cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astoņkāji
Barība
Bentiskie astoņkāji galvenokārt barojas ar krabjiem, daudzsartārpiem un moluskiem. Atklāto ūdeņu astoņkāji galvenokārt barojas ar garnelēm, zivīm un citiem galvkājiem. Upuri tie vispirms paralizē ar savām siekalām, pēc tam saplosa nelielos gabaliņos ar aso knābi un apēd. Lieli astoņkāji pat medī dažas haizivju sugas.
Astoņkāji un cilvēki
Daudzas tautas astoņkājus izmanto pārtikā. Pamatā ēd taustekļus, bet reizēm arī citas ķermeņa daļas, kas tiek sagatavotas visdažādākajos veidos. Dažas maza izmēra astoņkāju sugas tiek ēstas dzīvas. Astoņkājis ir ļoti populārs Āzijā, īpaši Japānā un Korejā. To plaši izmanto Havaju salās, Vidusjūras reģionā un Portugālē.
Astoņkāji ir bagātīgs fosfora, kālija, selēna, vitamīna B12 un vitamīna B3 avots.
Sistemātika
Pie šīs kārtas pieder vēl trīs izmirušas astoņkāju ģintis, kuru piederība konkrētai dzimtai pagaidām nav noskaidrota, Tas ir:
Bērzaune (Aronas pieteka)
Bērzaune ir upe Vidzemē, Madonas novadā. Savu tecējumu sāk Bērzaunes pagastā, netālu no Gaiziņkalna. Plūst pa Vestienas pauguraini un Aronas paugurlīdzenumu dienvidu virzienā. Ietek Aronā Kalsnavas pagastā.
Rītupe (nozīmju atdalīšana)
Rītupe var būt:
1019. gads
1019. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Šņaucamā tabaka
Šņaucamā tabaka jeb žargonā snuffs (no en — 'šņauciens, ostīšana') ir pulverveida tabaka, kuru parasti šņauc caur degunu.
Šņaucamās tabakas lietošanu pirmo reizi aprakstīja mūks Ramons Pāns Kolumba otrā ceļojuma laikā no 1493. gada līdz 1496. gadam. Ar to nodarbojās mūsdienu Haiti pamatiedzīvotāji.
Kolpeo lapsa
Kolpeo lapsa apdzīvo pampu zālājus un retus mežus. Andu kalnos tie apdzīvo teritorijas starp 1000 un 4500 m virs jūras līmeņa. Kolpeo nekad neapmetas uz dzīvi lietus mežos, tas izvairās no bieziem mežiem, priekšroku dodot klajām vietām.
Izskats un ieradumi
Kolpeo lapsas ķermeņa garums ir 60—120 cm, astes garums 30—45 cm, svars 5—13,5 kg. Pēc izskata tā atgādina rudo lapsu. Tai ir pelēki ruds kažoks, pelēka mugura un ruda pavēdere, balts zods, sarkanīgi rudas kājas un galva. Ausis ir koši rudas vai brūnas.
Kolpeo medī dažādus grauzējus, trušus, putnus un ķirzakas, tas ēd arī nelielā daudzumā augus un maitu. Reizēm kolpeo uzbrūk aitu bariem, nomedījot jērus. Lai gan tas notiek ļoti reti, zemnieki mēdz medī vai indēt kolpeo lapsas. Dažos reģionos tas ir gandrīz izmiris, tomēr kopumā tā populācija ir stabila.
Grūsnības periods ilgst 55—60 dienas, un mazuļi dzimst pavasarī alā, parasti piedzimst 3—6 akli kucēni. Kamēr mazuļi ir mazi, māte tos neatstāj, bet tēvs medī par visiem. Pēc dažām nedēļām mazuļi tiek atstāti midzenī vieni paši, un abi vecāki kopā medī. Mazuļu kažoki ir smilšu krāsā, kas tos labi nomaskē no lielajiem, plēsīgajiem putniem. Pieaugušas mātītes paliek kopā ar vecākiem, tēviņi pamet ģimeni.
Kolpeo attiecības ir matriarhālas. Dominantās mātītes pārņem vecāku teritoriju, toties tēviņi pamet vecāku teritoriju, lai sameklētu savu mātīti. Mātīšu barā valda stingra hierarhija, pirmā ēd dominantā mātīte, kā arī pārojas tikai dominantā mātīte.
Stružānu ciems
Stružānu ciems var attiekties uz:
Jēkabs (Cebedeja dēls)
Svētais Jēkabs bija viens no divpadsmit Jēzus Kristus apustuļiem. Viņš tiek saukts arī par Svēto Jēkabu vecāko, lai atšķirtu no Jēkaba, Alfeja dēla, kas arī bija viens no Jēzus Kristus apustuļiem. Jēkabs ir apustuļa Jāņa vecākais brālis. Marka evaņģēlijā 3:17 gan Jēkabs, gan viņa brālis Jānis ir nosaukti par Boanerges, kas nozīmē pērkona dēli.
Saskaņā ar tradīciju, pēc nāves Jēkaba mirstīgās atliekas tika aizvestas uz Santjago de Kompostelu (mūsdienās Spānijas pilsēta), un tādēļ daudzi svētceļotāji katru gadu pa Svētā Jēkaba ceļu dodas uz turieni.
Nagļu ciems
Nagļu ciems var būt:
Umbro
Umbro ir britu sporta apģērbu un ekipējuma piegādātājs, kurš atrodas Čīdlā, Stokportā, Anglijā. Umbro izstrādā, ražo un tirgo sporta apģērbu, apavus un ekipējumu vairāk kā 90 pasaules valstīs.
Umbro ir šībrīža Anglijas futbola izlases sporta inventāra piegādātāji.
Vēsture
Kompānija tika dibināta 1920. gadā kā Vilmslovā, Čeršīrā kā Humphrey Brothers Clothing. 1924. gadā tā maina nosaukumu uz Umbro, saīsinot iepriekšējo nosaukumu, Humphrey Brothers. 1985. gadā Brazīlijā Umbro prezentēja savu pirmo futbolzābaku modeli, kura ražošanu uzsāka divus gadus vēlāk.
Rostokas apriņķis
Rostokas apriņķis ir apriņķis Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā. Apriņķis robežojas ar Rostokas pilsētu, kā arī Mēklenburgas-Priekšpomerānijas Priekšpomerānijas-Rīgenes, Mēklenburgiše Zēplates un Ludvigslustes-Parhimas apriņķiem.
Cēsu Svētā Jāņa luterāņu baznīca
Cēsu Svētā Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams, kas atrodas Cēsīs. Tā ir viena no vecākajām gotiskajām mūra baznīcām Latvijā un lielākā viduslaiku bazilika Latvijā ārpus Rīgas. 16. gadsimtā tā kļuva par vienu no Ziemeļlatvijas reformācijas centriem. 1582. gadā baznīca kļuva par katoļu katedrāli, bet kopš 1629. gada tā ir luterāņu baznīca. Baznīcā ir apglabāti daudzi 15. un 16. gadsimta Livonijas valstsvīri — vairāki Livonijas ordeņa mestri — Johans Freitāgs fon Loringhofe (1494), Valters fon Pletenbergs (1535), Hermans fon Brigenejs (1549) un Cēsu bīskaps Andrejs Patrīcijs Nideckis (1587).
