cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baibas iela (Rīga)
Baibas iela ir Rīgas iela Vidzemes priekšpilsētā, Berģos. Baibas iela sākas no Ulža ielas un beidzas pie Juglas ezera. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Baibas iela ir savienota ar sekojošu ielu:
Ūdens garša
"Ūdens garša" ir 2022. gada Latvijas komēdijdrāmas filma. Filmas režisors, scenārists un producents ir Matīss Kaža. Galvenās lomas filmā atveido Iveta Pole, Vilis Daudziņš, Andris Keišs, Gerds Lapoška un Alise Danovska. Filmas sižets ir par žurnālisti Katrīnu, kas pēta noslēpumainu organizāciju, kuru vada plašu popularitāti ieguvušais Meistars, kur cilvēki sevi attīra ar īpaši strukturēta ūdens spēku.
Filmas pirmizrāde notika kinoteātrī Kino Citadele. Filmas operators Aleksandrs Grebņevs saņēma Lielā Kristapa balvu kategorijā "Labākais spēlfilmas operators".
Lāčupītes dendrārijs
Lāčupītes dendrārijs jeb Igora Medņa Lāčupes dendroloģiskie stādījumi ir 7,2 ha liela īpaši aizsargājama dabas teritorija Lāčupes kreisajā krastā Tukuma novadā starp Apšuciemu un Klapkalnciemu. Tas izveidots, lai nodrošinātu Igora Medņa svešzemju koku (ap 60 skujkoku un 350 lapu koku) stādījumu saglabāšanu un pavairošanu. Dendrārija apmeklētājiem izveidota Lāčupītes dabas taka.
Vēsture
Pirmos stādījumus būvinženieris Igors Mednis valsts mežu fondam piederošajā piejūras kāpu zonā sāka veidot 1959. gadā. Viņa mērķis bija svešzemju koku un krūmu ieaudzēšana, lai novērotu un izpētītu sugu mijiedarbību ar vietējiem biotopiem.
Pirmais stādījums bijis valrieksts, kas iegūts no Kārļa Zemdegas dārza, pakāpeniski viņš stādījumus papildināja ar kokiem un krūmiem, kuru dēstus viņš atveda no 68 vietās gan Latvijā (30 vietās), gan citās Baltijas valstīs, gan bijušās Padomju Savienības teritorijā (galvenokārt Tālajos Austrumos, Krimā, Kaukāzā — 33 vietās), gan Vācijā un Polijā, gan sēklu apmaiņas ceļā no citām pasaules vietām. Te aug Latvijā retāk sastopami skujkoki — Lavsona paciprese, savara, Japānas kriptomērija, klājeniskā ciedru priede, īves, dažādu sugu egles, baltegles. Veiksmīgi introducēti mūžzaļie un vasarzaļie rododendri, kā arī dažādas kļavu sugas, vairāku sugu valrieksti, kas paši veido nākamo paaudzi dabiskā meža vidē. Pēc ekspertu atzinuma Lāčupes dendrārijs ir izcils retu augu aklimatizācijas objekts, tāpēc 2001. gada janvārī Ministru Kabinets to iekļāva Latvijas Republikas īpaši aizsargājamo dabas pieminekļu — parku un dendroloģisko objektu sarakstā ar nosaukumu “Igora Medņa Lāčupes dendroloģiskie stādījumi”.
Igors Mednis sadarbojās ar Latvijas Dendrologu biedrību un Nacionālo botānisko dārzu.
Resnais vīrs
Sākotnēji šo atombumbu tika plānots uzspridzināt virs Kokuras, taču sliktās pārredzamības dēļ tika izlemts izmest to virs alternatīvā mērķa — Nagasaki. "Resno vīru" virs Nagasaki nogādāja majors Čārlzs Svīnijs un admirālis Frederiks Ešvorts ar Boeing B-29 Superfortress Bockscar bumbvedēju. Atombumba tika iedarbināta virs Nagasaki 500 m augstumā. Šī bija otrā atombumba, kas tika izmantota kā ierocis pēc "Mazā zēna", kas tika nomesta virs Hirosimas trīs dienas iepriekš. "Resnais vīrs" eksplodēja ar 21 TNT kilotonnu lielu enerģiju.
Iespējams, atombumba tika nosaukta Vinstona Čērčila vārdā.
Īvo Neijs
Īvo Neijs (et; dzimis Tartu) ir Igaunijas starptautiskais meistars šahā (1964).
Biogrāfija
1949. gadā beidzis Tartu 5. vidusskolu, bet 1954. gadā Tartu Universitātes fizikas fakultāti. Šahu sācis spēlēt piecu gadu vecumā. 1948. gadā Tallinā PSRS junioru šaha čempionātā dalījis 1.-2. vietu ar Viktoru Korčnoju. Četras reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos, kuros labākos rezultātu sasniedzis 1963. gadā Ļeņingradā, kad kopā ar Juriju Averbahu dalījis 12.-13. vietu. 1962. gadā uzvarējis Tartu šaha turnīrā. Baltijas republiku šaha čempionātos uzvarējis 1961. gadā Palangā, 1963. gadā Liepājā, 1964. gadā Pērnavā, bet 1965. gadā Palangā bijis otrais aiz Vlada Mikena.
Daudzu starptautisko šaha turnīru dalībnieks. 1964. gadā kopā ar Paulu Keresu dalījis 1.-2. vietu Beverveikas (Nīderlande) šaha turnīrā, bet 1968. gadā uzvarējis Somijas atklātajā šaha čempionātā. 1969. gadā Tallinas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 2.-3. vietu ar Paulu Keresu (uzvarējis Leonīds Šteins).
Igaunijas šaha čempionātos izcīnījis 8 zelta (1951-1952, 1956, 1960-1962, 1971, 1974) un 5 ​​sudraba (1953, 1955, 1959, 1963, 1969) medaļas. Pārstāvējis Igaunijas komandu PSRS komandu šaha čempionātos, kuros piedalījies 10 reizes (1955, 1959-1967, 1975-1983), un Eiropas komandu šaha čempionātā 1992. gadā.
1956. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. FIDE 1964. gadā Neijam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. No 1966. līdz 1992. gadam bijis Tallinas šaha skolas direktors un Paula Keresa šaha nama direktors. No 1964. līdz 1989. gadam bijis Igaunijas šaha federācijas priekšsēdētāja vietnieks, bet no 1992. līdz 1998. gadam bijis FIDE Baltijas zonas vadībā. Sešpadsmit sezonas Igaunijas televīzijā vadījis raidījumu "Šaha skola". Pazīstams arī kā šaha treneris. Trenējis nākamo šaha lielmeistaru Lembitu Ollu. No 1989. līdz 1996. gadam trenējis Somijas šaha izlasi.
Ņesterovs
Ņesterovs (ru, no personvārda Nestors (Не́стор); sieviešu dzimtē Ņesterova (Не́стерова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Skautu iela (Jūrmala)
Skautu iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Skautu iela sākas krustojumā ar Kāpu ielu un beidzas krustojumā ar Gulbju ielu. Kopējais ielas garums ir 1340 metri, tā ir klāta ar grants segumu, bet posmā no Kāpu ielas līdz Dzelzceļa ielai ir asfalta segums. Ielai ir vairāki strupceļi, viens no Dzelzceļa ielas līdz Zemgales ielai, jo starp tām atrodas dzelzceļš un otrs ir no Medņu ielas līdz Rubeņu ielai. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Skautu iela ir savienota ar šādām ielām:
Objekti
Skautu ielā 2 atrodas Vaivaru pamatskola.
