Liepas, ģimenē. Mācījās Rīgas komercskolā, kuru pabeidza 1903. gadā, strādāja par Saikavas pagasta skrīvera palīgu (1904—1905). Iestājies LSDSP, piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos. Soda ekspedīcijas laikā 1906. gadā caur Odesu bēga uz Vāciju, kur strādāja Berlīnes adresu birojā (1906—1908), vēlāk brāļu Minceru fabrikā Vīnē (1908—1914). Pirmā pasaules kara sākumā viņu kā Krievijas impērijas pilsoni apcietināja un līdz 1917. gadām viņš atradās internēto nometnē.
Lielā terora laikā 1938. gada 4. jūnijā viņu apcietināja NKVD "Latviešu operācijas" ietvaros sakarā ar apsūdzību "spiegošanā un piederībā kontrrevolucionārai organizācijai". Nāvessodu izpildīja Komunarkas masu kapos pie Maskavas 1938. gada 28. augustā.
Bogdans Šahno
Bogdans Šahno (pl, 1868—1955) bija Latvijas poļu izcelsmes jurists un sabiedriskais darbinieks, Krievijas Impērijas Valsts Domes I sasaukuma deputāts no Vitebskas guberņas.
Dzīvesgājums
Dzimis 1868. gada 14. oktobrī Juzefovas muižas īpašnieka Broņislava Šahno ģimenē. Pēc mācībām ģimnāzijā studēja Tērbatas Universitātes Juridiskajā fakultātē, 1887. gadā iestājās Tērbatas poļu studentu korporācijā Polonia. Kopā ar jaunāko brāli Marianu Šahno (1870—1923) ieguva savā īpašumā Juzefovas un Hoftenbergas muižas. Ap 1900. — 1901. gadu vēlīnā historicisma stilā uzcēla jaunu Juzefovas muižas ēku pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta, bet viņa brālis Marians Šahno uzcēla Hoftenbergas muižas kungu māju. Nodarbojās ar zemkopību, vairākkārt saņēma augstākos apbalvojumus lauksaimniecības izstādēs. 1903. gadā Bogdanu Šahno ievēlēja par Daugavpils apriņķa zemstes deputātu. 1904. gadā viņš kļuva par Vitebskas guberņas lauku īpašnieku biedrības goda biedru.
1906. gada 26. martā Vitebskas guberņas muižnieki viņu ievēlēja par Krievijas Impērijas Valsts Domes deputātu, darbojās Rietumu nomaļu frakcijā. Pēc Valsts domes atlaišanas atgriezās no Pēterpils savā lauku īpašumā.
Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā neilgi bija Braslavas apriņķa vecākais. Pēc 1922. gada dzīvoja Viļņā, bija Latgales zemes īpašnieku savienības priekšsēdētājs, filistru biedrības Koło Filistrów priekšsēdētāja vietnieks, Viļņas Ziemski Bank viceprezidents. Miris 1955. gada 13. decembrī Lodzā.
Braslavas apriņķis
Braslavas apriņķis bija Polijas Otrās republikas teritoriāla vienība, ko izveidoja Poļu-padomju kara laikā 1919. gada 31. oktobrī poļu karaspēka ieņemtajās Kauņas guberņas un Kurzemes guberņas teritorijās. 1919. gadā pirmais apriņķa vecākais bija Latgales muižnieks Bogdans Šahno. 1920. gada jūlijā sešus bijušos Ilūkstes apriņķa pagastus (1,5 tūkstošus km²) atdalīja no Braslavas apriņķa un atkal iekļāva Latvijā.
1922. gadā Braslavas apriņķi iekļāva Viļņas apgabalā izveidotās un starptautiski neatzītās Viduslietuvas Republikas, tad Viļņas Zemes sastāvā. 1926. gada 1. janvārī Braslavas apriņķim pievienoja 8 gminas no Dzisnas apriņķa, 20. janvārī Braslavas apriņķi iekļāva jaunizveidotās Viļņas vojevodistes sastāvā. Pēc Polijas kampaņas 1939. gadā to pievienoja Baltkrievijas PSR un 1940. gadā pārdēvēja par Braslavas rajonu.