Vēsture
Baznīca celta 13. gadsimta otrajā pusē un veltīta Jānim Kristītājam. Tā iesvētīta 1284. gada 24. jūnijā kā Livonijas ordeņa Doma baznīca. 16. gadsimta sākumā, sākoties reformācijai, baznīcu izdemolēja paši pilsētnieki. Svētbilžu grautiņos tika iznīcinātas svētbildes un svēto statujas. Cēsis un Sv. Jāņa baznīca bija viena no pirmajām vietām Latvijas teritorijā, kur pilsētnieki pievērsās reformācijai un baznīca kļuva par vienu no reformācijas centriem Ziemeļlatvijā. Kontrreformācijas laikā no 1582. līdz 1621. gadam tā kļuva par katoļu bīskapu rezidenci. Šajā periodā baznīcā aktīvi darbojās jezuītu ordenis, kura kolēģija tika izvietota Cēsīs. Sv. Jāņa baznīcā darbojās Cēsu katoļu bīskapi Andreass Patrīcijs Nideckis (1583—1587) un Oto Šenkings (1587—1621). 1620. gadā šeit tika apglabāts jezuītu kolēģijas loceklis Ērdmans Tolgsdorfs, kas latviešu literatūras vēsturē pazīstams kā pirmās līdz mūsu dienām nonākušās latviešu grāmatas — Pētera Kanīzija katoļu katehisma tulkotājs. Šajā laikā Cēsīs strādāja arī katoļu garīdznieks Georgs Eglers, kurš izveidoja un sakārtoja pirmo katoļu dziesmu grāmatu latviešu valodā. Poļu—zviedru kara laikā baznīcu izdemolēja poļu karaspēks, un pēc 1607. gada ugunsgrēka no tās bija palikuši tikai kaili mūri. No 1626. gada, pēc Vidzemes superintendanta Hermaņa Samsona rīkojuma, Cēsīs sākās luterticības atjaunošana un 1629. gadā Sv. Jāņa baznīca tika atdota luterāņiem. 1630. gados notika apjomīgi baznīcas atjaunošanas darbi.
Otrā pasaules kara laikā, 1941. gadā sprāgstot munīcijas vilcienam, cieta baznīcas vitrāžas. Taču pēc seniem zīmējumiem 1942. gadā tās tika atjaunotas. Logus gleznoja Cēsu mākslinieks Jānis Rozenbergs un vēsturnieks Kārlis Dzirkalis. 1944. gadā, pilsētas bombardēšanas laikā, tika izpostīts baznīcas dienvidu puses sānu joms, sagraujot velvi un nodarot postījumus ērģelēm. 1945.—1947. gados postījumi tika likvidēti. 1995. gadā tika pabeigts baznīcas jumta remonts. 2003. gadā tika pabeigta altārdaļas vitrāžu restaurācija.
Arhitektūra
Sv. Jāņa baznīca ir trīsjomu bazilika ar poligonālu apsīdu, izvirzītu taisnstūra torni un ziemeļu daļā piebūvētu sakristeju. Bazilika ir 65 m gara, 32 m plata ar 65 m augstu neogotisko torni, kuram ir 15 m augsta smaile. Ar 1000 sēdvietām Cēsu baznīca ir lielākā kulta celtne Ziemeļlatvijā. Akmens-ķieģeļu sienās iebūvētas augstas pusloka arkām tuvas smailloka arkas. Daudzkārtējo ugunsgrēku dēļ baznīcas sienas nostiprinātas ar masīviem kontrforsiem, kā arī vidusjomā iemontētas metāla savilces. Garenfasādes un altārdaļas fasādes rotā arkatūras joslas. Tagadējo daudzstāvu 65m augsto torni, kuru augšdaļā grezno četri tornīši un trīsstūrveida frontoni, noslēdz augsta poligonāla smaile. Dienvidu sānujoma konrforsā izveidots poļu magnāta grāfa Andžeja Zavišas ģerboņa cilnis. Baznīcas dienvidu pusē pie torņa iemūrēts saules pulkstenis ar gada skaitli — 1744. Bazilikas lielo draudzes telpu seši masīvi pīlāri dala trīs jomos. Vidējais joms paaugstināts, bet sānu jomi zemāki. Vidusjoms paaugstināts 15. gs. otrajā pusē. Jomus sedz ķieģeļu krusta velves. Altārdaļu no draudzes telpas atdala smailloka arka. Zem draudzes telpas un altārdaļas ir bijušas kapenes. Baznīcas logus grezno logu vitrāžas un gleznojumi uz stikla. Baznīcas altārgleznu pēc Cēsu pils ipašnieka Emanuela fon Zīversa pasūtījuma 1858. gadā gleznojis igauņu glezniecības pamatlicējs Johans Kēlers.
Vecmuiža
Vecmuiža var būt:
Vilhelms Ketlers
Vilhelms Ketlers (dzimis, miris ) bija otrais Kurzemes hercogs (pārvaldīja Kurzemes daļu, Zemgali pārvaldīja viņa brālis Frīdrihs).
Dzīvesgājums
Dzimis 1574. gada 20. jūnijā Rīgas pilī hercoga Gotharda un viņa sievas Annas, Mēklenburgas-Gīstrovas hercoga Albrehta VII meitas, ģimenē kā jaunākais dēls. Kopā ar ģimeni dzīvoja Rīgas pilī, no 1578. gada pārmaiņus Sēlpilī un Kuldīgas pilī.
1587. gada viņa tēvs savā testamentā princim Vilhelmam novēlēja Kurzemi ar centru Kuldīgas pilī, bet viņa vecākajam brālim Frīdriham Zemgali un Sēliju ar centru Sēlpilī. No 1590. gada viņš studēja Rostokas Universitātē.
Poļu—zviedru karu laikā 1603. gadā hercogs Vilhelms Aucē saaicināja Zemgales muižniekus uzbrukumam zviedru karaspēkam Vidzemē, tomēr pēc tam paskaidroja, ka tā ir bijusi vienīgi mācību trauksme, lai pārbaudītu muižnieku uzticamību. 1609. gadā viņš apprecējās ar Prūsijas hercogistes princesi Sofiju, kā sievas pūru saņemot Prūsijai ieķīlāto Grobiņas novadu un Piltenes apgabalu. 1610. gada 28. oktobrī Kuldīgas pilī viņam piedzima dēls Jēkabs, bet dēla māte hercogiene Sofija mira drīz pēc dzemdībām. Vilhelms sievai sarīkoja greznas bēres, un 26. decembrī mirušo apbedīja Kuldīgas pils pagrabā, bet hercogs Jēkabs 1643. gadā mātes mirstīgās atliekas pārveda uz Jelgavu. Kad 1611. gadā Polijas-Lietuvas seims nolēma pievienot Piltenes apgabalu Inflantijas vaivadijai, tas izraisīja hercoga Vilhelma pretdarbību. 1613. gada novembrī hercogs Vilhelms Kuldīgā svinīgi uzņēma Pomerānijas hercogu Filipu Jūliju.
1615. gadā Aucē sasauktajā Kurzemes landtāgā hercoga Frīdriha vietā ieradās hercogs Vilhelms, kas pieprasīja landtāgu pārcelt uz Jelgavu. Jelgavas landtāgā radušos strīdu dēļ 1615. gadā pēc hercoga Vilhelma pavēles tika nogalināti divi viņa niknākie opozicionāri brāļi Magnuss un Gothards Noldes. Tādēļ 1617. gada 4. aprīlī Skrundas pilī sanākušajā Kurzemes landtāgā hercogam Vilhelmam atņēma hercoga titulu un uz visiem laikiem izraidīja no hercogistes.
1617. gadā dēļ konfliktiem ar muižniecību Vilhelms zaudēja hercoga troni un devās emigrācijā, kur mira Kuklovas abatijā Pomerānijā 1640. gada 7. aprīlī. Viņa dēls hercogs Jēkabs 1642. gadā lika pārvest Vilhelma mirstīgās atliekas uz Jelgavu, kur tās tika apglabātas hercogu kapenēs 1643. gada 23. februārī.