Ržiščiva
Ržiščiva ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Dņepras (Kaņivas ūdenskrātuves) labajā krastā 76 km no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1151. gadā Hipatija hronikā kā nocietināta pilsēta Ivangoroda (Іван-город), pie kuras atradies neliels ciematiņš Vžišče (senslāvu — ‘tirgus vieta’), kas, domājams, arī devis mūsdienu nosaukumu pilsētai. 1241. gadā Ivangorodu nopostīja Batija karaspēks. Kopš 14. gadsimta vidus ietilpst Lietuvas Lielkņazistē, bet 1506. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1962. gadā piešķirts pilsētciemata statuss, bet 1995. gadā — pilsētas tiesības.
Pilsētas lepnums ir tā sauktais «Tripoļjes parks», kur apkopoti pilsētas apkaimē veikto arheoloģisko izrakumu rezultāti. Izrakumi attiecas uz trijiem laikmetiem: Tripoļjes (2.—4. gadu tūkstoši p.m.ē.), Zarubincu (200. gads p.m.ē. — m.ē. 200. gads) un senkrievu. Notiek regulāri ekokultūras festivāli Tripilske kolo.
Tošija Fudžita
Tošija Fudžita (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Singapūras panorāmas rats
<mapframe text="Singapūras panorāmas rats" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q752407" } Singapūras panorāmas rats jeb Singapore Flyer (en) ir 2008. gadā atklāts panorāmas rats, kas Singapūras centrā. Tas bija augstākais panorāmas rats pasaulē līdz 2014. gadā Lasvegastripā tika atklāts High Roller, kas ir par 2,6 metriem augstāks. Panorāmas ratā ir 28 gondolas, katrā no kuras ietilpst 28 pasažieri, bet riteņa pilns apgrieziens notiek 28 minūtēs. No augšas var redzēt apkārtni 45 kilometru diametrā, tai skaitā Malaizijas teritoriju un Indonēzijas salas.
Tošija Fudžita
Nacionālā izlase
!Kopā||24||3
Vanda Rutkeviča
Vanda Rutkeviča (pl, dzimusi, mirusi ) bija poļu alpīniste.
Pievērsās alpīnismam studējot Varšavas Tehniskajā universitātē. 1978. gadā sasniedza Everesta virsotni. 1986. gadā kļuva par pirmo sievieti, kas nostājusies K2 virsotnē. Iekaroja tādas virsotnes kā Nangaparbats, Šišapangma, Gašerbrumā II, Čooju un Annapūrna. Viņa cerēja uzkāpt visās 14 pasaules virsotnēs, kuras ir augstākas par 8000 metriem.
1992. gada 12. maijā pazudusi bez vēsts Kančendžangā, viņas līķis atrasts netika. Tiek uzskatīts, ka alpīniste gājusi bojā no aukstuma.
Kapibaru apakšdzimta
Kapibaru apakšdzimta (Hydrochoerinae) ir jūrascūciņu dzimtas (Caviidae) apakšdzimta, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas 2 ģintīs un vairākas izmirušas ģintis. Līdz 2005. gadam kapibaras un to izmirušie radinieki tika klasificēti atsevišķā kapibaru dzimtā. Pēdējo gadu ģenētiskie pētījumi ir ieviesuši izmaiņas mūsdienu sistemātikā un minētā taksonomiskā vienība ir likvidēta. DNS pētījumos atklājās, ka moko (Kerodon) sugas ir tuvu radniecīgas kapibarām un kapibaras tika iekļautas jūrascūciņu dzimtā, izdalot tās kopā ar moko atsevišķā apakšdzimtā.
Bākas iela (Rīga)
Bākas iela ir neliela iela Rīgā, Ziemeļu rajonā, Mangaļsalas apkaimē. Iela sākas pie Vižņu ielas un beidzas krustojumā ar Albatrosu ielu
Kapibaru apakšdzimta
Dažādos informācijas avotos, paleontoloģijas klasifikāciju ieskaitot, joprojām var redzēt likvidētās kapibaras dzimtas (Hydrochoeridae) pielietojumu. Paleontoloģijas avotiem šobrīd ir raksturīgi, ka izmirušās ģintis tiek norādītas piederīgas kapibaru dzimtai, bet mūsdienās dzīvojošās ģintis kapibaru apakšdzimtai. Arī izmirušo ģinšu skaits pēdējos gados ir samazināts līdz ar atklājumu, ka kapibarām dzerokļiem var būt plaša formas dažādība, kas mainās pat viena indivīda dzīves laikā.
Bākas iela (Rīga)
Vēsture
1961. gadā izveidotajai ielai piešķirts Murdu ielas nosaukums, kas 1962. gadā nomainīts uz tagadējo ielas nosaukumu, jo Murdu iela jau bija Vecāķos. 1969. gadā daudzstāvu dzīvojamo ēku celtniecības laikā uz Albatrosu ielas, Bākas ielu daļēji slēdza un tika izbūvēta jauna izbrauktuve uz Albatrosu ielu.
Kapibaru apakšdzimta
Sistemātika
Kapibaru apakšdzimta (Hydrochoerinae)
Bākas iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Bākas iela ir savienota ar šādām ielām:
Programmatūras izstrādes process
Programmatūras izstrādes process (arī programmatūras dzīves cikls vai programmatūras izstrādes posmas) ir soļu jeb posmu kopums, kas tiek paveikts līdz brīdim, kad programmatūra ir izstrādāta un piegādāta pasūtītājam. Programamtūras izstrāde sastāv no vairākām fāzēm.
Posmi
Programmatūras izstrāde sastāv no galvenajiem posmiem:
Metodoloģijas
Izstrādes modeļi jeb metodoloģijas ir programmatūras izstrādes process, kas balstās uz kādu no programmatūras dzīves cikla modeļiem. Dažādos modeļos tiek dažādi organizēts programmatūras izstrādes process. Vienā un tajā pašā fāzē gala rezultāts, nodevumi un patērētais laiks var atšķirties. Lai arī kāds būtu programmatūras izstrādes dzīves cikla modelis, tas var sastāvēt no dažādām fāzēm.
Lai ieviestu kvalitātes sistēmu, kā arī veiktu izstrādi atbilstoši standartizētiem procesiem, ir jāiegulda liels darbs (dokumentācija, apmācība, koordinēšana, auditi). Kustība, kura paredz alternatīvu “normatīvai” pieejai, ir spējās programmatūras izstrādes (agile) metodoloģijas. Tādi kā: ekstrēma programmēšana, Scrum, dinamiska sistēmu izstrādes metodoloģija, spējā modelēšana, spējie dati, Feature Driven Programming, Adaptive Software Development, u.c.
Spējā izstrāde
Spējā izstrāde (en) ir iteratīvs programmatūras izstrādes process, kas raksturīgs ar to, ka katrā iterācijā praktiski tiek izpildīti visi izstrādes soļi sākot no prasību analīzes līdz testēšanai un piegādes pasūtītājam. Parasti vienas iterācijas laiks nav garāks par 2 līdz 4 nedēļām. Uzsvars šādā dzīves cikla modelī ir uz piegādātā produkta derīgumu pasūtītājam. Viena no AGILE biežāk lietotajām metodoloģijām ir Scrum.
Ūdenskrituma izstrāde
Ūdenskrituma modelis (en) ir senākais un praksē pazīstamākais programmatūras izstrādes dzīves cikla modelis. Raksturīgas secīgas fāzes, kas panāktu augstu kvalitāti, jo katras fāzes beigās ir iespējams veikt pārbaudi.
