cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sīnāja un Palestīnas operācija
Megido kauja
1918. gada 19. septembrī Alenbijs sāka savu ilgi gaidīto uzbrukumu. Kauju Megido vārdā, kas bija senas pilsētas Armagedonas nosaukums. Šoreiz briti atkal osmaņus centās pārsteigt, jo veica visu nepieciešamo, lai nebūtu zināms viņu patiesais uzbrukuma mērķis. Šis paņēmiens arī šoreiz izrādījās veiksmīgs briti pārsteidza turkus ar pēkšņu uzbrukumu Megido. Osmaņu spēki sāka plašu atkāpšanās kampaņu, bet briti bēgošās vienības sāka bombardēt no gaisa un dažu nedēļu laikā osmaņu spēki vairs faktiski neeksistēja.
Vadživaruds
Būdams angļu kultūras piekritējs, karalis tulkojis vairākus literārus darbus taizemiešu valodā, piemēram, trīs Šekspīra lugas. 1917. gadā karalis nodibināja pirmo rietumu tipa augstskolu valstī - Čulalongkorna Universitāti.
1924. gadā karalis apprecējās. 1925. gada 24. novembrī, tikai divas stundas pirms karaļa nāves, piedzima viņa vienīgā meita - Bedžaratana. Tā kā Vadživarudam nebija dēlu, troni mantoja viņa brālis Pradžadipoks.
Sīnāja un Palestīnas operācija
Iznākums
Tiek lēsts, ka Lielbritānija šajā karā zaudēja apmēram 550.000 vīru, kuru nāves cēlonis 90% gadījumu bija nevis ievainojumi kaujā, bet dažādas slimības, augstā gaisa temperatūra u.c. Osmaņu impērijas kopējos zaudējumus nav iespējams noteikt, bet tie noteikti bijuši lielāki. Osmaņi zaudēja visu savu armiju, turklāt turki šajā kaujas frontē sūtīja lielu skaitu karavīru. Kara vēstures speciālisti uzskata, ka šī kampaņa nav bijusi vērta tajā ieguldītos izdevumus. Ģenerālis Esposito (Amerikas kara atlasa autors) uzskata, ka "šie resursi un spēks būtu bijis daudz nozīmīgāks, ja tiktu izlietots postošajā rietumu frontē."
Tomēr vēsturiskās sekas ir pārāk ievērojamas, lai netiktu ņemtas vērā. Lielbritānijas iebrukuma rezultātā Palestīnā tika izveidots britu mandāts un Transjordānija, kā rezultātā vēlāk tika izveidotas tādas valstis kā Izraēla, Jordānija, Libāna un Sīrija.
Ičas apmetne
Ičas apmetne ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis Lubāna līdzenumā tagadējā Balvu novada (Bērzpils pagasts) teritorijā. Apmetne bija apdzīvota apmēram trīs tūkstošus gadu no agrā neolīta (5. g.tk. p.m.ē. otrā puse) līdz agrajam bronzas laikmetam (2. g. tk. p.m.ē. otrais ceturksnis). Apmetne atrodas Ičas upes lejastecē — nelielā paaugstinājumā Ičas vecupes krastā. Arheoloģisko izrakumu rezultātā izveidota 2147 fragmentu liela keramikas un 516 senlietu kolekcija. Ičas apmetni uzskata par nozīmīgu agrā neolīta Narvas kultūras dienvidu variantam piederīgu arheoloģijas pieminekli. Ičas apmetnē atradās dzintara apstrādes darbnīca, kurā tika gatavoti kā piekariņi, tā arī pogveida un cauruļveida krelles.
Arheoloģiskie izrakumi
1938. - 1939. gadā šeit izrakumus veica Eduards Šturms, 1964. gadā Francis Zagorskis, 1988. - 1989. gadā Ilze Loze. Tās kultūrslānim bija raksturīga kaula un raga senlietu laba saglabāšanās pakāpe. Varēja nodalīt divus vēlajam neolītam un vienu agrajam bronzas laikmetam piederošu kultūrslāni. Vēlā neolīta slāņi veidojušies intensīvas apdzīvotības rezultātā. Izrakumu laikā atklāja vairāku tipu postītu apbedījumu paliekas - apstrādātu koku fragmentus, iespējams, celtņu paliekas.
Iegūts pavisam 530 senlietu — kaula un raga rīki, slānekļa kalti, krama bultu gali, kasīkļi un naži, viens laivascirvja asmens daļas fragments, dzintara rotas (piekariņi, krelles), māla veidotas sievietes figūras fragments un kaula plāksnīte ar antromorfu sejas gravējumu;
Keramiku pārstāv četru dažādu grupu trauku fragmenti — lauskas ar organisku (arī gliemežvāku) piejaukumu, ar klājošās auklas un auduma nospiedumu, agrajam bronzas laikmetam piederošā Lubānas tipa keramika un agrā neolīta keramika.
Agrā neolīta apdzīvotība
Agrā neolīta kultūrslāņ atsegti 1,00–1,27 m lielā dziļumā Ičas apmetnes pazeminātajā daļā 102,5 m2 lielā teritorijā. Atsegta mājokļa vieta ar plūdu rezultātā daļēji postītu 2,80 x 1,00 m pavarda un taura raga ziedojuma vietu. Citviet atklāta arī agrajam neolītam piederoša pamatzemē iedziļināta pavarda vieta. Agrā neolīta krama rīki pārstāvēti ar agra tipa bultu galu, nažveida šķilām, mikrokasīkļiem un griežņiem. Vairums atradumu pieder kaula un raga rīkiem, piemēram, kaula lapasveida un slaidie bikoniskie bultu gali, kaula kalti, īleni, kā arī no lielu dzīvnieku - pārnadžu pārgrieztiem metapodijiem. Otra izplatītāko rīku grupa pieder no aļņa vai staltbrieža ragiem gatavotiem ādu gludinātājiem, kuriem piemēroja raga atzarojumu atgriezumus 6,8–13,1 cm garumā.
Ičas apmetnes keramikai raksturīgi podi ar koniski sašaurinātu dibenu, kuri tika gatavoti no māla masas ar sasmalcinātu gliemežvāku vai arī zāles piemaisījumu, kurš nereti trauku apdedzinot ir izzudis. Māla podi lietoti kā pārtikas produktu, tā arī ūdens glabāšanai. Podu virsmas ornaments Ičas apmetnē tika veidots pārsvarā ar izliektas īsas ķemmes spiedoga palīdzību, kuru iespiedumi bija sakārtoti horizontālās vai arī diagonālās rindās. Daļai podu ornamentu veidoja sīki izliekti iegriezumi, reizēm atgādinot pat nagveida iespiedumus. Reti sastopama kombinācija ar horizontāli vai pa diagonāli iespiestu līnijveida līkloci. Pavisam reti bija pielietots punktveida ornaments, sakārtots ieslīpās rindās.
Vēlā neolīta apdzīvotība
Vēlā neolīta kultūrslāņi atrodami virs agrā neolīta slāņiem, bet virs tiem atklāti agrās bronzas jeb eneolīta kultūrslāņi. Pirmais vēlā neolīta slānis atsegts 0,7–0,8 m dziļi smilšainā kūdrā, kur tika atklātas arī mājokļiem piederīgas laukakmeņu pavarda vietas. Otrais, apakšējais kultūras slānis veidojies tumšos kūdrainos nogulumos un satur ne tikai pavarda akmeņu koncentrācijas vietas, bet arī koksnes paliekas skaidu un planku palieku veidā. Vēlā neolīta iedzīvotāji Ičas apmetnē pazina arī lopkopību un zemkopību, par ko liecina auklas keramikas kultūras keramikas fragmenti un pāršķeltā akmens kaujas cirvja fragments.
