cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandis Buškevics
Karjera
Profesionāļa karjeru uzsāka dzimtās pilsētas basketbola klubā BK Ventspils. Ar BK Ventspils izcīnīja godalgotas vietas LBL: 1996. — 3. vieta, 1998. un 1999. — 2 vieta. Pēc tam izcīnījis četrus LBL čempiona titulus BK Ventspils sastāvā 2000., 2001., 2002. un 2003. Vēl 2003. kopā ar BK Ventspils izcīnīja 3. vietu Eiropas kausā un NEBL. Latvijas Basketbola līgas Zvaigžņu spēles dalībnieks 1998., 2000., 2001., 2003., 2007. gadā.
2003. gadā S. Buškevics karjeru turpināja ārzemju klubos. Pusi 2003.-2004. gada sezonas spēlēja Turcijas basketbola klubā Stambulas "Galatasaray". Pēc jaunā gada pievienojās Krievijas basketbola klubam Permas "Ural Great", kura sastāvā izcīnīja Krievijas kausu un spēlēja Eiropas kausa Final 4 turnīrā Kazaņā. 2005. gadā Maskavas apgabala "Dinamo" sastāvā izcīnīja 3. vietu Eirokausa izaicinājumā. 2006. gadā kļuva par Baltijas un Lietuvas Basketbola līgas čempionu Viļņas "Lietuvos Rytas" sastāvā.
2007. gadā atgriezās Latvijā un ieguva savu piekto LBL čempiona titulu ASK Rīga sastāvā. 2008. gada decembrī pievienojās Itālijas basketbola klubam Udīnes "Snaidero". No 2009. gada 14. decembra līdz 2010. gada 31. janvārim spēlēja BK Ventspils.
Karjeras noslēgumā spēlējis "Liepājas lauvās", bet pēdējo sezonu aizvadīja Irānā.
Voldemārs Reinholds
Andrejs Voldemārs Reinholds ( — ) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks. Vācu krusta zeltā un Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris.
Sandis Buškevics
Latvijas izlase
1997. un 1998. gadā spēlēja Latvijas U-22 izlasē. 1998. gadā piedalījās U-22 Eiropas čempionāta finālturnīrā Trapāni, Itālijā. No 1998. gada līdz 2004. gadam spēlēja Latvijas nacionālajā izlasē.
Voldemārs Reinholds
Biogrāfija
Dzimis Bauskā. Dienestu Latvijas armijā uzsācis 1. Kurzemes kājnieku divīzijas 2. Ventspils kājnieku pulkā. No 1925. gada līdz 1939. gadam dienējis 3. Latgales kājnieku divīzijas 9. Rēzeknes kājnieku pulkā. Kā septītais labākais Kājnieku nodaļā 1926. gada 1. septembrī Reinholds pabeidza Kara skolu ar I šķiru, iegūstot leitnanta dienesta pakāpi (skaitot no 1925. gada 1. septembra). 1929. gada 11. novembrī Reinholdu paaugstināja par virsleitnantu (skaitot no 1928. gada 1. septembra). 1937. gadā 10. novembrī Reinholds pabeidza Armijas militār-fiziskās audzināšanas kursus. 1941.gada jūnijā viņš brīvprātīgi pameta armiju.
Sandis Buškevics
Trenera karjera
2012. gada vasarā S. Buškevics paziņoja par spēlētāja karjeras beigšanu un trenera karjeras sākumu, kļūstot par vienu no "Liepājas lauvu" treneriem. 2019. gada jūlijā kļuva par vienu no Klaipēdas "Neptūnas" treneriem. 2021. gada decembrī pēc galvenā trenera aiziešanas kļuva par tā pienākumu izpildītāju. "Neptunas" vadībā S. Buškevics bija līdz 2023. gada vasarai, kad tika paziņots, ka turpmāk viņš pildīs galvenā trenera funkcijas Palangas "Olimpas" komandā Lietuvas pēc spēka otrajā līgā.
Voldemārs Reinholds
Biogrāfija
1941. gada 4. septembrī no brīvprātīgajiem tika uzsākta pirmā latviešu kārtības dienesta bataljona (16. Zemgales kārtības dienesta (policijas) bataljonu) formēšana. Neilgi pirms izbraukšanas uz fronti par bataljona 3. rotas komandieri iecēla Voldemāru Reinholdu. Bataljons nodarbojās ar dzelzceļu apsardzību, partizānu apkarošanu, kā arī kaujas uzdevumu izpildi Ļeņingradas frontes aizmugurē (Dno, Staraja Rusas, Ilmeņa ezera un Soļcu rajonā). 1942. gada beigās Reinholdu paaugstināja par kapteini (1944. gadā majors).
1943. gada janvāra beigās divus latviešu policijas bataljonus atvilka no frontes uz Krasnoje Selo, lai uz to pamata sāktu formēt Latviešu SS brīvprātīgo brigādi (vēlākā 19. grenadieru divīzija). 3. februārī 16. Zemgales bataljonu iekļāva brigādē. 8. februārī bataljons ieradās Krasnoje Selo un tas tika iekļauts brigādes 42. pulkā kā III bataljons. . 1943. gadā Reinholds tika iecelts par iepriekšminētā pulka III bataljona komandieri. 1943. gada 24. oktobrī apbalvots ar Dzelzs krusta II pakāpi (vēlāk apbalvots arī ar I pakāpi). 1944. gada 28. novembrī Reinholdu apbalvoja ar Vācu krustu zeltā. Leģiona sastāvā nogājis kauju ceļu no Volhovas līdz pat Kurzemes cietoksnim. Kurzemes cietoksnī 1945. gada 15. martā Reinholds pārņēma 19. divīzijas 43. grenadieru pulka komandēšanu, jo tā komandieris pulkvedis Roberts Osis tika iecelts par korpusa sakaru virsnieku pie Potsdamā nodibinātās Latviešu nacionālās komitejas. Pašās kara beigās (1945. gada 9. maijā) apbalvots ar augstāko tā laika Vācijas militāro apbalvojumu Dzelzs krusta Bruņinieka krustu.
Pēc Vācijas kapitulācijas Reinholds gūstā nepadevās. Kopā ar vairākiem biedriem viņš devās mežos, lai turpinātu cīņu. Pirmajos četros mēnešos viņi plānoja izlauzties līdz Vācijai, tomēr tika notverti. Reinholdam izdevās izlekt no auto un bēgt, kad viņi tika vesti uz nošaušanas vietu. Pēc tam viņš īsu laiku mitinājās pie radiniekiem Tukumā un tēva mājās Kurmenes pagastā. Vēlāk Reinholds pārcēlās uz Rīgu, kur ar izdomātu vārdu (Andrejs Ostrovskis) strādāja par elektriķi. Rīgā viņš sastapās arī ar citiem bijušajiem leģionāriem. Viens no tiem nodeva Reinholda īsto identitāti NKVD, kas viņu apcietināja 1948. gada 21. augustā. Reinholdam tika piespriesti 25 gadi ieslodzījuma nometnēs Vorkutā.
1958. gada 21. augustā Reinholdu amnestēja. Reinholds atgriezās Rīgā, kur līdz 1977. gadam strādāja par elektriķi. Lai arī padomju drošības iestādes viņam rūpīgi sekoja, tomēr viņš turpināja uzturēt kontaktus ar citiem leģionāriem. 1986. gada 4. jūlijā Voldemārs Reinholds aizgāja aizsaulē Madlienas slimnīcā.
Dumpji
Dumpji, dumpju ģints (Botaurus) ir viena no gārņu dzimtas (Ardeidae) ģintīm, kas pieder dumpju apakšdzimtai (Botaurinae). Dumpju ģintī ir 4 mūsdienās dzīvojošas sugas.
Dumpju ģints putnu izplatības areāls aptver Ziemeļamerikas, Dienvidamerikas, Eirāzijas un Austrālāzijas teritorijas. Turklāt katrā reģionā mājo pa vienai sugai. Abas ziemeļu sugas ir daļēji migrējošas. Ziemas periodā tās lido uz siltākiem reģioniem dienvidu virzienā. Latvijā sastopama viena dumpju ģints suga — lielais dumpis (Botaurus stellaris), kas Latvijas teritorijā ir parasts ligzdotājs.