Spirāles izstrāde
Spirāles modelis (en) ir līdzīgs kā prototipēšanas modeļa gadījumā, darbs pie šādiem projektiem notiek iteratīvi. Iterāciju laikā tiek precizētas prasības, veikta projektēšana un tikai pēdējās iterācijās tiek veikta projekta testēšana, integrācija.
Prototipēšanas modelis
Lietderīgi izmantot, lai pārbaudītu dažādus projektēšanas paņemienus, ilustrētu idejas un funkcionalitāti, noskaidrotu lietotāju vēlmes.
Soļmodelis
Soļmodelis jeb pasoļu modelis (en) paredz pakāpenisku soļsecīgu programmatūras izstrādi. Nodrošina iespēju lietot, pārbaudīt un novērtēt katru sastāvdaļu izveides laikā. Lietderīgi izmantot, kad nav pietiekošu darbinieku sistēmas izstrādei vai, kad ir plānots novērtēt programmatūras tehniskus riskus.
Rational Unified Process
Rational Unified Process (RUP) nav konkrēts programmatūras izstrādes dzīves cikla modelis, bet gan vairāk kā ietvars (framework), kurā katrā atsevišķā projektā iespējams definēt tādu dzīves ciklu, kāds tas konkrētajā situācijā ir nepieciešams. RUP integrācija Rational rīkos atbalsta lietotāja veiktās dzīves cikla pielāgošanas un ļauj veikt programmatūras izstrādi atbilstoši definētajam dzīves ciklam.
RUP tiek izdalītas četras fāzes:
Procesa metamodeļi
Daži "procesu modeļi" ir abstrakti apraksti, lai novērtētu, salīdzinātu un uzlabotu konkrēto organizācijas pieņemto procesu.
Capability Maturity Model
Capability Maturity Model (CMM) ir starptautisks standarts, kurš ir pielietojams tieši programmatūras izstrādē. CMM definē piecas brieduma pakāpes, kādās var atrasties uzņēmums, kas izstrādā vai lieto programmatūru un sākumādarbojas spontāni, vēlāk pievēršarvien lielāku uzmanību projektu organizēšanai, procesu izpildei, prasību pārvaldībai, kvalitātei u.tml.
Šo modeli 1986. g. izveidojis ASV programminženierijas institūts Software Engineering Institute. Sākumā tika ieviesti vairāki standarti, tomēr šobrīd tiek uzturēta Capability Maturity Model Integrated (CMMI) versija.
Springfīlda (Simpsoni)
Springfīlda (en) ir izdomāta pilsēta ASV, animācijas seriāla "Simpsoni" galvenā norises vieta. Tā ir vidēja izmēra pilsēta nenoteiktā ASV štatā. Pilsētas un tās apkārtnes ģeogrāfija nav noteikta, tā var mainīties pēc attiecīgās seriāla sērijas vajadzībām.
Springfīldas atrašanās vieta nav nosakāma, seriālā apzināti par šo tēmu netiek daudz diskutēts, tiek parādīti pretrunīgi pavedieni un neiespējama informācija par tās faktisko atrašanās vietu. Pilsētu 1796. gadā dibinājusi cilvēku grupa Džebedaja Springfīlda vadībā. Tajā atrodas AES, Kwik-E-Mart veikals, komiksu veikals, boulinga arēna, mediju uzņēmums KBBL Broadcasting, Mo taverna, Krusty Burger ātrās ēdināšanas restorāns, pamatskola, veco ļaužu nams un vairākas citas iestādes.
LMDB
Lightning Memory-Mapped Database (LMDB) ir programmatūras bibliotēka, kas nodrošina augstas veiktspējas iegulto transakciju datu bāzi atslēgu — vērtību krātuves veidā. To izstrādāja ASV uzņēmums Symas, un publiski kļuva pieejama 2011. gadā.
LMDB ir rakstīta C valodā ar lietojumprogrammas saskarnes (API) saistījumiem vairākām programmēšanas valodām. LMDB glabā patvaļīgus atslēgu un datu pārus kā baitu masīvus, tai ir diapazona meklēšanas iespējas, tā atbalsta vairākus datu vienumus vienai atslēgai un tai ir īpašs režīms ierakstu pievienošanai datu bāzes beigās (MDB_APPEND), kas nodrošina dramatisku rakstīšanas veiktspējas pieaugumu salīdzinot ar citām līdzīgām krātuvēm. LMDB nav relāciju datu bāze, tā ir tikai atslēgu-vērtību krātuve, kā, piemēram, Berkeley DB un dbm.
Vidinas apgabals
Vidinas apgabals (bg) ir apgabals Bulgārijas ziemeļrietumos, nosaukts tā administratīvā centra — Vidinas — vārdā. Dienvidaustrumos tas robežojas ar Montanas apgabalu, ar Serbiju rietumos, bet ziemeļos ar Rumāniju. Administratīvi sīkāk Vidinas apgabals dalās 11 pašvaldībās. Vidinas apgabala un Rumānijas robežu veido Donava. 2016. gadā Vidinas apgabalā dzīvoja 88,9 tūkstoši iedzīvotāju. Lielākās pilsētas ir Vidina, Bregova, Dunavci, Kula un Belogradčika. Vidinas apgabalā atrodas Maguras ala.
LMDB
LMDB var arī izmantot laiksakritīgi vairākpavedienu vai vairākprocesu apstrādes vidē, turklāt ar lasīšanas veiktspēju, ko var mērogot lineāri. LMDB datu bāzēm vienlaikus var būt tikai viens rakstītājs, tomēr, atšķirībā no daudzām līdzīgām atslēgu-vērtību datubāzēm, rakstīšanas transakcijas nebloķē lasītājus, un lasītāji nebloķē rakstītājus. LMDB ir neparasta arī ar to, ka vairākas lietojumprogrammas vienā sistēmā var vienlaikus atvērt un izmantot vienu un to pašu LMDB krātuvi kā līdzekli veiktspējas palielināšanai. Turklāt LMDB nav nepieciešams transakciju žurnāls (tādējādi tiek palielināta rakstīšanas veiktspēja, neprasot divreiz rakstīt datus), jo tam datu integritātes saglabāšana jau ir iestrādāta arhitektūrā.
Vēsture
LMDB projekts pirmo reizi tika apspriests 2009. gada OpenLDAP izstrādātāju adresātu sarakstā saistībā ar risinājumu izpēti kešatmiņas pārvaldības grūtībām, ko izraisīja projekta atkarība no Berkeley DB. Īpašs mērķis bija aizstāt Berkeley DB arhitektūrai piemītošos vairākus konfigurācijas un kešatmiņas līmeņus ar vienu automātiski pārvaldītu kešatmiņu, ko kontrolē resursdatora operētājsistēma.
Kad sākās izstrāde, sākotnēji tas bija atzarojums no līdzīga projekta OpenBSD ldapd. Pirmā publiski pieejamā versija parādījās OpenLDAP pirmkoda repozitorijā 2011. gada jūnijā.
Projekts bija pazīstams kā MDB līdz 2012. gada novembrim, kad to pārdēvēja, lai izvairītos no konfliktiem ar esošo programmatūru.