.fo
.fo ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Fēru Salām. Tas tika izveidots 1993. gadā. Domēna sponsors ir FO Council, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Hansens
Hansens (dāņu un no — 'Hansa dēls'; sieviešu dzimtē Hansena) ir dāņu/norvēģu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Džons
Džons (en vai Jon) ir angļu vārds. Tas ir radniecīgs vārdam "Jānis". Pazīstami cilvēki ar šo vārdu, uzvārdu vai pseidonīmu:
Transformeri 2: Pieveikto atriebība
"Transformeri 2: Pieveikto atriebība" (en) ir 2009. gada turpinājums 2007. gada filmai "Transformeri". Filmas režisors ir Maikls Bejs, un producents ir Stīvens Spīlbergs, kurš režisējis filmas par Indiana Džonsu.
Hmeļnickas apgabals
Hmeļnickas apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem tās rietumdaļā. Robežojas ar Vinnicas un Žitomiras apgabaliem austrumos, Rivnes apgbalu ziemeļrietumos, Ternopiļas apgabalu rietumos un Čerņivcu apgabalu dienvidos.
Vēsture
Tagadējā Hmeļnickas apgabala teritorija atradās Podolijas un Volīnijas vēsturiskajos novados. Pēc Galīcijas-Volīnijas kņazistes sadalīšanas 1363. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, bet pēc 1430. gada to pakļāva Polija un nodibināja Podolijas vojevodisti. No 1569. gada tā bija iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā kā Braclavas vaivadijas daļa. Neilgu laiku bija pakļauta Osmaņu impērijai (1672-1699).
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas Impērijas Podolijas guberņas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā bija Ukrainas Tautas Republikas, vēlāk Ukrainas PSR sastāvā ka Vinnicas apgabala rietumu daļa. 1937. gadā izveidoja atsevišķu Kamjanecas-Podiļskas apgabalu ar centru Kamjanecā-Podiļskā. 1941. gadā apgabala centru pārcēla uz Proskurivu. 1954. gadā Proskurivu pārdēvēja par Hmeļnicku par godu Bohdanam Hmeļnickim, vienlaicīgi pārdēvējot arī apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 20 rajonu un 6 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti trīs rajoni: Hmeļnickas rajons, Kamjanecas-Podiļskas rajons un Šepetivkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Tallinas aplenkums (1221)
1221. gada Tallinas aplenkums bija sāmsaliešu un citu Ziemeļigaunijas cilšu mēģinājums padzīt dāņu krustnešus no Tallinas, tāpat kā viņiem tas bija izdevies ar zviedriem kaujā pie Lihulas iepriekšējā gadā. Uzbrukums sākās 1221. gada 11. aprīlī un turpinājās divas nedēļas. Pēc dāņu papildspēku ierašanās sāmsalieši atkāpās no pilskalna.
Pandas
Pandas (Ailuropoda) ir viena no lāču dzimtas (Ursidae) ģintīm. Ģintī ir 5 sugas, no kurām tikai viena dzīvo mūsdienās - lielā panda (Ailuropoda melanoleuca). Pārējās sugas ir izmirušas jau pleistocēnā. Lai arī pandas pieder pie plēsēju kārtas (Carnivora), tās pamatā ir veģetārietes un pārtiek no bambusiem. Pandu ģints attīstījās no Ailurarctos, kas dzīvoja vēlajā miocēnā pirms 8 miljoniem gadu.
Zviedrijas karogs
Zviedrijas karogs ir viens no Zviedrijas oficiālajiem valsts simboliem. Tas sastāv no zilas krāsas taisnstūra laukuma, uz kura attēlots Skandināvijas krusts dzeltenā krāsā.
Krusts simbolizē kristietību. Karoga krāsas tiek saistītas ar 1442. gada Zviedrijas ģerboni, kurā tika lietots zils vairogs ar dzeltenu krustu. Zilā un dzeltenā krāsa kā Zviedrijas krāsas tiek lietotas jau kopš 13. gadsimta Zviedrijas karaļa Magnusa I laikiem. Viņa kuģa karogs bija rotāts ar zili dzeltenu karogu. Karoga modelis un proporcijas ir aizgūts no Dānijas karoga.
Līdz pat 17. gadsimtam Zviedrijas karogs līdzinājās mūsdienu karogam, bet pēc tam tajā parādījās arī sarkanā krāsa, kas saistās ar Zviedrijas un Norvēģijas savienības rašanos. Pēc Norvēģijas neatkarības pasludināšanas Zviedrijā 1906. gadā tika pieņemts jauns likums par tās valsts karogu. Šis likums ar labojumiem ir spēkā joprojām. Līdz ar likuma pieņemšanu zviedri vairs nelietoja savienības karogu un no tā pazuda sarkanā krāsa. Dzeltenās krāsas tonis tika padarīts nedaudz gaišāks.
Kopš 1916. gada 6. jūnija šī diena tiek svinēta kā Zviedrijas karoga diena. 1983. gadā to nosauca par Zviedrijas nacionālo dienu un kopš 2005. gada tā ir viena no valsts brīvdienām. Šī diena ir nozīmīga Zviedrijas vēsturē ar to, ka tajā 1523. gadā tika kronēts Gustavs Vāsa un 1809. gadā tika pieņemta jauna konstitūcija. Noteiktās svētku dienās karogs ir obligāti jāizkar visās publiskajā vietās. Karoga krāsu un izvietojuma attiecība horizontāli ir 5:2:9, vertikāli — 4:2:4.
Hersonas apgabals
Hersonas apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem tās dienvidos. Robežojas ar Melno jūru dienvidrietumos, Mikolajivas apgabalu rietumos, Dņipropetrovskas apgabalu ziemeļos, Zaporižjas apgabalu austrumos, Azovas jūru dienvidaustrumos un Krimas autonomo republiku dienvidos.
Vēsture
Tagadējā Hersonas apgabala teritorija līdz 3. gadsimtam piederēja skitiem un sarmatiem. 257. gadā to ieņēma no Baltijas jūras piekrastes pārcēlušies goti. 375. gadā šo apgabalu iekaroja huņņi, bet 7. gadsimta beigās — hazāri. Līdz 13. gadsimtam to apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1239. gadā to iekaroja Batuhans, vēlāk apgabala teritorija bija pakļauta Zelta Ordai. Dņepras labā krasta daļu 1398. gadā pakļāva Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais.
Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību, saglabājot autonomas Džambailukas, Jediškulas (Dņepras kreisajā krastā) un Jedisanas (Dņepras labajā krastā) ordas. Pēc Krievu—turku kara (1768—1774) apgabala ziemeļu daļu pakļāva Krievijas Impērija, 1778. gadā ķeizariene Katrīna II Lielā parakstīja manifestu par jaunas ostas un pilsētas dibināšanu Dņepras labajā krastā. Lai uzsvērtu tās piederību kristiešu pasaulei, to nosauca sengrieķu pilsētas Hersonesas vārdā, kaut arī īstā Hersonesa atradās Krimas haniem piederošajā Krimā.
1783. gadā Krievijas Impērija iekaroja arī Krimas hanistei līdz tam piederējušo Dņepras kreisā krasta daļu. Iekarotās zemes iekļāva Jaunkrievijas guberņā, ko 1802. gadā sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās. Lai kolonizētu iekarotās zemes, 1835. gadā Krievijas ķeizars Nikolajs I izdeva manifestu par ebreju lauksaimnieku koloniju dibināšanu pie Melnās jūras. Zināms, ka 1835.-1841. gadā no Kurzemes guberņas uz Hersonas guberņu izceļoja 2550 ebreji. Latvijā izplatījās baumas, ka ķeizars ir gatavs dot arī latviešu brīvlaistajiem zemniekiem "tukšo zemi" Jaunkrievijā. No 1918. gada janvāra apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1921. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1944. gadā no Nikolajevas un Zaporožjes apgabalu daļām izveidoja atsevišķu Hersonas apgabalu.