Izskats un īpašības
Visas četras dumpju sugas ir liela auguma, ar masīvu ķermeņa būvi. Lielākais no visiem ir lielais dumpis, kura ķermeņa garums ir apmērm 75 cm. Tiem ir apspalvojums ar lielisku kamuflāžas efektu. Neskatoties uz to samērā lielo augumu, dabā tos ir grūti novērot, tā kā tiem piemīt slēpts dzīves veids niedrājos. Tāpat kā citi gārņu dzimtas putni tie barojas ar zivīm, vardēm, moluskiem un citiem nelieliem ūdens dzīvniekiem.
Pakalnu maina
Pakalnu maina (Gracula religiosa) ir strazdu dzimtas (Sturnidae) dziedātājputnu suga, kurai ir 7 pasugas. Tā mājo Dienvidāzijas un Dienvidaustrumāzijas mežainu pakalnu reģionos, dažu pasugu izplatības areāliem pārklājoties. Pakalnu maina ir pazīstama ar spēju meistarīgi atdarināt dažādas skaņas, cilvēka valodu ieskaitot.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē pakalnu mainu ģintī (Gracula) tika izdalītas tikai divas sugas: pakalnu maina un Šrilankas pakalnu maina (Gracula ptilogenys). Līdz ar jaunākajiem zinātniskajiem atklājumiem trīs pakalnu mainas bijušās pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķas sugas: Engano pakalnu maina (Gracula enganensis), Indijas pakalnu maina (Gracula indica) un Niasas pakalnu maina (Gracula robusta).
Izplatība
Pakalnu mainas lielākajai daļai pasugu populācijas ir nelielas un savstarpēji izolētas. Kopumā tā sastopama divās, savstarpēji izolētās, salīdzinoši nelielās teritorijās Indijas centrālajā daļā, Indijas ziemeļos, Himalaju pakājē līdz 2000 metriem virs jūras līmeņa, areālam plešoties dienvidaustrumu virzienā cauri Ķīnas dienvidiem un Taizemei, sasniedzot Indonēziju un Palavanu Filipīnās. Mūsdienās pakalnu maina dēļ dabas piesārņotības un dzīves vides degradācijas vairs nedzīvo Bangladešā, kā arī tā ir izmirusi Ziemsvētku Salā.
Toties pakalnu maina ir introducēta Svētās Helēnas Salā Atlantijas okeāna dienvidos, Puertoriko (viena no Lielo Antiļu salām), Havaju salās un ASV dienvidos, kontinentā. Lai putns varētu izdzīvot savvaļā, tam ir nepieciešami silti tropu un subtropu apstākļi. Pakalnu mainas dabīgais izplatības areāls cieši saistīts ar lietus mežiem un augstu mitrumu. Lai arī pakalnu mainas mājo mūžzaļo koku džungļos, tomēr tās uzturas mežmalās un retākās audzēs, apmetas arī kultivēto kokaugu dārzos — kafijas un tējas plantācijās. Visbiežāk šīs sugas putnus var novērot zemos kalnos 300–2000 m virs jūras līmeņa, bet tie sastopami arī jūras līmenī, mangrovju mežos.
Izskats un īpašības
Pakalnu mainai ir melns apspalvojums ar metālisku spīdumu. Galvas, kakla un krūšu apspalvojumam ir metālisks, tumši violets spīdums, bet pārējam ķermenim tas ir tumši zaļš. Knābis samērā masīvs, koši oranžs, bet virzienā uz galiņu tonis plūstoši nomainās uz dzeltenu. Kājas dzeltenes, pēdas lielas un spēcīgas. Pakalnu mainai uz galvas ir koši, dzeltenoranži neapspalvotas ādas laukumi un tādas pašas krāsas gaļainas, košas sekstes, kas atrodas uz vaigiem, uzreiz zem acīm un uz pakauša. Atkarībā no pasugas sekstes forma un krāsa var būt nedaudz atšķirīga. Uz melnajām spārnu lidspalvām ir lieli, balti laukumi, kas redzami tikai lidojumā. Jaunie putni izskatās līdzīgi pieaugušajiem, tikai to apspalvojums un knābis nav tik koši. Sekstes ir mazākas vai arī nav attīstījušās vispār.
Pakalnu mainas lidojums ir spēcīgs un ātrs, sasniedzot 30 km/h un vairāk. Mainas parasti lido pa viļnveida trajektoriju. Tā kā spārnu baltais laukums redzams tikai lidojumā, ir izvirzīta hipotēze, ka tas palīdz putniem komunicēt lidojuma laikā. Šo hipotēzi stiprina arī ieradums, pirms lidojuma uzsākšanas izstaipīt spārnus visos virzienos, demonstrējot spārnu baltos laukumus, it kā uzaicinot arī pārējos barā lidot.
Voalizācija
Pakalnu maina ir ļoti vokāls putns ar attīstītu dziedāšanas prasmi. Visbiežāk tā dzied rītausmā un vakarā pēc saulrieta. Turklāt spēja savirknēt dažāda veida skaņas ir abiem dzimumiem. Tie var būt dažāda veida kliedzieni, svilpieni, treļļi, kas var būt savienoti gan melodiski, gan arī kā vienkāršu skaņu virkne. Katram indivīdam ir šādi 3—13 kliedzienu veidi. Pakalnu maina spēj lieliski atdarināt cilvēku balsis un valodu. Jaunie putni iespaidojas no pieaugušajiem un no tiem pārņem dažādos vokalizēšanas paņēmienus, tādēļ katrai vietai veidojas savs lokālais vokalizācijas dialekts, kas samērā ātri nomainās. Jau 15 km attālumā mainām galvenie skaņu akcenti var būt ļoti atšķirīgi. Tas, kas vienā populācijā ir dialekta galvenais elements, otrā var nebūt ietverts vispār, pat kā viens no elementiem garākā virknē.
Pakalnu maina nemēdz atdarināt citus savvaļas putnus, lai gan šis pieņēmums ir plaši nostiprinājies dažādos informācijas avotos. Tomēr nebrīves apstākļos pakalnu mainas ir gandrīz nepārspējamas atdarinātājas. Iespējams, par tām talantīgāks ir tikai sarkanastes žako. Pakalnu maina atdarina skaņas un valodu ar pārsteidzošu precizitāti un skaidru dikciju.
Uzvedība
Pakalna mainas ir izteikti kokos dzīvojoši putni. Tās ir sabiedriskas un ārpus vairošanās sezonas veido lielus, skaļus barus, kuros ir 10—12 indivīdi, bet reizēm līdz 50 putniem. Tomēr pāris visu laiku uzturas kopā. Bars kopīgi pārvietojas pa meža lapotni, galvenokārt uzturoties koku galotnēs un mežmalās. Pa koku zariem putns pārvietojas, lecot sāniski. Pakalnu mainām patīk sēdēt augstu, nokaltušu zaru galotnēs. Lai arī pakalnu mainas ir nometnieces, tomēr katru gadu tām var novērot sezoniālus klejojumus, īpaši ziemas periodā. Pārlidojumi saistīti ar barības resursu iespējām. Lietus sezonas laikā var novērot pakalnu mainas mazgājoties starp slapjām lapām vai zem lietus straumēm. Pāris mēdz rūpēties arī viens par otru, tīrot partnerim spalvas grūti aizsniedzamās vietās.
Barība
Līdzīgi kā visi strazdu dzimtas putni, arī pakalnu maina ir visēdāja un barojas ar augļiem, kukaiņiem un ziedu nektāru, reizēm nomedī kādu ķirzaku. Iecienīti augļi ir vīģes, kuriem seko dažādas ogas un sēklas. Kukaiņi galvenokārt tiek uzlasīti no koku stumbru mizas un lapu virsmām, bet pakalnu mainas var novērot, ķeram gaisā lidojušos termītus un skudras. Ekoloģiski pakalnu mainas ir svarīgi koku sēklu izplatītāji, kā arī ziedu apputeksnētāji.