Jēkabs Strazdiņš
Dzīves gājums
Dzimis 1905. gada 13. martā Jaunpiebalgas pagasta "Strazdu" māju saimnieka ģimenē. Beidzis Jaunpiebalgas draudzes pamatskolu (1923). Studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Dekoratīvās glezniecības un Figurālās glezniecības meistardarbnīcās (1924—1933). Darbojās kā pedagogs Rīgas 1. ģimnāzijā (1937—1944), Latvijas Valsts Mākslas akadēmijā, līdztekus gleznoja, rakstīja mākslas kritikas un uzsāka veidot Piebalgas Mākslas muzeja kolekciju. Darbojās mākslinieku apvienībā Radigars. Pēc Otrā pasaules kara bija Latvijas Valsts universitātes mācībspēks (1944—1949), Latvijas PSR Mākslinieku Savienības biedrs, apmelojuma dēļ 1949. gadā atlaists no amatiem un deportēts uz Bratskas Gulaga nometni. Dzimtenē atgriezās pēc Staļina nāves 1954. gadā, atjaunots Latvijas PSR Mākslinieku Savienībā (1956).
1936. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
1936. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Bernē, Šveicē. Tas bija desmitais Pasaules čempionāts profesionāļiem un tajā notika divas sacensības — atsevišķi grupas braucieni profesionāļiem un amatieriem.
Reiki (Griškānu pagasts)
Reiki ir apdzīvota vieta Rēzeknes novada Griškānu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Sprūževas, 10 km no novada centra Rēzeknes un 254 km no Rīgas.
Vilhelms Kumelāns
Vilhelms Kumelāns (, 1898—1952) bija latviešu izcelsmes Sarkanās armijas virsnieks, artilērijas ģenerālleitnants. Krievijas pilsoņu kara, Spānijas pilsoņu kara un Otrā pasaules kara dalībnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1898. gada 1. decembrī Daugavpils apriņķa Kapiņu pagastā zemnieka Jāņa Kumelāna ģimenē, bērnību pavadīja Pēterburgas guberņas (tagad Pleskavas apgabala) Krukšinas sādžā. No 1918. gadā dienēja Sarkanajā armijā, piedalījās kaujās Urālos un 24. strēlnieku divīzijas sastāvā Poļu—padomju karā (1920). Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām bija artilērijas pulka komandieris. Studēja Maskavas F. Dzeržinska Artilērijas akadēmijā (1930-1934), 1932. gadā iestājās boļševiku partijā. No 1937. gada janvāra līdz novembrim kā "pulkvedis Kolmans" bija Spānijas pilsoņu kara Dienvidu frontes 9. korpusa militārais padomnieks, pēc atgriešanās PSRS apbalvots ar Ļeņina ordeni.
1420. gads
1420. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Vilhelms Kumelāns
Biogrāfija
F. Dzeržinska Artilērijas akadēmijas priekšnieka vietnieks (1946-1947), Tālo Austrumu kara apgabala artilērijas pavēlnieka štāba priekšnieks (1946-1949).
Miris 1952. gada 22. jūlijā Maskavā.
Vastselīna (nozīmju atdalīšana)
Vastselīna var būt:
Hinaldīns
Iegūšana
Var sintezēt no anilīna un paraldehīda (Skraupa reakcija) vai no anilīna un krotonaldehīda (Dēbnera—Millera reakcija).
Īpašības
Skābā vidē veido hinaldīnija jonu un hinaldīnija sāļus. Alkilējoties viegli veido ceturtējos sāļus (N-alkilhinaldīnija sāļus). N-metilhinaldīnija sāļi viegli iesaistās kondensācijas reakcijās; to izmanto cianīnkrāsvielu sintēzēm.
Katalizatoru klātienē viegli stājas kondensācijas reakcijās ar aldehīdiem, ketoniem un skābju anhidrīdiem.
Izmantošana
Izmanto dzeltenas krāsvielas — hinoftalona jeb hinolīndzeltenā sintēzei, hinaldīnam reaģējot ar ftalskābes anhidrīdu. Hinoftalons pieder pie 1,3-indāndiona atvasinājumiem.
Hinaldīnija sulfātu lieto tropisko zivju anestēzijai transportēšanas un kolekcionēšanas vajadzībām.
Ēriks Lemmings
Ēriks Oto Valdemārs Lemmings (sv; dzimis, miris ) bija zviedru vieglatlēts, vairāku olimpisko spēļu (1900., 1908., 1912. gada olimpiskajās spēlēs un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs) dalībnieks, kur startēja dažādās vieglatlētikas disciplīnās, galvenokārt mešanas un lēkšanas veidos. Viņš ir izcīnījis trīs olimpiskās zelta medaļas šķēpa mešanā.