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Hersonas apgabalu ieņēma Krievijas karaspēks. 2022. gada septembrī apgabalā rīkoja starptautiski neatzītus referendumus kuru pamatā Krievijas prezidents Vladimirs Putins parakstīja rīkojumu par apgabala iekļaušanu Krievijas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 18 rajonu un 3 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti pieci rajoni: Berislavas rajons, Heņičeskas rajons, Hersonas rajons, Kahovkas rajons un Skadovskas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Zosveidīgie
Zosveidīgie (Anseriformes) ir viena no putnu klases (Aves) kārtām, kas pieder neognatu infraklasei (Neognathae). Zosveidīgo kārtā ir apmēram 170 mūsdienās dzīvojošas sugas, kas sistematizētas 3 dzimtās. Pazīstamākie zosveidīgie putni ir pīles, zosis un gulbji.
Visi zosveidīgie putni ir ūdensputni, kas labi piemēroti dzīvei uz ūdens virsmas. Tie labi peld un nirst, tiem ir pleznveidīgas pēdas, tie spēj baroties zem ūdens, lai gan dažas sugas dzīvo gandrīz tikai uz sauszemes.
Zosveidīgie Latvijā
Latvijā ir sastopamas 35 zosveidīgo sugas, no kurām 6 sugas ir iekļautas Latvijas Sarkanajā grāmatā. Visbiežāk sastopamās sugas Latvijā ir: meža pīle (Anas paltyrhynchos), paugurknābja gulbis (Cygnus olor), prīkšķe (Anas querquedula), krīklis (Anas crecca) un cekulpīle (Aythya fuligula). Kopumā Latvijā visretāk sastopamie zosveidīgie ir zosis. No visām sastopamajām zosīm ligzdo vienīgi meža zoss (Anser anser).
Vienīgās pīļu sugas, kas Latvijā ligzdo koku dobumos vai piemērotos būrīšos, ir gaigala (Bucephala clangula) un lielā gaura (Mergus mergansser). Pārējie zosveidīgie putni veido ligzdas uz zemes.
Evolūcija
Vissenākais zināmais zosveidīgais putns ir Vegavis iaai, kas dzīvoja krīta periodā. Pastāv viedoklis, ka zosveidīgajiem un vistveidīgajiem putniem bija kopīgs priekštecis, no kura attīstījās abas kārtas, tādēļ tās tiek sistematizētas vistu un zosu virskārtā (Galloanserae).
Jau senajiem zosveidīgajiem putniem attīstījās tāds knābis, kāds tas ir joprojām mūsdienu sugām. Knābja apakšdaļa ir plakana, bet augšdaļa velvēta. Knābis un mēle strādā kā vienots mehānisms ūdens iesūkšanai caur knābja galu un vienlaicīgi ūdens izspiešanai pa knābja malām. Knābja augšdaļā atrodas rinda ar smalkām filtra plāksnītēm, kas uzķer nelielas barības daļiņas, kuras tiek pēc tam nolaizītas un norītas. Visiem zosveidīgajiem putniem mūsdienās ir šāds knābis.
Papildus tam dažas sugas ieguvušas alternatīvus barošanās veidus, kā zosis, kas ganās zālē, un gauras, kas medī zivis. Pat kliedzējzosu knābim, kurš ārēji atgādina plēsīgo putnu knābi, piemīt zosveidīgo knābju fukcijas.
Izskats un īpašības
Zosveidīgie putni ir vidēji lieli vai lieli putni ar pleznainām kājām un masīvu ķermeni. Tiem ir garš kakls, toties īsas kājas. Lielākie šīs kārtas pārstāvji ir gulbji, no kuriem lielākie ir ziemeļu gulbis (Cygnus cygnus), paugurknābja gulbis (Cygnus olor) un taurētājgulbis (Cygnus buccinator). Dažādos avotos par lielāko tiek saukta viena no šīm sugām. Tomēr garākie ķermeņi ir taurētājgulbjiem, sasniedzot 183 cm garumu, un smagākais datētais gulbis ir paugurknābja gulbis, sasniedzot 23 kg svaru. Gulbji ir ne tikai lielākie zosveidīgie putni, tie ir arī lielākie lidojošie putni pasaulē. Mazākais zosveidīgais putns ir baltā pundurzoss (Nettapus coromandelianus), kas ir apmēram 30 cm gara un sver 270 g. Kliedzējzosis izskatās līdzīgi zosīm, tikai to galvas ir mazas un atgādina vistu galvu. Pīlēm, gulbjiem un zosīm ir plati spārni, kuru gali ir smaili.
Piecas zosveidīgo sugas nespēj lidot: Magelāna tvaikoņpīle (Tachyeres pteneres), baltgalvas tvaikoņpīle (Tachyeres leucocephalus), Folklendu tvaikoņpīle (Tachyeres brachypterus), brūnais krīklis (Anas aucklandica) un Snērsu salu krīklis (Anas nesiotis). Zosis un gulbji spalvas maina vienu reizi gadā, bet pīles divas reizes gadā. Kamēr zosveidīgie putni maina spalvas, tie nespēj lidot, izņemot žagatzosi (Anseranas semipalmata) un kliedzējzosis, kuras spalvas maina pakāpeniski.
Klasifikācija
Zosveidīgie un vistveidīgie putni ir visprimitīvākie putni neognatu apakšklasē (Neognathae). Zinātniekiem nav vienprātības par sistematizāciju pīļu dzimtas (Anatidae) dažām apakšdzimtām, piemēram, peldpīļu apakšdzimtu (Anatinae) un dižpīļu apakšdzimtu (Tadorninae).
Rīgas 700 gadu jubilejas izstāde
Rīgas 700 gadu jubilejas izstāde notika no 1901. gada jūnija līdz augustam Esplanādes laukumā (rūpniecības un amatniecības izstāde) un Strēlnieku dārzā (atpūtas un izklaides būves). Izstāde izvietojās speciāli celtos vairāk nekā 40 lielos un mazos paviljonos un to ierīkoja pēc pedagoga un arhitekta Maksa Šervinska projekta, kurš uzvarēja izstādes ierīkojuma ideju konkursā.
Priekšvēsture
1899. gada 12. maijā Rīgas Amatnieku biedrības zālē sanākušie 150 rūpnieki, fabrikanti un amatnieki nolēma sakarā ar Rīgas 700 gadu jubileju 1901. gada vasarā sarīkot vērienīgu Rūpniecības un amatniecības izstādi Esplanādes laukumā, tā atbalstot inženiera F. Viganovska ieceri.
Rīgas jubilejas izstādes būvprojektu konkurss noslēdzās 1900. gada februārī. Tajā bija iesniegti 9 projekti, uzvarēja arhitekta un Rīgas amatniecības skolas direktora M. Šervinska projekts ar devīzi “1901”.
Norise
Izstādi atklāja 1901. gada 1. jūnijā. Rīgas pilsētas teātris 19. un 20. jūnijā sniedza svētku koncertu un uzvedumu – A. Freitāga-Loringhofena vēsturisku dzejojumu par Rīgu, ko pavadīja dzīvās bildes – Vēstures dievietes un Daugavas nāru pavadībā uz skatuves nāca senlaiku rīdzinieki: gan A. Knopkens, gan M. Gīze un zviedru ķēniņš Gustavs II Ādolfs, tad arī J.G. Herders un J.F. Hartknohs.