Tehniskais apraksts
Iekšēji LMDB izmanto B+ koka datu struktūras. Šīs arhitektūras efektivitāte un nelielais pēdas nospiedums radīja arī neparedzētu blakusefektu, nodrošinot arī labu rakstīšanas veiktspēju. LMDB ir lietojumprogrammas saskarne, līdzīga Berkley DB un dbm. LMDB datora atmiņu uzskata par vienu adrešu telpu, kas tiek koplietota vairākos procesos vai pavedienos, izmantojot koplietojamo atmiņu ar kopēšanu rakstot semantiku (ko vēsturiski dēvē par viena līmeņa krātuvi). Tā kā lielākajai daļai mūsdienu datorarhitektūras ir 32 bitu atmiņas adrešu telpas ierobežojumi, kas nosaka 4 GB lielu ierobežojumu jebkurai datu bāzei, kas izmanto šādu metodi, datu bāzes tiešas kartēšanas uz viena līmeņa krātuvi efektivitāte bija stingri ierobežota. Mūsdienās 64 bitu procesori galvenokārt ievieš 48 bitu adrešu telpu, ļaujot piekļūt 47 bitu adresēm (128 terabaitiem datu bāzēm), padarot datu bāzes ar koplietojamo atmiņu atkal noderīgas lietojumprogrammās.
LMDB īpašās tehniskās īpašības:
Laiksakritība
LMDB izmanto multiversiju laiksakritības kontroli (MVCC) un atļauj vairākus pavedienus vairākos procesos, lai koordinētu vienlaicīgu piekļuvi datu bāzei. Kamēr rakstīšanas transakcijas tiek globāli serializētas, izmantojot mutex, tikai lasāmās transakcijas darbojas paralēli, tostarp rakstīšanas transakcijas klātbūtnē, un tās ir pilnībā gaidīšanas brīvas, izņemot pirmo tikai lasāmo transakciju pavediena. Katrs pavediens, kas tiek nolasīts no datu bāzes, iegūst īpašumtiesības uz elementu koplietojamā atmiņas masīvā, ko var atjaunināt, lai norādītu, kad tas atrodas transakcijā. Rakstītāji skenē masīvu, lai noteiktu vecāko datu bāzes versiju, kas jāsaglabā transakcijai, nepieprasot tiešu sinhronizāciju ar aktīvajiem lasītājiem.
Veiktspēja
2011. gadā Google publicēja programmatūru, kas ļāva lietotājiem ģenerēt mikro etalonuzdevumus, salīdzinot LevelDB veiktspēju ar SQLite un Kyoto Cabinet dažādos scenārijos. 2012. gadā Symas tai pievienoja atbalstu LMDB un Berkeley DB un padarīja atjaunināto salīdzinošās novērtēšanas programmatūru publiski pieejamu. Šie etalonuzdevumi parādīja, ka LMDB pārspēja visas pārējās datu bāzes lasīšanas un pakešu rakstīšanas operācijās. SQLite ar LMDB izcēlās rakstīšanas operācijas un īpaši sinhronās / transakciju rakstīšanās.
Etalonuzdevumi parādīja, ka pamatā esošā failsistēma būtiski ietekmē darbības rezultātus. JFS ar ārēju žurnālu darbojas labi, jo īpaši salīdzinājumā ar citām modernām sistēmām, piemēram, Btrfs un ZFS. Zimbra ir testējis back-mdb un back-hdb veiktspēju OpenLDAP sistēmā, LMDB skaidri pārsniedzot BDB bāzēto back-hdb. Daudzi citi OpenLDAP lietotāji ir novērojuši līdzīgus rezultātus.
Kopš sākotnējiem etalonuzdevumiem 2012. gadā, ir veikti vairāki testi ar papildu datu bāzes programmām gan atmiņā, gan diskā, kas darba slodzēm raksturo veiktspēju vairākos centrālajos procesoros un ierakstu lielumos. Šie testi rāda, ka LMDB veiktspēja ir nesakrītoša visās ar atmiņu saistītajās darbslodzēs un pārspēj visās ar disku saistītajās lasīšanas darba slodzēs, kā arī ar disku saistītajās rakstīšanas darba slodzēs, izmantojot lielus ierakstu izmērus. Etalonusdevuma draivera kods pēc tam tika publicēts github un tālāk paplašināts datu bāzu pārklājumā.
Uzticamība
LMDB jau no paša sākuma bija paredzēts, lai nepieļautu datu zudumu sistēmas un lietojumprogrammas avārijas gadījumā. "Kopēšana rakstot" metode nekad nepārraksta pašlaik lietojamos datus. Izvairīšanās no pārrakstīšanas nozīmē, ka diska / krātuves struktūra vienmēr ir derīga, tāpēc lietojumprogrammas vai sistēmas avārijas nevar atstāt datu bāzi bojātā stāvoklī. Noklusējuma režīmā sliktākajā gadījumā avārija var zaudēt datus no pēdējās vēl nepabeigtās rakstīšanas transakcijas. Pat ja visi asinhronie režīmi ir iespējoti, tikai OS katastrofāla kļūme vai aparatūras enerģijas zudums drīzāk, nevis tikai lietojumprogrammas avārija, var izraisīt datu bojāšanu.
Divi akadēmiski raksti USENIX OSDI simpozijā parādīja iespējamus avārijas veidus DB programmās (ieskaitot LMDB) elektrības zuduma vai sistēmas avārijas gadījumā.
Atvērtā pirmkoda licence
2013. gada jūnijā Oracle mainīja Berkeley DB (saistīts projekts) licenci no Sleepycat licences uz Affero General Public License, tādējādi ierobežojot tās izmantošanu dažādās lietojumprogrammās. Tas lika Debian projektam izslēgt bibliotēku no versijas 6.0. un uz priekšu. Tika kritizēts, ka šī licence nav draudzīga komerciāliem izplatītājiem. Tika diskutēts par to, vai šadas licencēšanas izmaiņas varētu notikt arī ar LMDB. Autors Hovards Ču (Howard Chu) skaidri norādīja, ka LMDB ir daļa no OpenLDAP projekta, kam ir bijusi BSD stila licence, un tāda paliks arī turpmāk.
Berkeley DB licences jautājums ir ietekmēja vairumu GNU/Linux distribūciju, piemēram, Debian pilnībā pārtrauca izmantot Berkeley DB, dodot priekšroku LMDB.
Alfrēda Amtmaņa-Briedīša iela
Alfrēda Amtmaņa-Briedīša iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Alfrēda Amtmaņa-Briedīša iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Pūces ielu. Kopējais ielas garums ir 320 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Alfrēda Amtmaņa-Briedīša ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve. Iela nosaukta Alfrēda Amtmaņa-Briedīša vārdā.
Ielu savienojumi
Alfrēda Amtmaņa-Briedīša iela ir savienota ar šādām ielām:
Oto III
Oto III var būt:
Džons Reilijs
Džons Kristofers Reilijs (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, mūziķis, scenārists un producents.
Pēc debijas filmā Casualties of War (1989) Reilijs piedalījās tādās filmās kā "Pērkona dienas" (Days of Thunder, 1990), "Kas nomoka Gilbertu Greipu" (1993) un "Mežonīgā upe" (The River Wild, 1994). Piedalījies Pola Tomasa Andersona filmās Hard Eight (1996), "Naktis bugi stilā" (1997) un "Magnolija" (1999), kā arī Terensa Malika filmā "Šaurā, sārtā līnija" (1998). Par savu sniegumu flimā "Čikāga" (2002), Reilijs tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā. Sadarbojies arī ar Mārtinu Skorsēzi filmās "Ņujorkas bandas" (2002) un "Aviators" (2004).
Piedalījies arī tādās filmās kā "Rikijs Bobijs — ātruma karalis" (2006), Walk Hard: The Dewey Cox Story (2007), "Pusbrāļi" (Step Brothers, 2008), Cyrus (2010), We Need to Talk About Kevin (2011), "Asinspirts" (2011), "Galaktikas sargi" (2014), "Omārs" (2015), "Kongs: Galvaskausa sala" (2017), "Brāļi Sisteri" (The Sisters Brothers, 2018) un Stan & Ollie (2018).