Olimpiskās spēles
Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs 1900. gadā Parīzē Lemmings startēja sešās vieglatlētikas disciplīnās. Trijās no tām viņš ieguva 4. vietu: augstlēkšanā (rezultāts — 1,70 metri), kārtslēkšanā (rezultāts — 3,10 metri) un vesera mešanā (precīzs rezultāts nav zināms). Diska mešanā, ar rezultātu 32,50 metri, viņš ieguva 8. vietu. Tāllēkšanas disciplīnā viņām bija sliktākais rezultāts starp startējošajiem (5,500 metri), ar ko viņš ieņēma pēdējo 12. vietu. Savukārt trīssoļlēkšanas disciplīnā viņa rezultāts nav precīzi zināms, viņš varētu būt ieņēmis 7. līdz 13. vietu.
Pēc sešiem gadiem viņš startēja vieglatlētikā 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja pirmo zelta medaļu šķēpa mešanas disciplīnā. Viņa rezultāts bija 53,900 metri. Savukārt bronzas medaļas viņš ieguva divās citās vieglatlētikas disciplīnās: lodes grūšanā (rezultāts — 11,260 metri) un pieccīņā. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš vieglatlētikā izcīnīja vēl divas 4. vietas: akmens mešanā (rezultāts — 18,210 metri) un diska mešanā (rezultāts — 35,620 metri). Trīssoļlēkšanā viņš izcīnīja 13. vietu ar rezultātu 12,195 metri un tāllēkšanā no vietas (2,535 metri) ieguva 26. vietu. Viņš startēja arī diska mešanā grieķu stilā, kur viņa rezultāts nav zināms. Savu trešo bronzas medaļu Lemmings 1906. gada spēlēs izcīnīja startējot virves vilkšanā, kur viņš bija viens no Zviedrijas komandas pārstāvjiem.
1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā Ē. Lemmings ieguva divas zelta medaļas vieglatlētikas disciplīnās. Viņš bija pirmais oficiālais olimpiskais čempions šķēpa mešanā. Šajās sacensībās viņa rezultāts bija 54,83 metri. Otro zelta medaļu šajās spēlēs viņš izcīnīja brīvā stila šķēpa mešamā, kur viņa rezultāts bija 54,44 metri. Vesera mešanā viņš ieguva 8. vietu ar rezultātu 43,06 metri. Lemmings startēja arī diska mešanā un diska mešanā grieķu stilā, taču šo disciplīnu viņa rezultāts nav precīzi zināms.
Pēc četriem gadiem, 1912. gada Stokholmas olimpiskajās spēlēs, viņš vēlreiz izcīnīja zelta medaļu šķēpa mešanā ar rezultātu 60,64 metri. Kā arī ieņēma 4. vietu šķēpa mešanā ar abām rokām (rezultāts — 98,59 metri četru metienu kopsummā) un 11. vietu diska mešanā ar abām rokām (rezultāts — 67,08 metri četru metienu kopsummā).
Rekordi
1908. un 1912. gada olimpisko spēļu šķēpa mešanas rezultāti, ko uzstādīja Lemmings, bija arī pirmie olimpiskie rekordi šajā disciplīnā.
Līdz 1912. gadam viņam piederēja vairāki neoficiālie pasaules rekordi mešanas disciplīnās. Bet 1912. gada 29. septembrī viņš uzstādīja pirmo oficiālo pasaules rekordu šķēpa mešanā — 62,32 metri, kuru atzina Starptautiskā vieglatlētikas federāciju asociācija.
Amūras-Jakutskas maģistrāle
Amūras-Jakutskas dzelzceļa maģistrāle (AJAM) ir 1520mm platuma dzelzceļš Krievijas Federācijas Sibīrijas daļā. Kopējais projektētais maģistrāles garums no Transsibīrijas dzelzceļa Skovorodino stacijas līdz Lejas Bestjahas (Нижний Бестях, Nižnija Bestjaha) stacijai Sahas republikā ir 1239 km, pilnā ekspluatācijā ir nodots iecirknis Skovorodino-Ņerjungri (439 km), iecirknis Ņerjungri-Tomota (368 km) un iecirknis Tomota-Lejas Bestjaha (432 km) un nav uzbūvēts tilts no tās pāri Ļenas upei uz Jakutskas pilsētu.
Sonic Riders: Zero Gravity
Sonic Riders: Zero Gravity ir Sonic Team izstrādāta un Sega PlayStation 2 un Wii konsolēm izdota ātrumsacīkšu spēle. Tā ir Sonic the Hedgehog sērijas piektā sacensību spēle. PlayStation 2 versija nav izdota Japānā. 2010. gadā spēlei izdota nākamā daļa — Sonic Free Riders.