21. jūnija vakarā Doma baznīcā notika bīskapam Albertam veltīts dievkalpojums un ērģeļmūzikas koncerts.
1901. gada 22. jūnijā bija jubilejas pasākumu kulminācija, kuru ievadīja rīta dievkalpojumi baznīcās, pusdienlaikā atskanēja torņu mūzika, vēlāk Daugavā notika svētki uz ūdens un izbraucieni ar pilsētas valdes īrētiem tvaikoņiem "Kondors” un “Mītava”.
”Neskaitāmi plivinājas karogi uz māju jumtiem. Pilsētas ēkas nopušķotas puķu vītnēm, arī daudzas privātas mājas, izgreznoti gan balkoni, gan skatu logi. Kaļķu ielas galā pārstieptas pār ielu puķu vītnes it kā goda vārti un viņās pakārts zīmējums, kuram vienā pusē Rīgas visvecākais vapenis jeb ģerbonis un otrā pusē bīskapa Alberta bilde. Otri tādi paši goda vārti celti vidū uz pontonu tilta un uz viņiem rakstīts “Lai dzīvo Rīga!”. “Publika uz malas un pontonu tilta sapulcējās milzīgā skaitā. Tāpat arī kuģīši un laiviņas nav nekad tik lielā skaitā pa Daugavu mudžējuši, reti kad tie bijuši tik krāšņi pušķoti un apuguņoti. Rīgas Latviešu biedrība [rēķins par izbraucienu] bija gādājusi par īstām latviešu Jāņu ugunīm, degošām darvas mucām” (“Dienas Lapa”, 1901. gada 23. jūnijā).
Augusta Dombrovska ierīkotā un vadītā svētku liellaiva sastāvēja no 6 sastiprinātiem plostiem un bija 210 pēdu (ap 70 m) gara un un 80 pēdu (27 m) plata, to vilka tvaikonis “Parat”. Liellaiva bija tik bagātīgi pušķota ar meijām, ka atgādināja peldošu salu, uz tās atradās platforma, terase, deju grīda un varēja izvietoties 2000 personas – viesi un koris. Šā vakara neredzēti krāšņās uguņošanas noslēgumā negaidīti izgaismojās krāsains Rīgas ģerbonis. Lielisko ainu papildināja izgaismotie krastmalas nami, bet virs Podraga cementa rūpnīcas elektriskās spuldzes debesīs veidoja zeltainus skaitļus “700”. Gaiši laistījās arī abi tilti, dzelzs un pontonu, atspoguļodamies Daugavas tumšajos ūdeņos kā ugunīgas līnijas.
Pēc Dž. Armitsteda rīkojuma 23. jūnijā tika sarīkots svētku mielasts pilsētas nabagu namos, un pēcpusdienā spēlēja kareivju mūzika Jēkaba laukumā, Kojusalas laukumā, Pāvila baznīcas un Āgenskalna tirgus tuvumā. Turpat bija ieraktas kāpjamas kārtis ar svētku piemiņas lietām un ierīkotas deju grīdas.
23. jūnijā 8 vakarā pilsētas galva Dž. Armitsteds rīkoja dārza svētkus Strēlnieku dārzā 2000 lūgtajiem viesiem.
“Kungi bija frakās vai uniformās, bet daudzās dāmas visas grande toilette. Tūlīt pēc astoņiem pasniedza vispirms tēju, tad boli un alu, vēlāk viesus lūdza pie bagātīgi klātām bufetēm”. "Mazās teltīs bija servēti atspirdzinājumi, lielajā verandā un Strika paviljonā bija gari galdi ar aukstām uzkodām”. Gardemarīnu ekipāžas orķestris sāka spēlēt un skanēja Hlavāča “Baltijas maršs”. “Kad satumsa, dārzs un Strēlnieku nams atmirdzēja krāsainā gaismā, grezni ģērbto ļaužu pulki starp lampioniem greznotajiem apstādījumiem radīja brīnišķīgu iespaidu” (Rigaer Tageblatt 26. jūnijā).
Būves Strēlnieku dārzā
Atšķirībā no Esplanādes, kur atradās lielā rūpniecības un amatniecības izstāde, Strēlnieku dārza būves kalpoja atpūtai un izklaidei. Esplanādi ar Strēlnieku dārzu savienoja gaisa tilts gājējiem, kas veda pāri tagadējam Krišjāņa Valdemāra ielas un Kalpaka bulvāra krustojumam.
Strēlnieku dārzā atradās īpaši šai jubilejas reizei celtā, gliemežnīcas formas mūzikas estrāde, aiz tās, aptuveni tagadējā Kongresu nama vietā, pacēlās romantiski idealizēta viduslaiku pilsētas imitācija ("Vecrīga") – viens no vissavdabīgākajiem un atraktīvākajiem veidojumiem jubilejas būvju kompleksā. Pilsētas kanāla malā celtā "Venēcija" jubilejas viesiem piedāvāja vizināšanos gondolās.
SI-SI-DRA
"SI-SI-DRA" ir krāsaina Rīgas Kinostudijas leļļu animācijas filma, ko režisors Arnolds Burovs uzņēmis 1977. gadā pēc Arnolda Burova un Jāņa Petera scenārija. Operators Pēteris Trups, mūzikas autors Ivars Vīgners, skaņu režisors Igors Jakovļevs.
Sižets
Animācijas filmas darbība norisinās kāda daudzdzīvokļu nama kāpņu telpā. Kāds puika Pēcis (lomu ierunājusi Velta Skurstene) dodas ciemos pie Maijas uz dzimšanas dienu Ceriņu ielā Nr. 3, dz. 50, bet kāpņu telpā skaļi ālējas, atstāj zemē nomestu ielūgumu un ziedu ietinamo papīru, kas negaidot pārvēršas par sivēnu Si Si Dra ("sivēns sivēna draugs", kas arī rakstīts sivēnam uz vieniem sāniem, uz otriem — tas pats krieviski: По По Дру - "поросенок поросенку друг"; lomu ierunājusi Vera Singajevska). Pēcis sivēnu atpazīst un cenšas padzīt, bet tas tikai pasmejas, tomēr sola nestaigāt visur viņam līdzi, ja Pēcis uzklausīs viņa noteikumus. Turpinājumā sivēns turpat kāpņu telpā Pēcim ar projektoru demonstrē Gunāra Bērziņa zīmētas bildes, dziesmas veidā stāstot dažādus padomus, kā jāuzvedas viesībās pie galda, u.tml.
Beigās Pēcis acīmredzot ir guvis mācību ("Paldies, draudziņ, es visu sapratu!"), un kārtīgi dodas ciemos pie Maijas, pēc brīža iznesdams sivēnam tortes gabaliņu un kafiju.
Līgavas tēvs
Līgavas tēvs (en) ir 1991. gada filma, uzņemta pēc 1950. gada filmas motīviem ar tādu pašu nosaukumu. Galvenās lomas filmā atveido Stīvs Mārtins, Daiena Kītone un Kimberlija Viljamsa. Filmas režisors ir Čārlzs Šaiers.
Sižets
Kad Džordža Benksa (Stīvs Mārtins) mīļotā meitiņa atgriežas no mācību brauciena, viņa savai ģimenei pavēsta, ka ir atradusi draugu, iemīlējusies un grib precēties. Džordžam tas nepatīk, un viņš uzmācīgi mēģina atrast līgavainī, kaut mazāko nepilnību un viņam tas noved pat līdz cietumam. Taču Džordžs netaisās padoties. Viņš uzskata, ka viņam ir jāsamaksā par kāzām, kaut arī bagātā līgavaiņa ģimene ir piedāvājusies Benksiem palīdzēt. Viņš nolīgst palīgu Franku Martins Šorts, kas kāzas padara brīnišķīgas, ko nevarētu teikt par Džordža maciņu.