Ligzdošana
Vairošanās sezona pakalnu mainām atkarībā no izplatības areāla ir nedaudz atšķirīgs, bet kopumā tas ir laikā no aprīļa līdz jūlijam. Tās veido monogāmus pārus uz mūžu. Pāris kopīgi vij ligzdu kādā koku dobumā, vismaz 10 metru augstumā. Putniem ligzdas būvēšana aizņem apmēram 7—11 dienas. Reizēm vienā kokā ir vairākas ligzdas, putniem draudzīgi sadzīvojot. Ir novērots, ka, ja kokā ir vairāki pāri, kaimiņi viens otru aizlido apciemot vismaz vienu reizi sezonā. Tomēr parasti ligzdas atrodas apmēram 1 km attālumā viena no otras. Ligzdas būvniecībai tiek izmantoti dažādi smalki zariņi, lapas un spalvas. Materiālus nes un ligzdu būvē abi dzimumi. Ja viens no tiem ir dobumā, otrs ar materiāliem knābī pacietīgi ārpusē gaida, kad partneris atbrīvos vietu.
Dējumā parasti ir 2—3 gaiši zilas olas ar brūniem raibumiņiem. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki, lai gan lielāko daļu perēšanas veic mātīte. Nakts laikā viens no vecākiem sēž uz olām, otrs nakšņo turpat blakus zarā. Dienas laikā reizēm abi vecāki pamet ligzdu, bieži atgriežoties ar svaigām, zaļām lapām, iespējams, lai olām nodrošinātu nepieciešamo mitruma daudzumu. Sasniedzot mēneša vecumu, jaunie putni izlido. Drīz pēc tam seko nākamais dējums. Kopumā gadā ir 2—3 dējumi. Jaunie putni tiek baroti galvenokārt ar kukaiņiem un ķirzakām. Pirms ķirzaka tiek izbarota mazuļiem, maina to purina, ar mērķi to nosist pret koka zaru.
Sistemātika
Pakalnu mainai ir 7 pasugas:
Kasešu bumba
Kasešu bumba arī ķekarbumba (en, de, ru, fr) ir kara aviobumba-konteiners, kas pildīta ar 200 līdz 650 mīnām/granātām jeb minibumbām (pildītām ar sprāgstmaisījumu un šrapneļiem, vai kaujas gāzēm).
Darbība
Konteiners pēc izmešanas no bumbvedēja var atvērties vienā no desmit noteiktajiem augstumiem - robežās no 90 līdz 900 metriem. Attiecīgi mainās arī trāpījuma zona un blīvums - atkarībā no kasešu bumbu veida to darbības teritorijas lielums var mainīties no dažiem simtiem kvadrātmetru līdz pat 20 hektāriem. Katra minibumba ir apgādāta ar piepūšamu stabilizatoru, kas orientē to ar priekšgalu uz leju, un satur daudzfunkciju, t.i., bruņsitēju-šķembu-aizdedzinošo, kaujas daļu. Šī kaujas daļa spēj caursist 17 mm bruņas vai nogalināt cilvēku 75 metru rādiusā. Ir arī kasešu artilērijas šāviņi ar identisku darbības principu.
Daļa (aptuveni 20-30%) mīnu nesprāgst uzreiz, bet pēc laika. Šie ļoti jutīgie spridzekļi turpina atrasties uz zemes, jumtiem, pussagrautās mājās vai ieķērušies kokos. Dzīvē šo nesprāgušo bumbu efekts ir pielīdzināms kājnieku mīnām, ievainojot vai nogalinot nevainīgus civiliedzīvotājus, piemēram, atjaunojot sagrautās ēkas vai atsākot lauksaimniecības darbību.
Saskaņā ar Landmine Monitor datiem, starptautiskā sabiedrība katru gadu piešķir aptuveni 400 miljonus ASV dolāru, lai atbalstītu cietušās valstis nesprāgušās munīcijas iznīcināšanā.
Tiesiskais aspekts
Starptautiskie likumi aizliedz kasešu bumbu un šāviņu izmantošanu apdzīvotās vietās, kā nemērķtiecīgu masu iznīcināšanas ieroci, kurš iznīcina gan pretinieka kaujas spēkus, gan civiliedzīvotājus. Bez tam no vēlāk, drupu attīrīšanas darbos sprāgstošajām mīnām, iet bojā nepamatoti daudz civiliedzīvotāju, bet sakropļoti tiek vēl vairāk (piemēram, no M483A1, ko Izraēla izmantoja 2006. gadā iebrūkot Libānā, aptuveni 70% mīnu sprāga vēlāk, jo munīcija bijusi veca). Bez tam daudzu paveidu mīnas ir spilgtās krāsās (piemēram, "BLU 97") un pēc formas mazas kā rotaļlietas, kas piesaista bērnu uzmanību. Rezultātā karadarbības laikā no kasešu bumbām un šāviņiem, kā liecina statistika, bojā iet vairāk civiliedzīvotāju, nekā karavīru.
2008. gada maijā notika starptautiska konference, kuras mērķis bija izstrādāt līgumu, lai aizliegtu kasešu bumbu izmantošanu. Konferencē nepiedalījās lielākās kasešu bumbu ražotājas un izmantotājas (ASV, Lielbritānija, Ķīna, Indija, Izraēla un Krievija). 30. maijā 111 valstis Dublinā parakstīja vienošanos par starptautisku kasešbumbu aizlieguma līgumu, kas paredz aizliegt kasešbumbu izmantošanu, ražošanu, pārdošanu un uzkrāšanu, un līgumu parakstījušās valstis apņemsies astoņu gadu laikā iznīcināt savus kasešbumbu krājumus. Vienošanās arī paredz palīdzības sniegšanu kasešbumbu sprādzienu upuriem un palīdzību nesprāgušās munīcijas savākšanā un neitralizēšanā.
ZIL-131
Pamatmodelis ir ģenerālkravas kravas automašīna. Varianti ietver kravas automašīnu ar vilcēju, pašizgāzēju, degvielas kravas automašīnu un 6x6 4 riteņu piekabes vilkšanai.
ZIL-131 tika prezentēts 1966. gadā; tā ir ZIL-130 militārā versija, un abām kravas automašīnām ir kopīgas daudzas sastāvdaļas. ZIL-131 6x6 ir tāds pats aprīkojums kā GAZ-66 un Ural-375D.
ZIL-130/131 tika ražots AMUR kravas automašīnu rūpnīcā gan ar benzīna, gan dīzeļdzinējiem līdz 2012. gadam, kad AMUR tika slēgts un tika iesniegta bankrota procedūra.
Skaistums
Skaistums jeb daiļums, daile ir estētikas pamatkategorija. Tā ir personas, dzīvnieka, vietas, priekšmeta vai idejas vispārināta pazīme, kas sniedz estētisku baudu. Tas ir īstenības estētiskās apgūšanas galvenā pozitīvā forma. Ideālisti uzskata skaistumu par gara un apziņas īpašību. Bieži vien ar vārdu "skaistums" tiek izprastas atšķirīgas lietas, jo kas vienam šķiet skaists, otram var šķist neglīts. Skaistums ir neatkarīgs no aplūkojamā objekta vērtības. Skaistumam raksturīgi, ka tas saistīts ar kaut ko juteklisku.
Fiziskā pievilcība
Ir vairāki faktori, kas ietekmē cilvēka pievilcību. Viens no tiem ir fiziskie parametri. Fiziskā pievilcība ietver universālo uztveri, kas ir vienota daudzām pasaules kultūrām, kā arī parametrus, kas ir atkarīgi no atsevišķu kultūru iezīmēm un sociālām pazīmēm. Pievilcību ietekmē arī subjektīvā uztvere. Daudzos gadījumos pievilcību ietekmē arī rakstura īpašības, piemēram, godīgums un inteliģence. Pastāv uzskats, ka skaistuma uztvere ir instinktīva. Dažādos laikos ir bijuši dažādi skaistuma ideāli.