Hercoga Vilhelma ģerbonis
Ģerbonim ir četrdalīts pamatvairogs un ar sarkanu skaldīts vidusvairogs ar zelta kāsi. Pretēji tradicionālajam ģerboņa attēlam te apgrieztas krāsas: jābūt zelta vidusvairogam ar sarkanu kāsi. Skaldījuma laukos vairs nav ievietota Polijas-Lietuvas karaļa Stefana Batorija dzimtas heraldika — sudraba, resp., balts, vilka žoklis un Polijas-Lietuvas karaļa Sigismunda Augusta monogramma. Pamatvairoga 1. un 4. sudraba laukā ir sarkans lauva (Kurzeme). Atšķirībā no tradicionālās lauvas figūras ģerbonī attēlots izaugošs lauva. 2. un 3. zilā laukā — dabiskas krāsas briedis, izaugošs no vairoga malas (Zemgale). Virs vairoga trīs kronētas ķiveres, kuru kleinodos augošs kronēts briedis (Zemgale), starp divām sarkanas krāsas un zelta fazāna spalvām sudraba katla kāsis (Ketleru dzimta), sarkans augošs kronēts lauva (Kurzeme). Lambrekenos ģerboņa krāsas — zelts ar zilu un sudrabs ar sarkanu.
Ķīnas basketbola izlase
Ķīnas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Ķīnu tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Āzijas čempionāts. Izlases lielākais panākums ir zelts 15 Āzijas čempionātos.
Pašlaik (2012. gada marts) Ķīnas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 10. vietu.
Āzijas melnais lācis
Āzijas melnais lācis (Ursus thibetanus) ir lāču dzimtas (Ursidae) lāču ģints (Ursus) plēsīgo zvēru suga. Mēdz saukt arī par Tibetas melno lāci vai Himalaju melno lāci, tomēr katrs no šiem nosaukumiem tiek lietots atšķirīgai pasugai. Pirmā latīniskais nosaukums ir Ursus thibetanus thibetanus, bet otram Ursus thibetanus laniger. Āzijas melnais lācis ir tuvs radinieks Amerikas melnajam lācim (Ursus americanus), pastāv uzskats, ka abiem ir bijis kopīgs priekštecis, kas kādreiz dzīvojis Eirāzijas teritorijā.
Āzijas melnais lācis apdzīvo plašas teritorijas. To var sastapt kalnu mežos visā Dienvidaustrumāzijā: Dienvidkorejā, Ziemeļkorejā, Irānā, Afganistānā, Pakistānā, Bangladešā, Indijas ziemeļos, Nepālā, Butānā, Birmā, Taizemē, Vjetnamā, Laosā, Sibīrijas dienvidos Krievijā, Ķīnas ziemeļos, Taivānā un Japānā. Lai arī tas pamatā dzīvo 4700 metru augstumā virs jūras līmeņa, tomēr to var sastapt arī ielejās. Dažos reģionos Āzijas melnais lācis dala vienotu dzīves telpu ar brūno lāci (Ursus arctos), tomēr mazākajam Āzijas melnajam lācim ir savas priekšrocības, jo tas ir veiklāks kokos kāpējs, un var aizsniegt koku galotnēs to augļus un riekstus. Ķīnas kalnos Āzijas melnais lācis dala teritoriju ar lielo pandu (Ailuropoda melanoleuca), un tāpat kā pandas barojas arī ar bambusiem.
Ieradumi
Āzijas melnais lācis ir nakts dzīvnieks, dienu pavadot guļot alā vai koka dobumā, tomēr ir reģioni, kuros šie lāči ir aktīvi dienas laikā. Ziemeļu rajonu Āzijas melnie lāči dodas ziemas miegā.
Āzijas melnais lācis ir diezgan agresīvs pret cilvēkiem. Ir reģistrēti vairāki uzbrukumu gadījumi, kuros ir savainoti vai nogalināti cilvēki. Šim lācim dabā ir pavisam nedaudz ienaidnieku, dažreiz tam uzbrūk Sibīrijas tīģeris, lai gan tīģeri to saplēš daudz retāk nekā brūno lāci, pateicoties spējām veikli uzkāpt kokā. Tomēr tā galvenais ienaidnieks ir cilvēks, kas to medī, lai iegūtu žulti, kuru izmanto Ķīnas tradicionālajā medicīnā.
Barība
Āzijas melnais lācis ir visēdājs, un tas ēd visu, ko var atrast. Rudenī tie barojas ar zīlēm, kastaņiem, valriekstiem un dažādām citām sēklām. Lācis gan rāpjas kokos, lai ievāktu sēklas, gan uzlasa tās no zemes. Pavasarī Āzijas melnais lācis barojas ar dažādiem dzinumiem: bambusiem, avenēm, hortenzijām un citiem augiem. Tas ne tikai reižu pa reizēm nomedī grauzējus, bet arī iztukšo grauzēju sēklu noliktavas. Vasarā lāči lasa dažādas ogas, kā avenes, ķiršus un citas ogas. Āzijas melnais lācis uzlasa kukaiņus, īpaši skudras. Tas ēd arī maitu un reizēm uzbrūk mājlopiem, kā arī medī dažādus mazus savvaļas dzīvniekus, zivis un putnus. Lai arī pastāv uzskats, ka Āzijas melnais lācis ir plēsīgāks par Amerikas melno lāci, tomēr gaļa tā diētā sastāda pavisam nelielu procentu.
Vairošanās
Apmēram 4 gadu vecumā Āzijas melnais lācis sasniedz dzimumbriedumu. Grūsnības periods ilgst 7—8 mēnešus, lai gan lācene spēj grūsnību ievilkt. Parasti piedzimst 2—4 mazuļi. Mazuļi paliek kopā ar māti apmēram 2 gadus, līdz nākamajam metienam. Tā dzīves garums ir 25—30 gadi savvaļā.
1007. gads
1007. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Svidņicas apriņķis
Svidņicas apriņķis (pl) ir apriņķis Polijas Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lejassilēzijas vojevodistes Srodas, Vroclavas, Dzeržoņovas, Valbžihas un Javoras apriņķiem.
Zemgale (nozīmju atdalīšana)
Zemgale var būt:
Kalkūnes pagasts
Upes
Laucesa, Pakrāce.
Ezeri
Sventes ezers (pa robežu).
Vēsture
Kalkūnes pagasts nodibināts 1864. gadā, apvienojot četrus muižu pagastus: Kalkūnes muižas (Kalkuhnen) ar 74 saimniecībām, Klopmansrodes (Klopmannsrode) ar 20 saimniecībām, Didrihšteinas ar 16 saimniecībām un Meduma ar 49 saimniecībām, kā arī Birkineļu, Baltās, Aleksandrhofas (Alexanderhof), Randenes, Berkovu, Kalīžu, Vasarišku, Neifeldas, Grencbergas (Grenzberg), Kleimansrodes, Liginišku un Gecenšteinas (Gützenstein) pusmuižas un 4 biezi apdzīvotās vietas – Grīvu, Nīderkūnus, Judovku un Liginiškus. No 1890. līdz 1892. gadā pagastā uzbūvēta Kalkūnes muižas pils, kas pirmās Latvijas neatkarības gados kalpoja par Valsts zīdaiņu patversmi.
1925. gadā pagastu pārdēvēja par Laucesas pagastu. 1945. gadā Laucesas pagastā izveidoja Kalkūnes, Laucesas, Maija un Maltas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kalkūnes ciems ietilpis Grīvas (1949-1955), Ilūkstes (1955-1956) un Daugavpils (1956-2009) rajonos. 1954. gadā Kalkūnes ciemam pievienoja likvidēto Maija ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Kalkūnes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novads kopā ar Ilūkstes novadu tika iekļauti Augšdaugavas novadā.