Sturmabteilung
Sturmabteilung (saīsinājums SA, no de ‘triecienvienība’) bija Nacionālsociālistiskās vācu strādnieku partijas paramilitāra organizācija, kas pastāvēja 20. gadsimta 20. un 30. gados. Tās nozīme vislielākā bija 30. gadu sākumā, kad tā nodrošināja Hitlera nākšanu pie varas.
SA ir pazīstama arī ar nosaukumu "brūnkrekli", jo valkāja brūnas uniformas. Tās kalpoja arī kā atšķirība no SS, kam bija melnas uniformas. Brūno uniformu izcelsme ir saistīta ar Pirmo pasaules karu, jo šādas uniformas tika toreiz izgatavotas Vācijas armijas daļai, kas cīnījās Āfrikā.
Vēsture
SA vēsture aizsākas 1920. gadā, kad Hitlers izveidoja Ordnertruppen, paramilitāru veidojumu, kas sastāvēja no nacionālsociālistiem, muskuļotiem bijušajiem karavīriem. Tā uzdevums bija gādāt par drošību alus pagrabos, kad tur notika nacistu, arī Hitlera, uzrunas. Pēc 1921. gada 4. novembra kautiņa Minhenes krogā Hofbräuhaus, kurā tā pierādīja savas spējas, šī militārā organizācija ieguva vārdu Sturmabteilung. SA vadītājs Ernsts Rēms šo organizāciju izveidoja par ļoti nozīmīgu NSDAP daļu, kurā bija iesaistīti vairāki tūkstoši biedru. 1922. gadā tika izveidota apakšorganizācija Jugendbund, kurā varēja iesaistīties jaunieši 14 līdz 18 gadu vecumā un kas vēlāk ieguva nosaukumu Hitlerjugend. Hitlerjūgends līdz 1932. gada maijam atradās SA pakļautībā.
Laika posmā no 1924. gada aprīļa līdz 1925. gada februāra beigām, kad nacistu partija bija aizliegta, SA darbojās ar nosaukumu Frontbann. SA 20. gados bieži iesaistījās arī dažādās ielu cīņās, kurās cīnījās pret līdzīgiem sociālistu/komunistu veidotajiem spēkiem. Tādējādi SA pārkāpa savas sākotnējās funkcijas, kļūstot par ievērojamu partijas paramilitāru spēku.
Konflikti ar citām organizācijām
1933. gadā Hitlers ar SA palīdzību nokļuva pie varas Vācijā. Tā bija ieguvusi tik lielu spēku, ka nacistu partijas līderiem sāka šķist bīstama. Daudzu SA darbinieku vēlme bija izvirzīties par galveno militāro spēku Vācijā, nomainot armiju (Reihsvēru). Tā likās bīstama arī tādēļ, ka jaunajiem locekļiem bija jāzvēr uzticība SA vadītājam, nevis tik daudz Hitleram vai nacistu partijai. Cenšoties ierobežot SA, tika izveidota arī jauna organizācija - SS.
SA ietekme bija kļuvusi tik liela, ka vairāki nacistu līderi sāka vērsties pret Rēmu, apsūdzot viņu par sadarbībā ar Franciju, kas it kā esot devusi viņam naudu pret Hitleru vērsta puča īstenošanai. Lai arī Hitlers sākotnēji nevēlējās ticēt šim ziņojumam, viņš bija spiests rīkoties, jo SA darbība viņu pamatoti uztrauca.
Spiediens uz Hitleru auga, tādēļ viņš izlēma veikt SA vadības tīrīšanu. 1934. gada 30. jūnijā un 1. jūlijā notika akcija, kas ir pazīstama ar nosaukumu "Garo dunču nakts". Par jauno SA vadītāju kļuva Viktors Luce (Victor Lutze). SA funkcijas tika pakārtotas partijas interesēm un tā pamazām sāka zaudēt savu nozīmi, un partijas priekšplānā izvirzījās SS.
Lai arī SA turpināja pastāvēt līdz pat kara beigām, tai vairs nebija vadošās militārās ietekmes. Zīmīgākā darbība, kurā piedalījās SA pēc vadības tīrīšanas, bija Kristāla nakts 1938. gadā, kad SA un SS spēki tika apvienoti, lai īstenotu akciju pret ebrejiem, kuras laikā tika izdemolēti ebreju veikali un sinagogas.
Francijas sieviešu basketbola līga
Čempioni
* norāda mājnieku komandu.
1980. gada ziemas olimpiskās spēles
1980. gada ziemas olimpiskās spēles bija trīspadsmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1980. gada līdz  notika Leikplesidā, Ņujorkas štatā, ASV. Oficiāli spēles atklāja ASV viceprezidents Volters Mondeils. Šīs bija pirmās ziemas olimpiskās spēles, kurās tika izmantots mākslīgais sniegs.
Leikplesidas olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1072 sportisti. Kopumā tika sadalīti 38 medaļu komplekti 6 sporta veidos.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Leikplesida par 13. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā. Leikplesida sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza vienīgi Vankūveras un Garibaldi (Kanāda) kopējo kandidatūru.
Latvija olimpiskajās spēlēs
PSRS delegācijas sastāvā bija iekļauti 6 Latvijas PSR sportisti, kas Leikplesidas olimpiādē sasniedza lieliskus rezultātus. Vera Zozuļa uzvarēja kamaniņu braukšanas sacensībās, kļūstot par pirmo medaļnieci un pirmo olimpisko čempioni Latvijas ziemas sporta vēsturē. Ingrīda Amantova izcīnīja bronzas medaļu kamaniņu vieniniekos, bet Astra Vītola ieguva 8. vietu, Dainis Bremze/Aigars Kriķis ierindojās 10. vietā kamaniņu divniekos. PSRS hokeja izlases sastāvā sudraba medaļu ieguva Helmuts Balderis. Pārstāvot Kanādu, savās trešajās olimpiskajās spēlēs piedalījās trimdas latviete Silvija Burka.
Klusais dārzs
Klusais dārzs ir parks Rīgā, Maskavas priekšpilsētā, kuru ierobežo Katoļu, Lazdonas, Daugavpils un Jēkabpils iela. Jēkabpils iela to atdala no Miera dārza. Parka platība ir 4,73 hektāri.
Šībrīža nosaukumu ieguva 1990. gadā, iepriekš saukts par Kijivas parku. Parks ierīkots Visu svēto kapsētas vietā 1960. gadā pēc Kārļa Barona projekta. 2019. gadā Rīgas dome izlēma daļu Klusā dārza pie Katoļu un Jēkabpils ielas krustojuma nosaukt par Ukrainas dārzu.
Parkā atrodas Visu svēto pareizticīgo baznīca.
Līgavas tēvs: otrā daļa
Līgavas tēvs: otrā daļa, zināms arī kā Līgavas tēvs 2, ir 1995. gada turpinājums 1991. gada filmai Līgavas tēvs. Ir mainījusies veidotāju komanda, ieskaitot montāžas nodaļas darbiniekus, un producenti. Režisors gan paliek tas pats - Čārlzs Šaiers.