Vorda Hanta sala
Vorda Hanta sala (en) ir neliela neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Elsmīra salas ziemeļu piekrastē Ziemeļu Ledus okeānā 17 km no krasta pretī Dizraeli fjorda atverei. Salu no visām pusēm iekļauj Vorda Hanta šelfa ledājs. Ziemeļos saļai piekļaujas uz sēkļa nostiprinājies ledājs — Vorda Hanta ledus pacēlums. Salas reljefs paugurains, augstākais punkts ir 415 m augstais Vokerhils salas rietumu galā. Ainavā dominē arktiskais tuksnesis. Ietilpst Kutinirpākas nacionālā parka teritorijā.
Vēsture
Salu pirmais 1876. gadā atklāja Džordža Neirsa ekspedīcijas leitnants Pilhems Oldričs (Pelham Aldrich); nodēvēta par godu tā laika Britu Admiralitātes pirmajam lordam Džordžam Vordam Hantam (George Ward Hunt). Salas novietojuma dēļ tikai 750 km no Ziemeļpola tā vairākkārt kalpojusi par dažādu pola ekspedīciju pēdējo pieturas punktu uz sauszemes. Starptautiskā Ģeofizikas gada laikā 1957.—1958. gadā šeit ierīkota meteostacija, kas vēlākos gados paplašināta līdz pastāvīgai Vordhantailendas vasaras pētniecības bāzei. Bāze kalpo arī kā viena no nacionālā parka uzraugu stacijām.
Neciklopēdija
Neciklopēdija (Uncyclopedia) ir satīriska tīmekļa vietne, kurā tiek parodēta Vikipēdija. Mājaslapa tika atvērta 2005. gadā sākotnēji kā uz wiki bāzēts projekts angļu valodā. Pašlaik Neciklopēdija ir pieejama vairāk nekā 75 valodās, arī latviešu valodā. Rakstu veidošanā tiek izmantoti dažādi humora stili. Tāpat kā Vikipēdijai, arī Neciklopēdijai ir savas vadlīnijas, kāda veida saturs ir pieņemams un kāds nav. Laika gaitā šīs pamatnostādnes ir kļuvušas arvien stingrākas. Mājaslapa ir saņēmusi mediju uzmanību ar saviem rakstiem par cilvēkiem un vietām.
Lelde Priedulēna
Lelde Priedulēna (dzimusi Siguldā) ir bijusī latviešu skeletoniste. L. Priedulēna ir divu olimpisko spēļu dalībniece, 2016. gada pasaules junioru čempione.
Karjera
Ar skeletonu nodarbojās kopš 2010. gada. Pirms tam trenējusies vieglatlētikā (startējusi sprinta distancēs). Pasaules kausa izcīņā debitējusi ar startu Altenbergas trasē. Posmā viņa ieņēma 22. vietu, tajā pašā laikā izcīnot 12. vietu arī Eiropas čempionātā. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 9. vietu. Savukārt 2012. gada decembrī notikušajā 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem Priedulēna ierindojās 4. vietā. 2012.—2013. gada sezonas kopvērtējumā ierindojās 19. vietā. 2013. gadā Eiropas čempionātā ieņēma 13. vietu.
izcīnīja dalītu 14. vietu.
2015.—2016. gada sezonas pirmajā posmā Altenbergā izcīnīja 5. vietu. Turpmākajā sezonā visos Pasaules kausa posmos, kuros piedalījās, ierindojās pirmajā desmitniekā. Divas reizes (abas reizes Kēnigszē trasē) ieņēma 4. vietu. Sezonas kopvērtējumā ierindojās 13. vietā, nestartējot trīs Ziemeļamerikas posmos. 2016. gadā L. Priedulēna izcīnīja uzvaru Pasaules junioru čempionātā.
L. Priedulēna izcīnīja 7. vietu, startējot ar sarautu ceļgala krustenisko saiti (sportiste bija atteikusies no operācijas, jo tad nebūtu iespējams piedalīties olimpiskajās spēlēs).
2019. gada janvāra vidū aizvadīja savas pirmās sacensības pēc gandrīz gada pārtraukuma, ieņemot 14. vietu Eiropas čempionātā (ceļgala traumas un mācību Šveicē dēļ sezonas pirmajā pusē sacensībās nestartēja). Februāra sākumā L. Priedulēna paziņoja par skeletona karjeras beigām.
Juris Soikans
Juris Soikans (dzimis Ludzā, miris  Rīgā) bija latviešu gleznotājs, grafiķis un mākslas zinātnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gadā atvaļināta virsnieka Jezupa Soikana un viņa sievas Olgas, dzimušas Tabulevičas, ģimenē. Brālis grafiķis Nikolajs Soikans. Studēja Latvijas Mākslas akadēmijā (1940—1943), no 1942. gada piedalījās izstādēs.
Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā viņu iesauca Latviešu leģionā, kara beigās 1945. gadā nokļuva Vācijā. 1944. gadā sāka publicēt rakstus par mākslu, vēlāk darbojās glezniecībā, grafikā, grāmatu mākslā, bija vairāku grāmatu autors. No 1966. līdz 1982. gadam bija skolotājs Dortmundē.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1990. gadu sākumā atgriezās Latvijā, lasīja lekcijas dažādās universitātēs, tai skaitā Latvijas Universitātē un Latvijas Kultūras akadēmijā. 1990. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru.
Miris 1995. gadā.
Suderves katoļu baznīca
<mapframe text="Suderves katoļu baznīca" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q16473572" } '''Suderves sv. Trīsvienības baznīca''' (lt) ir 19. gadsimta sākumā uzbūvēts Romas katoļu dievnams, kas atrodas Lietuvas dienvidaustrumos, Viļņas apriņķa Viļņas rajona pašvaldības Suderves ciemā. Klasicisma stila ēka uzcelta rotondas formā, kas ir netipiski Lietuvai. Nacionālas nozīmes Lietuvas valsts kultūras piemineklis (unikālais kods - 22381).
Juris Soikans
Balvas
1948. gadā saņēma Gopera balvu, 1979. gadā — Rancāna fonda balvu, 1981. gadā — Pasaules brīvo latviešu apvienības KF balvu, 1982. gadā — Jūrdža fonda balvu.
Suderves katoļu baznīca
Suderves ciems 1594. gadā piederēja Sv. Trīsvienības pareizticīgo brālībai. 1669. gadā ciemu pārdeva jezuītiem. 1782. gadā Viļņas bīskaps Ignots Masalskis (Ignotas Masalskis/Ignacy Jakub Massalski) ciemā uzcēla koka baznīcu, bet 1783. gadā šeit tika nodibināta draudze. No 1803. līdz 1822. gadam tika uzcelta mūsdienu baznīca. 1834. gadā to konsekrēja Viļņas bīskaps, Ilūkstē dzimušais Andžejs Benedikts Klongevičs. Baznīca vairākkārt remontēta. Altārgleznas autors ir lietuviešu/poļu mākslinieks Napoleons Ilakavičs (Napoleonas Ylakavičius/Napoleon Iłłakowicz). Dievkalpojumi tradicionāli notiek poļu valodā, kopš 2005. gada - arī lietuviski.
Juris Soikans
Piemiņa
J. Soikana vārdā ir nosaukta Ludzas mākslas skola.
Isāks Lipnickis
Isāks Lipnickis (ru; Kijiva —  Kijiva) bija Ukrainas šahists.