Iedzīvotāji
Pagastā dzīvo 2520 iedzīvotāji, no kuriem 49% ir krievi, 19% latvieši, 19% poļi, bet 7% - baltkrievi.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Kalkūni (pagasta centrs), Birkineļi, Birkineļu dārziņi, Galdnieki, Kalīši, Kumpinišķi, Lilienfelde, Muitas, Palabišķi, Papušina, Peļušina, Randene, Romanišķi, Samsonovka, Sīkumi, Varavīksne.
Vestminsteras abatija
<mapframe text="Vestminsteras abatija" width=260 height=260 zoom=17 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q5933" }
Vestminsteras abatija (en) atrodas Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā. Pirmā abatijas baznīca šeit atradās jau 10. gadsimtā, bet tagadējās gotikas stila būves celtniecība sākās 1245. gadā pēc Henrija III pavēles. Šajā baznīcā ir kronēti visi britu valdnieki, un līdz 1760. gadam tie un daudzi citi ievērojami cilvēki tika tur apglabāti (kopš 1760. gada valdniekus apglabā Vindzoras pilī). Abatijā ir notikušas daudzas karalisko laulību ceremonijas. Tā ir viena no skaistākajām celtnēm Londonā, kas sevī apvieno neparasti daudz arhitektūras stilu elementus, sākot ar askētisko franču gotiku un beidzot ar pārsteidzošo komplicētību Henrija VII kapelā. Abatija kalpo gan kā nacionālā baznīca, gan kā nacionālais muzejs, un tās sānu ejās un transceptos var aplūkot kapa plāksnes un pieminekļus, kas uzstādīti par godu Lielbritānijas izcilākajiem pilsoņiem. Abatijā bija kāzu ceremonija princim Viljamam.
Krimināltiesības
Krimināltiesības ir publisko tiesību nozare, kas "nosaka kriminālatbildības pamatus un principus, par noziedzīgiem atzītos nodarījumus un par to izdarīšanu paredzetos sodus, reglamentē soda noteikšanas principus, kā arī nosacījumus atbrīvošanai no kriminālatbildības un soda". Krimināltiesības iedalāmas vispārīgajā (noziedzīgs nodarījums, tā stadijas un sastāvs, sodu veidi un noteikšanas principi, apstākļi, kas izslēdz kriminālatbildību) un sevišķajā (noziedzīgu nodarījumu un sankciju par to uzskaitījums) daļā. Latvijas krimināltiesību pamatavots ir 1998. g. Krimināllikums. No administratīvo pārkāpumu tiesībām Latvijā krimināltiesības atšķiras ar smagākām sankcijām un sarežģītāku procesu. Dažu nodarījumu (genocids, kara noziegumi u. c.) sodīšanu regulē arī t. s. starptautiskās krimināltiesības.
Titurga (nozīmju atdalīšana)
Titurga var būt:
Janopole
Ciema teritorijā atrodas divi arheoloģiskie pieminekļi : Janopoles Upuru vīksna - kulta vieta (valsts nozīmes piemineklis) un Janopoles senkapi (vietējās nozīmes piemineklis).
Titurga
Titurga, saukta arī Tīturga, ir Daugavas kreisā krasta pieteka Ķekavas novadā. Iztek no Titurgas ezera Medema purva austrumu malā Baložu pilsētas teritorijā. Gandrīz visā garumā regulēta (~8 m plats grāvis). Ietek Sausajā Daugavā pie Alejām. Netālu no ietekas Titurgā ievadīts Ostvalda kanāls.
Natālija Dobrinska
Natālija Dobrinska (uk; dzimusi Jakušincos) ir bijusī Ukrainas daudzcīņniece. 2008. gada Pekinas vasaras olimpiskās spēlēs viņa izcīnīja zelta medaļu. Pirms tam viņa bija startējusi 2004. gada Atēnu vasaras olimpiskās spēlēs, kur izcīnīja 8. vietu. 2006. gada Eiropas čempionātā Gēteborgā viņa izcīnīja 6. vietu. 2013. gadā paziņoja par karjeras beigšanu.
Krasnojarska
Krasnojarska ir lielpilsēta Krievijas Federācijā, Krasnojarskas novada administratīvais centrs. Izvietojusies novada dienvidos abos Jeņisejas krastos, kur to šķērso Transsibīrijas dzelzceļš. Viens no galvenajiem Austrumsibīrijas biznesa, rūpniecības, izglītības un kultūras centriem.
Krasnojarskā 2013. gadā dzīvoja vairāk kā 1 miljons iedzīvotāju, tā ir Sibīrijas trešā lielākā pilsēta (aiz Novosibirskas un Omskas). Pilsētas pievārtē atrodas rezervāts Stolbi ("Stabi", kopš 2019. gada Красноярские Столбы).
Vēsture
Pilsēta veidojās ap kazaku 1628. gadā dibināto cietoksni, ko sākotnēji sauca par Jauno Kačas ostrogu (Новый Качинский острог), vēlāk to nodevēja par "Sarkanajām (Skaistajām) Klintīm" (Красный Яр) senākā hakasu valodas vietvārda "Kizilčara" (Хызыл чар) ietekmē. Pilsētiņa sāka attīstīties 18. gadsimta vidū pēc pasta ceļa izveides un tuvējo zelta atradņu attīstīšanās. Tā bija arī izsūtījuma vieta.
19. gadsimtā Krasnojarska bija galvenais Sibīrijas kazaku centrs. 1823. gadā tā kļuva par Jeņisejas guberņas administratīvo centru. 1895. gadā caur pilsētu izbūvēja Transsibīrijas dzelzceļu. 1900. gadā tilta pār Jeņiseju makets līdz ar Eifeļa torni ieguva Grand-Prix 1900. gada Pasaules izstādē Parīzē.
Pēc PSRS izveidošanās Krasnojarskā uzcēla daudz rūpnīcu, pēc Otrā pasaules kara uz šejieni pārcēla daudz rūpnīcu no Padomju Savienības rietumu daļas. No 1941. līdz 2013. gadam viens no lielākajiem uzņēmumiem pilsētā bija Krasnojarskas kombainu rūpnīca.
Sports
Krasnojarsku uzskata par Krievijas regbija centru. Ilgāku laiku pilsētā atradās Krievijas regbija federācija, Krievijas regbija līgā spēlē divi Krasnojarskā bāzēti klubi.
Krievijas basketbola līgā spēlē Krasnojarskas "Enisey" komanda, savukārt Krievijas Augstākajā hokeja līgā spēlē Krasnojarskas "Sokol".
Latviešu biedrība
Krasnojarskā darbojas latviešu biedrība "Dzintars", kas organizē latviešu valodas kursus, kā arī kultūras pasākumus vietējai latviešu kopienai. Biedrības darbā piedalās latvieši, kas Sibīrijā nonākuši padomju deportāciju rezultātā, Sibīrijas latviešu koloniju iedzīvotāji un viņu pēcteči.
Cilvēki
Krasnojarskā dzimuši:
998. gads
998. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Sāvienas ezers
Ezera platība ir 57,9 ha, vidējais dziļums — 4,8 m, lielākais dziļums — 8,8 m. No ezera iztek Sāvītes upīte. Ezera austrumu krastā atrodas Sāvienas ciems, bet rietumu krastā — vairākas privātmājas. Ezera gultne ir no smilts un lieliem akmeņiem, avotains. Krasti lēzeni, austrumos — stāvi.
Ezermītne
1960. gadu sākumā pierakstītas vietējo ļaužu liecības par koka konstrukcijām ezerā. 2014. gadā arheologu ekspedīcija iepretim zemes ragam ar sēkli, par kuru vietējie ļaudis stāstījuši, ka tur tīkli ķeroties, 2,5 – 3,5 m dziļumā ap 30 – 40 m no krasta atklāja ezerpils vietu. Dziļi dūņās atrada gan zemē iedzīti rokas resnuma mietus, gan plakaniski gulošus baļķēnus. Izcelti arī apkvēpuši pavardu akmeņi, ogles, deguši koki.