Sižets
Kad beigušies pagājušās filmas notikumi, pēkšņi meita Enija (Kimberlija Viljamsa-Peisleja) paziņo, ka ir stāvoklī. Arī Džordžam ir, kas sakāms. Tā kā viņu ilggadējajai mājai ir redzami defekti, viņš to nolēmis pārdot un pagaidām pārvāksies pie znota vecākiem. Pēc kāda laika Džordža sieva Nina (Daiena Kītone) sāk justie savādi un aiziet pie ārsta. Izrādās, ka arī Nina ir stāvoklī. Tajā pašā dienā Džordžš satiek arī Franku (Martins Šorts), kurš piedāvājas Džordža un Ninas bērniņam iekārtot istabu. Taču zināms, ka satikt Franku nozīmē labu darbu, taču arī ļoti lielas izmaksas.
Portu
Portu, arī Porto (pt) ir pilsēta Portugāles ziemeļrietumos, osta pie Atlantijas okeāna, Douru upes grīvā. Tā ir Portugāles otrā lielākā pilsēta un liels rūpniecības un finanšu centrs. Pilsētas aglomerācijā dzīvo ap 1,7 miljoni cilvēku, taču administratīvajās robežās ir vien 231 800 iedzīvotāji (2021). Portu satelītpilsētā Gajā, kas atrodas Douru pretējā, kreisajā krastā, ir ap 190 000 iedzīvotāju.
Portu ir portvīna rašanās vieta.
Vēsture
Apmetnes Douru upes grīvā eksistēja ilgi pirms romiešu ierašanās. Romieši pilsētu nosauca par Portus Cale (pēc dievietes Gajas vārda). No šī nosaukuma radies visas valsts — Portugāles nosaukums.
Portu vēsturiski tiek uzskatīta par "neskarto pilsētu" (A Cidade Invicta), jo nekad to nav varējuši ieņemt svešzemnieki (sākot ar mauriem un beidzot ar Napoleonu).
Sports
Futbolā pilsēta pazīstama ar klubiem FC Porto un Boavista FC.
Cilvēki
Portu dzimuši:
Karloss
Karloss (Carlos) ir cilvēku vārds.
Tas var būt:
Rūmnieks
Rūmnieks var būt:
The Ballads
The Ballads ir amerikāņu dziedātājas Meraijas Kerijas labāko dziesmu izlase, kurā iekļautas tikai balādes. Lai reklamētu albumu, netika izdota neviens singls un tajā netika iekļauta neviena jauna dziesma. Albums tika izdots 2008. gada 17. oktobrī Itālijā, Lielbritānijā un Īrijā 2008. gada 20. oktobrī un 2008. gada 21. oktobrī Dienvidkorejā. Tas tiks izdots Austrālijā 2008. gada 3. novembrī, Japānā 2008. gada 26. novembrī, un ASV un Kanādā 2009. gada janvārī. Par spīti tam, ka albums nesasniedza pirmo desmitnieku Lielbritānijā, tas jau mēnesi pēc izdošanas tika sertificēts ar Zelta disku Albums guva nelielus panākumus ASV, bet tie bija neparedzēti labi, ja ņem vērā, ka albumā netika iekļauta neviena jauna dziesma.
Par albumu
Albums sevī ietver dažas Kerijas vecās dziesmas un hitu singlus. Albumā netika iekļauta neviena dziesma vai singls no pēdējiem trim albumiem Charmbracelet, The Emancipation of Mimi un E=MC², tika ekļautas dziesmas no laika, kad Kerijai bija ierakstu līgums ar Columbia Records un Virgin Records.
The Ballads Deluxe Edition iekļauj bonusa materiālu, kas sastāv no remiksiem un koncerta video izpildījumiem, kas nekad nav tikuši izdoti digitāli. Deluxe Edition tika izdots tikai digitāli tajā pašā dienā, kad tika izdots regulārais albuma izdevums.
Gaels Monfiss
Gaels Sebastjēns Monfiss (fr, izrunā: ; dzimis Parīzē, Francijā) ir profesionāls franču tenisists. Profesionāļa karjeru uzsāka 2004. gadā. G. Monfisa labākais sasniegums ATP tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 6. vieta, dubultspēlēs — 155. vieta. Viņa treneris ir Rodžers Rašīds (Roger Rasheed).
Karjerā G. Monfiss ir uzvarējis desmit ATP vienspēļu turnīros, savukārt Grand Slam turnīros viņa lielākais sasniegums ir pusfināls 2008. gada Francijas atklātajā čempionātā un 2016. gada ASV atklātajā čempionātā. Piedalījies 2008. gada un 2016. gada Olimpiskajās spēlēs.
2021. gada jūlijā apprecējās ar ukraiņu tenisisti Eļinu Svitoļinu.
Golovins
Golovins (ru, no голова — '(sētas, ciema) galva'; sieviešu dzimtē Golovina (Головина́)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
IMZ-Ural
Ural jeb IMZ (ru) Krievijas motociklu marka.
Motocikla nosaukums Ural aizgūts no Urāla kalniem, kuri atrodas Krievijas vidus rietumu daļā un kuri ģeogrāfiski Krieviju sadala divās pasaules daļās — Eiropā un Āzijā.
Vēsture
Motociklu Ural vēsture sākās 1940. gadā, kad inženieri kopējot motociklu BMW R71 ar blakusvāģi, 1941. gadā izveidoja markas pirmo modeli M 72.
Sākotnējās fabriku atrašanas vietas paredzēja Maskavā, Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) un Harkivā (pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumos), bet vēlāk Maskavas ražotni pārcēla uz Irbitu (ru), savukārt Ļeņingradas un Harkivas ražotni uz Ņižņijnovgorodu. Otrā pasaules kara laikā izgatavoja pirmo motociklu partiju. Kara laikā Sarkanajai armijai piegādāja 9799 M 72 motociklus, kur tos galvenokārt izmantoja izlūkošanas nodaļās un mobilajiem kareivjiem.
Kopš rūpnīcas izveidošanas ir pārdoti vairāk nekā 3,2 miljoni Ural motociklu. Motociklus galvenokārt pārdeva PSRS iekšējā tirgū, un tas bija labi piemērots sliktajiem Krievijas ceļiem. Tos arī eksportēja uz Austrāliju, Franciju, Nīderlandi, Beļģiju, Spāniju, Grieķiju, Norvēģiju, Somiju, Zviedriju, Vāciju, Irānu, DĀR, Brazīliju, Urugvaju, Paragvaju un ASV. Motociklus plaši izmantoja bruņotie spēki un milicija.
Motocikla aprīkojums
Ural motociklus aprīkoja ar divcilindru, četrtaktu, gaisa dzesēšanas opozitīvā tipa dzinējiem, četru pakāpju pārnesumkārbu un kardānpārvadu uz aizmugurējo riteni.
M 72
Modeli M 72 ražoja no 1941. līdz 1960. gadam. Tam bija motors ar 750 cm³ lielu darba tilpumu, un tas spēja attīstīt līdz 22 ZS lielu jaudu. Aprīkots ar blakusvāģi, motocikls spēja sasniegt 85 km/h lielu ātrumu.
Viljams Lorenss Bregs
Sers Viljams Lorenss Bregs (en, dzimis, miris ) bija britu fiziķis. 1915. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā kopā ar savu tēvu Viljamu Henriju Bregu par darbu kristālu struktūras analīzē ar rentgenstaru palīdzību.
Dzimis 1890. gada Adelaidā, Austrālijā, Adelaidas Universitātes matemātikas un fizikas profesora ģimenē. 1912. gadā Bregs atklāja rentgenstaru difrakcijas likumu. 1915. gadā Bregs 25 gadu vecumā ieguva Nobela prēmiju fizikā, kļūstot par gados visjaunāko Nobela prēmijas laureātu.
1941. gadā Viljams Lorenss Bregs tika iecelts bruņinieku kārtā.