Amūras-Jakutskas maģistrāle
Vēsture
Dzelzceļa atzara būve no Transsibīrijas dzelzceļa līdz Tindai (Бамовская—Тындинский) uzsākta jau 1940. - 1941. gadā, izmantojot Gulaga soda nometnēs ieslodzīto darbu, taču Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā sliedes tika nojauktas uz aizvestas Volgas militārā dzelzceļa būvei. 1974. gadā PSKP CK ģenerālsekretārs Leonīds Brežņevs paziņoja par Baikāla-Amūras maģistrāles celtniecības turpināšanu un dzelzceļa līnija līdz Tindai tika atjaunota 1977. gadā, 1979. gadā dzelzceļš tika uzbūvēts līdz Berkakitai (Беркакит), bet 1984. gadā līdz Ņerjungri.
Pēc PSRS sabrukuma dzelzceļa būvi turpināja un 1992. gadā tas sasniedza Aldanas staciju (Алдан), bet 1997. gadā Tomotas staciju. Krievijas finanšu krīzes laikā 1997. — 2002. gadā būve apstājās. Pēc Krievijas Federācijas ekonomikas nostabilizēšanās to turpināja un 2004. gadā atklāja pasažieru vilcienu satiksmi līdz Tomotas stacijai (Томмот).
2008. gadā dzelzceļš sasniedza Amgas staciju, bet 2010. gadā Kerdemas staciju (Кердем). 2011. gadā Krievijas Federācijas prezidents Dmitrijs Medvedjevs piedalījās pēdējā dzelzceļa savienojuma svinīgā ielikšanā pie Lejas Bestjahas. Dzelzceļa iecirknis Tomota-Lejas Bestjaha tomēr netika nodots ekspluatācijā, tikai 2013. gadā atklāja tiltu pāri Tammas upei (Тамма) un Lejas Bestjahas staciju. 2014. gadā atklāja pagaidu kravas vilcienu satiksmi līdz Lejas Bestjahas stacijai, bet 2019. gadā pasažieru vilcienu satiksmi.
Dzeņagols (Dricānu pagasts)
Dzeņagols ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 246 km attālumā no Rīgas.
Pēteris Stērste
Pēteris Stērste (1893-1976) bija latviešu strēlnieks, vēlāk jurists, Latvijas Senāta senators, vēlāk Tiesu palātas loceklis (līdz 1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 8. septembrī Zaļenieku pagasta "Kauliņos" advokāta un rakstnieka Stērstu Andreja ģimenē (māsa dzejniece Elza Stērste). Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. Studēja tieslietas Maskavas universitātē, bet pēc Pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā iestājās Aleksandra kara skolā. Kā 5. Zemgales latviešu strēlnieku pulka ložmetēju komandas poručiks piedalījās Pirmā pasaules kara (1916-1918) kaujās, izcēlās ar varonību 1917. gada 20. augusta kaujā pie Mazās Juglas. Atsevišķās latviešu brigādes, vēlāk Vidzemes divīzijas sastāvā piedalījās Latvijas brīvības cīņās (1919-1920).
Pēc kara beigām atsāka tieslietu studijas Latvijas Universitātē, līdztekus strādāja Tiesu palātas Civilajā departamentā par sekretāra palīgu un Jelgavas apgabaltiesā par papildmiertiesnesi (no 1925). Studentu korporācijas "Tervetia" goda filistrs. 1928. gadā viņu iecēla par Jelgavas apgabaltiesas locekli, 1933. gadā par Tiesu palātas locekli, 1937. gadā par senatoru Latvijas Senāta Civilās kasācijas departamentā, kur strādāja līdz Senāta likvidēšanai 1940. gada 26. novembrī. Vācu okupācijas laikā bija tiesnesis Tiesu palātas civilajā departamentā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bija Latviešu Centrālās padomes priekšsēdētājs. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV.
Milvoki "Admirals"
Milvoki "Admirals" ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Milvokī, ASV, un spēlē Amerikas hokeja līgā. Komanda dibināta 1970. gadā, tas ir Našvilas "Predators" fārmklubs.
Josts Gipperts
Josts Gipperts (dzimis ) ir vācu valodnieks, kaukazologs, autors un salīdzinošās valodniecības profesors Empīriskās valodniecības institūtā Gētes Universitātē Frankfurtē. Dzimis Vincnīdervenigernā, mūsdienu Hattingenā.