Bārklijs
Bārklijs var būt:
1872. gads
1872. gads bija garais gads, kas sākās pirmdienā.
Bāddoberāna
Bāddoberāna ir kūrortpilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz austrumiem no Rostokas.
Bāddoberāna radās 1171. gadā, kad cisterciešu mūki šeit nodibināja klosteri. Līdz 18. gadsimta beigām Bāddoberāna bija neliels ciematiņš. Pilsētas daļa Heiligendamma, kas dibināta 1793. gadā un atrodas tieši pie jūras, ir vissenākais piejūras kūrorts Vācijā. Ar Bāddoberānu, kas atrodas 6 kilometrus iekšzemē, to savieno šaursliežu dzelzceļš, saukts par Molli. 1932. gada augustā Bāddoberāna bija pirmā pilsētā Vācijā, kura Ādolfam Hitleram piešķīra goda pilsoņa nosaukumu. 2007. gada jūnijā šeit notika G8 samits.
Bijusī klostera baznīca - Bāddoberānas minsters (celts 1368. gadā) ir ievērojams ķieģeļu gotikas paraugs. Pilsētā notiek ikgadējs džeza, roka un eksperimentālās mūzikas festivāls Zappanale.
Bandenieki
Bandenieki ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Vilces pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidaustrumos Vilces krastos pie Blankenfeldes—Augstkalnes autoceļa 10 km no pagasta centra Vilces, 44 km no novada domes Jelgavā un 88 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados netālu no bijušās Kānberga pusmuižas. Padomju laikā Bandeniekos atradās cūkkopības lielferma.
Navarro
Navarro var būt:
PSRS Valsts prēmija
PSRS Valsts prēmija tika nodibināta 1966. gadā kā Staļina prēmijas aizvietotāja, kas tika piešķirta 1941.—1954. gadā. PSRS Valsts prēmiju nodibināja ar PSKP CK un PSRS Ministru Padomes lēmumu un vēlāk šīs organizācijas pasludināja prēmijas laureātus. Prēmija tika pasniegta ik gadu no 1967. līdz 1991. gadam 3 kategorijās - par sasniegumiem zinātnē un tehnikā, par sasniegumiem darbā un par veikumu literatūrā, mākslā un arhitektūrā.
Prēmijas svinīga pasniegšana vienmēr notika Oktobra Sociālistiskās revolūcijas svētku priekšvakarā.
PSRS Valsts prēmija bija otrais augstākais Valsts apbalvojums pēc Ļeņina prēmijas. Prēmijas laureāts kopā ar goda nosaukumu, apliecību un medaļu, saņēma arī naudas prēmiju 5000 rubļu apmērā. Ļeņina prēmijas laureāti saņēma 10 000 rubļus.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — K-2 500 metros sievietēm
Sieviešu K-2 500m kanoe sacensības 2008. gada Olimpiskajās spēlēs smaiļošanā un kanoe airēšanā notika 2008. gada 19. - 23. augustā Šunji airēšanas un kanoe parkā, Pekinā.
Sacensību grafiks
Visi laiki ir Ķīnas standartlaikā (UTC+8)
Priekšbraucieni
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, 4..7->Pusfinālā + 8. labākais laiks, pārējās ārā
Pusfināls
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Tupac: Live at House of Blues
Tupac: Live At House of Blues bija pēdējā Tupaka Šakura ierakstītā uzstāšanās. Albumu ierakstīja un izdeva 2005. gadā, deviņus gadus pēc repera nāves 1996. gadā. Tajā ietilpst singli kā Hit Em Up, 2 of Amerikaz Most Wanted un So Many Tears. Kopš tā iznākšanas tas ir pārdots vairāk kā 1 000 000 eksemplāros, un ir serftificēts platīna statusā. Tajā arī piedalās tādi reperi kā Snoop Dogg, Tha Dogg Pound un Outlaws. Ir pieejama arī DVD versija. DVD versijā ir visas dziesmas video formātā un dažādas ekstras, kā arī California Love, To Live & Die In LA, Hit Em Up, How Do U Want It un I Aint Mad At Cha videokilipi.
1559. gads
1559. gads (MDLIX) ir parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Mislovice
Mislovice ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē Augšsilēzijas aglomerācijā uz dienvidiem no Sosnovecas. Pilsēta attīstījās kā tirdzniecības centrs līdz 18. gadsimta beigām, kad apkārtnē sākās akmeņogļu ieguve. Līdz Pirmajam pasaules karam atradās vietā, kur robežojās tā laika lielākās impērijas - Vācija, Krievija un Austroungārija. 1919. gadā ar ogļraču slaktiņu Mislovicē sākās Silēzijas Pirmā sacelšanās.
Mislovice ir kardināla Augusta Hlonda (August Hlond, 1881 - 1948) dzimtā pilsēta.
Jānis Iesalnieks
Jānis Iesalnieks (dzimis ) ir latviešu jurists un politiķis, pārstāv "Nacionālo apvienību Visu Latvijai-TB/LNNK", ir tās valdes loceklis. Bijis 13. Saeimas deputāts un Tieslietu ministrijas parlamentārais sekretārs.
Biogrāfija
J. Iesalnieka tēvs Juris Iesalnieks ir darbojies politikā un ierēdniecībā, bijis vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs Māra Gaiļa valdībā.
2002. gada pavasarī J. Iesalnieks kopā ar komandas biedriem Valdi Pornieku un Ati Mertenu kļuva par Latvijas čempionu debatēs latviešu valodā. 2002. gada vasarā kā skolas "Lielā Cerība" absolvēja Ventspils 1. ģimnāziju un iestājās Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. 2007. gada jūnijā pabeidza Latvijas Universitātes Juridisko fakultāti, iegūstot jurista kvalifikāciju, bet septembrī uzsāka studijas šīs pašas fakultātes maģistratūrā.
darbību uzsāka J. Iesalnieka vadīts latviešu nacionālistu interneta diskusiju forums Zemessargs.lv, kas darbojās līdz 2011. gada sākumam.
Politiskā darbība
2003. gada augustā J. Iesalnieks kļuva par toreiz nacionālpatriotiskas jauniešu organizācijas, vēlāk — partijas "Visu Latvijai!" biedru. 2003. gada novembrī kļuva par "Visu Latvijai!" interneta mājas lapas www.visulatvijai.lv redaktoru, kur regulāri publicēja rakstus par nacionāliem jautājumiem. Mājas lapas redaktora pienākumus pildīja līdz 2006. gada jūnijam.
, "Visu Latvijai!" kļūstot par politisku partiju, tika ievēlēts partijas domē. Tika iekļauts partijas "Visu Latvijai!" deputātu kandidātu sarakstā 9. Saeimas vēlēšanām. Kandidēja Rīgas (kandidātu sarakstā 13. vietā), Vidzemes (13.) un Kurzemes (12.) vēlēšanu apgabalos, taču, tā kā "Visu Latvijai!" nepārvarēja 5% barjeru iekļūšanai Saeimā, ievēlēts netika. Vēlēšanās ieguva 644 plusus un 111 svītrojumus.
2007. gada 18. novembrī "Visu Latvijai!" 3. kongresā tika ievēlēts partijas Valdē un, līdztekus "Visu Latvijai!" līdzšinējam vadītājam Raivim Dzintaram, tika iecelts par partijas Valdes priekšsēdētāja vietnieku. 2009. gadā ar 4. numuru tika iekļauts partijas "Visu Latvijai!" deputātu kandidātu sarakstā uz Rīgas Domes vēlēšanām, taču, tā kā "Visu Latvijai!" nepārvarēja 5% barjeru iekļūšanai Rīgas Domē, ievēlēts netika. Vēlēšanās ieguva 446 plusus un 100 svītrojumus.