Biogrāfija
No 1935. gada bijis Kijivas pionieru pils šaha pulciņa dalībnieks, kur kopā ar Dāvidu Bronšteinu bijis viens no trenera Aleksandra Konstantinopoļska talantīgākajiem audzēkņiem. Sešpadsmit gadu vecumā pirmo reizi piedalījies Ukrainas šaha čempionāta finālā. Pēc skolas beigšanas mācījies Kijivas Valsts universitātē.
Sākoties Otrajam pasaules karam iestājies karaskolā, kuru beidzis kā leitnants. Piedalījies Staļingradas kaujā, vēlāk cīnījies arī citās frontēs. Karu beidzis Berlīnē kā majors. Pirmos pēckara gadus dienējis Vācijas padomju okupācijas zonas pārvaldē.
1947. gadā atgriezies Kijivā, kur strādājis par šaha treneri un šaha kluba direktoru. Divas reizes uzvarējis Ukrainas šaha čempionātos (1949, 1956), bet 1950. gadā izcīnījis šajā turnīrā 2. vietu aiz Jefima Hellera. Tajā pašā 1950. gadā guvis savu lielāko sasniegumu šahā, dalot kopā ar Aleksandru Tolušu un Ļevu Aroņinu 2.-4. vietu PSRS šaha čempionāta finālā, kurā uzvarējis Pauls Keress. PSRS šaha čempionātu finālos piedalījies arī divus nākamos gadus (1951-1952), taču ierindojies tabulas lejusdaļā.
Kopš 1949. gada bijis PSRS šaha žurnālā Шахматы в СССР pastāvīgs autors. 1952. gadā kopā ar Borisu Ratneru sarakstījis grāmatu "Ukrainas šahistu labākās partijas" (uk).
Vecmiķeļi
Vecmiķeļi ir ciems Dobeles novada Bēnes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3 km no pagasta centra Bēnes, 27 km no novada centra Dobeles un 100 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1136, Vecmiķeļu grāvja krastā.
Priežu sils
Priežu sils var būt:
Acuhiro Miura
Acuhiro Miura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||25||1
Distanču slēpošana 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpošana 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs norisinājās Alphensijas distanču slēpošanas un biatlona centrā, Phjončhanā. Sacensības norisinājās 12 disciplīnās laika posmā no 2018. gada 10. februāra līdz 25. februārim.
Kvalifikācija
Distanču slēpošanā maksimālais dalībnieku skaits ir 310. No vienas Nacionālās olimpiskās komitejas varēja tikt pieteikti ne vairāk kā 20 sportisti, no kuriem ne vairāk par 12 drīkstēja būt viena dzimuma. No Latvijas 2018. gada olimpiskajās spēles startēja Indulis Bikše, Patrīcija Eiduka un Inga Paškovska.
Konfigurācijas pārvaldība
Konfigurācijas pārvaldība ir nodaļa no informācijas tehnoloģiju zinātnes, kas apskata produkta attīstības funkcionālo un fizisko atribūtu pārvaldību visu tā dzīves ciklu. Tā ietver izstrādes procesa formalizāciju un dažādas praktikas, lai nodrošinātu izstrādes metodoloģiju tehnisko realizāciju un rezultātā darītu izstrādājamo produktu gatavu nodošanai.
Konfigurācijas pārvaldība ietver sekojošas nodaļas:
Elsīte (upe)
Elsīte (arī Eliste, Elksnīte, Lietuvā - Alsinta) ir Dienvidsusējas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā un Lietuvā.
Iztece purvainā apvidū Lietuvas pierobežā ar Latviju. Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Vidustecē veido valsts robežu, lejtecē upe ir robeža starp Aknīstes pagastu un Gārsenes pagastu. Ietek Dienvidsusējā iepretim Aknīstes pilsētas kapiem. Pie ietekas Dienvidsusējā Elsīti šķērso valsts autoceļš V709 (Aknīste–Gārsene–Ausmas). Elsītes krastos atrodas Elsītes ciems.
Autoceļš R351 (Krievija)
Braucamais lielceļš līdz Tjumeņai ir izveidots 1763. gadā un nosaukts par "Sibīrijas traktu". Mūsdienās autoceļš R351 turpinās Sibīrijā kā federālais autoceļš R402 Tjumeņa - Išima - Omska un federālais autoceļš R404 Tjumeņa - Hantimansijska.
Matīsa iela (Jūrmala)
Matīsa iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Matīsa iela sākas krustojumā ar Zemgales ielu un beidzas krustojumā ar Dāvja ielu. Kopējais ielas garums ir 240 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Matīsa ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Leonīds Slaucītājs
Leonīds Slaucītājs (dzimis Jaunalaicenes pagastā, miris  Sidnejā) bija latviešu ģeogrāfs, ģeofiziķis. Pēc Otrā pasaules kara dzīvoja Argentīnā, kur turpināja zinātnisko darbību, tostarp bija polārpētnieks vairākās Antarktīdas ekspedīcijās. Nodarbojies arī ar mūziku un glezniecību.
Matīsa iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Matīsa iela ir savienota ar šādām ielām:
Leonīds Slaucītājs
Viņa jaunākais brālis Sergejs Slaucītājs bija astronoms.
Dzīvesgājums
Dzimis 1899. gadā Jaunlaicenes pagastā Majora skolas pārziņa Jāņa Slaucītāja un viņa sievas Emīlijas Paulīnes, dzimušas Bērzones, ģimenē. Mācījās Jaunlaicenes Majoru pamatskolā, Valkas reālskolā (beidzis 1916. gadā), Krievijas Jūrniecības ministrijas virsnieku skolā (beidzis 1918. gadā). Bija mičmanis Klusā okeāna un Ziemeļu ledus okeāna flotē.
1919. gada beigās atgriezās dzimtenē un iestājās Latvijas kara flotē, Latvijas brīvības cīņu laikā seržanta dienesta pakāpē dienēja kaujas kuģu divizionā, bija Daugavgrīvas artilērijas adjutanta pienākumu izpildītājs. 1925. gadā absolvēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti ar maģistra grādu matemātikā, 1934. gadā — Latvijas konservatoriju. 1927. gadā papildinājās Francijā un Itālijā, 1936. gadā pētīja magnētisko vētru lauku Vašingtonas Kārnegi institūtā ASV. Laikā no 1926. līdz 1944. gadam bija docētājs Latvijas Universitātē, no 1940. līdz 1944. gadam vadīja LU Ģeofizikas un meteoroloģijas institūtu. No 1937. līdz 1940. gadam bija Latvijas Ģeogrāfijas biedrības priekšsēdētājs. Nodarbojies arī ar mūziku un glezniecību (glezniecību studējis divus gadus). Bija Latvijas Universitātes simfoniskā orķestra diriģents, komponējis instrumentālus un vokālus skaņdarbus.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur strādāja Vingstas jūras observatorijā par zinātnisko līdzstrādnieku (1944—1946), no 1946. līdz 1948. gadam bija docētājs Baltijas universitātē. 1948. gadā pārcēlās uz dzīvi Argentīnā, kur līdz 1968. gadam vadīja Laplatas universitātes Ģeofizikas departamentu. Vadīja trīs Argentīnas Antarktikas zinātniskās ekspedīcijas. No 1950. līdz 1957. gadam viņš bija Argentīnas Antarktīdas ekspedīciju ģeomagnētisko darbu vadītājs. Viens no Ģeofizikālās magnētisma observatorijas Patagonijā un Ugunszemē dibinātājiem, kā arī viens no Argentīnas Ģeofizikas un ģeodēzijas asociācijas dibinātājiem. Laikā no 1962. līdz 1969. gadam Slaucītājs bija Sidnejas universitātes docētājs.