Milvoki "Admirals"
2003.—04. gada sezonā komandas izcīnīja līgas čempiones titulu. AHL klubs spēlē vien kopš 2001. gada.
No 1998. līdz 2000. gadam divas sezonas kluba rindās aizvadījis Kārlis Skrastiņš, taču 2002.—03. un 2003.—04. gada sezonas kluba rindās pavadīja Raitis Ivanāns.
Josts Gipperts
Profesionālais dzīvesgājums
1972.g. Gipperts absolvēja Leibnicas ģimnāziju (Vācijā) Esenē, Vācijā. No 1972. līdz 1977.g. viņš studēja salīdzinošo valodniecību indoloģiju, Japānas studijas un Ķīnas studijas Mārburgas Universitātē un Berlīnes Brīvajā universitātē. 1977.g. viņš ieguva doktora grādu, savā disertācijā pētot darbības vārdu nenoteiksmes formu veidošanu indoeiropiešu valodās. No 1977. līdz 1990.g. viņš strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku un docētāju vairākās universitātēs: Berlīnē, Vīnē un Zalcburgā. 1991.g., paralēli darbam par zinātnisko asistentu austrumu datorlingvistikā, viņš ieguva habilitētā doktora grādu Bambergas Universitātē. Disertācijas pētījums bija veltīts irāņu valodas aizguvumiem armēņu un gruzīnu valodā.
1997.g. viņam tika piešķirts Sulkhanas Saba Orbeliani universitātes Goda profesora tituls Tbilisi, Gruzijā; 2009.g. prof. Gipperts kļuva par Ivane Javakhishvili universitātes Goda doktoru (arī Tbilisi), kā arī 2013.g. par Šota Rustaveli universitātes (Batumi, Gruzija) Goda profesoru.
Kopš Gipperts kļuva par salīdzinošās valodniecības profesoru, viņa pētniecisko interešu lokā ir indoeiropiešu valodas, to vēsture un etimoloģija, kā arī vispārējās valodniecības tipoloģija, īpaši Kaukāza valodu studijas. Pateicoties viņa interesei par Kaukāza valodām, viņa vadībā tika īstenoti vairāki starptautiski pētniecības projekti. Viņu interesē vēsturiskā valodniecība, valodniecības tipoloģija, digitalizētie valodas korpusi, multimediju valodas un digitalizēto rokrakstu analīze.
TITUS, ARMAZI, GNC un LOEWE
Gipperts ir TITUS (Tēzaura indoģermāņu teksti un mutvārdu valoda) projekta izveidotājs un vadītājs. Šis projekts tika aizsākts 1987.g., un tā mērķis ir padarīt digitāli pieejamus tekstuālos materiālus no dažādām indoeiropiešu un tām radniecīgām valodām. 1999.g. viņš aizsāka ARMAZI projektu (Kaukāza valodas un kultūras: elektroniskā dokumentācija), kura mērķis ir apkopot plašu materiālu par Kaukāza valodām. Šo projektu atbalstīja Gruzijas Nacionālais korpuss.
Kopš 2010.g. Gipperts vada valodniecības centru ar nosaukumu ” Digitālās humanitārās zinātnes federālajā zemē Hesenē: Tekstuālā korpusa integrālā apstrāde un analīze”, kas ietilpa "Federālajā Zinātniskās attīstības un ekonomiskās izcilības stiprināšanas" projektā. Šis centrs sadarbojas ar Gētes Universitāti Frankfurtē un Darmštates Tehnisko universitāti, to daļēji atbalsta arī Gētes muzejs Frankfurtē.
Eļļas lampa
Eļļas lampa ir mākslīgi vai dabīgi darināts apgaismošanas līdzeklis, kas par primāro degmaisījuma avotu izmanto dažāda veida eļļas. Vēsturiski līdzās svecēm un gāzes lampām tās kalpoja par vienu no galvenajiem mākslīgajiem gaismas avotiem līdz elektriskās kvēlspuldzes izgudrošanai 19. gadsimtā.
Eļļas lampas kā apgaismošanas un dekoratīvais līdzeklis vēl joprojām ir pieejamas arī mūsdienās.