Skaistumkopšana
Nosacījumus, kas paredz ķermeņa, ādas, matu, nagu kopšanu, sauc par skaistumkopšanu. Zem termina skaistumkopšana slēpjas arī pareiza kosmētikas izmantošana. Daudzās apdzīvotās vietās pastāv skaistumkopšanas saloni, kurās speciālisti palīdz klientiem šos nosacījumus realizēt.
Skaistuma konkursi
Visā pasaulē tiek rīkoti dažāda mēroga un kritēriju skaistuma konkursi, kuros dalībnieki sacenšas par to, kurš ir skaistākais. Pašlaik vecākais joprojām eksistējošais skaistuma konkurss ir Miss World, kas pirmo reizi notika 1951. gadā Apvienotajā Karalistē. Līdzās tam pastāv arī tādi vispasaules konkursi kā Miss Universe un Miss Grand International. Daudzās valstīs tiek rīkoti valsts mēroga skaistuma konkursi, piemēram, "Miss Latvija".
Skaistums citur
Skaistums nepiemīt tikai cilvēkam. Par skaistu sauc arī brīnišķīgas ainavas, celtnes, ziedus, gleznas, kā arī matemātikā pastāv jēdziens ‘skaistums’, piemēram, to var attiecināt uz Mandelbrota kopu.
Neglītums
Pretējais skaistums ir neglītums. Tas parasti tiek attiecināts uz būtnēm, priekšmetiem, kurus nav patīkami aplūkot, apskatīt. Daudzās kultūrās neglītums tiek saistīts arī ar atbaidošām, nesaprotamām un aizskarošām lietām un priekšmetiem. Tāpat kā skaistums, arī neglītums ir subjektīva īpašība. Neglītuma priekšstats var būt arī nepareizs vai tuvredzīgs, piemēram, tas izpaužas Hansa Kristiana Andersena pasakā “Neglītais pīlēns”.
1961.—1962. gada NBA sezona
1961.—1962. gada Nacionālās basketbola asociācijas sezona bija 16. NBA sezona. Šajā sezonā piedalījās 9 komandas (visas no ASV).
Par NBA čempioniem kļuva Bostonas "Celtics" spēlētāji, kas septiņu spēļu finālsērijā pieveica Losandželosas "Lakers" ar 4—3. Finālsērija ilga no līdz. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Bills Rasels ("Celtics"), savukārt Vilts Čemberlens ("Warriors") bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs.
1961. gada NBA drafts notika, tajā Čikāgas "Packers" ar pirmo numuru izvēlējās Voltu Belamiju. 12. NBA Visu zvaigžņu spēle notika Kiel Auditorium arēnā Sentluisā. Tajā Rietumu komanda uzvarēja Austrumus ar 150-130. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Sentluisas "Hawks" spēlētājs Bobs Petits.
Regulārā sezona
Piezīmes
Liverpool FC
Liverpool Football Club ir profesionāls futbola klubs, kas bāzējas Liverpūlē, Anglijā. "Liverpool" spēlē Anglijas Premjerlīgā un ir panākumiem visbagātākais klubs Anglijas futbola vēsturē; komanda ieguvusi vairāk trofejas nekā jebkura cita angļu vienība. "Liverpool" 19 reizes ir ieguvuši Anglijas čempionu titulu, kā arī deviņas reizes uzvarējuši Anglijas Līgas kausā. Klubs piecas reizes ir uzvarējis arī Eiropas kausā, kuru mūsdienās dēvē par Čempionu Līgu. Septiņas reizes "Liverpool" ieguvuši arī FA kausu.
Mājas spēles klubs aizvada Enfīldas stadionā.
Vēsture
pēc strīda starp cita Liverpūles kluba - "Everton" vadību un Enfīldas stadiona īpašnieku Džonu Holdingu, pēc kura "Everton" pārcēlās uz citu stadionu (Goodison Park), Holdings izlēma dibināt jaunu komandu, kas spēlētu Enfīldas stadionā. Strīda katalizators bija blakus zemes īpašnieks, kurš vēlējās izbūvēt ceļu vietā, kur nesen bija uzcelta galvenā tribīne. "Everton" komitejai bija atšķirīgi uzskati, kā jāvada klubs. Holdinga dibinātās komandas sākotnējais nosaukums bija "Everton F.C. and Athletic Grounds, Ltd." jeb saīsinājumā "Everton Athletic", taču 1882. gada jūnijā tas tika nomainīts uz "Liverpool", jo Anglijas Futbola asociācija atteicās to dēvēt par "Everton".
Savā pirmajā sezonā "Liverpool" triumfēja Lankašīras līgā, vienā no Anglijas zemākajām līgām, kas deva iespēju startēt otrajā divīzijā. Arī šeit panākumi bija momentāli, kas ļāva pārcelties vēl vienu līmeni augstāk - uz pirmo divīziju, kas tobrīd bija spēcīgākā līga valstī. Pirmais čempiontituls tika izcīnīts 1900./1901. gada sezonā, bet panākums tika atkārtots četrus gadus vēlāk. "Liverpool" 1914. gadā pirmoreiz kluba vēsturē sasniedza FA kausa finālu, taču piekāpās "Burnley" ar 0:1. Komanda uzvarēja pirmajā divīzijā divus gadus pēc kārtas - 1922. un 1923. gadā, bet piekto reizi triumfēt izdevās tikai pēc 24 gadiem. Klubs sasniedza FA kausa finālu arī 1950. gadā, bet piekāpās Londonas "Arsenal".
1953./1954. gada sezonā "Liverpool" zaudēja vietu pirmajā divīzijā un piedzīvoja fiasko FA kausā, kad no tālāku dalību komandai liedza "Worcester City FC", kas bija bez līgas. Visai drīz pēc šā neveiksmīgā rezultāta par vienības galveno treneri tika nozīmēts Bils Šenklijs, kurš atlaida 24 futbolistus. Viņš arī ieviesa jauninājumu Enfīldas stadionā, pārveidojot vienu no telpām par treneru istabu. Tieši šajā kabinetā notika komandas galvenā pārveidošana.
Atgriezties pirmajā divīzijā izdevās 1961./1962. gada sezonā. Jau divas sezonas vēlāk "Liverpool" triumfēja augstākajā līgā, vēl viens tituls sekoja 1965./1966. gada sezonā. Liverpūles vienībai izdevās izcīnīt Anglijas čempiontitulu un UEFA kausu 1972. gadā. Divas sezonas vēlāk Šenklijs aizgāja no amata, viņa vietu ieņēma asistents Bobs Peislijs.
Kā vēlāk izrādījās, Peislijs bija vēl veiksmīgāks. "Liverpool" atkal uzvarēja līgā un UEFA kausā 1976. gadā, nākamajā sezonā čempiontituls tika saglabāt, uzvara arī Eiropas kausā (tagadējā UEFA Čempionu līga), bet FA kausa finālā zaudējums. Paislijs klubu vadīja deviņas sezonas un šajā laikā liverpūlieši ieguva 21 trofeju - trīs Eiropas kausus, UEFA kausu, sešus līgas čempiontitulus, kā arī trīs Anglijas Līgas kausus.
1983. gadā Peislijs izlēma doties pensijā, amatu atstājot savam asistentam Džo Faganam. Savā pirmajā sezonā Fagans tika pie trim balvām - uzvarēja līgā, Līgas kausā, kā arī Eiropas kausā. "Liverpool" kļuva par pirmo angļu klubu, kam kas tāds izdevies.