, nodibinoties "Visu Latvijai!" un Tēvzemei un Brīvībai/LNNK politisko partiju apvienībai Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", J. Iesalnieks tika ievēlēts apvienības valdē. Kā 2. numurs Kurzemes vēlēšanu apgabalā iekļauts Nacionālās apvienības deputātu kandidātu sarakstā 10. Saeimas vēlēšanām, taču Saeimā ievēlēts netika. Vēlēšanās ieguva 1668 plusus un 509 svītrojumus, no deputāta mandāta ieguvēja Gaida Bērziņa atpaliekot par 125 punktiem. Sākot strādāt 10. Saeimai, kļuva par Nacionālās apvienības Saeimas frakcijas konsultantu.
2014. gadā J. Iesalnieks nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, bet pēc tām kļuva par Tieslietu ministrijas parlamentāro sekretāru, ieņemot šo amatu līdz 2019. gadam. 2018. gadā notikušajās 13. Saeimas vēlēšanās J. Iesalnieks atkal netika ievēlēts Saeimā, taču 2019. gada sākumā ieguva 13. Saeimas deputāta mandātu, aizstājot partijas biedri Daci Melbārdi, kura to nolika pēc stāšanās kultūras ministres amatā (vēlāk D. Melbārdi ievēlēja Eiropas Parlamentā un J.. Iesalnieks ieguva pastāvīgu deputāta mandātu). Kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču arī šajās neieguva pietiekošu vēlētāju atbalstu, lai kļūtu par Saeimas deputātu.
2022. gada decembrī J. Iesalnieks uzsāka darbu kā partijas biedra satiksmes ministra Jāņa Vitenberga padomnieks juridiskajos jautājumos.
Publiskie izteikumi
Komentējot 2011. gada 22. jūlija Norvēģijas teroraktu, Jānis Iesalnieks savā Twitter mikroblogā rakstīja: "Norvēģijas upuri ir pilnībā uz multikulturālistu sirdsapziņas — viņu islamizācijas politika noveda pie tā, ka kādam vienkārši aizbrauca širmis". Šie izteikumi radīja neviennozīmīgu reakciju sabiedrībā. Vairāki politiskie oponenti, piemēram Valērijs Agešins un Ansis Dobelis, medijos pārmeta J. Iesalniekam Norvēģijas terorista attaisnošanu un "nacionālā naida kurināšanu". Tajā pašā dienā J. Iesalnieks izplatīja paziņojumu, norādot, ka "Nekad un nevienu brīdi neesmu attaisnojis Oslo masu slepkavu, vienīgi aicinājis aizdomāties par šī notikuma cēloņiem, lai no traģiskajiem notikumiem gūtu mācību un pasargātos nākotnē." J. Iesalnieks, atzīstot, ka "nebija pareizi meklēt traģēdijas cēloņus tik ātri pēc pašas traģēdijas" un tā rezultātā "ir nodarīts kaitējums partijas tēlam", paziņoja par atteikšanos no kandidēšanas 11. Saeimas vēlēšanās un Nacionālās apvienības valdes locekļa pilnvaru nolikšanu līdz nākamajam partijas kongresam. Komentējot šo soli, politikas pētniece Iveta Kažoka atzina, ka "Tas [Latvijas politikā] ir netipiski un pareizi."
Inguna Sudraba
Inguna Sudraba (dzimusi ) ir latviešu ekonomiste un bijusī Latvijas Valsts kontroliere (2004—2013), no 2014. gada maija — partijas "No sirds Latvijai" priekšsēdētāja. Kā partijas līdere bija ievēlēta 12. Saeimā, kur darbojās opozīcijā. Kopš 2019. gada partija mainījusi nosaukumu uz "Atmoda".
Jānis Iesalnieks
Publiskie izteikumi
2022. gada 27. maijā, diskusija par pieminekļa Uzvaras parkā, kā arī citu padomju pieminekļu nojaukšanu, izvērtās emocionālās debatēs. Rezonansi izraisīja deputāta J. Iesalnieka runa, kurā viņš norādīja, ka ienīst okupantus un vēlas Latviju bez tiem. Daļa Saeimas kolēģu no opozīcijas, kā arī daļa sabiedrības šos izteikumus iztulkojusi kā pret krieviem vērstus, jautājot — vai deputāts neaicina uz etnisko tīrīšanu. Deputāta runa nonākusi arī Valsts drošības dienesta (VDD) redzeslokā.
Inguna Sudraba
Izglītība
Inguna Sudraba ir dzimusi Gulbenē. 1983. gadā viņa ar zelta medaļu absolvēja pilsētas 1. vidusskolu. 1988. gadā ar izcilību pabeigusi Latvijas Valsts universitātes Ekonomikas fakultāti.
Ekonomistes karjera
No 1988. gada augusta līdz 1992. gada februārim I. Sudraba bija Agrorūpnieciskā kompleksa ekonomikas zinātniski pētnieciskā institūta zinātniskā līdzstrādniece. Pēc tam viņa strādāja Labklājības ministrijā par Sociālās attīstības un analīzes daļas priekšnieci, bet līdz 1994. gada jūlijam — Finanšu ministrijā par galveno ekonomisti, sektora vadītāju un departamenta direktora vietnieci.
1994. gadā I. Sudraba bija iekļauta Andreja Krastiņa piedāvātajā Ministru kabinetā kā iespējamā Budžeta un valsts ieņēmumu valsts ministre, taču valdība neguva Saeimas atbalstu. No 1994. gada jūlija līdz 2003. gada jūnijam bija Finanšu ministrijas Valsts sekretāres Valentīnas Andrējevas vietniece. Tad no darba valsts pārvaldē aizgāja un līdz 2004. gada decembrim bija "Parex bankas" viceprezidentes vietniece klientu kreditēšanas jautājumos.
Jānis Iesalnieks
Publiskie izteikumi
2022. gada 8. jūnijā pēc 13. Saeimas deputātes Regīnas Ločmeles iesnieguma tika ierosināta iespējama ētikas pārkāpuma lieta par J. Iesalnieka izteikumiem. Iesniegumā teikts, ka 26.maija parlamenta sēdē diskutēts par likumprojektu “Par padomju un nacistisko režīmu slavinošu objektu eksponēšanas aizliegumu un to demontāžu Latvijas Republikas teritorijā”. Debatēs Iesalnieks sacījis: “Es no aptuveni piecu gadu vecuma iemācījos, ka Latvijā ir divas sabiedrības: ir mūsējie, latvieši, un ir okupanti. Jau starp bērniem bija naids starp šīm divām grupām. Tas naids nav beidzies, jo okupanti vēl joprojām nav aizvākušies.” 21. jūnijā Saeimas Mandātu, ētikas un iesniegumu komisija nolēma izteikt deputātam J. Iesalniekam mutvārdu brīdinājumu.
Inguna Sudraba
Darbs Valsts kontrolē
2004. gada decembrī plašsaziņas līdzekļi izplatīja informāciju, ka Tautas partija, kas tobrīd vadīja valdību, varētu Valsts kontroliera amatam virzīt I. Sudrabu, kura ir piekritusi kandidēt šim amatam. Saeima ievēlēja par valsts kontrolieri, bet I. Sudraba deva zvērestu un stājās amatā, solot "latiņu likt augstāk" (kā "licis" iepriekšējais kontrolieris Raits Černajs). I. Sudraba tika pārvēlēta amatā uz vēl četriem gadiem, aizklātā balsojumā 84 deputātiem balsojot par, 5 — pret un 2 balsošanas zīmēm tiekot atzītām par nederīgām. viņa atkārtoti deva Valsts kontroliera zvērestu. 2013. gada janvārī viņu amatā nomainīja Elita Krūmiņa.