Sociālā psiholoģija
Sociālā psiholoģija ir psiholoģijas nozare, kas pētī cilvēku uzvedību, sajūtas un domas citu cilvēku ietekmē, klātbūtnē. Tajā ar zinātnisku metožu un analīžu palīdzību apskata cilvēku savstarpējo ietekmi un mijiedarbību dažādās situācijās. Sociālajā psiholoģijā apskata tādus tematus kā iemīlēšanos, attiecības, altruismu, komandas darbu, vientulību, konfliktus, stereotipus, diskrimināciju un tamlīdzīgi.
Eļļas lampa
Vēsture
Senākās eļļas lampas jau tika izmantotas aizvēsturē, kad akmens laikmetā par apgaismojuma līdzekļiem tika pielietoti dažādi gliemežvāki vai akmeņi ar dabīgi izveidotiem iedobumiem, kuros bija iespējams ieliet dažādu dzīvnieku taukus, kas tādējādi kalpoja par degmaisījuma avotu. Viena no senākajām šāda veida eļļas lampām tika uzieta Lasko alā Francijā, kas tika darināta no sarkanā smilšakmens un bija datējama ap 15 000 gadu p.m.ē.
Vēlāk bronzas laikmetā ap 16. gadsimtu p.m.ē. sāka parādīties arī eļļas lampas, kas tika darinātas no māla.
Laika gaitā sengrieķu darinātajām eļļas lampām sāka parādīties arī rokturi un citi jaunievedumi, kas neļāva šķidrumam tik viegli iztecēt no lampas korpusa. Šī iemesla dēļ laika posmā starp 6. un 4. gadsimtu p.m.ē. sengrieķu darinātās eļļas lampas kļuva par izplatītu eksportpreci visā Vidusjūras reģionā.
Romas impērijas laikā mūsu ēras 1. un 2. gadsimtā par izplatītākajām kļuva Itālijā darinātās romiešu eļļas lampas, kurām klāt nāca arī dažādi dekoratīvie elementi.
Troškas (Tirzas pagasts)
Troškas ir ciems Gulbenes novada Tirzas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Eļļas lampa
Izstrāde
Vēsturiski eļļas lampas tika izgatavotas no dažādiem materiāliem, kur, piemēram, Senajā Romā tās bija pieejamas no akmens, gliemežvāka, māla, stikla un metāla. Mūsdienu arheoloģiskie izrakumi liek secināt, ka visplašāk senajos laikos ir tikušas izmantotas tieši no māla darinātās eļļas lampas.
Par eļļas lampas degmaisījumu galvenokārt tika izmantoti dažādi šķidrumi — dzīvnieku tauki, vasks, kā arī vairākas augu eļļas, kā, piemēram, olīveļļa, sezama eļļa un vīnogu sēklu eļļa, no kurām visizplatītākā Vidusjūras reģionā, iespējams, ir bijusi tieši olīveļļa. Savukārt par eļļas lampas degli kalpoja jebkura veida šķiedrains materiāls, parasti lins, papiruss vai citas augu šķiedras.
Troškas (Tirzas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V430, Tirzas upes krastā. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Troškas muižas (Espenhöhe) centru.
Logans (kalns)
Logans (en) ir kalns Senteliasa kalnos Kordiljeros, otrs augstākais kalns Ziemeļamerikā un Kanādas augstākā virsotne. Administratīvi atrodas Kanādas Jukonas teritorijā, Klueina nacionālajā parkā. Veidots no granītiem, tiek uzskatīts, ka Logana kalnam ir lielākais pamatnes apkārtmērs no visiem nevulkāniskajiem kalniem un tā masīvā ietilpst vēl 11 virsotnes, kas augstākas par 5000 metriem. Kalns atrodas aktīva tektonisma zonā un tā augstums palielinās par 0,35 mm gadā. Kalna nogāzes līdz 600—700 m augstumam apaugušas ar skujkoku mežu, augstāk — tundra un augstkalnu tuksnesis. No kalna noplūst Habarda un Logana ledāji.
Kalns tika atklāts 1890. gadā amerikāņu ģeologa Israela Rasela ekspedīcijas laikā un nosaukts par godu Kanādas Ģeoloģijas dienesta dibinātājam Viljamam Edmondam Loganam (William Edmond Logan). Pirmoreiz uzmērīts 1894. gadā un līdz 1989. gadam tika uzskatīts par augstāko virsotni Ziemeļamerikā. Pirmo uzkāpšanu kalna virsotnē veica starptautiska alpīnistu komanda Alberta Makartija (Albert H. MacCarthy) vadībā 1925. gada 23. jūnijā.