Liverpūles komanda sasniedza Eiropas kausa finālu arī 1985. gadā. Tajā pretī stājās Turīnas "Juventus", spēle notika Heizlija stadionā Beļģijā. Pirms mača sākuma notika traģēdija - "Liverpool" atbalstītāji tika pāri sētai, kas norobežoja abu komandu fanus. Pārāk lielā svara dēļ konstrukcija sabruka, nogalinot 39 skatītājus, pārsvarā itāļus. Spēle tika aizvadīta un "Liverpool" zaudēja ar 0:1. Anglijas klubiem tika aizliegta piedalīšanās Eiropas kausos uz pieciem gadiem, bet konkrēti "Liverpool" - uz desmit (tiesa, vēlāk sodu samazināja līdz sešiem gadiem).
Pēc traģēdijas Fagans izlēma pamest galvenā trenera posteni, kas tika uzticēts spēlējošajam trenerim Kenijam Dalglišam. Viņa vadībā vienība ieguva vēl trīs līgas čempiontitulus, kā arī divus FA kausus. Panākumus gan aizēnoja vēl viena traģēdija, kad Hilsboro stadionā, FA kausa pusfināla spēles ar "Nottingham Forest" laikā, vienā no tribīnēm tika ielaisti pārāk daudz līdzjutēji, un tajā tika saspiesti daudzi "Liverpool" atbalstītāji, no kuriem 96 gāja bojā.
1991. gadā Dalglišs iesniedza atlūgumu un viņa vietā nāca bijušais spēlētājs Greiems Sauness. Neskaitot uzvaru 1992. gada FA kausā, Sauness neguva panākumus ar klubu, kā dēļ arī tika nomainīts pret Roju Evansu. Evansam viecās mazliet labāk, taču vienīgais tituls bija 1995. gadā iegūtais Līgas kauss.
Nīderlandes pilsētu uzskaitījums
Uzskaitījumā apkoptas Nīderlandes pilsētas.
Liverpool FC
Vēsture
1998. gada novembrī "Liverpool" notika kārtējā galvenā trenera maiņa, nu šo amatu ieņēma Žerārs Uljē. Savā otrajā sezonā viņš aizveda klubu līdz FA kausa, Līgas kausa un UEFA kausa uzvarētāju tituliem. 2001./2002. gada sezonā, kurā Uljē pārcieta sirds operāciju, "Liverpool" finišēja otrajā pozīcijā, uzreiz aiz "Arsenal". Arī nākamajā sezonās rezultātus uzlabot neizdevās un Uljē tika nomainīts ar Rafaelu Benitesu. Viņa pirmajā sezonā komanda piedzīvoja neveiksmi Anglijas Premjerlīgā, paliekot vien piektajā vietā, taču to atsvēra uzvara Čempionu līgā, kur tika pārspēta "AC Milan" vienība tikai pēcspēles 11 metru sitienu sērijā.
Nīderlandes pilsētu uzskaitījums
Nīderlandes galvaspilsētā Amsterdamā, Roterdamā un Hāgā iedzīvotāju skaits ir vairāk nekā pusmiljons. 25 Nīderlandes pilsētās iedzīvotāju skaits ir 500 000 — 100 000 iedzīvotāju. 39 pilsētās iedzīvotāju skaits ir 100 000 — 50 000 iedzīvotāju. 101 pilsētā iedzīvotāju skaits ir 50 000 — 25 000 iedzīvotāju. Savukārt pārējās pilsētās iedzīvotāju skaits ir zem 25 000 iedzīvotājiem.
Liverpool FC
Vēsture
2005./2006. gada sezonā par kluba īpašniekiem kļuva amerikāņu miljardieri Džordžs Džilets un Toms Hikss. Tajā pat sezonā "Liverpool" atkal aizkļuva līdz Čempionu līgas finālam, kur gan šoreiz atzina "AC Milan" pārākumu ar 1:2. 2008./2009. gada sezonā Liverpūles klubs sakrāja 86 punktus Premjerlīgā, uzstādot komandas rekordu, kas deva otro vietu.
Kluba krāsas
Tradicionāli "Liverpool" spēlē sarkanas un baltas krāsas formastērpos, bet sešdesmito gadu vidū tie tika nomainīti uz pilnībā sarkaniem. Komandas agrākajos laikos "Liverpool" izmantoja "Everton" krāsu formas - baltas un zilas. 1984. gadā klubs izvēlejās sarkano krāsu, bet 1901. gadā kluba ģerbonim tika pievienots Liverpūles pilsētu simbolizējošais putns.
1964. gadā komandas galvenais treneris Bils Šenklijs izlēma sūtīt futbolistus laukumā, ģērbušos tikai sarkanā formastērpā mačā pret "Anderlecht". Tālaika futbolist Īans Sentdžons savā autobiogrāfijā vēlāk vēstīja: Viņš domāja, ka krāsu shēma radīs psiholoģisku iespaidu uz pretiniekiem, jo sarkanā krāsa vēsta briesmas un spēku. Vienu dienu treneris ienāca ģērbtuvē, pameta Ronijam Jitsam sarkanu kreklu un šortus, sacīdams: "Uzvelc to, pavērosim, kā tu izskaties. Ronij, tu izskaties lieliski! Tu izskaties vismaz divus metrus garš!"
Liverpūles kluba izbraukumu spēļu forma vienmēr bijusi melnā, baltā vai dzeltenā krāsā. Tomēr 1987. gadā "Liverpool" iepazīstināja viesus ar pelēku formastērpu. Taču kluba simtgades sezonā (1991./1992. gada) tās tika nomainītas ar balti zaļām formām. Līdz pat 2008./2009. gada sezonai alternatīvās formas bijušas dzeltenas un baltas, bet nu klubs nācis klajā arī ar pelēkas krāsas tērpiem. Pašreizējos formastērpus ražo sporta preču firma Adidas, bet iepriekš to darīja arī Umbro un Reebok.
"Liverpool" kļuva par pirmo angļu komandu, kas uz saviem formastērpiem attēlo sponsora logotipu, kad 1979. gadā vienojās ar "Hitachi". Kopš 1992. gada šo vietu ieņēma dāņu alus darītava "Carlsberg", kas bija ilgākais līgums kādai no Anglijas futbola augstākās divīzijas komandām. Gan "Carlsberg", gan "Liverpool" izplatīja paziņojumus, ka, sākot ar 2010./2011. gada sezonu, galvenā sponsora vietu ieņems "Standard Chartered" banka.
Stadions
Kopš dibināšanas brīža "Liverpool" ir spēlējis Enfīldas stadionā. Stadions tika uzbūvēts 1884. gadā un sākumā to izmantoja "Everton" komanda. "Everton" pameta šo futbola laukumu 1892. gadā pēc strīda ar Džonu Holdingu, kurš izlēma dibināt jaunu klubu. Lai gan stadiona ietilpība bija 20 000 cilvēku, uz pirmo "Liverpool" maču ieradās vien 100 skatītāju.
Enfīldas stadionā katra tribīne nodēvēta savā vārdā - "Spion Kop" (12 390 skatītāju ietilpība), "Anfield Road" (9047), "Main Stand" (12 227) un "Centenary Stand" (11 762). Kopējā ietilpība ir 45 276 skatītāju liela. UEFA Stadionu kategoriju sarakstā Enfīlda iekļauta ceturtajā, augstākajā, kategorijā.
Liverpūles pilsētas dome deva atļauju kluba vadībai būvēt jaunu stadionu 270 metru attālumā no Enfīldas stadiona. Savukārt pilsētas vadība izīrēja zemi, kur paredzēts būvēt jauno stadionu, "Liverpool" klubam uz 999 gadiem. Pēc īpašnieku maiņas 2007. gada februārī jaunais stadions tika pārprojektēts. Novembrī to apstiprināja dome, bet 2008. gada jūnijā sākās sagatavošanās darbi celtniecībai. Pagaidām tā gan nav sākusies, jo īpašnieki nespēj nodrošināt nepieciešamos finansiālos līdzekļus.
Melvudā, kas atrodas Liverpūles apkaimē, ir "Liverpool" treniņbāze, kas klubam pieder kopš 1950. gada.