Iespējamā politiskā karjera
Savas lielās popularitātes dēļ Inguna Sudraba vairākkārt ir tikusi minēta kā iespējama Ministru prezidentes amata kandidāte. 2010. gada maijā rīkotā aptaujā viņu par piemērotāko valdības vadītāju minēja 7,2% respondentu, atpaliekot vienīgi no Aivara Lemberga un Valda Dombrovska. Neilgi pirms tam viņa atzina, ka ir saņēmusi piedāvājumus kandidēt 10. Saeimas vēlēšanās no vairākām partijām, tomēr visus noraidījusi.
Tā paša gada septembrī I. Sudraba, atbildot uz spekulācijām par viņas iespējamu kandidēšanu premjerministres amatam, paziņoja, ka ar viņu par to nav runājis neviens politiskais spēks. Tāpat viņa izslēdza iespējamu iešanu valdībā pēc vēlēšanām, tomēr pieļāva, ka 2012. gadā, kad beigsies viņas Valsts kontrolieres pilnvaras, varētu iesaistīties politikā. 2010. gada oktobrī I. Sudraba paziņoja, ka, viņasprāt, jaunievēlētā Saeima nespēs nostrādāt pilnu pilnvaru laiku un pieļāva ārkārtas vēlēšanas 2011. gadā. Tāpat viņa pateica, ka varētu pēc "gada, pusotra" kandidēt Saeimas deputātes amatam. Neraugoties uz precīzo prognozi, 2011. gada ārkārtas Saeimas vēlēšanās viņa nebija iekļauta nevienā vēlēšanu sarakstā, tāpat viņa netika izvirzīta par Valsts prezidenta amata kandidātu iepriekš notikušajās Valsts prezidenta vēlēšanās, lai gan neoficiāli tika minēta starp iespējamajiem pretendentiem.
2013. gada 27. novembrī viņa paziņoja par jaunas tautas kustības veidošanu. 2014. gada 28. janvārī tika reģistrēta tautas kustība ar nosaukumu "No sirds Latvijai".
Politiskā darbība
No 2014. gada maija I. Sudraba ir partijas "No sirds Latvijai" priekšsēdētāja. 2014. gada oktobrī ievēlēta 12. Saeimā, kur frakcija darbojās opozīcijā. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču partija "No sirds Latvijai" neguva pietiekošu vēlētāju atsaucību, lai iekļūtu Saeimā.
2019. gada februārī partija "No sirds Latvijai" mainīja nosaukumu kļūstot par partiju "Atmoda". Kā tās līdere I. Sudraba kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēta.
2020. gada martā I. Sudraba pameta "Atmoda" valdi (viņas vietā stājās Andrejs Požarnovs un Mareks Raups).
Ungāru valoda
Ungāru valoda (magyar nyelv) ir somugru valoda, ko galvenokārt lieto ungāri jeb maģāri Centrāleiropā. Tā ir Ungārijas valsts valoda un kopš arī viena no Eiropas Savienības oficiālajām valodām. Ungāru valodas pratēju kopskaits ir ap 13,6 miljoniem cilvēku, no kuriem 10,3 miljoni dzīvo Ungārijā. Ārpus Ungārijas visvairāk ungārvalodīgo dzīvo Rumānijā (1,45 miljoni), Slovākijā (600 tūkstoši), Serbijā (450 tūkstoši) un Ukrainā (180 tūkstoši). Tuvākās radniecīgās valodas ir hantu un mansu valodas, ko lieto nelielas iedzīvotāju grupas Sibīrijas rietumos.
Ungāru īpašvārdu atveidošana
Ungāru valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Ungāru valodas alfabēta burti un burtkopas tiek tieši pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā, pakļaujot šos vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveido ungāru personvārdus, kā arī ģeogrāfiskos nosaukumus Ungārijā. Kā otrās nosaukumu formas ungāru toponīmi sastopami Transilvānijā Rumānijā, Burgenlandē Austrijā, Vojevodinā Serbijā, Aizkarpatu apgabalā Ukrainā, kā arī Ungārijas pierobežas rajonos Horvātijā, Slovākijā un Slovēnijā.
Ungāriski personvārdi bieži sastopami Slovākijā un Rumānijā. Atveidojot citu pasaules reģionu ungāru izcelsmes personu vārdus, jāņem vērā šajā zemē pieņemtā izrunas prakse. Piemēram, Nikolā Sarkozī atveido pēc franču izrunas (Sarkozy), nevis pēc oriģinālā Sárközi — Šārkezi.
1983. gada NHL drafts
1983. gada NHL drafts bija 21. NHL drafts, kurš notika 1983. gada 8. jūnijā Monreālā.
Karašausks
Karašausks (lt; sieviešu dzimtē Karašauskaite (Karašauskaitė; ja neprecējusies) vai Karašauskiene (Karašauskienė; ja precējusies) ir lietuviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Gajeva
Gajeva var būt:
Gajova (Vērēmu pagasts)
Gajova ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas blakus Griškānu pagasta Gajevai.
Presence
Presence ir septītais britu rokgrupas Led Zeppelin albums. Tas tika ierakstīts 1975. gada novembrī un izdots. Albums tika ierakstīts grupai juceklīgā laikā, kamēr solists Roberts Plānts atguvās no autoavārijā gūtajām traumām. Kritiķi albumu vērtēja ļoti dažādi.
Gardarīke
Gardarīke (, arī Garðaveldi) ir sens Austrumeiropas ziemeļu daļas apzīmējums, kas sastopams skandināvu sāgās jau no 7. gadsimta.
Vārda izcelsme
Uzskata, ka vārds „Gardarīke” ir cēlies no divu vārdu salikteņa — Garðr“ („pilskalns”, vēlāk „pilsēta”) un ríki („zeme”, vēlāk „valsts”). Domājams, ka Gardarīke bijusi īpaša ar saviem daudzajiem nocietinātajiem pilskalniem, kas tai devis apzīmējumu mutvārdu sāgās. No vārda „garðr“ ir cēlies arī krievu vārds „gorod“ (pilsēta). Ar vārdu Gardar vikingu teikās ir tikušas apzīmētas visas zemes uz austrumiem no Skandināvijas, kas sauktas arī par Austrumu zemēm (Austrríki vai Austrlönd) vai „Austrumu ceļu” (Austrvegr), tāpat kā Norvēģijas nosaukums ir cēlies no vārda Norð vegri („Ziemeļu ceļš”).
Vēsture
7. gadsimta beigās liela daļa no Baltijas jūras austrumu piekrastes zemēm un lielie ūdens ceļi nokļuva meslu atkarībā no Skones ķēniņa Ivara. Viņa skarbās valdīšanas metodes esot izraisījusi iedzīvotāju pārcelšanos uz citām zemēm. Arheoloģisko izrakumu dati Grobiņā liecina, ka šajā laikā dibināts arī Rimberta hronikā pieminētā ezera pilsēta — Zēburga (Seeburg). 8. gadsimta beigās kurši ir ieņēmuši pilsētu un padzinuši varjagus. Zināms, ka aptuveni šajā laikā senkrievu hronikās pieminētā rūsu cilts ir pārcēlusies uz Lādogas ezera krastiem, no kurienes tie gar upēm izplatījušies pa visu mūsdienu Krieviju, Baltkrieviju un Ukrainu, dibinot nocietinātus pilskalnus lielo upju krastos. Varjagu tirgotāji un karavīri sākotnēji par galveno upju ceļu ir izmantojuši Daugavas-Dņepras „Ceļu no varjagiem uz grieķiem”, bet 9.-11. gadsimtā par galveno ir kļuvis Ņevas-Ladogas-Volhovas-Lovates-Dņepras ceļš.
