cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dabiķene
Dabiķene ir Ventas labā krasta pieteka Latvijā (Dobeles novadā) un Lietuvā (Šauļu un Telšu apriņķos). Upe sākas kā novadgrāvis Ukru pagasta austrumu daļā. Upes gultne līdz Pakalnišķiem regulēta, iztaisnota. Divos posmos (0,4 un 2,2 km garumā) Dabiķene ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Lietuvas teritorijā lejpus Pakalnišķiem upe tek pa izteiktu ieleju. Pie Sablausķiem izbūvēta Sablausķu ūdenskrātuve. Ietek Ventā augšpus Viekšņiem. Lielākās pietekas ir Nīžuva, Krūte, Šventupe, Paragalve (kreisās), Drūktupe, Akmenupe (labās). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Akmene un Palnosi. Upi šķērso autoceļi 155, 156 un Naujoji Akmenes dzelzceļa atzars.
Šanhajas trase
Šanhajas trase (zh) ir Formula 1 sacīkšu trase, kura atrodas Šanhajā, Ķīnā. Tās būvniecība sākās 2003. gada sākumā un noslēdzās pēc 18 mēnešiem. 2004. gada beigās tur jau notika Formula 1 sacīkstes un pirmais Ķīnas GP. Starptautiskā Automobīļu Federācija ir apstiprinājusi to, ka Šanhajas trasē Formula 1 sacīkstes notiks arī 2008. gadā.
Trases būvniecība izmaksāja apmēram 450 miljonus ASV dolāru. Tāpat kā citas jaunās paaudzes Formula 1 trases, to dizainēja vācu arhitekts Hermans Tilke. Tāpat kā citās viņa projektētās trasēs, starta-finiša taisne ir gara un tai seko lēns, 180 grādu līkums. Pašreizējie Formula 1 spēkrati bez īpašām grūtībām spēj pārsniegt 300 km/h ātrumu taisnē starp 13. un 14. līkumu. Trases izskats atgādina ķīniešu simbolu "šang", kas nozīmē virs kaut kā vai pacelties. Tas arī ir Šanhajas pilsētas pirmais burts. Trase kopā ar tribīnēm un visu pārējo aizņem 5,3 kvadrātkilometrus.
Pupuķis
Pupuķis (Upupa epops) ir vidēja auguma pupuķu dzimtas (Upupidae) degunragputnveidīgais putns. Pupuķim ir 6 pasugas. Tā tuvākie radinieki ir Āfrikas pupuķis un Madagaskaras pupuķis, kurus nesenā pagātnē sistematizēja kā pupuķa pasugas.
Sastopams Eirāzijā un Āfrikā. Samērā reti sastopams arī Latvijā, kas atrodas tuvu sugas izplatības areāla ziemeļu robežai. Pupuķis ir izraudzīts par 2014. gada Gada putnu Latvijā. Pupuķis ir Izraēlas nacionālais putns.
Pupuķi latviešu valodā mēdz saukt arī par bada dzeguzi. Ornitologs Edmunds Račinskis domā, ka šāds nosaukums putnam dots tādēļ, ka "pupuķi pārsvarā dzīvo smilšainos piejūras apgabalos — no zemnieka viedokļa nabadzīgās vietās, kur nekāda labā raža nav gaidāma, ja nu vienīgi kāds lopiņš paganāms."
Izplatība
Pupuķim ir plašs izplatības areāls, tas ir sastopams Eirāzijā un Āfrikā. Pupuķa Japānas pasuga U. e. saturata sastapta arī Ziemeļamerikā: 1975. gadā novērota arī Aļaskā Jukonas upes deltā. Pupuķis mājo skrajos mežos un krūmājos, pļavās ar smilšainu, nabadzīgu augsni, stepēs un savannā. Pupuķi var novērot arī lauksaimniecībā izmantotās zemēs, kā olīvu birzīs, augļu koku dārzos, vīnogu laukos un parkos. Eiropā kopš 19. gadsimta pupuķu skaits ir ievērojami samazinājies. Kopš tā laika pupuķi izzuduši Dānijā, Zviedrijā, Beļģijā, Nīderlandē un lielā daļā Vācijas.
Latvijā
Latvijā pupuķis ir samērā reti sastopams, jo tā atrodas tuvu sugas izplatības areāla ziemeļu robežai. Izplatība pārsvara koncentrējusies Piejūras zemienes kāpu mežos un Rīgas apkārtnes mazdārziņos. Uz ziemeļiem no Latvijas pupuķis ligzdo vēl tikai Igaunijā. Lietuvā ligzdo apmēram 200—500 pāru, Latvijā 100—300, bet Igaunijā 20—50 pupuķu pāru. Pupuķis ir iekļauts visu Baltijas valstu Sarkanajās grāmatās. Latvijā tāpat kā visā Eiropā pupuķu skaits samazinās.
Izskats un īpašības
Pupuķis ir vidēja auguma putns, nedaudz mazāks par kovārni. Tā ķermeņa garums ir 25—32 cm, spārnu plētums 44—48 cm, svars 46—89 g. Pupuķi var viegli atpazīt. Tam ir garš, smails un izliekts knābis, kas ir melnā krāsā, bet pie pamatnes dzeltenbrūns. Pupuķim ir labi attīstīti sejas muskuļi, kas ļauj tam ilgstoši turēt vaļā knābi, kamēr tiek pārmeklēta augsne. Tam ir plati, noapaļoti spārni. Pupuķis ļoti labi lido. Tā spēcīgais lidojums ir īpatnējs un viegli atpazīstams, jo atgādina milzīga tauriņa plivināšanos. Ziemeļu pasugu pupuķiem spārni ir lielāki.
Pupuķa apspalvojums ir rūsganbrūns. Spārni melnbalti raibi, arī uz melnās astes ir balta šķērssvītra. Pupuķim ir krāšņs cekuls, ko veido rūsganas spalvas ar melniem galiem. Cekuls lielāko daļu laika ir saglausts uz aizmuguri un pacelts tiek tikai tad, kad putns ir uztraucies. Tās var būt gan dusmas uz svešinieku, kas atrodas pārāk tuvu ligzdai, vai patīkams satraukums, ieraugot kādu lielu vaboli.
Uzvedība
Pupuķis apmetas uz dzīvi tādās vietās, kur zemi nesedz bieza veģetācija, jo pamatā tas barību meklē uz zemes. Pupuķim, lai ligzdotu, ir nepieciešami koki vai klintis, tas labprāt apmetas putnu būros. Reizēm pupuķa ligzdas var atrast siena kaudzē. Lielākā daļa Eiropas un Āzijas populāciju ziemas periodā migrē uz tropu joslu. Toties Āfrikas un Dienvidāzijas populācijas pupuķi ir nometnieki.
Pupuķis ļoti labprāt peras pa smilšu vanniņām un sauļojas: spārni plaši izplesti, aste nolaista līdz zemei, bet galva atliekta atpakaļ. Ilgu laiku pastāvēja viedoklis, ka tā ir pupuķa aizsargpoza.
Barība
Pupuķis galvenokārt barojas ar kukaiņiem, bet reizēm nomedī mazus rāpuļus un vardes. Nelielos apmēros tas barojas arī ar augiem, sēklām, ogām un citiem augļiem. Barību pupuķi meklē pa vienam un parasti barojas uz zemes. Priekšroka tiek dota atklātai ainavai ar nabadzīgu veģetāciju. Pupuķis ar atvērtu knābi zemē nosaka, kur atrodas kukaiņi un citi bezmugurkaulnieki, tad tos izrok ar savām spēcīgajām kājām. Salīdzinoši retāk pupuķis kukaiņus medī gaisā, kaut gan ir veikls kukaiņu mednieks, jo tā lidojums ir ātrs ar ļoti labām manevrēšanas spējām. Iecienītākie kukaiņi ir sienāži, siseņi, vaboles, spīļastes, cikādes, skudras, blaktis un skudrulauvas. Pupuķis izvēlas bezmugurkaulniekus, kas ir 10—150 mm gari, bet vislabprātāk tas ēd 20—30 mm garus kukaiņus. Lielākos tas sit pret zemi vai kādu akmeni, līdz nogalina.