Atbalstītāji
2008./2009. gada sezonā "Liverpool" spēles bija ceturtās apmeklētākās Anglijā. Vidēji vienu maču vēroja 44 318 skatītāji, kas ir 96,8% no kopējās stadiona ietilpības. Par kluba himnu tiek uzskatīta You'll Never Walk Alone dziesma, ko oriģināli sarakstījuši amerikāņu komponisti - Ričards Rodžerss un Oskars Hammeršteins, bet vēlāk to iedziedājusi arī Liverpūles mūzikas grupa Gerry & the Pacemakers. "Liverpool" atbalstītāji "You'll Never Walk Alone" dzied kopš 1960.-o gadu sākuma. Dziesma iemantojusi lielu popularitāti starp citiem futbola klubiem visā pasaulē. Dziesmas nosaukums attēlots arī uz stadiona vārtiem, kas nodēvēti par godu bijušajam trenerim Bilam Šenklijam.
Par "Liverpool" galvenajiem konkurentiem tiek uzskatīti "Everton" futbolisti. Abu komandu cīņu dēvē par Mērsīsaidas derbiju. Liverpūles komandu derbijs parasti tiek izpārdots jeb stadionā nevar atrast brīvas vietas. Tieši šajā derbijā pieredzēti vairāk noraidījumi nekā jebkurā citā Premjerlīgas mačā. Tāpat vieni no galvenajiem "Liverpool" konkurentiem ir Mančestras "United" - galvenokārt abu vienību lielo panākumu dēļ. Abu klubu cīņa ir tik saspringta, ka tie jau teju 40 gadu nav mainījušās ar futbolistiem. Pēdējo reizi tas notika 1964. gadā, kad Fils Čisnals no "United" pārgāja uz "Liverpool".
"Liverpool" atbalstītāji ir bijuši iesaistīti divās milzu traģēdijās. Pirmā bija Heizlija stadiona traģēdija, kad Liverpūles komandas fani pārrāpās pāri norobežojumam, kas šķīra Turīnas "Juventus" un "Liverpool" atbalstītājus. Stadiona konstrukcijas neizturēja lielo spiedienu un sabruka, atņemot dzīvību 39 Itālijas kluba faniem. Pēc šā incidenta UEFA diskvalificēja angļu vienības no sacensībām Eiropas līmenī uz pieciem gadiem, bet "Liverpool" - uz sešiem. 27 cilvēki tika arestēti par nogalināšanu bez iepriekšēja nodoma. Daļa no viņiem jau iepriekš bija aizturēti par nekārtību radīšanu futbola spēļu laikā. 1985. gadā pēc piecu mēnešu ilgas lietas izmeklēšanas 14 "Liverpool" faniem tika piespriests trīs gadu ilgs cietumsods.
Savukārt otra traģēdija notika 1989. gada FA kausa pusfināla spēlē pret Notingemas "Forest". Šoreiz pie vainas bija policistu neizdarība, kas kādā no tribīnēm ielaida pārāk daudz "Liverpool" atbalstītāju, kā rezultātā vairāki tika saspiesti, no tiem 96 gāja bojā. Britu izdevums "The Sun" publicēja rakstu, kurā tika minēts, ka Liverpūles komandas fani pēc traģēdijas urinējuši uz mirušajiem, tos aplaupījuši, kā arī uzbrukuši kārtībsargiem, taču izmeklēšana pierādīja, ka šie fakti nav patiesi, kas noveda pie izdevuma ignorēšanas visā Liverpūlē. Traģēdija noveda pie milzu pārmaiņām Anglijas futbola stadionos, liekot visiem stadioniem aizvietot stāvvietas ar sēdvietām.
Īpašnieki un finanses
"Liverpool" pieder amerikāņu biznesmeņiem Džordžam Džiletam un Tomam Hiksam, kuri to atpirka no bijušā īpašnieka Deivida Mūrsa. Kopējā darījuma summa bija 218,9 miljoni sterliņu mārciņu. Amerikāņi samaksāja 5000 par vienu kluba akciju, kopējai summai sasniedzot 174,1 miljonu mārciņu. Taču uzņēmēji vēl 44,8 miljonus atdeva, lai atmaksātu "Liverpool" parādus.
Džileta un Hiksa nesaskaņu, kā arī fanu negatīvās attieksmes dēļ vairākkārt ticis baumots, ka klubu varētu pārdot uzņēmumam "Dubai International Capital", kas bija ieinteresēts "Liverpool" iegādē pirms to pārņēma pašreizējie īpašnieki. Tāpat interesi par kluba iegādi veica "Share Liverpool FC", ko veidoja 100 000 komandas atbalstītāji, kuri bija gatavi pārpirkt "Liverpool" par 500 miljoniem mārciņu, tātad no katra fana tas prasītu 5000 sterliņu mārciņu. Tiesa, joprojām nav izdevies savākt vajadzīgo summu.
par kluba priekšsēdētāju tika nozīmēts Martins Broutons, kuram deva uzdevumu izskatīt iespējas, kā pārdot "Liverpool". Īpašnieki šo lēmumu skaidroja, kā vēlmi atdot klubu droša īpašnieka rokās, kurš spētu vest komandu pretī nākamajam līmenim, ko Džilets un Hikss nespējot. Baumo, ka potenciālais īpašnieks ir Kenets Huangs, bijušais Volstrītas brokeris, kurš gatavs atdot ap 500 miljoniem sterliņu mārciņu. Maijā tika publiskots "Liverpool" finansiālais stāvoklis - 355 miljoni mārciņu parādos, kā arī 55 miljoni zaudējumos šajā gadā.
2008. gada aprīlī biznesa izdevums Forbes ierindoja "Liverpool" ceturtajā pozīcijā vērtīgāko futbola klubu sarakstā, atpaliekot no Mančestras "United", Madrides "Real" un Londonas "Arsenal". Izdevums "Liverpool" vērtību noteica ap 1 miljardu ASV dolāru, neskaitot parādus. 2006./2007. gada sezonā uzņēmums "Deloitte" aprēķināja, ka Liverpūles komandas gada ieņēmumi ir 133,9 miljoni sterliņu mārciņu.
Statistika un rekordi
"Liverpool" savā pirmajā spēlē, kas noritēja Lankaširas līgā, ar 8:0 uzveica "Higher Walton" komandu. Īans Kalagans ir aizvadījis visvairāk maču kluba sastāvā - laikā no 1958. līdz 1978. gadam viņš "Liverpool" sastāvā uz laukuma izgāja 857 spēlēs. No kluba pašreizējā sastāva visvairāk maču ir Džeimijam Karageram, kurš šā gada sākumā sasniedza 600 cīņu robežu.
Komandas visu laiku rezultatīvākais spēlētājs ir Īans Rašs, kurš guvis 346 vārtus. Viņš Liverpūles vienībā spēlēja no 1980. līdz 1987. un no 1988. līdz 1996. gadam. Rašam pieder arī rekords visvairāk gūto vārtu ziņā vienā sezonā - 47. Tomēr viņš nav spējis pārspēt Rodžeru Hantu, kurš guvis visvairāk vārtus līgas spēlēs, kopsummā 245, bet atsevišķā sezonā - 41. Savukārt Gordons Hodžsons sasniedzis visvairāk "hat-trick" jeb trīs vārtu guvumus vienā mačā, ko paveicis 17 reižu. Visvairāk vārtu guvumi vienā spēlē pieder vairākiem futbolistiem - Džonam Milleram, Endijam Makguiganam, Džonam Evansam, Īanam Rašam un Robijam Fauleram, kuri izcēlušies ar pieciem precīziem raidījumiem. Eiropas mačos rezultatīvākais ir Stīvens Džerards, kuram 29 vārti.
"Liverpool" lielākā uzvara ir 11:0 pret "Strømsgodset IF" 1974. gadā. Lielākā uzvara līgas spēlēs ir 10:1 cīņā ar "Rotherham Town" 1896. gadā. Šis panākums tika atkārtots 1989. gadā, kad Enfīldas stadionā izdevās uzveikt "Crystal Palace F.C." ar 9:0. Smagākais zaudējums, 1:9, piedzīvots 1954. gadā pret Birmingemas "City".