Horvātijas basketbola izlase
Horvātijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Horvātiju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.
Izlases lielākais panākums ir sudrabs 1992. gada Olimpiskajās spēlēs.
Pašlaik (2022. gada marts) Horvātijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 21. vietu.
Semjanovice Slonske
Semjanovice Slonske ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē. Atrodas Augšsilēzijas aglomerācijā uz ziemeļiem no Hožovas. Kompānijas Johnson Controls automašīnu daļu rūpnīca, kompānijas ArcelorMittal metalurģiskā rūpnīca, Savienojošo elementu (skrūvju, uzgriežņu) rūpnīca (Fabryka Elementów Złącznych w Siemianowicach Śląskich), Kara mehāniskās darbnīcas (Wojskowe Zakłady Mechaniczne, bruņutransportieru ražošana).
Skūtgalvji
Skūtgalvji jeb skinhedi (no en), saīsinājumā arī vienkārši skini, ir subkultūra, kas radās 20. gadsimta 60. gados Lielbritānijā.
Virzieni
Skūtgalvju subkultūra sadalās sīkākos virzienos, kas atšķiras pēc saviem uzskatiem par atsevišķām tēmām. Trīs nozīmīgākie virzieni ir:
Bez šīm vēl pastāv vēl citi novirzieni, piemēram, hammerskini (kareivīgi un organizēti skūtgalvji ar rasistiem uzskatiem), sarkanie vai redskini (komunisti), anarhisti, White Pride rasisti un nacionālistu skūtgalvji.
Naidīgums starp skūtgalvju virzieniem dažādos reģionos ir atšķirīgs. Daudzviet tradicionālie skūtgalvji, panki un SHARPi brīvi sadzīvo bez konfliktiem. Katra skūtgalvja virziens var tikt uzskatīts kā naidīgs pret dažādām citām grupām, lai gan apsaukāšanās, pazemošana un aprunāšana parasti ir sastopama biežāk nekā atklāta vardarbība.
Vēsture
Sešdesmito gadu sākumā Londonā plaisa starp strādnieku šķiru, kas cīnījās par izdzīvošanu sliktos apstākļos un kuru politiskie pārstāvji par tiem pavisam aizmirsa, un vidusšķiru auga plašumā. Jaunieši, kuri varēja to atļauties, pievienojās Bītlu (frizūras) un Karnabī ielas tirgoņu (apģērbs) popularizētajai modei. Tos sauca par modiem (modernistiem, modistiem). Modu subkultūrai bija raksturīga patērētāju filozofija, stils, mūzika un scooter tipa motorolleri. Tie, kuriem šādu līdzekļu nebija, piemēram, ostas strādnieki, iztika ar praktisko stilu, kas derēja arī darbam — ar tēraudu apkalti zābaku purngali, šauri džinsi, krekli un bikšturi, bieži vien šis apģērbs tika saņemts no tēva. Kad ierobežotie līdzekļi atļāva, nabadzīgākie jaunieši devās uz deju vakariem, kur izdejojās ska, regeja un rocksteady ritmos.
Ap 1965. gadu parādījās jauns modu tips — ar īsākiem matiem un strādnieku šķiras tēlu. Vieni no šī stila populārākajiem pārstāvjiem ir grupa The Who. Agrīnie sekotāji bija ieinteresēti Jamaikas regeja un ska mūzikā, Rudeboy kultūrā, un izjuta riebumu pret tiem, ko uztvēra kā "valdošo šķiru". Tie kritiski attiecās arī pret valdību un lielajām kompānijām, kurām neinteresēja strādnieku šķiras arvien grūtākie apstākļi.
Septiņdesmito gadu vidu Lielbritānijā skūtgalvju kustība atdzima negaidītā veidā. Skūtgalvji ar īsākiem matiem, mazāk uzsverot stilu un mūziku, lielā skaitā piesaistīja mediju uzmanību ar huligānismu futbola mačos. Nav zināms, vai nekārtības uzsāka skūtgalvji vai sadusmotie fani, taču ir skaidrs, ka skūtgalvji tajās labprāt piedalījās.
Ap šo laiku skūtgalvjus rekrūtēja arī rasistu grupas Amerikā. Kad rakstītajos medijos tika atspoguļoti vairāki nežēlīgi skūtgalvju uzbrukumi, TV programmas, vēloties sensācijas, aicināja rasistu un nacistu skūtgalvjus uz intervijām, tāpēc sabiedrībā radās stereotips par rasismu un nacismu kā skūtgalvju subkultūrai raksturīgiem uzskatiem. Lai cīnītos pret šo negatīvo stereotipu, tika radītas divas pretrasistu skūtgalvju organizācijas: Skinheads Against Racial Prejudice (SHARP) 1987. gadā un Anti-Racist Action (ARA) 1988. gadā.
Pēc Otrā Čečenijas kara Krievijā sāka augt neonacistu kustība. Pēdējos gados neonacistu skūtgalvji ir bijuši iesaistīti vairākās vardarbīgās slepkavībās. Daži analītiķi uzskata, ka prezidenta Putina valdība un slepenpolicija izmanto vardarbīgus labā spārna skūtgalvjus kā neoficiālu pusmilitāru spēku, taču Krievijā pārstāvēti ir arī tradicionālie skūtgalvji.
Mūzika
Mūzikai ir liela nozīme visās subkultūrās, un skūtgalvji nav izņēmums. Sākotnēji skūtgalvji bija cieši saistīti ar Dezmonda Dekera un Laurela Aitkena regeja un ska mūziku, taču vēlāk radīja savus stilus ar tādiem mūziķiem, kā Symarip, Joe The Boss un Judge Dread.
Astoņdesmito gadu sākumā skūtgalvji un panki pieņēma streetpunk variantu Oi!, kas joprojām ir viens no populārākajiem žanriem starp skūtgalvjiem. Tā radītāji bija Sham69, grupa no Londonas strādnieku šķiras rajona, radusies 1977. gadā. Nozīmīgi bija arī Cocksparrer, kas arī sāka Londonā 1974. gadā. Citas labi pazīstamas septiņdesmito un astoņdesmito gadu Oi! grupas bija Angelic Upstarts, Blitz, Last Resort, Combat 84, Antisocial, Condemned 84, Section 5 un The Oppressed, kas astoņdesmito gadu nogalē Eiropā popularizēja SHARP kustību.
Amerikā Oi! sākās astoņdesmitajos ar grupām kā Bruisers (kuru vokālists pašreiz ir Dropkick Murphys), Forced Reality, Stars And Stripes, Atlantas Anti-Heroes (kuri iesūdzēja American History X veidotājus par viņu logo nepatiesu izmantošanu, jo sevi uzskata par pretnacistu grupu) un Iron Cross (kuru vokālists Sabs Grejs ir ebrejs). Pašreiz populāras Amerikas Oi! grupas ir The Templars, Bonecrusher, Anti-Heroes, Terminus City, Weeked Warriors, Brassknuckle Boys, The Opposition, Nuts And Bolts, Convicted, The Green Kardz, Sick Of Society, Patriot, Broken Heros, Niblick Henbane un citas.
Savs mūzikas novirziens ir arī neonacistu skūtgalvjiem — roks pret komunismu, ko pārstāv tādas grupas kā Skrewdriver, Blue Eyed Devils, Max Resist, Bound For Glory un Angry Arians un Rahowa. Amerikas skūtgalvji arī ir pieņēmuši hardcore panku ar Ņujorkas grupām Warzone, Agnostic Front un Cro-mags.
1871. gads
1871. gads bija parastais gads, kas sākās svētdienā.