No 1948. gada Viljams Lorenss Bregs sāka interesēties par olbaltumvielu uzbūves pētījumiem. Ar viņa atbalstu tika izveidota zinātnieku grupa, kas bioloģijas problēmu risināšanā izmantoja fizikas metodes. Brega vadītās Kavendiša laboratorijas Kembridžas Universitātē zinātnieki Džeimss Votsons un Frānsiss Kriks 1953. gadā atklāja DNS struktūru.
Lidl–Trek
Lidl—Trek (UCI komandas kods: TFS) ir profesionāla ASV šosejas riteņbraukšanas komanda. Iepriekš, 2014. gadā, zināma ar nosaukumu RadioShack—Nissan, līdz komandu un tās ProTeam licenci pārpirka velosipēdu ražotājs Trek.
2011. gada sezona
Komandu dibināja 2011. gadā ar nosaukumu Leopard Trek ar Braienu Nīgārdu un Kimu Andersonu kā komandas menedžeriem. Brāļiem Andi un Frenkam Šlekiem kontrakts ar Bjarnes Rīsa vadīto Dānijas komandu  bija līdz 2010. gada beigām. Līdz ar viņiem jaunizveidotajai komandai pievienojās vēl vairāki komandas braucēji, ieskaitot veterānus Jensu Foigtu, Fabianu Kančellāru un Stjuartu O'Greidiju. Vēl līgumi tika parakstīti ar sprinteri Danielu Bennati no ' un Davidu Vigano no '. Vēlāk pievienojās arī Josts Posthuma no .
Komanda kļuva aktīva līdz ar 2011. gada sezonas sākumu. 2010. gada 13 decembrī, Jakobs Fūglsangs atklāja, ka komandas nosaukums būs Team Leopard, Nīgārda vadītās menedžmenta kompānijas vārdā. Neilgi pēc tam tika paziņots, ka velosipēdu piegādātājs Trek kļūs par vienu no sponsoriem un pilnais komandas nosaukums būs Leopard Trek.
Komandu oficiāli prezentēja 2011. gada 6. janvārī.
Komandas braucējs Vauters Veilands 2011. gada Giro d'Italia laikā gāja bojā pēc kritiena nobraucienā. Atlikušie Leopard Trek braucēji pameta sacensības pēc nākamās dienas posma.
2012. gada sezona
Līdz ar 2012. gada sezonu komandu pārsauca par RadioShack-Nissan-Trek. Tā iemesls bija ASV komandas  izjukšana un tās bijušo sponsoru pievienošanās Luksemburgas riteņbraukšanas projektam. Komandai pievienojās arī Johans Breinēls kopā ar vairākiem braucējiem. 2012. gada sastāvu oficiāli apstiprināja 2011. gada 5. decembrī. Oficiālais UCI komandas nosaukums bija Radioshack Nissan, jo pēc noteikumiem nosaukumā atļauti tikai divi sponsori.
2013. gada sezona
2013. gada Tour de France laikā RadioShack-Leopard paziņoja, ka nepagarinās līgumu ar Frenku Šleku. Tas izraisīja nesaskaņas starp viņa bāli Andi Šleku un komandas vadību, radot šaubas arī par viņa nākotni komandā.
2013. gada septembrī Kriss Horners pārspēja Vinčenco Nibali, uzvarot 2013. gada Vuelta a España un kļūstot par vecāko Lielās tūres uzvarētāju vēsturē, uzvarot arī divos sacensību posmos.
2014. gada sezona
3. jūlijā par vienu no komandas sponsoriem kļuva Samsung.
2015. gada sezona
2015. gada 16. decembrī par komandas sponsoru kļuva Itālijas kafijas zīmols Segafredo, kurš uzņēmās triju gadu nosaukuma sponsora saistības, līdz ar ko komandas nosaukums no 2016. gada 1. janvāra tika mainīts uz Trek—Segafredo.
2023. gada sezona
2023. gadā tika paziņots, ka līdz ar jauna sponsora — mazumtirdzniecības veikalu ķēdes Lidl — pievienošanos gan vīriešu, gan sieviešu komanda tiks pārsukta par Lidl—Trek. Jaunais nosaukums tika ieviests ar 30. jūniju pirms komandas dalības Giro d'Italia Donne un Tour de France/Tour de France Femmes.
Latvijas sportisti
Kopš 2018. gada sezonas komandu pārstāv Latvijas riteņbraucējs Toms Skujiņš. 2020. gada sezonā komandai pievienojās Emīls Liepiņš.
Urāli
Urāli (ru) jeb Urālu kalni (Ура́льские го́ры, ) ir kalnu grēda, kas atrodas galvenokārt Krievijas rietumu centrālajā daļā starp Volgas upes reģionu rietumos un Rietumsibīrijas līdzenumu austrumos. Kopā ar Urālas upi tie tradicionāli tiek uzskatīti par Eiropas un Āzijas kontinentālās daļas fizioģeogrāfisko robežu.
Kalnu grēda ir aptuveni 2500 km gara, dienvidos tā sākas pie Kazahstānas ziemeļrietumos kā Mughalžars un stiepjas līdz Krievijas ziemeļu daļai Ziemeļu Ledus okeāna piekrastē. Augstākā virsotne ir Narodnaja (1894 m).
No ekonomiskā viedokļa Urālu kalni ir salīdzinoši bagāti ar dažādiem minerālresursiem, kuru apkārtnē vēsturiski ir izvietojušies tādi rūpnieciskie centri kā Perma, Ufa, Jekaterinburga, Čeļabinska un Magņitogorska.
Lassiter
Lassiter var būt:
1984 (nozīmju atdalīšana)
1984 var būt:
Normandija
Normandija ir Francijas reģions valsts ziemeļos, kas atbilst vēsturiskajai Normandijas hercogistei. 1956. gadā Normandija tika sadalīta 2 patstāvīgos reģionos Augšnormandijā un Lejasnormandijā, bet 2016. gadā atkal apvienota vienā reģionā.
Tās teritorija ir 30 627 km2 liela un aizņem apmēram 5% Francijas teritorijas. Normandijā dzīvo apmēram 3,45 miljoni iedzīvotāju (2005. gadā tas sastādīja 5,5% no visas Francijas iedzīvotāju skaita).
Pie Normandijas krastiem Lamanša šaurumā atrodas Normandijas salas, kas pieder Apvienotajai Karalistei. Četras lielākās Normandijas salas ir Džērsija, Gērnsija, Oldernija un Sarka.
Baltijskas rajons
Baltijskas rajons ir Krievijas Federācijas Kaļiņingradas apgabala administratīvais rajons. Rajons robežojas ar Kaļiņingradas apgabala Zeļenogradskas rajonu, kā arī Baltijas jūru un Poliju.
Narvas kultūra
Nosaukums
Nosaukums cēlies no Narvas upes vārda Igaunijas ziemeļaustrumos, kur sākotnēji atrastas šai kultūrai tipiskās senlietas. Arheoloģiskie izrakumi izdarīti 1951.-1953. un 1958. gadā trīs neolīta apmetnēs (Narva-Rīgikila I, II, III) Ņ.Gurinas vadībā.
Raksturojums
Narvas kultūras saimniecība balstījās uz zvejniecību, medībām un vākšanu, par ko liecina daudzie kaulu un raga atradumi, bet maz krama izstrādājumu. Raksturīgi smaildibena trauki ar ar taisnām un nedaudz profilētām malām un ovālas bļodiņas. Trauku ornamentējums vedina uz līdzībām ar ķemmes-bedrīšu keramikas kultūras loku, ko tradicionāli saista ar somugru valodās runājošo tautu priekštečiem.