Guļbinka
Guļbinka ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 29 km no novada centra Preiļiem, 3 km no pagasta centra Aglonas un 236 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P60.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Slovākijas Olimpiskā komiteja
Slovākijas Olimpiskā un sporta komiteja (sk) ir Nacionālā Olimpiskā komiteja, kas pārstāv Slovākiju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Komitejas galvenā mītne atrodas Slovākijas galvaspilsētā Bratislavā. Slovākijas izmantotais SOK kods ir SVK.
Vēsture
Slovākijas Olimpiskā komiteja tika dibināta 1992. gada 19. decembrim, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 1993. gada 20. janvārī. Olimpiskā komiteja tika izveidota pēc Čehoslovākijas Olimpiskās komitejas (ČSOV), kad tā tika likvidēta 1993. gada 27. martā. 2018. gada decembrī Olimpiskā komiteja mainīja savu nosaukumu uz Slovākijas Olimpiskā un Sporta komiteja.
Izpildkomitejas sastāvs
Slovākijas Olimpiskā un Sporta komiteja šobrīd sastāv no:
Biedru federācijas
Slovākijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Slovākijā darbojas 30 olimpiskās vasaras un 6 ziemas sporta federācijas, kā arī vairākas citu sporta veidu federācijas.
Milošs Zemans
Milošs Zemans (cs; dzimis ) ir čehu politiķis, bijušais Čehijas prezidents un premjerministrs.
1993. gada februārī kļuva par Čehijas Sociāldemokrātiskās partijas līderi, viņš to padarīja par vienu no vadošajām partijām valstī. Laikā no 1996. gada jūnija līdz 1998. gada jūlijam Zemans bija Čehijas parlamenta apakšpalātas vadītājs. 1998. gadā kļuva par valsts premjerministru, amatā noturējās četrus gadus. 2013. gada janvārī ticis ievēlēts Čehijas prezidenta amatā, kļūdams par pirmo tieši ievēlēto prezidentu valsts vēsturē. Amatā stājies, tajā nomainot Vāclavu Klausu. 2018. gada vēlēšanās viņš tika atkārtoti ievēlēts. 2023. gada 8. martā viņa vietā stājās Petrs Pavels.
Vilhelms Reimerss
Vilhelms Heinrihs Martins Reimerss (Wilhelm Heinrich Martin Reimers, 1857—1934) bija vācbaltiešu sabiedriskais darbinieks, Rīgas Lielās ģildes vecākais. Baltiešu-vācu Nacionālās komitejas (Baltisch-Deutsches Nationalausschuss) priekšsēdētājs (1918—1919).
Dzīvesgājums
Dzimis Bartā 1857. gada 6. martā. Pēc pārcelšanās uz dzīvi Rīgā darbojās kā zeltkalis un juvelieris, vēlāk 1. Rīgas savstarpējo kredītu biedrības prezidents, Biržas komitejas valdes loceklis, Lielās ģildes vecākais. Rīgas Vācu teātra biedrības prezidents.
Pirmā Pasaules kara laikā pēc tam, kad Vācijas karaspēks ieņēma Rīgu, V. Reimerss 1917. gadā vadīja Rīgas un Vidzemes uzticības padomi (Vertrauensrat für Stadt und Land). 1918. gada 8. novembrī V. Reimersa vadībā tika nodibināta Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja, kas 13. novembrī publicēja aicinājumu iestāties Latvijas zemessardzē ("Baltijas landesvērā"). Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas Baltiešu-vācu Nacionālā komiteja uzņēmās arī vācbaltiešu starptautisko interešu pārstāvniecību.
Azerbaidžānas Nacionālais mākslas muzejs
Azerbaidžānas Nacionālais mākslas muzejs (az) ir lielākais mākslas muzejs Azerbaidžānā, kurā glabājas vairāk kā 17 000 Azerbaidžānas, Eiropas un Krievijas gleznotāju un tēlnieku mākslas darbi. Tajā atrodas 60 galerijas. Tas atrodas Baku centrā. Muzejs tika atvērts 1920. gadā.
Vilhelms Reimerss
Dzīvesgājums
Miris Rīgā, 1934. gada 8. decembrī.
Sabiedriskā darbība
Šveicē uzņemts Šo-de-Fonas brīvmūrnieku ložā L’Amitie (1891). Vācu karaspēka lauka ložas "Hanseatentreue" brālis (1918—1919). Rīgas ložas „Jāņuguns” dibinātājs un pirmais ložas meistars (1924—1929). Mēmeles ložas Memphis un Liepājas ložas „Enkurs“ (1929) goda loceklis. Andreja ložas meistars Rīgā (1931).