Treneri
"Liverpool" savas pastāvēšanas vēsturē bijis 21 galvenais treneris. Pirmie treneri klubam bija Viljams Barklajs un Džons Makenna, kuri sāka darbu 1892. gadā. Visilgāk amatā noturējies Toms Vatsons, kurš ar "Liverpool" strādāja no 1896. līdz 1915. gadam. Savukārt visvairāk mačus komanda aizvadījusi Bila Šenklija vadībā - 783 spēles. Kenijs Dalglišs kļuva par pirmo spēlējošo treneri Anglijas futbolā, kad viņu amatā apstiprināja 1985. gadā. Par kluba visveiksmīgāko treneri kļuva Bobs Paislijs, iegūstot 19 trofejas.
Orlas apgabals
Orlas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Brjanskas apgabalu rietumos, Tulas un Kalugas apgabaliem ziemeļos, Ļipeckas apgabalu austrumos un Kurskas apgabalu dienvidos.
Mars-1
Mars-1 jeb 2MV-4 №4 bija PSRS pirmā starpplanētu zonde, kura palaista 1962. gada 1. novembrī Marsa virzienā. Sakari ar zondi tika zaudēti ceļā uz planētu.
2MV-4 №4 bija viena no divām Marsa pārlidojuma zondēm unificēto Marsa un Veneras kosmisko aparātu sērijā 2MV, kas bija paredzēta Marsa pārlidošanai. Zondes mērķis bija fotografēt Marsa virsmu, pētīt kosmisko radiāciju, Marsa magnētisko lauku un atmosfēras uzbūvi.
Zondes masa bija 89,5 kilogrami. Kosmiskais aparāts bija cilindrisks objekts 3,3 m augstumā un 1,0 m diametrā. Tas sastāvēja no diviem nodalījumiem. Augšējais bija orbitālais modulis 2,7 m garumā ar dzinējsistēmu un vadības sistēmu. Pie tā bija piestiprināta 1,7 m diametra paraboliska šaura virziena antenu, kā arī visvirzienu antena un plata virziena antena. Elektroenerģiju nodrošināja divi saules bateriju paneļi ar 42 ampēru kadmija — niķeļa akumulatoru. Orbitālā moduļa apakšā bija 0,6 m augsts eksperimentu modulis
2MV-4 №3 tika zaudēts, kad nesējraķetes pēdējā pakāpe Blok L uzsprāga.
2MV-4 №4 tika palaists 16:14:16 UTC ar nesējraķeti Molnija (8K78) ar 2MV-4 №3. Šoreiz raķešbloks Blok L darbojās normāli, un zonde tika ievadīta trajektorijā uz Marsu. Drīz sāka kristies spiediens orientācijas sistēmas slāpekļa balonos. Līdz pilnīgai gāzes izplūšanai kosmisko aparātu izdevās iegriezt ap asi, kas vērsta ar saules baterijām uz Sauli. Tas nodrošināja pastāvīgu energoapgādi, bet sakarus ar Zemi varēja nodrošināt tikai ar metra diapazona plata virziena antenu, bet ne ar šaura virziena centimetru diapazona antenu. 2. novembrī zondes palaišana tika paziņota oficiāli, dodot tai nosaukumu Mars-1. 15. decembrī laikraksts Pravda publicēja Mars-1 aprakstu, lai skaitā lidojuma trajektoriju, zondes fotogrāfiju un zinātnisko pētījumu programmu.
Tika noskaidrots, ka slāpekļa izplūšanu izraisīja vārsta nepilnīga aizvēršanās. Vārsts neaizvērās izgatavošanas procesā veiktās lodēšanas laikā kušņiem iekļūstot vārstā.
Sakari ar Mars-1 tika uzturēti 4 mēnešus. Tika izpildīta 61 radiopārraide un šo sakaru seansu laikā tika saņemti dati par starpplanētu telpu. Kontakts ar zondi tika zaudēts, kad tā atradās 106 miljoni kilometru no Zemes. Pēc aprēķiniem kosmiskais aparāts Marsam palidoja garām  attālumā no planētas. Pēc tam Mars-1 iegāja heliocentriskā orbītā.
Zonde fiksēja mikrometeorīdu ietriekšanos ar periodu divas minūtes. Šie triecieni notika laikā, kad zonde atradās 6000 līdz 24 000 kilometru no Zemes; līdzīgi novērojumi tika iegūti attālumos no 20 000 000 līdz 40 000 000. Šādu meteorīdu aktivitāti izskaidroja ar Taurīdu plūsmu. Mars-1 novēroja arī radiācijas joslas ap Zemi un noteica to stiprumu.
Sākotnēji šo kosmisko aparātu ASV nosauca par Sputnik 30, vēlāk — Sputnik 23.
Akmeņogles
Akmeņogles ir biogēnas izcelsmes nogulumiezis. Tas ir melnas vai brūngani melnas krāsas degtspējīgs iezis, kuram ir liela nozīme pasaules enerģētikā. Akmeņogles pieder pie neatjaunojamiem dabas resursiem. Akmeņogles galvenokārt sastāv no oglekļa. To sastāvā bieži ir arī ūdeņradis, sērs, skābeklis un slāpeklis.
Akmeņogļu veidošanās
Akmeņogles veidojušās no augu organiskajām atliekām paleozoja ērā apmēram pirms 300 līdz 350 miljoniem gadu, tādēļ šo ģeoloģisko periodu sauc par akmeņogļu periodu.
Akmeņogles veidojas apstākļos, kuros augu atliekas uzkrājas ātrāk, nekā notiek to sadalīšanās baktēriju iedarbībā. Parasti šādi apstākļi ir purvos. Sākotnējā ogļu veidošanās stadija ir kūdra. Tai nokļūstot zem citiem nogulumiežiem, spiediena iedarbībā no kūdras izdalās ūdens un gāzes. Zemāka spiediena ietekmē veidojas brūnogles, augstāka spiediena un temperatūras ietekmē — akmeņogles un antracīts.
Izmantošana
Līdz ar rūpniecisko revolūciju 18. gadsimtā Lielbritānijā un drīz pēc tam arī pārējā pasaulē par galveno enerģijas avotu kļuva akmeņogles. Šis enerģijas ieguves veids pasaulē bija galvenais līdz pat 20. gadsimta sākumam, kad to nomainīja nafta un dabasgāze.
Mūsdienās akmeņogles izmanto galvenokārt par kurināmo siltuma un elektroenerģijas iegūšanai. Tās ir arī vērtīga ķīmiskā izejviela (skatīt Fišera—Tropša sintēzi). No akmeņoglēm iegūst akmeņogļu koksu, ko izmanto metalurģijā.
2012. gadā pasaulē tika patērēti 7,697 miljardi tonnu akmeņogļu. Salīdzinot ar 2000. gadu, kad akmeņogļu patēriņš bija 4,762 miljardi tonnu, tas ir pieaudzis par 60%. Visvairāk akmeņogļu patērē Ķīna, Amerikas Savienotās Valstis, Indija, Krievija un Japāna (76% no visas pasaules akmeņogļu patēriņa).
Latvijā nav rūpnieciski izmantojamu akmeņogļu atradņu, tās tiek importētas (pārsvarā no Kuzbasa). Kurzemē juras perioda nogulumos nelielā daudzumā sastopamas brūnogles, taču to izmantošana pagaidām ir problemātiska.
Pāvs (zvaigznājs)
Pāvs ir dienvidu puslodes zvaigznājs, kuru 16. gadsimta beigās aprakstīja divi nīderlandiešu navigatori Pīters Kaizers (Pieter Dirkszoon Keyser) un Frederiks de Houtmans (Frederick de Houtman). Zvaigžņu izvietojuma dēļ Austrālijā šo zvaigznāju dažreiz dēvē par pannu.