Darbi
Leonīds Slaucītājs publicējis vairāk nekā 80 zinātnisku un vairāk nekā 180 populārzinātnisku rakstu.
Latvijas Universitātē nodarbojās ar Latvijas reljefa un ezeru pētīšanu, veica ģeomagnētiskus un mofometriskus mērījumus Latvijā un Baltijas jūrā. 1924. gadā aizstāvēja ''cand. math.'' grādu ar darbu "Baltijas jūŗas ledi un miglas un to radītie traucēkļi kuģniecībai austrumu piekrastē", 1931. gadā habilitējās ar darbu "Par ģeomagnētisko elementu sekulārvariāciju Baltijas jūŗas apgabalā". Ir divu mācību grāmatu autors, kā arī viens no monogrāfijas "Fridtjofs Nansens" (1934; izdevis kopā ar Alfrēdu Bīlmani) autoriem.
Palearktika
Palearktika jeb Paleoarktika ir lielākā no astoņām Zemes bioģeogrāfiskajām valstībām jeb apgabaliem. Tā stiepjas caur visu Eirāziju uz ziemeļiem no Himalajiem un Ziemeļāfriku un ietver sevī visu Vecās Pasaules netropisko daļu.
Valstība sastāv no vairākiem ekoreģioniem: Eiro-Sibīrijas reģiona, Vidusjūras baseina, Sahāras un Arābijas tuksnešiem, kā arī Rietumu, Centrālās un Austrumu Āzijas. Palearktikas valstībā ietilpst arī daudzas upes un ezeri, kas veido vairākus saldūdens ekoreģionus. Termins “Palearktika” pirmo reizi tika izmantots zooģeogrāfiskajā klasifikācijā 19. gadsimtā. Pirmais autors bija britu zoologs Filips Skleiters, kurš 1858. gada ziņojumā Linneja biedrībai kā pirmais identificēja sešas pasaules zooloģiskās zonas, kuru pamatā bija kopīga ģeogrāfija un plaša mēroga ģeogrāfiski šķēršļi migrācijai. Alfrēds Volless pieņēma Skleitera shēmu savai grāmatai "Dzīvnieku ģeogrāfiskā izplatība", kas tika publicēta 1876. gadā. Šī shēma saglabājusies arī mūsdienās ar salīdzinoši nelielām izmaiņām, pievienojot vēl divas valstības: Okeāniju un Antarktīdu.
Vidusjūras baseins
Zemēs, kas robežojas ar Vidusjūru Eiropas dienvidos, Ziemeļāfrikā un Āzijas rietumos, atrodas Vidusjūras baseina ekoreģions, kas veido reģionu ar parasti maigām, lietainām ziemām un karstu, sausu vasaru. Vidusjūras baseina mežu un krūmāju mozaīkā dzīvo ap 13 000 zināmu endēmisku sugu. Vidusjūras baseins ir arī viens no pasaulē visvairāk apdraudētajiem bioģeogrāfiskajiem reģioniem; no reģiona sākotnējās veģetācijas ir palikuši tikai 4%, un cilvēku darbības, tostarp pārlieka noganīšana, mežu izciršana un zemju pārveidošana ganībām, lauksaimniecībai un urbanizācijai, ir degradējušas lielu daļu reģiona. Agrāk šo reģionu pārsvarā klāja meži, taču intensīvā un ilgstošā cilvēku darbība lielu daļu reģiona pārvērtusi sklerofilos cietlapju krūmājos.
Sahāras un Arābijas tuksneši
Milzīga tuksnešu josla, ieskaitot Atlantijas piekrastes tuksnesi, Sahāras tuksnesi un Arābijas tuksnesi, atdala Palearktikas un Afrotropisko jeb Āfrikas valstību. Pasaules Dabas Fonda shēma ietver šos tuksnešu ekoreģionus Palearktiskajā valstībā; daži citi bioģeogrāfi nosaka tos kā pārejas zonu vai tuksnešus novieto Afrotropiskajā valstībā, bet citi robežu liek tuksneša vidū.
Rietumu un Centrālā Āzija
Kaukāza kalni, kas stiepjas starp Melno jūru un Kaspijas jūru, ir izcili daudzveidīgs skujkoku, platlapju un jauktu mežu sajaukums, un tie ietver arī Melnās jūras dienvidu piekrastes (Eiksīnas—Kolhīdas) lapkoku mežu ekoreģiona mērenās joslas lietus mežus.
Vidusāzijā un Irānas plato ir sausi stepju zālāji un tuksneši, kā arī kalnu meži un pļavas reģiona augstajos kalnos un plato. Dienvidāzijā Palearktikas robeža galvenokārt noteikta pēc augstuma kalnos. Himalaju pakāje starp apmēram 2000—2500 metriem veido robežu starp Palearktikas un Indomalajas jeb Orientālo valstību.
Austrumāzija
Ķīna, Koreja un Japāna ir mitras un klimatā mērenākas nekā blakus esošās Sibīrija un Vidusāzija, un tajās vēl daļēji pastāv biezi mērenās joslas skujkoku, platlapju un jauktie meži, kuri tagad galvenokārt aprobežojas ar kalnu apgabaliem, jo blīvi apdzīvotās zemienes un upju baseini pārveidoti intensīvai izmantošanai lauksaimniecībā un augošajās pilsētās. Ledus laikmeta apledojums Austrumāziju maz ietekmēja, un tajā saglabājās 96 procenti pliocēna koku ģinšu, savukārt Eiropa saglabāja tikai 27 procentus. Ķīnas dienvidu subtropu reģionā un Himalaju dienvidu nogāzēs Palearktikas mērenie meži pāriet Indomalajas valstības subtropu un tropu mežos, radot bagātīgu un daudzveidīgu augu un dzīvnieku sugu sajaukumu. Ķīnas dienvidrietumu kalni ir norādīti arī par bioloģiskās daudzveidības īpašas apdraudētības rajonu. Āzijas dienvidaustrumos, Indoķīnas ziemeļos un Ķīnas dienvidos augstās kalnu grēdas veido Palearktikas floras un faunas iespraudumus. Izolētas mazas kalnu salas atrodas līdz dienvidiem līdz Mjanmas centram, vistālāk uz ziemeļiem esošajā Vjetnamas daļā un Taivānas augstākajos kalnos.
Saldūdens reģioni
Valstībā ietilpst arī vairāki svarīgi saldūdens ekoreģioni, tostarp saimnieciski stipri attīstītās Eiropas upes, Krievijas upes, kas ietek Arktikas jūrās, Baltijas, Melnajā un Kaspijas jūrā, Sibīrijas Baikāla ezers, kurš ir dziļākais ezers uz planētas, un Japānas senais Bivas ezers.
Bākūžu iela
Bākūžu iela ir neliela iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Juglas apkaimē. Bākūžu iela sākās pie Brīvības gatves un noslēdzās pie Murjāņu ielas.
Sakarā ar divpadsmitstāvu dzīvojamās ēkas celtniecību 1976. gadā, iebrauktuve no Brīvības gatves puses ir slēgta. Posmā līdz Vangažu ielai ir tikai pievedceļš dzīvojamai ēkai ar iebrauktuvi no Vangažu ielas puses.
Vēsture
Ielai nosaukums piešķirts 1938. gadā, bet apbūve sākusies tikai 1948. gadā.
Ivans Vagners
Ivans Vagners (Иван Викторович Вагнер, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, inženieris.