Johans Laidoners
Johans Laidoners (, dzimis 1884. gada 12. februārī Viljandi apriņķī, miris 1953. gada 14. martā Vladimirā) bija igauņu ģenerālis, pirmais Igaunijas armijas virspavēlnieks.
Dzīvesgājums
Pirmo izglītību ieguvis pagastskolā. 1901. gadā brīvprātīgi iestājies Krievijas impērijas armijā. Nākamajā gadā uzņemts Viļņas karaskolā, vēlāk, no 1909. gada, turpinājis izglītoties Nikolaja Ģenerālštāba akadēmijā Pēterburgā.
Piedalījies Pirmajā pasaules karā, vairākkārt apbalvots. Krievijas armijā dienestu beidzis 1918. gadā pulkvežleitnanta dienesta pakāpē. Dzimtenē 1918. gadā iecelts par igauņu bruņoto vienību komandieri, vadījis tos Igaunijas brīvības cīņās un Latvijas brīvības cīņās līdz pat 1920. gadam. Šajā laikā paaugstināts par ģenerāli.
1934. gadā martā atbalstījis valsts galvas Konstantīna Petsa vadīto valsts apvērsumu. Līdz Igaunijas okupācijai Laidoners pildīja armijas virspavēlnieka pienākumus. 1940. gadā padomju apcietinājumā, miris 1953. gadā cietumā Vladimirā.
Erevāna
Erevāna (hy, ) ir Armēnijas lielākā pilsēta un galvaspilsēta, kā arī valsts galvenais kultūras un rūpniecības centrs. Atrodas valsts centrālās daļas rietumos, Ararata līdzenuma ziemeļos, Razdanas upes ielejā. Erevāna ir viena no senākajām nepārtraukti apdzīvotajām pasaules pilsētām, atrodas Urartu pilsētas Erebuni vietā. Erevāna ir Armēnijas galvaspilsēta kopš 1918. gada. Tā ir trīspadsmitā galvaspilsēta, kas bijusi armēņiem. Saskaņā ar 2011. gada datiem, pilsētas iedzīvotāju skaits pārsniedz miljonu, kas ir vairāk nekā 35% no visiem valsts iedzīvotājiem. Līdzīgi kā pārējā Armēnija, arī Erevāna ir izteikti monoetniska un armēņu īpatsvars galvaspilsētā ir tuvu 99%.
Vēsture
Erevānas vēsture ir izsekojama kopš 8. gadsimta pirms mūsu ēras, kad 782. gadā pirms mūsu ēras šajā apkārtnē Urartu valsts valdnieks Argišti I dibināja Erebuni cietoksni, kas vēlāk kļuva par Armēnijas administratīvo un reliģisko centru. Erebuni mūsdienās ir viena no Erevānas apkaimēm. Laikā, kad austrumu Armēnija bija pakļauta Ahemenīdu impērijai (persiešiem), Erevāna bija reģiona administratīvais centrs. Šādu statusu pilsēta saglabāja arī pēc nokļūšanas Krievijas Impērijā 1828. gadā Krievu-persiešu kara rezultātā.
Pēc Pirmā pasaules kara Erevāna kļuva par Armēnijas Republikas galvaspilsētu. Šeit apmetās arī tūkstoši bēgļu no rietumu Armēnijas, kam izdevās izglābties no Armēņu genocīda. Pilsēta strauji auga laikā, kad Armēnija bija iekļauta Padomju Savienībā kā Armēnijas PSR. Notika industrializācija un pilsētas pārbūve, Erevāna kļuva par armēņu kultūras un mākslas centru. Vislielāko iedzīvotāju skaitu pilsēta sasniedza 20. gadsimta 80. gadu beigās, kad tas pārsniedza 1,2 miljonus. Vēlākajās desmitgadēs iedzīvotāju skaits ir nedaudz samazinājies. Nozīmīgas izmaiņas pilsētā notikušas pēc Armēnijas neatkarības iegūšanas, kad ievērojami pārveidots pilsētas centrs.
Ģeogrāfiskais stāvoklis
Erevāna atrodas valsts centrālās daļas rietumos, Ararata līdzenuma ziemeļos, Razdanas upes ielejā. Līdz Turcijas robežai ir 23 km. Pilsētas augstums virs jūras līmeņa ir no 865 līdz 1390 m; vidējais augstums ir 990 m.
Erevāna veido atsevišķu Armēnijas administratīvā iedalījuma vienību. Pārējā valsts ir sadalīta 10 marzās. Erevānai ir īpašs statuss, tā nav marza.
Klimats
Vidējā gada gaisa temperatūra ir +12 °C. Janvārī vidējā temperatūra samazinās līdz -4 °C, bet jūlijā tā ir +26 °C. Gada nokrišņu daudzums' ir 277 mm. Gadā saulaino stundu skaits ir 2480. Relatīvais gaisa mitrums vasarā ir 50-60%, bet ziemā — 70-80%.
Administratīvais iedalījums
Erevāna administratīvi sīkāk dalās 12 apkaimēs (hy, hamaynkʿ).
Demogrāfija
Erevānā 2017. gadā dzīvoja 1 075 800 cilvēku. 2011. gadā 98,9% no iedzīvotājiem bija armēņi. 0,5% no iedzīvotājiem ir krievi, bet 0,3% ir jazīdi. Ap 1830. gadu Erevānā dzīvoja 64% azerbaidžāņu, bet mūsdienās to tik pat kā nav vispār.
Dominējošā reliģija ir Armēņu apustuliskā baznīca.
Ievērojamas personības
Erevānā dzimuši vai dzīvojuši :
Sports
Ļoti populārs Erevānā ir arī šahs. 1996. gadā tur notika 32. šaha olimpiāde. 2006. un 2007. gada šaha olimpiādē uzvarēja Armēnijas komanda. Tajā bija četri šahisti no Erevānas. No Erevānas ir nācis viens no pasaules labākajiem šahistiem Levons Aronjans.
Sadraudzības pilsētas
Erevānai ir 27 sadraudzības pilsētas. Kopš 2013. gada viena no tām ir Latvijas galvaspilsēta Rīga.
Zobenastes
Zobenastes (Xiphosura) ir merostomātu klases apakšklase.
Morfoloģija
Mutes atverei, kas atrodas galvkrūšu pakaļējas daļas apakšpusē, ir garenas spraugas veids. Priekšpusē mutes atvere piekļaujas īsu, trīsposmainu heliceru pāra pamatam. Heliceras ar spīlēm galā. Spīles ir arī visām pārējām galvkrūšu ekstremitātēm, izņemot pēdējo (sesto) attīstīto kāju pāri, kam ir sarežģītas uzbūves pielāgojums, ar ko dzīvnieks izrok smilšainajā pamatā padziļinājumu un rāpo pa to. Mums pazīstamajām fosilajām zobenastēm spīļu uz kājām nav bijis. Neposmainu rudimentu pāra, tā saukto hilāriju, veidā ir arī septītais ekstremitāšu pāris. Vēdera priekšējā nodalījuma mezosomas apakšpuses padziļinājumā atrodas seši pāri plātņveida ekstremitāšu, kas viduslīnijā cieši uzgūlušās cita citai. No mediālās puses ekstremitātes plātņveida daļai piekļaujas neliela atdalījusies daļa, kuru uzskata par ekstremitātes distālās daļas rudimentu. Uz piecu pakaļējo plātņveida ekstremitāšu augšējās (pakaļējās) virsmas atrodas pa žaunai. Žaunas sastāv no lapveida kroku sakopojuma. Priekšējam kāju pārim, kas ar posmojumu stipri atgādina pārējās kājas, žaunu nav un tā augšpusē pie pamata ir pāris dzimumatveru (tēviņam un mātītei). Ar vēdera kājām gan elpo, gan arī peld.