Tehniskais progress
Tehniskais progress ir tāda tehnikas vai tehnoloģijas pilnveidošanās, kuras rezultātā, atkarībā no konkrētās jomas, pieaug ražošanas vai pakalpojumu sniegšanas efektivitāte, vai tiek sasniegts kāds cits pozitīvs efekts tautsaimniecībā vai sabiedrībā. Tehniskais progress var attīstīties pakāpeniski - evolūcijas veidā, vai radikāli, kā tehniskā revolūcija (tehniskais apvērsums). Kā vienā, tā otrā gadījumā progresa pamatā ir inovācija. Parasti evolucionārā un revolucionārā tehniskā progresa fāzes secīgi mainās - pēc tehniska apvērsuma seko ilgāka pakāpeniskas tehnikas un tehnoloģijas pilnveidošanās fāze, līdz nobriest priekšnosacījumi jaunam tehniskam apvērsumam. Rezultātā tehniskais progress attīstās nelineāri, viļņveidīgi, jeb tehnoloģisko ciklu veidā.
2MV-3 №1
2MV-3 №1 bija PSRS starpplanētu zonde, kura kļūmīgi tika palaista 1962. gada 4. novembrī, bet neatstāja Zemes orbītu. Tai bija plānota nolaišanās uz Marsa virsmas.
2MV-3 №1 bija vienīgais Marsa nolaižamā aparāta eksemplārs unificēto Marsa un Veneras kosmisko aparātu sērijā 2MV.
Tehniskais progress
Tehnoloģiskais cikls, ja to apskata vienkāršotā veidā, parasti sastāv no vairākiem posmiem: Inovācijām, cilvēku zināšanām un pieredzei uzkrājoties ilgākā laika posmā, mēdz notikt tik radikālas pārmaiņas visās sabiedrības dzīves jomās, ka tās iezīmē vēsturisku laikmetu nomaiņu. Šādā veidā cilvēce no akmens laikmeta pārgāja bronzas laikmetā, bet no tā dzelzs laikmetā. Ar vēsturiskām laikmetu izmaiņām saistītas arī, piemēram, Neolīta revolūcija un rūpnieciskā revolūcija.
Gazotrons
Gazotrons (gāze + (elek)trons) ir ar gāzi (inertu gāzi vai dzīvsudraba tvaikiem) pildīta divelektrodu elektronu lampa, kas darbojas kā strāvas taisngriezis. Gazotronā strāva plūst, pateicoties lokizlādei retinātā gāzē. Atšķirībā no tiratroniem, gazotroni nav regulējami.
Uzbūve
Gazotronam, tāpat kā diodei, ir divi darba elektrodi - anods un auksts katods. Elektrodiem visbiežāk ir metāla disku forma. Gazotroniem ir arī palīgelektrods - metāla stieples spirāle gazotrona uzsildīšanai un termoelektronu emisijai. Elektrodi ievietoti stikla balonā ar izvadiem. Balonā ir iepildīta retināta gāze - dzīvsudraba tvaiki, vai arī argons, ksenons vai cita inerta gāze.
Darbības princips
Gazotrons darbojas nepatstāvīgas lokizlādes režīmā (nepieciešams, lai palīgelektrods emitētu pietiekami daudz termoelektronu un būtu pietiekami augsts anodspriegums). Pieliekot gazotronam maiņspriegumu, tā pozitīvā pusperioda laikā spriegums sasniedz tādu vērtību, lai sāktos lokizlāde starp katodu un anodu. Strāva lēcienveidīgi pieaug, bet spriegums nokrītas līdz gāzes jonizācijas potenciāla vērtībai. Kad spriegums pozitīvā pusperioda laikā nokrītas zem jonizācijas potenciāla, gazotrons "nodziest". Arī negatīvā pusperioda laikā strāva caur gazotronu nevar plūst.
Gazotronu priekšrocības
Gazotroniem ir mazāks sprieguma kritums starp anodu un katodu un lielāks lietderības koeficients nekā kenotroniem un pat daudzām pusvadītāju diodēm.
Izmantošana
Agrāk izmantoja strāvas taisngriešanai, bet mūsdienās pārsvarā tiek aizstāti ar pusvadītāju taisngriežiem. Tomēr dažās rūpnieciskās elektrobarošanas ierīcēs gazotronu izmantošana ir izdevīgāka.
Pegazs (zvaigznājs)
Pegaza zvaigznājs vārdu guvis no mitoloģiskā spārnotā zirga Pegaza. Pie debesīm viegli atrodams savas formas (kvadrāta) dēļ. Pegazs ir zvaigznājs ziemeļu debesīs, nosaukts pēc spārnotā zirga Pegasa grieķu mitoloģijā. Tas bija viens no 48 zvaigznājiem ko uzskaitījis 2.-gadsimta astronoms Ptolemajs, un joprojām ir viens no 88 mūsdienu zvaigznājiem. Pegasa α - Merkabs, β - Šeats, γ -Algenibs. Lai saskatītu pilnīgu Pegasa kvadrātu, tam pievieno klāt Andromedas zvaigznāja α - Sirrahu.
Miervaldis Ādamsons
Miervaldis Ādamsons ( — ) bija latviešu karavīrs, Latviešu leģiona virsnieks un Bruņinieka pakāpes dzelzs krusta kavalieris.
Biogrāfija līdz Otrajam pasaules karam
Miervaldis Ādamsons bija dzimis latviešu izceļotāju ģimenē Poltavā (Ukrainā) 1910. gada 29. jūnijā, viņa māte mirst neilgi pēc dzemdībām, tēvs jau 1919. gadā iesaistījies Krievijas pilsoņu karā balto pusē. 1920. gados ar četriem brāļiem atgriezās Latvijā un apmetas uz dzīvi Cēsu apriņķī, absolvējis Cēsu ģimnāziju. 1927. gadā Miervaldis Ādamsons uzsāk teoloģijas studijas Latvijas Universitātē, iestājas arī studentu korporācijā Lettonia.
Neveiksmīgas mīlestības dēļ studijas pamet un kādu laiku brauc uz tirdzniecības flotes kuģiem, dienot uz tirdzniecības flotes kuģa "Evermore". Pēc strīda ar kuģa kapteini, kurš nokļuvis Marseļas slimnīcā, Ādamsons uzmeklējis Francijas Ārzemnieku leģiona rekrutēšanas biroju. Tur viņš parakstījis līgumu uz sešiem gadiem. Viņš piedalījies vairākās kaujās Marokā un Tunisijā. Franču leģionā viņš dienējis kavalērijā, kur kļuvis par lielisku jātnieku. Kādā kaujā ar arābu nemierniekiem viņa vienība smagi cietusi, dzīvi palikuši tikai septiņi vīri. Ārzemnieku leģionā M. Ādamsons apbalvots ar diviem ordeņiem par varonību un ieguvis seržanta pakāpi. Tieši šajā laikā Ādamsons iegūst iesauku Marokas baigais, kas vēlāk viņu pavada visu dzīvi.
Pēc atgriešanās Latvijā 1935. gadā Ādamsons ar četru gadu nokavēšanos sāk obligāto dienestu Latvijas armijā, kareivja dienesta pakāpē. Viņš dien 4.Valmieras kājnieku pulkā. Pēc karadienesta beigām Ādamsons paliek virsdienestā un dien 8.Daugavpils kājnieku pulkā. Tomēr vēlāk, sava asā rakstura dēļ, ir spiests armiju pamest. Dienestu Latvijas armijā beidz virsnieka vietnieka dienesta pakāpē.
Militārā karjera leģionā
1941. gada vasarā, kad Latviju okupējis nacistiskās Vācijas karaspēks, Miervaldis Ādamsons brīvprātīgi piesakās karot pret boļševikiem. Viņu ieskaita 26. Tukuma policijas bataljonā. 1942. gada jūnijā bataljonu nosūta uz Minskas apkārtni partizānu apkarošanai. Jau šeit Ādamsons izcēlies ar pārdrošiem izlūkgājieniem pāri frontei un pat iefiltrēšanos ienaidnieka vidū tādējādi uzzinot svarīgu informāciju par ko iegūst pirmos vācu apbalvojumus.