Bākūžu iela
Ielu savienojumi
Bākūžu iela ir savienota ar šādām ielām:
Ivans Vagners
2008. gadā Ivans Vagners Ustinova Baltijas valsts tehniskā universitātē ieguva maģistra grādu tehnikā un tehnoloģijās ar novirzienu aviācijas un kosmosa tehnikā. Pēdējā studiju gadā viņš strādāja par inženieri konstruktoru uzņēmumā Klimov.
2010. gadā Ivans Vagners pieteicās par kosmonauta kandidātu. 2010. gada 8. novembrī viņš tika ieskaitīts RKK Energija kosmonautu grupā. 2011. gada 22. janvārī tika veikta Krievijas visu kosmonautu grupu apvienošana, un Vagners tika iekļauts Kosmonautu sagatavošanas centra kosmonautu grupā. 2012. gada 31. jūlijā viņš pabeidza vispārējos kosmonautu sagatavošanas kursus, un 3. augustā viņam piešķīra kvalifikāciju "kosmonauts izmēģinātājs".
2015. gada decembrī Ivans Vagners tika norīkots kosmosa kuģa Sojuz MS-06 pamatapkalpē. 2016. gada 13. septembrī Roskosmos paziņoja, ka 2017. gada pavasarī Krievijas apkalpi Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) samazinās no trijiem līdz diviem kosmonautam, tāpēc tiek izmainīti kosmosa kuģu apkalpju sastāvi; Vagners tika izslēgts no Sojuz MS-06 pamatapkalpes.
208. gada vasarā Ivans Vagners tika apstiprināts par Sojuz MS-16 dublieru apkalpes lidojuma inženieri. 2020. gada 19. februārī Roskosmos paziņoja, ka medicīnisku iemeslu dēļ Sojuz MS-16 pamatapkalpes Krievijas pārstāvji Nikolajs Tihonovs un Andrejs Babkins nomainīti pret dublieriem, tādējādi Vagners nokļuva pamatapkalpē.
Ivana Vagnera pirmais kosmiskais lidojums sākās 2020. gada 9. aprīlī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-16 lidojuma inženierim. Starptautiskajā kosmosa stacijā viņš bija 62. un 63. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz Zemes viņš atgriezās 2020. gada 22. oktobrī.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Dimanta līga
Dimanta līga ir ikgadēja vieglatlētikas sacensību sērija, kas notiek kopš 2010. gada. To organizē Starptautiskā vieglatlētikas federācija (International Association of Athletics Federations). Dimanta līga aizstāja no 1998. līdz 2009. gadam notikušās IAAF Zelta līgas sacensības. Atšķirībā no Zelta līgas sacensībām, kas notika Eiropā, Dimanta līgas sacensības notiek arī ārpus Eiropas — Āzijā, Ziemeļamerikā.
Katra no 32 disciplīnām (16 vīriešiem un 16 sievietēm) katru gadu notiek septiņas reizes. Katra posma trīs labākie saņem punktus (sezonas finālsacensībās iegūtie punkti dubultojas). Sezonā uzvar sportists, kas ieguvis visvairāk punktu.
2016. gada sezonā par sezonas kopvērtējuma uzvarētāju šķēpa mešanā sievietēm kļuva latviete Madara Palameika.
Igors Mednis
Igors Mednis (1931—2001) bija latviešu būvinženieris un dārznieks, 7,2 ha lielā Lāčupītes dendrārija izveidotājs Tukuma novadā starp Apšuciemu un Klapkalnciemu.
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 19. jūnijā Rīgā. Pirmos stādījumus Igors Mednis sāka veidot 1959. gadā priežu silā starp Lāčupi un Rīgas jūras līča krastu, pakāpeniski savu krūmu un koku kolekciju papildinot ar stādiem, kurus viņš atveda ne tikai no dažādām Baltijas vietām, bet arī no Padomju Savienības Tālajiem Austrumiem, vēlāk arī sēklu apmaiņas ceļā no Eiropas valstīm. Pa Padomju Savienību viņš braucis darba darīšanās un brīvajos brīžos gājis klejot un meklējis kaut ko savam dārzam. Stādi bijuši maziņi, lai varētu ielikt mugursomā vai čemodānā. Tā kā Medņa dendrārija teritorija atrodas kāpu joslā, kur bija aizliegta saimnieciskā darbība, viņš ar valsts mežu fondu nolēdzis līgumu. Bijuši gadījumi, kad rododendri un skujkoki tika izrakti vai citādi postīti.
Miris 2001. gada 26. maijā.
Brūnais punduris
Brūnais punduris ir debess ķermenis, kura masa nepārsniedz 0,08 Saules masu. Pašreiz neeksistē vispārpieņemta definīcija, kura precīzi definētu, kas ir brūnais punduris. Par brūnajiem punduriem dēvē debess ķermeņus, kuru masa ir mazāka kā zvaigznēm, jo to dzīlēs nenotiek zvaigznēm tipiskas kodolreakcijas, kurās ūdeņradis pārvēršas hēlijā, tomēr tie ir lielāki par planētām (jeb debess ķermeņiem ar masu, lielāku par 13 Jupitera masām (MJ) ). Lai arī brūno punduru dzīlēs nenotiek ūdeņraža kodolreakcijas, tomēr objektos, kuri ir masīvāki par 13 MJ var notikt deitērija kodolreakcijas, masīvākos par 65 MJ var notikt litija kodolreakcijas. Brūnie punduri veidojas līdzīgi kā zvaigznes, saspiežoties starpzvaigžņu gāzes un putekļu mākoņiem.
Brūnie punduri izstaro galvenokārt infrasarkano starojumu, kurš rodas, tiem lēnām saspiežoties. Kad saspiešanās ir beigusies, brūnais punduris pakāpeniski atdziest. Lai arī nosaukumā tiek lietots vārds „brūnais”, mēs tos, visticamāk, redzētu kā purpursarkanus vai oranžsarkanus objektus.
Pirmais apstiprinātais atklātais brūnais punduris ir Teide 1. Tas atrodas Plejādēs apmēram 400 ly attālumā no Zemes. Tā esamība tika apstiprināta 1995. gadā.
Tuvākais zināmais brūnais punduris ir WISE 1049-5319. Tas atrodas 6,6 ly attālumā no Saules Buru zvaigznājā.
Brūnos pundurus iedala pēc spektra klasēm, izšķir M, L, T un Y spektra klases brūnos pundurus.
Fēlinga šķīdums
Fēlinga šķīdums ir reaģents, ko izmanto ogļhidrātu un ketonu funkcionālo grupu noteikšanai šķīdumā. Metodi 1849. gadā izstrādāja vācu ķīmiķis Hermanis Fēlings.
Iegūšana
Fēlinga šķīdumu iegūst, vienādās attiecībās sajaucot Fēlinga šķīdumu I un Fēlinga šķīdumu II. Fēlinga šķīdums I ir vara(II) sulfāta šķīdums, bet Fēlinga šķīdums II ir kālija nātrija tartrāta un stipra sārma (parasti nātrija hidroksīda) maisījums šķīdumā. Abus šos šķīdumus salejot kopā, Cu2+ joni saistās ar tartrāta joniem, veidojot komplekso bistartratokuprāta(II)4− jonu.
Izmantošana
Karbonilgrupas saturošu vielu noteikšanai izmanto svaigi pagatavotu Fēlinga reaģentu. Sildot kopā ar analizējamo paraugu, rodas oranžsarkanas nogulsnes — vara(I) oksīds. Šo reakciju, ko sauc arī par Fēlinga reakciju, lieto reducējošo cukuru noteikšanai pārtikas produktos.