Ligzdošana
Pupuķis ir monogāms, bet pāris parasti tiek izveidots tikai uz vienu pārošanās sezonu. Tas ir arī teritoriāls, tēviņš ieņem teritoriju un tad sauc pie sevis mātīti. Kautiņi un strīdi starp viena dzimuma putniem, mātītes ieskaitot, notiek diezgan bieži. Plēšanās var būt diezgan brutāla un agresīva. Tie parasti cenšas viens otram ieknābt, līdz ar to reizēm tiek traumētas acis, kas var izraisīt aklumu.
Ligzdu pupuķis būvē koka dobumā vai klints sienā, arī ēku sienās. Pupuķim patīk, ja ieeja dobumā ir šaura. Ligzda ir ļoti vienkārša, bieži nav pat oderēta ar smalkāku un mīkstāklu materiālu. Perē tikai mātīte. Ziemeļu reģiona pupuķiem dējumi ir lielāki nekā dienvidos, kā arī augstāk kalnos dējumi ir lielāki nekā ielejās. Ziemeļu reģionos dējumā ir apmēram 12 olas, kamēr dienvidos apmēram 4 olas. Olas ir apaļas un gaiši zilas, bet tās ātri zaudē krāsu netīrajā ligzdā. Ja dējums aiziet postā, mātīte dēj olas vēlreiz.
Pupuķim ir labi attīstīta ligzdas aizsardzība pret ienaidniekiem. Mātīte, kamēr perē olas, izdala smirdīgu šķidrumu, arī mazie putnēni izdala šādu šķidrumu. Tā smaka atgādina pūstošu gaļu. Šķidrums noklāj pupuķa apspalvojumu, atbaida plēsējus, kā arī parazītus un, iespējams, tam piemīt arī antibakteriālas īpašības. Sekrēts pārstāj izdalīties drīz pēc tam, kad jaunie pupuķi pamet ligzdu. Papildus tam, ka mazie putnēni izdala smirdīgu sekrētu, tie no 6 dienu vecuma spēj ar ekskrementiem apšļākt ienaidnieku, ja tāds cenšas ielīst ligzdā, turklāt tie šņāc tāpat kā čūskas. Putnēni arī cenšas ieknābt nelūgtajam viesim vai iesist ar spārniem.
Inkubācijas periods ilgst 15—18 dienas. Kamēr mātīte perē olas, tēviņš to baro. Perēt mātīte sāk līdzko ir izdēta pirmā ola. Līdz ar to putnēni izšķiļas dažādos laikos. Izšķiļoties tiem ir pūkas, bet jau pēc dienas tiem sāk augt spalvas. Putnēniem šķiļoties, mātīte paliek ligzdā un mazuļus nepamet pirmās 9—14 dienas. Pēc tam abi vecāki baro putnēnus. No ligzdas jaunie pupuķi izlido pēc 26—29 dienām, paliekot kopā ar vecākiem vēl kādu nedēļu.
Klasifikācija
Pupuķim ir 6 pasugas:
Kārlstade
Kārlstade ir pilsēta Zviedrijā, Venerna ezera krastā. Kārlstades ezera osta ir otra lielākā Zviedrijā pēc Vesterosas. Pilsētā 2010. gada beigās dzīvoja 61 685, bet 2011. gada decembrī tajā jau dzīvoja 86 409 iedzīvotāju. Pilsēta ir pazīstama kā viena no saulainākajām pilsētām Zviedrijā.
Kārlstadē kopš 1932. gada bāzēts hokeja klubs Färjestad BK, kurš deviņas reizes izcīnījis Zviedrijas čempiones titulu.
Skorpioni
Skorpioni (Scorpiones) ir zirnekļveidīgo kārta. Tie ir plēsīgi 1—16 cm gari nakts dzīvnieki un kserofīli, kas galvenokārt dzīvo sausās vietās.
Morfoloģija
Skorpionus klāj cieta, stipri hitinizēta ķermeņa sega. Pēc ārējās formas un pēc funkcijas var izšķirt trīs ķermeņa daļas: galvkrūtis, priekšējo vēdera daļu - priekšvēderu un asti; aste un priekšvēders kopā veido vēderu. Galvkrūtis sedz kopējs muguras vairogs; abiem pirmajiem galvkrūšu ekstremitāšu pāriem, helicerām un pedipalpām ir spīles. Priekšvēderā koncentrējas elpošanas un vairošanās orgāni, kā arī zarnu trakta svarīgākās daļas. Priekšvēdera pirmajā segmentā atrodas nepāra dzimumatvere, pie otrā ir viens pāris rudimentāru vēdera kāju, tā sauktie ķemmveida piedēkļi. Aste jeb postabdomens ir sašaurināta, visai lokana un kustīga ķermeņa daļa, kas noder uzbrukumam un aizsardzībai. Pēdējam, postanālajam posmam ir nagveida dzelknis - indes dzelonis ar divu indes dziedzeru pāra atverēm; indes dziedzeri atrodas posma paplašinājumā. Skorpioni elpo ar četriem pāriem lapveida plaušu, kas atveras uz priekšvēdera 3.—6. segmenta sternītiem.
Filoģenēze
Augšējā silūra jūru nogulās atrastie skorpioni stipri atšķiras no tagad dzīvojošajiem: kāju posmi tiem gandrīz vienāda garuma, kājas tikai ar vienu nadziņu, nevis ar diviem; galvkrūšu sternālais vairogs aiz trešā un ceturtā kāju pāra gūžām, nevis starp tām; ķemmveida piedēkļi netipiski; arī lapveida plaušas nav bijušas. Silūra skorpioni bijuši jūras dzīvnieki un dzīvojuši seklos ūdeņos. Minēto īpatnību dēļ skorpionus var tuvināt Merostomata klasei. Karbona periodā skorpioni pēc uzbūves jau līdzinās mūsdienu formām.
Sistemātika
Kārta (†) - izmirušu organismu grupa
Saderināšanās gredzens
Saderināšanās gredzens ir gredzens, kurš norāda, ka to nēsājošā persona ir saderinājusies, lai precētos. Tas simbolizē nēsātāja gatavību doties laulībā. Tā ir zīme gan pašiem to nēsātājiem, gan apkārtējai sabiedrībai.
Lielbritānijā un Ziemeļamerikā saderināšanās gredzenus parasti nēsā vienīgi sievietes. Savukārt Ēģiptē un Brazīlijā saderināšanās gredzenus nēsā abi saderinātie. Kopumā saderināšanās un vispār gredzena saistība ar apli kā perfektu formu, mūžības un vienotības simbolu, atbilst idejai par laulību kā tādu. Saderināšanās gredzeni var būt rotāti ar dimantu vai citiem dārgakmeņiem. Dažreiz saderināšanās gredzenus lieto arī kā kāzu gredzenus.
Lielbritānijā un Ziemeļamerikā saderināšanās gredzenus mēdz nēsāt uz kreisās rokas zeltneša. Francijā, Grieķijā, Skandināvijā un citviet Eiropā tos nēsā labajā rokā. Reizēm saderināšanās gredzenu nēsā kreisajā rokā, bet pēc kāzām to pārliek labajā rokā, kā tas ir, piemēram, Ukrainā. Saderināšanās gredzenu nēsā uz tā paša pirksta, uz kura laulības gredzenu. Laulību ceremonijas laikā to noņem un uzvelk otrā rokā blakus laulības gredzenam.
Tiek uzskatīts, ka saderināšanās gredzenu pirmie sākuši lietot senie grieķi. Tie tika uzskatīti par gādības un mīlestības riņķiem un tikuši valkāti pirms kāzām. To pasniegšana nav bijis obligāts kāzu priekšnosacījums. Ne vienmēr tie bijuši darināti no dārgmetāliem un rotāti ar dārgakmeņiem. 1477. gadā pirmo reizi atrodami dati tieši par briljanta gredzenu kā saderināšanās zīmi — erchercogs Maksimiliāns to uzdāvinājis Burgundijas Marijai.
Gredzens var tikt pasniegts gan publiskā bildinājumā, gan pirms tā. Ja gredzenu vēlas pasniegt citiem klāt esot, tad pirmajā jeb īstajā bildinājumā to var aizstāt ar paštaisītu gredzena versiju vai ziediem.
Alternatīvas
Mūsdienās daļa cilvēku ierastos saderināšanās un laulību gredzenus nomaina ar citiem aksesuāriem, piemēram, kopīgām kaklarotām, sprādzēm, tetovējumiem vai brošām. Citi pāri rotaslietām paredzēto naudu labāk nolemj ziedot labdarībai.
Ārējās saites
Gredzenu izmēru konvertācija
Dinaburg FC
Dinaburg FC bija Latvijas futbola klubs no Daugavpils, kas dibināts 1996. gadā. Dinaburg FC divas reizes ir ieguvuši Virslīgas bronzas medaļas, bet no 1998. līdz 2006. gadam sezonu noslēdza 4. vietā. Klubs divas reizes spēlēja Latvijas kausa finālā, kā arī vairākas sezonas pavadīja UEFA un Intertoto kausu izcīņās. 2009. gadā par spēļu sarunāšanu diskvalificēts no Latvijas Virslīgas un drīz vien arī likvidēts.
Apvienošanās
Pirms 2009. gada sezonas Dinaburg FC un FC Daugava paziņoja par apvienošanos zem viena nosaukuma.
Diskvalifikācija
Latvijas Futbola federācijas valdes sēdē vienbalsīgi nolēma izslēgt Dinaburg FC no LMT Virslīgas, ka arī diskvalificēt kluba prezidentu Oļegu Gavrilovu un galveno treneri Tamazu Pertija no turpmākās darbības Latvijas futbolā (2010. gada 2. jūnijā Tamaza Pertijas diskvalifikācija tika atcelta). Bet dienu vēlāk Dinaburg FC izslēdza Baltijas Futbola līgas.
Iegūtās vietas Latvijas čempionātā
* 2009. gadā klubs tika izslēgts no Virslīgas saistībā ar aizdomām par krāpnieciskām darbībām totalizatoros.
Tarbozaurs
Tarbozauri ir tiranozauru dzimtas zauriegurņa dinozauru ģints. Tie dzīvoja tagadējās Āzijas teritorijā vēlā krīta periodā (pirms aptuveni 70—65 miljoniem gadu). Ģints vienīgā suga ir Tarbosaurus bataar. Sugu pirmais aprakstīja krievu paleontologs Jevgēnijs Malejevs 1955. gadā. Vēlāk aprakstītās citas sugas izrādījās šīs vienīgās sugas pārstāvji. Tarbozauru paliekas tika atrastas Mongolijas, Ķīnas un Krievijas augšējā krīta nogulumos. Tarbozauri dzīvoja mūsdienu Gobi tuksneša teritorijā kopā ar citiem plēsējiem - alioramiem. Zinātnieki uzskata, ka abas plēsīgās sugas sadzīvoja, jo tām bija dažādi barošanās režīmi. Tarbozauri medīja lielākus dzīvniekus, nekā aliorami. Tarbozaurs bija tuvākais visiem pazīstamā Ziemeļamerikas tiranozaura radinieks. Reizēm tos abus iedala vienā ģintī. Par tarbozaura un tiranozaura attālo senci uzskata 2009. gadā Gobi tuksnesī atrasto dinozauru - raptoreksu.
Pieaugušie tarbozauri bija garumā līdz 12 metriem. Pieaugušo īpatņu skeleti un kauli ir reti sastopami. Biežāk tiek atrasti jaunu īpatņu galvaskausi un skeleti, kuru garums nepārsniedz 5 metrus.
Citplanēta
Citplanēta jeb eksoplanēta (en, saīsinājumā no extrasolar planet — 'planēta ārpus Saules sistēmas') ir planēta, kas atrodas ārpus Saules sistēmas un riņķo orbītā ap citu zvaigzni. Ar citplanētu meklēšanu un pētīšanu galvenokārt nodarbojas astronomijas nozare.
Citplanētu meklēšanas un pētīšanas galvenais mērķis ir noskaidrot, vai citās zvaigžņu sistēmās pastāv ārpuszemes dzīvība, kuru astronomi cer atrast, pētot citplanētu atmosfēru sastāvu, caur spektroskopijas datu analīzi. Tāpat, meklējot un pētot citplanētas, īpaša uzmanība tiek pievērsta tām planētām, kas atrodas tā saucamajā “apdzīvojamības zonā” (habitable zone), kur planētas orbīta nav ne pārāk tuvu, ne pārāk tālu no savas zvaigznes, kas tādējādi dod priekšnosacījumus, ka uz tās virsmas varētu būt šķidrs ūdens, kas ir uzskatāms par būtisku elementu dzīvības pastāvēšanai.
Pagaidām vēl nav atklāta neviena citplanēta, uz kuras virsmas vai atmosfērā būtu sastopami neapstrīdami pierādījumi ārpuszemes dzīvības pazīmēm.
Nomenklatūra
Lai gan planētas un to pavadoņi, kas atrodas Saules sistēmā, galvenokārt ir nosaukti seno romiešu un grieķu mitoloģisko tēlu vārdos, citplanētas, kas atrodas orbītā ap citām zvaigznēm, tiek sauktas balstoties uz pilnīgi citiem principiem.
Svarīgi ir atzīmēt, ka citplanētu nosaukumi netiek piešķirti secībā, kādā tās atrodas no savas zvaigznes, bet gan pēc to atklāšanas vēstures. Šī iemesla dēļ var būt situācijas, kur, piemēram, tuvākā citplanēta savai zvaigznei ir apzīmēta ar burtu ”c”, kas nozīmē, kā tā tika atklāta vēlāk par tālāk orbītā esošo citplanētu “b”.
Vēsture
Pirms 1990. gadiem, kad oficiāli tika atklātas pirmās citplanētas, astronomiem bija nojauta, ka tādām noteikti vajadzētu pastāvēt ārpus Saules sistēmas, taču līdz tam kosmoloģiskie instrumenti bieži vien izrādījās nepietiekami sensitīvi, lai veiktu tāda veida novērojumus. Tāpat atsevišķi autori uzsver, ka mūsdienās dažkārt vēl joprojām noris diskusijas par to, kad īsti tika atklāta pirmā citplanēta.
Tā, piemēram, 2016. gadā tika ziņots, ka Kārnegija observatorijas arhīvā Kalifornijā tika atrasta stikla plātne, kas bija saglabājusies no 1917. gada, uz kuras astronomi caur spektroskopijas attēlu centās pētīt kādu balto punduri, bet tā vietā nofotografēja samērā palielu putekļu joslu apkārt zvaigznei, kas, iespējams, bija paliekas no kādreizējās citplanētas, kas atradās orbītā ap šo zvaigzni. Līdzīgi 1988. gadā kanādiešu astronomu grupa novēroja citplanētu ap zvaigzni ar nosaukumu Cefeja Gamma, taču piesardzības dēļ izvēlējās oficiāli neziņot par savu atklājumu.
Šī iemesla dēļ lielākoties tiek pieņemts, ka pirmo oficiālo citplanētu izdevās atklāt tikai 1992. gadā ap pulsāru PSR 1257+12, kas atrodas aptuveni 1000 gaismas gadu attālumā no Zemes. Savukārt pirmo citplanētu ap Saulei līdzīgu galvenās secības zvaigzni izdevās atklāt 1995. gadā šveiciešu astronomu grupai no Augšprovansas observatorijas Francijā, kad ap zvaigzni 51 Pegasi tika novērota Jupiteram līdzīga planēta ar nosaukumu 51 Pegasi b, kuras orbīta atrodas 20 reižu tuvāk savai zvaigznei nekā Zeme no Saules.
Pirmajā desmitgadē, kopš zinātnieki sāka atklāt citplanētas, zināmu ievērību guva amerikāņu astronoms Džefrijs Marsijs (Geoffrey Marcy), kuram kopā ar saviem kolēģiem, izmantojot teleskopus no Keka observatorijas Havaju salās, izdevās atklāt 70 no pirmajām 100 zināmajām citplanētām.
Pēdējos gados lielākā daļa citplanētu ir atklātas, izmantojot tādas orbitālās observatorijas kā, piemēram, Keplera, Spicera un Habla kosmisko teleskopu, no kurām lielāko pienesumu ir devis tieši Keplera kosmiskais teleskops, kas orbītā ap Zemi tika palaists 2009. gadā. Pateicoties gan uz zemes bāzēto teleskopu, gan orbitālo observatoriju darbībai, līdz 2002. gada septembrim astronomiem kopumā bija izdevies atklāt jau 100 citplanētas. Līdz 2015. gada janvārim šis skaitlis jau bija sasniedzis 1000 zināmas citplanētas. Pagaidām līdz 2019. gada aprīlim ir oficiāli atklātas un apstiprinātas nepilnas 4000 citplanētas.
Pašreizējo pētījumu metožu ierobežojumu dēļ lielākā daļa no atklātajām citplanētām ir masīvas gāzu planētas, kur saskaņā ar National Geographic norādītajiem datiem līdz 2019. gada martam aptuveni 1660 citplanētas bija vairāk līdzīgas Neptūnam, 1207 citplanētas bija zināmas kā karstie jupiteri, 877 citplanētas bija pieskaitāmas pie tā saucamajām pārzemju planētām (Super-Earth), kas izmēra ziņā atrodas pa vidu starp masīvajām gāzu planētām un mazākajām Zemes grupas planētām, un tikai 156 citplanētas vairāk atgādināja Zemei līdzīgas planētas.
Nākotne
Citplanētu meklēšanas nākotne ir cieši saistīta ar to, kādas investīcijas tiks ieguldītas kosmoloģisko instrumentu attīstībā. Pašreizējās tehnoloģijas galvenokārt ļauj meklēt un pētīt citplanētas no observatorijām, kas ir bāzētas uz zemes un orbitālajām observatorijām, kas atrodas orbītā ap Zemi, lai gan nākotnē pieejamo instrumentu loks varētu kļūt plašāks.
Savukārt tālākā nākotnē pagaidām ir piedāvātas tādas iniciatīvas kā Breakthrough Starshot projekts, kas tika paziņots 2016. gadā un kuru galvenie iniciatori bija krievu miljardieris Jurijs Milners un britu kosmologs Stīvens Hokings. Lai gan projekts ir tikai pirmsākumu stadijā, tas paredz piesaistīt investīcijas un izveidot līdzekļus, lai līdz Centaura Alfas zvaigžņu sistēmai tuvāko 25 gadu laikā, izmantojot speciālu buru un lāzerstaru tehnoloģiju, varētu palaist miniaturizētas starpzvaigžņu zondes.
Līdzīgu piedāvājumu 2017. gadā izteica arī NASA, kas līdz 2069. gadam plāno izstrādāt konceptu, kā nogādāt pirmo starpzvaigžņu zondi līdz Centaura Alfas zvaigžņu sistēmai, lai tādējādi izpētītu jebkuru citplanētu, kas atrastos šajā zvaigžņu sistēmā.
Kultūrā
2014. gadā amerikāņu astrofiziķis un vairāku zinātnisko raidījumu vadītājs Nīls Degrass Taisons (Neil deGrasse Tyson) savā Twitter profilā atzīmēja, ka visi tie cilvēki, kuri ir dzimuši pēc 1995. gada, var tikt uzskatīti par “citplanētu paaudzi” (Generation Exoplanet), jo tieši tajā gadā tika atklāta pirmā citplanēta ap Saulei līdzīgu galvenās secības zvaigzni.
Svētā Jēkaba ceļš
Svētā Jēkaba ceļš (es) ir nosaukums svētceļotāju ceļam uz iespējamo Svētā Jēkaba atdusas vietu Santjago de Kompostelā. Tiek uzskatīts, ka Svētā Jēkaba mirstīgās atliekas atrodas Santjago de Kompostelas katedrālē. Pēdējos piecos gados (no 2012. līdz 2016. gadam) vidēji gadā šajā svētceļojumā devās aptuveni 237 tūkstoši svētceļotāju. Visvairāk svētceļotāju bija 2016. gadā, kad to skaits bija 277,9 tūkstoši.
Latvijā
Svētā Jēkaba ceļa garums Latvijā ir 562 km, kas sadalīts 24 posmos. Tas sākas pie Latvijas—Igaunijas robežas Valkas pilsētā un 12 posmos ved līdz Rīgai (280 km), kur sadalās divos atzaros līdz Žagarei un Skaistkalnei. 2019. gada nodibināja Latvijas Sv. Jēkaba ceļa asociāciju, kas līdz 2020. gadam veica ceļa marķēšanu no Rīgas līdz Žagarei, 2021. gadā marķēšanu ceļa posmos no Rīgas līdz Skaistkalnei, 2022. gadā turpināja marķēšanu ceļa Vidzemes posmos.
Vargs Vikerness
Vargs Vikerness, dzimis Kristians Vikerness (dzimis 1973. gada 11. februārī netālu no Bergenas Norvēģijā, pašlaik likumīgais vārds ir Luijs Kašē), pazīstams arī kā Grāfs Grišnaks (norvēģu: Count Grishnackh), ir Norvēģijas melnā metāla mūziķis. Galvenokārt zināms kā grupas Burzum dibinātājs un vienīgais dalībnieks, bet ir spēlējis arī basģitāru grupā Mayhem. Izcietis 16 gadu cietumsodu par Mayhem ģitārista Eironīmusa slepkavību 1993. gadā. Viņš ir neopagānisma novirziena odalisma ideju sekotājs. Dokumentālās filmas Metal: A Headbanger's Journey veidotājs Sems Duns viņu ir nosaucis par visu laiku zināmāko metāla mūziķi, saistībā ar viņa dalību vairāku baznīcu nodedzināšanā Norvēģijā 1992. gadā.
Biogrāfija
1989. gadā Vikerness iepazinās ar Eisteinu Ošeti (Øystein Aarseth), kas plašāk pazīstams kā Euronymous, kas tai brīdī jau spēlēja grupā Mayhem, kā arī viņam piederēja neliela mūzikas izdevniecība Deathlike Silence Productions (DSP).
1991. gadā Vikerness sāka savu soloprojektu Burzum, kam ātri vien tika ierakstīti pirmie trīs demoieraksti. Sākotnēji viņš darbojās grupā ar pseidonīmu Grāfs Grišnaks (Count Grishnackh; kāda orka vārds no Gredzenu pavēlnieka). Šai laikā viņš arī nomainīja savu oficiālo vārdu no "Kristians" uz "Vargs". Nedaudz vairāk kā gada laikā Vikerness ierakstīja piecus Burzum studijas albumus, kas gan izdoti tika vēlāk.
1992. gada 6. jūnijā pilnībā nodega viena no vecākajām Norvēģijas koka baznīcām — Fantoftas baznīca, bet līdz gada beigām tika nodedzinātas vēl septiņas baznīcas. Nodegušās Fantoftas baznīcas fotogrāfiju Vargs izvēlējās kā minialbuma Aske vāciņa noformējumu. 1993. gadā viņš uz neilgu brīdi tika aizturēts uz aizdomu pamata par saistību ar baznīcu dedzināšanām, taču viņa vaina toreiz pierādīta netika un drīz vien viņu atbrīvoja.
1993. gadā pēc savstarpēja konflikta Vikerness noslepkavoja Eironimusu. Par to, kā arī vēlāk pierādīto saistību ar baznīcu dedzināšanām, viņam tika piespriests maksimālais iespējamais sods — 21 gads cietumā.
2009. gada martā Vargs Vikerness tika izlaists no cietuma, kurā bija pavadījis 16 gadus. Pēc atbrīvošanas no cietuma pārcēlies uz dzīvi Francijā, aprecējies un legāli mainījis vārdu. Līdz 2013. gadam izdevis vēl trīs albumus melnā metāla stilā, kā arī vienu instrumentālās mūzikas albumu. Ap 2013. gadu Vikerness ar sievu kļuva par aktīviem video blogeriem, vietnē YouTube izveidojot kanālu ThuleanPerspective, kur tika paustas dažādas neopagānisma idejas.
Vikerness bija viens no tiem cilvēkiem kuriem norvēģu terorists Anders Bērings Breivīks izsūtija savu manifestu pirms 2011. gada uzbrukuma. Lai gan Vikerness oficiāli nosodīja Breivīka rīcību, tas piesaitīja Francijas varas iestāžu uzmanību. 2013. gadā viņu ar sievu aizturēja Francijas policija un apsūdzēja terora akta plānošanā, pēc tam kad viņa sieva mēģināja iegādāties četrus automātiskos ieročus. Vēlāk gan abi tika atbrīvoti, jo sievai bija oficiāla atļauja iegādāties ieročus un saikni ar terorismu neizdevās pierādīt. Vēlāk gan Vikerness tika aizturēts vēlreiz un apsūdzēts rasu naidu kurinošu izteikumu publicēšanā savā Youtube kanālā. 2014. gadā viņam tika piespriesti 6 mēneši nosacīta cietumsoda un 8000 Eur. sods.
2018.gadā paziņojis, ka izbeidz sava muzikālā projekta Burzum darbību. 2019. gadā vietnes Youtube administrācija slēdza Vikernesa kanālu par šovinisma un neiecietības propagandu. 2020. gadā izdevis vēl vienu mūzikas albumu ar Burzum nosaukumu, bet vienlaicīgi paziņojis, ka tas būs pēdējais.
Literārā darbība
Vargs Vikerness ir pievērsies arī literārājai darbībai. 1994. gadā, atrodoties cietumā, sarakstījis savu zināmāku darbu Vargsmål  (Varga runa), kas ir viņa ideoloģiskais manifests un aizstāvība. Grāmata lielākoties ir pieejama tikai digitālā formātā, bet 1997. gadā nelielas tirāžas izdošanu drukātā formā finansēja Vikernesa māte.
1998.gadā arī vēl cietumā esot sarakstījis grāmatu Germansk Mytologi og Verdensanskuelse (Ģermāņu mitoloģija un pasaules uzskats). 2011. gadā publicējis savu grāmatu angļu valodā Sorcery and Religion in Ancient Scandinavia (Burvestības un reliģija senajā skandināvijā). Grāmata ir Vikernesa personīga interpretācija un spekulācijas par Skandināvijas vēsturi Akmens un Bronzas laikmetā.
Rakstījis arī daudzus rakstus Burzum interneta mājaslapai, kā arī savā personālajā blogā.
Smadzenes
Smadzenes ir centrālās nervu sistēmas kontroles centrs, kas ir atbildīgs par uzvedību. Smadzenes atrodas galvā un tās no ārpuses aizsargā galvaskauss. Smadzeņu galvenais uzdevums ir apstrādāt informāciju, ko ķermenis iegūst, izmantojot visas piecas maņas: redzi, dzirdi, garšu, ožu un tausti. Visiem mugurkaulniekiem ir smadzenes.
Cilvēka smadzenes
Cilvēka smadzenēs ir apmēram 86 miljardi nervu šūnu jeb neironu, kas atrodas dažādos smadzeņu centros un vismaz 10 reizes vairāk neiroglijas šūnu. Pētnieki tradicionāli ir uzskatījuši, ka neironi, kas atrodas kustību centros, saņemot signālus no apziņas centriem, dod impulsu darbības uzsākšanai, bet patiesībā tas nemaz nav tik vienkārši. Viņi ir atklājuši īpašas smadzeņu šūnas, kuras sauc par spoguļneironiem. Tas devis smadzeņu pētniekiem nopietnu vielu pārdomām. Izrādās, ka tādas cilvēkā augsti attīstītas īpašības kā spēju iejusties cita ādā, apgūt zināšanas un izmantot saziņai valodu kontrolē ne vien mūsu apziņas neironi, bet lielā mērā jaunatklātās šūnas, kuras tieši saistītas ar mūsu fizisko kustību aparātu. Galvas smadzenes cilvēkam (un arī dzīvniekam) ir orgāns, kas nelīdzinās nevienam citam orgānam. Galvas smadzenes ļauj domāt, bet joprojām daudzi smadzenēs notiekošie procesi pilnībā nav izprasti. Cilvēka smadzeņu masa ir apmēram 1,4 kg un tilpums no 1300 līdz 1500 cm3.
Smadzeņu garoza
Smadzeņu garoza ir smadzeņu pusložu ārējā daļa, tās virsmu palielina krokas. Garozā noris augstākā neirālā darbība jeb domāšana. Smadzeņu garozā ir baltā un pelēkā viela. Ārējo slāni veido pelēkā viela (neironu šūnu ķermeņi), zem tās atrodas baltā viela (neironu šūnu izaugumi).
Starpsmadzenes
Starpsmadzenes sastāv no talāma un hipotalāma un atrodas vidussmadzeņu priekšpusē. Tās nodrošina termoregulāciju, regulē vielmaiņu, tajās ir iešanas, skriešanas, peldēšanas refleksu centri. Starpsmadzenes pārvada impulsus no redzes, dzirdes, taustes receptoriem uz smadzeņu garozu.
Vidussmadzenes
Vidussmadzenes atrodas tilta priekšā, uztur muskuļu tonusu, kontrolē sarežģītas reflektoriskas kustības.
Smadzenītes
Smadzenītes nosedz iegarenās smadzenes un tiltu no mugurpuses. Smadzenītes ir mazas pāra struktūras (var salīdzināt ar valrieksta divām pusēm). Tās saņem impulsus no muskuļiem, saitēm, locītavām, nodrošina līdzsvaru, koordinē kustības.
Tilts
Tilts atrodas iegareno smadzeņu priekšpusē. Palīdz regulēt elpošanu. Caur tiltu iet nervu ceļi, kas savieno galvas smadzenes un muguras smadzenes, kā arī nervu ceļi, kas savieno smadzeņu puslodes ar smadzenītēm.
Iegarenās smadzenes
Iegarenās smadzenes ir muguras smadzeņu turpinājums. Tās regulē sirdsdarbību, elpošanu, asinsspiedienu. Tajās atrodas arī rīšanas, klepošanas, šķaudīšanas, vemšanas refleksu centri. Caur iegarenajām smadzenēm iet visi nervu ceļi, kas nodrošina saziņu starp muguras smadzenēm un galvas smadzenēm.
Smadzeņu puslodes
Smadzeņu puslodes ir lielākā un nozīmīgākā cilvēka smadzeņu daļa. Puslodes ir intelekta centrs. Katrā smadzeņu puslodē ir 4 daivas, katrā daivā ir dažādu receptoru centri.
Galvas smadzeņu slimības
Galvassāpes ir viena no biežākajām sūdzībām, par kurām pacienti griežas pie ārsta. Galvassāpes var būt galvenais vai pat vienīgais simptoms vairāk nekā 40 slimību gadījumos (neirozes, hipertoniskā slimība, arteriālā hipertensija, izkaisītā skleroze, nervu sistēmas saslimšanas u.c.). Galvassāpes var būt organiskas galvas smadzeņu saslimšanas vai likvora (smadzeņu šķidruma) dinamikas traucējumu izraisītas.
Džons Roberts Selskis
Džons Roberts Selskis (en; dzimis Monterejā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu šorttrekists.
Piedalījies 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Tajās izcīnīja divas bronzas medaļas: 1500 m un 5000 m stafetē. Bronzu 1500 m viņš izcīnīja pēc divu korejiešu sadursmes finālā, pirms tam viņš bija piektajā vietā. izcīnīja sudrabu 5000 m komandu stafetē.
Vislabāk viņš kļuva pazīstams pēc veiksmīgā starta 2009. gada Pasaules čempionātā, kurā izcīnīja divas zelta, vienu sudraba un divas bronzas medaļas. Kopumā Pasaules čempionātos sportists izcīnījis divas zelta, divas sudraba un četras bronzas medaļas. Tāpat Dž. Celskis ir izcīnījis bronzu 2009. gada Pasaules komandu čempionātā un piecas medaļas ieguvis Pasaules junioru čempionātos.
Albertparks
Albertparks (en) ir Formula 1 sacīkšu trase, kura atrodas Melburnā, Austrālijā. Tā daļēji atrodas uz ielām. Tāpat kā Monreālā, arī Albertparkā trase atrodas blakus ezeram.
Piloti uzskata, ka trase ir ātra un viegli apgūstama. Tomēr pacēlumu un kritumu trūkums, kā arī trases dizains traucē skatītājiem vērot sacīkstes (izņemot galveno tribīni) un pilotiem apdzīt. Pirmā sacīkste šajā trasē notika 1996. gadā. Kopš tā laika vienīgi 2006. gada sezonā sezona pirmā sacīkste nenotika Melburnā. Toreiz sacīksti bija jāpārceļ uz vēlāku laiku sakarā ar Sadraudzības spēlēm, kuras tobrīd risinājās Melburnas pilsētā. Sacīkstes ir pazīstamas arī ar to, ka Eiropas faniem ir agri jāceļas, lai varētu noskatīties sacensības. 2007. gadā Austrālijas GP sākās pulksten piecos no rīta pēc Latvijas laika. Šī problēma sākot ar 2008. gadu ir daļēji atrisināta, jo sacīkstes notiks pulksten 17:00 pēc Austrālijas laika, kas ir septiņos no rīta pēc Latvijas laika.
31. janvāris
31. janvāris ir gada 31. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 334 (335 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Tekla, Violeta
Kamau lidosta
Kamau lidosta ir neliela lidosta, kas atrodas Vjetnamas pilsētā Kamau. Lidostu apkalpo Vjetnamas gaisa servisa kompānija (VASCO) un nodrošina lidojumus uz citu Vjetnamas pilsētu Hošiminu, konkrēti, uz Tanšonņatas lidostu. Lidostai ir viens skrejceļš, kura garums ir aptuveni 1,5 km. Lidostai pamatus pirms Otrā pasaules kara ielika francūžu kolonisti un tajā laikā tā saucās aérodrome Moranc. Tolaik skrejceļa garums bija tikai 400 metri, bet platums 16 metri. 1962. gadā Dienvidvjetnamas valdība lika pagarināt skrejceļa garumu līdz 1000 metriem, lai to varētu izmantot Vjetnamas kara vajadzībām. 1975. gadā pēc Vjetnamas apvienošanas lidosta nonāca valsts gaisa spēku kontrolē. 1995. gadā skrejceļu izbūvēja 1500 metrus garu, lai to varētu izmantot komerciāliem mērķiem.
Blanks
Blanks ir uzvārds. Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Kamerūnas futbola izlase 2010. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: Pols Legēns
2009. gada Saldus novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Saldus novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Saldus novada domē tika ievēlēti 17 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 9 kandidātu saraksti, kas veidoti no 152 kandidātiem. Saldus novads tika izveidots administratīvi teritoriālajā reformā, tāpēc šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Saldus novadā vēlēšanas notika 21 iecirknī.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Pilsoniskā savienība (22,7%), bet kopā novada domē iekļuva 6 no 9 sarakstiem. Saldus novada domes vēlēšanās piedalījās 9607 vēlētāji jeb 44,78% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 9578, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 9392 vēlētāji.
Angelika Kerbere
Angelika Kerbere (de; dzimusi ) ir vācu tenisiste. Profesionālo karjeru uzsāka 2003. gadā. Bijusī WTA vienspēļu ranga līdere, dubultspēļu rangā viņa ir sasniegusi 103. vietu.
Karjerā A. Kerbere ir uzvarējusi 12 WTA un 11 ITF vienspēļu turnīros. Grand Slam sacensībās viņa ir izcīnījusi 3 titulus — 2016. gadā uzvarēja Austrālijas un ASV atklātā čempionāta turnīros, savukārt 2018. gadā uzvarēja Vimbldonas čempionātā.
Lingulīdu kārta
Lingulīdu kārta (Lingulida) ir bezslēdzenes pleckāju kārta. Šīs kārtas pārstāvjiem ir hitīn-fosfātiska, reizēm kalcīta čaula ar neīstām arejām abos čaulas vāciņos. Kāja iziet caur starp vāciņiem, bieži vien pa vēdera vāciņa neīstās arejas iedobi. Pārstāvjiem ar kalcīta, dažiem arī ar hitīn-fosfāta čaulām iekšpusē ir piepaceltas platformas, kur piestiprinās muskuļi. Šīs kārtas pārstāvji dzīvoja no kembrija līdz mūsdienām.
Sistemātika
Kārtā ir trīs virsdzimtas.
Dinaburga (nozīmju atdalīšana)
Dinaburga var būt:
Mustangs
Mustangs ir viena no savvaļā dzīvojošām zirgu šķirnēm. Šķirne ir veidojusies, sajaucoties dažādiem spāņu konkistadoru izbēgušajiem zirgiem; pamatā tie ir Ibērijas pussalas spāņu zirgi, kuri ir sajaukušies ar citām šķirnēm. Jo bars ir dzīvojis izolētākā teritorijā, jo Ibērijas pussalas zirgu pazīmes ir izteiktākas.
1971. gadā mustangs tika pasludināts par ASV rietumu apgūšanas vēstures dzīvo simbolu. Mūsdienās mustangi ir aizsargāti ar likumu, un zemniekiem ir jādalās ganībās ar savvaļas zirgiem. Vārds "mustangs" ir cēlies no Meksikas spāņu valodas — mestengo, kas nozīmē savvaļas dzīvnieks.
Izskats
Tā kā mustangi veidojās, krustojoties daudzām zirgu šķirnēm, tiem nav noteiktas krāsas matojums. Mustangiem raksturīgs neliels augums, maksimāli tas sasniedz 142 cm. Aptuvenais augums 140 cm. Tie ir izturīgi un spēcīgi veidoti.
Barība
Līdzīgi kā citi zirgi, mustangs pārtiek tikai no augiem. Taču barības vienmēr ir par maz; zālei un krūmiem, kas aug pieejamā apkārtnē, uzturvērtība ir zema, tāpēc mustangs ir piemērojies tādai diētai, ar kādu neizdzīvotu neviens mājas zirgs, pat vairākas dienas spējot iztikt bez barības un ūdens. Mustangs ir iemācījies sasist ledu aizsalušā āliņģī, kā arī aizsniegt ūdeni citās grūti pieejamās vietās.
Mustangs arī izsēj augus, jo sēklas nesagremotas iziet cauri viņa gremošanas sistēmai un iznāk kopā ar izkārnījumiem.
Paradumi
Mustangi dzīvo nelielos baros, kuru veido vai nu ērzelis un viņa harēms (2—18 ķēves), kumeļi un jaundzimušie zirgi, vai jaunie ērzeļi, kuriem vēl nav sava harēma. Dzīve barā ir droša aizsardzība pret plēsējiem. Vientuļš mustangs nebūtu spējīgs aizsargāties un izdzīvot. Aizsardzībai gan bija būtiskāka nozīme agrāk, kad bija vairāk jābaidās no vilkiem, koijotiem un pumām, kas apdzīvoja tās pašas teritorijas. Bars apdzīvo teritoriju, kurā barojas un rūpējas par tā aizsardzību. Bars respektē citus zirgu barus savas teritorijas nomalēs un reizēm apvienojas ar tiem, lai aizsargātos no plēsējiem. Katrā harēmā ir viena alfa ķēve (galvenā ķēve). Ja draud briesmas, šī ķēve aizved baru drošībā, kamēr ērzelis stājas pretī ienaidniekam. Tas ir iespaidīgs skats, kad ērzelis gatavojas aizsardzībai.
Vēsture
Pēdējā ledus laikmeta beigās pirms 10 000—12 000 gadiem zirgi Amerikas kontinentā izmira. Zirgs atgriezās Amerikas salās kopā ar Kolumbu, kad tas savā otrajā ceļojumā 1493. gadā paņēma sev līdzi zirgus. Kontinentu zirgi sasniedza 1519. gadā mūsdienu Meksikas un Floridas reģionā. Mustangi pamatā ir sajaukušies no Ibērijas pussalas zirgiem ; tie ir Andalūzijas zirgi, soraijas, arābu zirgi un barbi. Daži zirgi izbēga vai arī tika indiāņu nozagti, zirgu populācija ātri izpletās pa Ziemeļamerikas prērijām.
Amerikas pirmiedzīvotāji ļoti ātri pieņēma zirgu kā daļu no savas kultūras. Indiāņi mēdz teikt, ka prērijas zālei bija atmiņas par zirgiem. Viņi sauca zirgu par lielo suni, jo pirms tam lietu transportēšanai tika lietoti suņi. Zirgs indiāņiem izmainīja dzīvi, tie spēja nest daudz vairāk mantu, ar tiem varēja jāt gan medībās, gan karā, un tos nevajadzēja barot, jo zāle auga visur.
rančo īpašnieki ziemas sezonā sāka laist savvaļā arī savus zirgus, pavasarī tie tika atkal sadzīti kopā, paņemot līdzi kādus vietējos mustangus. Daži, lai uzlabotu sava rančo teritorijas mustangu asinis, nošāva zirgu bara galveno ērzeli, un tā vietā palaida kādu "smalku" šķirnes ērzeli, piemēram, tīrasiņu zirgu.
Ap prērijās ganījās apmēram 2 miljoni savvaļas mustangu. Tad tos sāka intensīvi izķert un medīt. Mustangs tika uzskatīts par brīvi pieejamu resursu, ko ikviens drīkst noķert, pārdot vai lietot. Mustangus īpaši pielietoja militārajām vajadzībām vai kāva, lai iegūtu gaļu. Visbiežāk mustangu gaļa tika lietota suņu barībai. Medībām tika lietotas gan lidmašīnas, gan inde, gan lamatas, līdz 1959. gadā tas tika aizliegts. Pēc kāda laika mustangu aizsardzības likums tika uzlabots un paplašināts, tā jauno versiju pieņēma 1971. gadā. Mūsdienās privāti pieder apmēram 27 000 mustangu, savvaļā prērijās ganās apmēram 33 000 mustangu, no kuriem puse dzīvo Nevadā, bet mustangi ir sastopami arī Montanā, Vaiomingā, Jūtā un Oregonā.
Mustangs ir ietekmējis vairāku Amerikas zirgu šķirņu izveidi. Mustangs kļuva par pamatu Amerikas ātrākajam zirgam kvarteram, tā kā mustanga asinīs rit tīrasiņu zirgu asinis. Arī idiāņi nodarbojās ar zirgu selekciju, lai radītu savām vajadzībām piemērotus zirgus. Īpašā cieņā bija raibi zirgi. Indiāņi ir radījuši tādu šķirni, kā lāsumaino apalūsa zirgu.
Frenks Herberts
Frenks Patriks Herberts (, dzimis Takomā, miris  Medisonā) bija nozīmīgs amerikāņu zinātniskās fantastikas autors. Viņš vislabāk ir pazīstams ar savu romānu Dune (1963—1965) un pieciem tā turpinājumiem. 1965. gada Nebulas un 1966. gada Hugo balvu ieguvējs.
Elektromagnētiskā lauka avoti
Elektromagnētiskā lauka avoti var būt elektriskais lādiņš un/vai elektriskā strāva.
Elektriskais lādiņš
Elektrisko lādiņu fizikā apzīmē ar q \ un tā mērvienība ir kulons (C).
Elektriskais lādiņš var būt pozitīvs vai negatīvs.
Pozitīvu lādiņu veido protoni, savukārt negatīvu lādiņu - elektroni.
Lādiņiem piemīt elektriskā lādiņa nezūdamības likums.
Tilpuma lādiņa blīvums
Tilpuma lādiņa blīvumu fizikā apzīmē ar \rho \
Saskaņā ar šo definīciju lādiņš ir integrālis
Virsmas lādiņa blīvums
Virsmas lādiņa blīvumu apzīmē ar \rho_S \
Saskaņā ar šo definīciju lādiņš ir integrālis
Lineārais lādiņa blīvums
Lineāro lādiņa blīvumu apzīmē ar \rho_l \
Saskaņā ar šo definīciju lādiņš ir integrālis
Delta funkcija
Lai gan funkcija \rho (x) \ nav nepārtraukta, to var izteikt matemātiski šādi:
kurš nepieciešams, lai iegūtu galīgu lielumu q \.
Vairāku lādiņu blīvums
Situācija ir līdzīga, ja uz x \ ass diskrētos punktos x_i \ izvietoti n \ punktveida lādiņi q_i \ un sistēmas pilnais lādiņš ir. Arī šādu lādiņu izvietojumu var izteikt ar \delta \ funkcijām.
Un līdz ar to
Cīņas sports 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — grieķu-romiešu cīņa līdz 84 kg vīriešiem
2008. gada vasaras olimpisko spēļu grieķu - romiešu cīņas sacīkstēs vīriešiem svara kategroijā līdz 84 kilogramiem uzvaru izcīnija Itālijas sportists Andrea Minguzi. Sacīkstes tika aizvadītas 14. augustā. Medaļu pasniegšanas cermonijas laikā Zviedrijas sportists Ara Abrahamians protestējot pret, viņprāt, negodīgo tiesāšanu sacīkšu pusfinālā, noņēma iegūto bronzas medaļu un nometa to zemē. Divas dienas vēlāk Starptautiskā Olimpiskā komiteja izlēma sodīt sportistu par nesportisku uzvedību un atņēma viņam izcīnīto bronzas medaļu.
Elektromagnētiskā lauka avoti
Elektriskā strāva
Elektriskā strāva - daļiņu (lādiņnesēju) orientēta plūsma. Elektriskā strāva vielā var plūst tad, ja tajā pietiekamā koncentrācijā eksistē brīvi lādiņnesēji, kas var pārvietoties makroskopiskā attālumā. Par šādām vielām saka, ka tās labi vada elektrisko strāvu jeb tie ir vadītāji. Lai strāva plūstu, vadītājā jāpastāv elektriskajam laukam, kuru rada elektroenerģijas avots. Elektriskā lauka spēks izraisa lādiņnesēju kustību. Lādiņnesēji var būt an brīvie elektroni metālā, pozitīvie un negatīvie joni gāzēs, šķidrumos, plazmā u.tml.
Elektriskās strāvas virziens
Par elektriskās strāvas virzienu pieņemts uzskatīt pozitīvo lādiņnesēju kustības virzienu. Tāpēc, ja strāva ir negatīvu elektronu plūsma (kā, piemēram, metālos), tad strāvas virziens ir pretējs elektronu orientētās kustības virzienam.
Elektriskās strāvas stiprums
Elektriskās strāvas stiprums I \ ir elektriskais lādiņš q \, kurš noteiktā laikā t \ izplūst caur vadītāja šķērsgriezuma laukumu.
Precizējot, strāvas stipruma formula ir:
Elektriskās strāvas tilpuma blīvums
Elektriskās strāvas tilpuma blīvumu apzīmē ar \vec{j} \
Ja lādiņnesēji pārvietojas tilpumā, tad to plūsmas līnijas šķērso virsmu S \
Elektriskās strāvas virsmas blīvums
Elektriskās strāvas virsmas blīvumu apzīmē ar \vec{i} \
Ja lādiņnesēji pārvietojas pa ķermeņa (vada) virsmu, tad to plūsmas līnijas šķērso līniju l \, kura veido šo virsmu.
Altaja rezervāts
Altaja valsts dabas biosfēras rezervāts (ru) ir stingras aizsardzības dabas rezervāts Krievijā, Dienvidsibīrijā. Izvietojies Altaja Republikas ziemeļaustrumos Turočakas un Ulaganas rajonā. Izveidots 1967. gadā jau agrāk no 1932. līdz 1951. gadam pastāvējuša dabas rezervāta vietā. 1998. gadā kopā ar Katuņas rezervātu iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā ar nosaukumu Altaja Zelta kalni.
Gar rezervāta robežām izvietojušās augstas Altaja kalnu grēdas: ziemeļos — Torotas grēda, ziemeļaustrumos — Abakanas grēda, dienvidos — Čihačova grēda, austrumos — Šapšals ar rezervāta augstāko virsotni Toškalikajas kalnu (3507 m). Rezervāta ziemeļrietumos izvietojies Teļecas ezers. Visā rezervāta teritorijā nav neviena autoceļa. Rezervāts izveidots ar mērķi saglabāt ciedrpriežu taigas un Dienvidsibīrijas augstkalnu tundras biotopus. Meži aizņem 35% teritorijas, kalnu tundra — 60%, stepe — 5%. Dzīvo marali, alņi, kalnu kazas, stirnas, brūnie lāči, sabuļi u.c.
Sanantonio "Spurs"
Sanantonio "Spurs" (en) ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas ir bāzēts Sanantonio, Teksasas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences Dienvidrietumu divīzijā. Tas tika dibināts 1967. gadā kā Dalasas "Chaparrals" un kopš 1976. gada spēlē NBA.
.cz
Pirms Čehoslovākijas sadalīšanās 1993. gadā Čehija lietoja domēnu .cs.
Ārējās saites
Toppdomän
Daugavas stadions
Daugavas stadions var būt:
Alu lācis
Alu lācis var būt:
Islandiešu mūzika
Islandiešu mūzika ir mūzika, kas ir izveidojusies galvenokārt Islandē vai kuras autori ir islandiešu tautības pārstāvji. Tai ir raksturīga dinamiska, tautas un popmūzikas sintēze. Slavenākā Islandes izpildītāja, komponiste, producente un aktrise ir Bjorka, bet starptautisku atzinību guvuši arī tādi mākslinieki kā elektroniskās mūzikas grupa GusGus un postroka pārstāvji Sigur Rós. No islandiešu klasiskās mūzikas pārstāvjiem komponists un pianists, Jons Leifs (1899—1968) tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem māksliniekiem.
Tautas mūzika
Islandiešu mūzikas vēsturei ir spēcīgas tradīcijas, kas ietver dziesmas, kas saglabājušas savu vērtību kopš 14.gadsimta. Tautas dziesmās tiek apdziedāta mīlestība, jūrnieki, vīrišķība, aukstas ziemas, kā arī elfi, troļļi un citi mitoloģiski tēli, kas lielākoties ir uz humoristiskas nots. Starp 1906 un 1909 gadu Bjarni Þorsteinsson kolekcionēja Islandiešu tautas dziesmas, kuras tika papildinātas ar tādu tradicionālo instrumentu kā langspil un fiðla pavadījumu. Rímur ir episki, vēsturiski vikingu stāsti, dziedāti rīmisku balāžu, a capella stilā. Populārākie dziedājumi tika sarakstīti starp 18. gadsimtu un 20 .gadsimta sākumu, autori: Hannes Bjarnason (1776—1838), Jón Sigurðsson (1853—1922) un Sigurður Breiðfjörð (1798—1846).
Populārā mūzika
Islandiešu populārā mūzika mūsdienās ietver daudz dažādus māksliniekus sākot ar indie, poproka kā arī elektroniskās mūzikas grupas tāpat arī dažādus solo izpildītājus. Strauji aug islandiešu alternatīvās mūzikas pārstāvniecība, arvien piedaloties dažādos starptautiskos festivālos kā arī regulāri koncertējot galvaspilsētā Reikjavīkā. Māksliniece Bjork ir saņēmusi 13 Grammy nominācijas un pārdevusi vairāk kā 15 miljonus ierakstu visā pasaulē, tai skaitā divus platīna albumus un vienu zelta albumu Amerikas savienotajās valstīs savukārt izpildītāja Emiliana Torrini ieguva plašāku atpazīstamību 2008 pēc sava singla Jungle drum izdošanas.
Indie pop-folk grupa Of Monsters and Men tiek uzskatīta par visspožāk uzlecošajām jaunajām zvaigznēm kopš Bjorkas un Sigur Ros. Viņu debijas albums "My Head Is an Animal", kā arī pirmais singls "Little Talks" sasniedza augstas pozīcijas Eiropas un pasaules topos. 2013. gadā viņi ieguva European Border Breakers Awards apbalvojumu.
Trio Samaris ir guvuši arvien vairāk uzmanības, itsevišķi Eiropā, un ir piedalījušies dažādos mūzikas festivālos Eiropā 2014.gadā. Viņu pašizdotais EP mūzikas albums "Stofnar falla" tika pozitīvi atzīts un kā turpinājums sekoja debijas albums, kurš tika izdots 2014. gada maijā. Arī tādi mākslinieki kā elektro-popa grupa FM Belfast, kura darbojas kopš 2005.gada ir guvuši uzmanību ārpus Islandes.
Valsts himna
Islandes valsts himna ir "Lofsöngur", himnas autors ir Matthías Jochumsson un mūziku sarakstījis Sveinbjörn Sveinbjörnsson. Dziesma himnas formātā tika uzrakstīta 1874.gadā, kad Islande atzīmēja tūkstošgadi, kopš apmešanās uz Islandes salas. Pirmais nosaukums tika publicēts kā "Himna Islandes tūkstošgades atzīmēšanai".
Lielais Ziemeļu karš
Lielais Ziemeļu karš (1700-1721) bija viens no lielākajiem kariem par politisko un militāro ietekmi Ziemeļeiropā. Kara rezultātā samazinājās Zviedrijas loma, bet krasi pieauga Krievijas loma Baltijas jūras reģionā. Polijas-Lietuvas kopvalsts un Saksija tika novājinātas, bet Prūsija parādījās kā jauna militāra vara. Nerealizējās Livonijas politiķu plāns atjaunot autonomu valsti Polijas-Lietuvas vai Saksijas paspārnē.
Islandiešu mūzika
Iceland Music Export
Mērķis reklamēt un iepazīstināt ar islandiešu mūziku ārzemēs. Šī institūcija veido komunikāciju starp māksliniekiem, koncertzālēm un klausītājiem.