Herdera biedrības dibinātājs un valdes loceklis, Vācu slimnīcu biedrības prezidents, Rīgas dziesmu vainaga (Liederkranz) goda biedrs.
Publiskās atslēgas kriptogrāfija
Publiskās atslēgas kriptogrāfijas sistēmā jebkura persona var nošifrēt ziņojumu izmantojot saņēmēja publisko atslēgu. Šo nošifrēto ziņojumu var atšifrēt tikai ar saņēmēja privāto atslēgu. Lai sistēma būtu praktiska, publiskās un privātās atslēgas ģenerācijai jābūt ekonomiskai pret nepieciešamajām skaitļošanas jaudām. Publiskās atslēgas kriptogrāfijas sistēmas stiprums ir atkarīgs no nepieciešamās skaitļošanas jaudas (darba faktors), lai no publiskās atslēgas varētu iegūt attiecīgo privāto atslēgu. Tādā gadījumā drošībai ir tikai jānodrošina privātās atslēgas nenonākšanu citu personu rokās, bet publisko atslēgu var brīvi izplatīt publiski, no tā neciešot drošībai.
Publiskās kriptogrāfijas sistēmas bieži balstās uz kriptogrāfiskiem algoritmiem, kuri balstīti uz matemātiskām problēmām, kam šobrīd nav efektīva risinājuma. Publiskās atslēgas kriptogrāfijas algoritmiem, atšķirībā no simetriskās atslēgšifrēšanas, nav nepieciešams drošs kanāls sākotnējai vienas vai vairāku slepenu šifrēšanas atslēgu apmaiņai starp iesaistītajām pusēm.
Dēļ asimetriskas šifrēšanas skaitļošanas sarežģītības, to parasti lieto tikai nelieliem datu blokiem, visbiežāk lai apmainītos ar simetriskās atslēgšifrēšanas atslēgu (sesijas atslēgu) un tālāk jau pārējos datus var šifrēt ar simetrisko atslēgšifrēšanu, kas balstīta uz vienkāršākiem algoritmiem un līdz ar to ir ātrāka.
Publiskās atslēgas kriptogrāfiju arī izmanto elektroniskā paraksta sistēmās, kur ziņojuma (dokumenta) autors var to kombinējot ar savu privāto atslēgu izveidot īsu ciparparakstu, kuru pievienojot dokumentam, pēc tam jebkurš, kura rīcībā ir publiskā atslēga, var pārliecināties par tā autentiskumu, pie nosacījuma, ka privātās atslēgas tiek glabātas drošībā un nav noplūdušas. Jebkādā veidā izmainot sākotnējo ziņojumu (dokumentu), tam pievienotais paraksts kļūs nederīgs un tas atklāsies to pārbaudot pret publisko atslēgu.
Kostomukša
Kostomukša (ru, krl, fi) ir pilsēta Karēlijas Republikā Krievijas Federācijā, kas atrodas 35 kilometrus no robežas ar Somiju. Kalnrūpniecības centrs.
Vēsture
1946. gadā apkārtnē tika atklātas dzelzs rūdas atradnes. 1973. gadā tika noslēgts PSRS — Somijas starpvalstu līgums par sadarbību dzelzs rūdas bagātināšanas kombināta celtniecībā. Pilsētas un rūdas ieguves un apstrādes infrastruktūras būvniecībā piedalījās Somijas uzņēmums Lemminkäinen.
Pilsēta veidojusies kā šajā kombinātā strādājošo mājvieta. 1977. gadā apdzīvotai vietai tika piešķirts pilsētciemata statuss, bet 1983. gadā tā kļuva par pilsētu. 1981. gadā konkursa kārtībā tika izvēlēts pilsētas nosaukums - to nosauca veca karēļu ciema vārdā, kas atradās mūsdienu kombināta teritorijā. 1982. gadā kombināts sāka ražot pirmo produkciju.
Vladimirs Jurkovs
Vladimirs Jurkovs (ru; Maskava —  Maskava) bija PSRS un Krievijas šahists un treneris.
Biogrāfija
Daudzkārtējais Maskavas pilsētas šaha čempionātu finālu dalībnieks. Labāko rezultātu šajā turnīrā sasniedzis 1966. gadā, kad dalījis 5.-6. vietu. 1970. gadā PSRS sporta biedrības Trud šaha čempionātā izcīnījis 2. vietu. 1962. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā.