cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nacionalizācija
Nacionalizējot īpašumu, bijušajiem īpašniekiem var tikt izmaksāta kompensācija vai īpašums tiek atņemts (ekspropriācija jeb konfiskācija) bez kompensācijas izmaksas.
Privātas bankas nacionalizācijas gadījumā šīs bankas parādnieki-rezidenti saskaņā ar LR Civillikuma 1857.pantu tiesību sakrituma rezultātā tiek atbrīvoti no parādsaistībām pret valsti, kas nacionalizējusi šo banku, rēķinoties ar Civillikuma 1857.panta noteiktajām sekām kā zaudējumu.
"Parex banku" Latvijas Republika 2008.gadā nacionalizēja ekonomisku apstākļu (vispasaules lielā ekonomiskā krīze) rezultātā, labprātīgi ieguldot šajā bankā no Valsts kases 874 miljonus latu, lai saglabātu Parex banku jau kā valsts banku bez kompensācijas izmaksas bijušajiem Parex bankas īpašniekiem.
Jānis Pontags
Jānis Pontags (dzimis 1902. gada 7. jūlijā, miris 1996. gada 13. jūlijā) bija latviešu daiļamatnieks, uzņēmuma vicedirektors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Otrā pasaules kara beigās devies bēgļu gaitās uz Vāciju, tālāk uz ASV. Apglabāts Ņūdžersijā.
Palaipe
Palaipe ir ciems Kurzemes galējos dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā uz austrumiem no Rucavas, pie Lietuvas robežas. Palaipē atrodas ogu audzēšanas uzņēmums "Ogu aģentūra".
Nekovalentā mijiedarbība
Nekovalentā mijiedarbība jeb starpmolekulārie spēki ir mijiedarbība starp molekulām, kuru atšķirībā no kovalentās saites jeb iekšmolekulārajiem spēkiem nenodrošina atomu elektronu mākoņu pārklāšanās. Elektronu kustība molekulās ir cēlonis tam, ka ap molekulām pastāv elektromagnētiskais lauks. Ar šiem laukiem molekulas savstarpēji mijiedarbojas.
Van der Vālsa spēki
Pievilkšanās un atgrūšanās spēkus, kas darbojas starp neitrālām molekulām, sauc par van der Vālsa spēkiem.
Orientācijas mijiedarbība
Orientācijas mijiedarbība norisinās starp polārām molekulām. Vienādu zīmju (+ vai -) dipolu gali atgrūžas, pretēju zīmju dipolu gali pievelkas. Jo polārākas molekulas, jo stiprāka to mijiedarbība. Jo augstāka apkārtējā temperatūra, jo vājāka mijiedarbība. Šī mijiedarbība var notikt arī starp jonu un polāru molekulu. Pievilkšanās vai atgrūšanās mijiedarbību, kā arī mijiedarbības stiprumu starp jonu un dipolu nosaka tie paši apstākļi, kas nosaka divu dipolu mijiedarbību.
Indukcijas mijiedarbība
Indukcijas mijiedarbība notiek starp polāru un nepolāru molekulu vai starp jonu un nepolāru molekulu. Polārā molekula vai jons inducē dipolu nepolārā molekulā.
Dispersijas mijiedarbība
Dispersijas mijiedarbība var notikt starp nepolārām molekulām (arī starp atomiem). Elektronu kustības dēļ kādā laika momentā pretējo lādiņu (pozitīvi lādētais kodols un negatīvi lādētie elektroni) centri nepolārā molekulā var nesakrist — rodas mikrodipols. Tuvējās molekulās notiek mikrodipolu savstarpējā orientācija, radot sinhronu mikrodipolu rašanos un izzušanu — notiek lādiņu pulsācija.
Donorakceptorā mijiedarbība bez kovalentās saites veidošanās
Donorakceptorās mijiedarbības rezultātā, kad elektrondonors dod savu nedalīto elektronu pāri elektronakceptoram, veidojas kovalentā saite, taču šī mijiedarbība var arī nerezultēties ar saites veidošanos, kad starp donoru un akceptoru tiek pārnests lādiņš (elektrostatiskā mijiedarbība). Donorakceptorā mijiedarbība bez kovalentās saites veidošanās ir pamatā lādiņa pārneses kompleksiem.
Ūdeņraža saite
Ūdeņraža saite var veidoties starp molekulām, kurās ūdeņradis ir kovalenti saistīts ar stipri elektronegatīvu elementu. Vienas molekulas ūdeņraža atoms var saistīties ar citas molekulas stipri elektronegatīvā elementa elektronu mākoni.
Morgans Sansons
Morgans Stefāns Sansons (fr, dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2023. gada Sansons pārstāv Francijas futbola 1. līgas komandu Nice, kas viņu īrē no Aston Villa.
Profesionālo debiju piedzīvoja 2012. gadā Le Mans komandas sastāvā Ligue 2. 2013. gadā pievienojies Montpellier, kur spēlēja četras sezonas. 2017. gadā Sasons noslēdza četrarpus gadu līgumu ar Marseille. Kopš 2021. gada pārstāv Aston Villa.
Pārstāvējis Francijas jauniešu izlases.
Kalnaegļu upurozols
Kalnaegļu upurozols jeb Veldes ozols ir sena kulta vieta, valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis Smiltenes novada Bilskas pagastā, uz ziemeļaustrumiem no Zeltiņiem.
Ziņas par Kalnaegļu ozolu pirmoreiz publicējis Andris Ziemelis žurnālā "Jaunā nedēļa" 1926. gada martā. 1977. gadā tas iekļauts dižkoku sarakstā. No 20. gadsimta pirmās puses rakstos saglabājušies nostāsti, ka ozols saukts par "Veco Tēvu", pie tā agrāk nesuši ziedus, pareģojuši laika apstākļus, nesuši ziedojumus. Blakus ozolam diezgan liels akmens. Apmēram 1 kilometra attālumā no ozola atrodas Kalnaegļu pilskalns.
Turcines
Turcines ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 247 km attālumā no Rīgas.
Spulgu ezers
Spulgu ezers ir karsta ezera atliekas Bauskas novada Kurmenes pagasta dienvidrietumos, 0,5 km uz ziemeļrietumiem no Vērdiņiem. 1953. gadā ezera ūdens ar visām zivīm pazuda.
1998. gada Latvijas banku krīze
Krievijas rubļa devalvācijas rezultātā 1998. gada otrajā pusē Latvijas komercbanku sektors piedzīvoja krīzi. Krīzes rezultātā tika slēgtas vairākas komercbankas, vairākas citas apvienojās vai tika pārdotas ārvalstu bankām.
Cēloņi
No 1996. gada līdz 1998. gada pirmajam pusgadam Latvijas banku sistēma strauji attīstījās. Banku aktīvi auga un bankas strādāja ar peļņu, pilnveidojās banku iekšējā risku vadīšanas politika, bankas pievērsās operāciju procedūru izveidei (salīdzinājumā ar 1995. gada krīzi). Krievijas valdībai 1998. gada augustā paziņojot, ka tā nespēs laikus un pilnā apjomā norēķināties par saviem vērtspapīriem, strauji kritās šo vērtspapīru vērtība. Tā rezultātā daudzu Latvijas banku aktīvu vērtība ievērojami samazinājās. Tas Latvijas finanšu sistēmai radīja būtiskas finanšu problēmas, ko vēl vairāk pastiprināja vispārējās nedrošības apstākļos notiekošā noguldījumu aizplūde no vairākām Latvijas bankām.
Krievijas valūtas devalvāciju 1998. gadā ietekmēja vairāki faktori. No ārējiem faktoriem to veicināja naftas cenu kritums pasaulē, kā arī Āzijas krīze. Savukārt no iekšpuses Krievijas ekonomiku grāva milzīgie nenomaksāto nodokļu un algu parādi. Līdz 1998. gada augustam strādājošajiem Krievijā nebija izmaksātas algas 12,5 miljardiem ASV dolāru apmērā. Situāciju saasināja tas, ka bija pazuduši aptuveni 5 miljardi ASV dolāru, ko Krievijas attīstības projektiem piešķīra Pasaules Banka un Starptautiskais Valūtas fonds. Ārvalstu investori sāka pamest valsti. Šo un citu faktoru rezultāts bija tāds, ka Krievijas valdība nolēma devalvēt rubli — aptuveni mēneša laikā tā vērtība kritās no 6,3 rubļiem par vienu ASV dolāru līdz 21 rublim par vienu ASV dolāru. Papildus tam Krievijas valdība apņēmās restrukturizēt visas parādu obligācijas un veikt citas darbības.
Komercbankas
Krievijas krīze veicināja vairāku mazo Latvijas komercbanku apvienošanos, un vairākas no tām pārpirka lielās Latvijas komercbankas ar Skandināvijas kapitālu. Lielāko Latvijas banku nonākšana ārvalstu banku īpašumā nodrošināja šīm bankām piekļuvi mātesbanku finanšu resursiem, kas bieži bija ar izdevīgākiem nosacījumiem, nekā mēģinot aizņemties starpbanku vidē. Zviedrijas bankas (Swedbank un SEB), pārņemot savā īpašumā Latvijas lielākās bankas, nolēma izvērst aktīvu darbību visās Baltijas valstīs un, Baltijas valstīm pievienojoties ES, uzskatīja šo valstu tirgu par daļu no sava iekšzemes tirgus.
Tautsaimniecība
Krievijas 1998. gada finanšu krīzes ietekme uz Latvijas tautsaimniecību bija lielāka nekā 1995. gada banku krīze, jo šī krīze skāra ne tikai finanšu sektoru, bet arī daudzas tautsaimniecības nozares strauja eksporta tirgus sabrukuma dēļ. Būtiski mainījās Latvijas ārējās tirdzniecības struktūra. Latvijas eksports uz Eiropas Savienības (ES) valstīm pieauga, bet uz Krieviju un citām NVS valstīm sāka pakāpeniski samazināties jau 1997. gadā. Līdz ar Krievijas valdības maksātnespējas pasludināšanu un rubļa devalvāciju 1998. gada augustā eksporta apjoma kritums kļuva īpaši izteikts — gada laikā Latvijas eksports uz Krieviju un citām NVS valstīm samazinājās aptuveni par pusi. To ietekmēja Krievijas rubļa vērtības kritums, ar to saistītais ienākuma līmeņa, tādējādi arī pieprasījuma kritums Krievijā, kā arī finanšu sektora problēmas, kas apgrūtināja tirdzniecības darījumu normālu norisi. 1998. gada augustā tika pārtraukts Latvijas monetāro indeksu pieaugums. Krievijas finanšu krīzes dēļ banku darbības rādītāji pasliktinājās un bezdarba līmenis palielinājās.
Krievijas ekonomiskā krīze Latviju ietekmēja trejādi. Krievija bija viens no Latvijas galvenajiem eksporta tirgiem, tādējādi situācijas pasliktināšanās Krievijā nozīmēja arī Latvijas eksporta apjoma samazināšanos. Krievija Latviju izmantoja arī kā tranzītceļu uz rietumiem, tādējādi kļūstot par izdevīgu biznesu Latvijas transporta sektoram. Tāpat Krievijas situācijas negatīvi ietekmēja Latvijas finanšu sektoru. 1998. gada otrajā pusē Latvijas ekonomikas pieaugums samazinājās. Krīzes laikā uzlabojās nodokļu iekasēšana, kā arī saglabājās stabila, pieaugoša ekonomika. Lielākā daļa uzņēmumu spēja ātri pārstrukturēties, pārorientēt savu darbību uz citiem tirgiem, un Latvijas iekšzemes kopprodukta izaugsme turpinājās.
Pycnosteus pauli
Pycnosteus pauli ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Elga Mark-Kurika 1956. gadā. P. pauli holotips ir vēdera plātnes fragments (kreisā puse), kas tika atrasta pie Tammes Vertsjerva ezera krastā (vidusdevons, arukilas svīta). Nosaukums Pycnosteus pauli nozīmē Paula piknostejs (no V.Paula uzvārda, kurš bija savācis šīs sugas fosiliju kolekciju). Suga ir bieži sastopama Igaunijā, vidusdevona arukilas svītas augšdaļā pie Tartu, Vīlandes, Pelvas u.c., kā arī pie Ļemovžas upes Ļeņingradas apgabalā. P. pauli ir arukilas svītas augšdaļas vadfosilija.
Apraksts
Salīdzinoši liela izmēra īpatņi. Vēdera plātne ar garu, vaļēju aizmugurējo izgriezumu. Tās apakšpusē stipri attīstīti masīvi porainie audi. Ādas zobi plakani, kas zarojas bieži vien uz divām vai trim garām ribiņām, kuras sākas gandrīz no zobu virsotnes. Branhiālā plātne ir plata un samērā gara, ar nedaudz ieliektu laterālo (sāna) un izliektu aizmugurējo malu. Pie iekšējās malas apakšējā pusē atrodas lielu, daudzstūrainu tesēru zona.
Salīdzinājums
P. pauli atšķiras no Pycnosteus palaeformis ar lielākiem vēdera plātnes izmēriem, stāvākām malām, būtiski attīstītiem masīvajiem porainajiem audiem, no kā var secināt, ka plātne norīvējās intensīvāk. Tesēras aizsedz izgriezumu un bija paceltas augstāk. Ādas zobi lielāki, taču plakanāki, zobiņi daudzskaitlīgi gari un bieži vien zarojas uz divi vai trīs. Branhiālās plātnes sānu mala nav izliekta, kā P. palaeformis, bet nedaudz ieliekta. Branhiālās plātnes tesēras ir būtiski lielākas, nekā Psammosteus ģintij.
Rafaels Alkantara
Rafaels Alkantara du Nasimentu (pt; dzimis ), vairāk zināms kā Rafiņa (Rafinha), ir Brazīlijas futbolists, pussargs. Kopš 2022. gada spēlē Kataras Zvaigžņu līgas komandas Al-Arabi sastāvā.
Sasniegumi
Barcelona
Paris Saint-Germain
Brazīlija
Valērijs Šabala
Valērijs Šabala (dzimis Rīgā) ir Latvijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Latvijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik pārstāv Rumānijas Liga I komandu FC Viitorul.
Latvijas izlasē Šabala debitēja pārbaudes spēlē pret Kataru, bet pirmos vārtus guva  pārbaudes spēlē pret Turciju, kad viņš izcēlās ar diviem vārtu guvumiem, panākot neizšķirtu.
Atriebēji
Atriebēji var būt:
Džons Peins
Džons Braiants Peins (en) bija amerikāņu sporta šāvējs, olimpiskais čempions šaušanā 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Privātā dzīve
Džons Peins piedzima 1868. gadā, viņa tēvs bija Čārlzs Džeksons Peins, kurš bija ASV Armijas ģenerālis Amerikas pilsoņu kara laikā. Viņam bija arī jaunāks brālis Samners Peins, kurš tāpat kļuva par 1896. gada olimpisko spēļu čempionu šaušanā. Viņš ir pabeidzis Hārvārdas koledžu.
Pēc olimpiskajām spēlēm Peins turpināja cīņu Spānijas un Amerikas karā. Pēc kara viņš atgriezās Bostonā un kļuva par turīgu investīciju baņķieri.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Džons bija Bostonas Vieglatlētikas asociācijas loceklis. Šī asociācija sūtīja biedrus uz pirmajām olimpiskajām spēlēm. Peins nolēma piebiedroties. Vispirms viņš devās uz Parīzi, lai pārliecinātu savu brāli Samneru pievienoties viņam olimpiskajās spēlēs.
Džons Peins 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja 25 metru šaušanā ar militāro pistoli. Viņš šajā disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, iegūstot 442 punktus ar 25 precīziem šāvieniem. Abi ar brāli viņi izmantoja Colt tipa revolveri, šie šaujamieroči bija labāki nekā pārējo sportistu ieroči, līdz ar to viņiem nebija nekādu problēmu uzvarēt.
Matsalu nacionālais parks
<mapframe text="Matsalu nacionālais parks" width=290 height=290 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q1540273" } Matsalu nacionālais parks (et) ir nacionālais parks Igaunijā, kas atrodas valsts rietumu daļā, Baltijas jūras Matsalu līcī un apkārtnē, netālu no Lihulas pilsētas. Parka platība ir 486,1 km², no tiem lielākā daļa (261,8 km²) jūrā. Parka teritorija ietver arī Kazari upes lejteci un palienes pļavas, kā arī ap 50 Monzunda arhipelāga saliņas.
Matsalu līcis ir Eiropas nozīmes putniem nozīmīga vieta, kur migrācijas laikā koncentrējas liels daudzums ūdensputnu. Līcis atrodas uz viena no aktīvākajiem putnu migrācijas ceļiem, tā akvatoriju un piekrstes pļavas kā atpūtas un barošanās vietu migrācijas laikā ik gadu izvēlas liels skaits zosu, pīļu, gulbju, dzērvju. Kopējais teritoriju šķērsojošo migrējošo ūdensputnu skaits tiek vērtēts kā divi miljoni. Šeit ligzdo virkne aizsargājamu putnu sugu, tai skaitā jūras ērglis. Nacionālajā parkā izveidota putnu vērošanai piemērota infrastruktūtra, tostarp vairāki putnu vērošanas torņi.
Nacionālais parks izveidots 1957. gadā uz ornitoloģiskā lieguma bāzes kā Matsalu dabas rezervāts, taču putnu pētījumi šeit tiek veikti jau kopš 1870. gada. 2004. gadā dabas rezervāts pārveidots par nacionālo parku.
Strempu ezers
Strempu ezers ir karsta ezers Bauskas novada Kurmenes pagasta dienvidrietumos, uz ziemeļiem no Vērdiņiem.
Oto Sverdrups
Oto Neimans Knofs Sverdrups (no; dzimis Bindālē, miris  Sannvikā) bija norvēģu polārpētnieks un jūrasbraucējs. Kopā ar Fritjofu Nansenu un Roaldu Amundsenu tiek uzskatīts par vienu no trijiem izcilākajiem «Zelta gadsimta» norvēģu polārpētniekiem. Devis lielu ieguldījumu Kanādas Arktiskā arhipelāga izpētē.
Polārās ekspedīcijas
1888. gadā Sverdrups pieveinojās Fritjofa Nansena Grenlandes šķērsošanas ekspedīcijai. 1892. gadā Sverdrups tika nozīmēts par Nansena kuģa Fram būvniecības pārraugu un 1894. gadā kļuva par tā kapteini. Piedalījās Nansena 1895./1896. gada ekspedīcijā uz Ziemeļpolu.
1898. gadā Sverdrups ar kuģi Fram mēģināja apkuģot Grenlandi no Bafina līča puses, bet iestrēga Nersa šaurumā un bija spiests pārziemot Elsmīra salā. Ekspedīcija ar pārziemošanām turpinājās līdz 1902. gadam, kuras laikā tika atklātas un izpētītas Sverdrupa salas un Prinča Gustava Ādolfa jūra, nokartējot ap 260 000 km² Kanādas Arktikā.
1914./1915. gadā Sverdrups ar kuģi Eklips piedalījās glābšanas ekspedīcijā Karas jūrā. 1921. gadā Sverdrups vadīja piecu kravas kuģu konvoju, kas šķērsoja Karas jūru un sasniedza Obas un Jeņisejas grīvas un veiksmīgi atgriezās, kas bija nopietns solis Ziemeļu jūrasceļa izveidošanā.
Miris 1930. gada 26. novembrī savā īpašumā Norvēģijā.
Pagodinājumi
Viņa vārdā nosaukti:
Līdaciņu Jāņa kalns
1924. gadā pierakstīta ziņa, ka Līdaciņu Jāņa kalns kādreiz saucies "Upuru kalniņš". Uz kalna atrodas akmens, kuru saucot "Upuru akmens". Ap akmeni atrastas senas monētas, kuras savulaik upurētas. Saglabājušies nostāsti, ka šī bijusi svētā birzs. Pierakstīti arī nostāsti par pāļu būvi ar neskaidru funkciju.
Darja Kļišina
Viņa guva uzvaru 2011. gada Eiropas čempionātā telpās, kā arī ar panākumiem startējusi jaunatnes čempionātos — uzvara 2011. gada Eiropas U-23 čempionātā, 2009. gada Eiropas junioru čempionātā un 2007. gada Pasaules jaunatnes čempionātā.
Emiljano Buendija
Emiljano Buendija Stati (es, dzimis ) ir Argentīnas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Buendija pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Aston Villa.
Sasniegumi
Norwich City
Individuālie sasniegumi
Frosinone Calcio
Frosinone Calcio ir Itālijas futbola klubs no Frozinones Lacio reģionā. 2014.—2015. gada sezonā klubs izcīnīja 2. vietu Itālijas futbola čempionāta B sērijā un pirmo reizi vēsturē kvalificējās A sērijai, kur ierindojās tikai 19. vietā un atgriezās B sērijā. Savas mājas spēles komanda aizvada Stadio Benito Stirpe, kur ir 16 227 skatītāju vietas.
Pūķa nams
"Pūķa nams" (en) ir amerikāņu fantāzijas drāmas televīzijas seriāls. Tas ir neatkarīgs prīkvels seriālam "Troņu spēle" (2011–2019) un otrais seriāls franšīzē. To pēc HBO pasūtījuma veidojuši Džordžs R. R. Mārtins un Raiens Kondals. Abu seriālu pamatā ir Mārtina romāni no sērijas "Dziesma par ledu un uguni". Seriāla vadošie producenti ir Kondals un Migels Sapočniks. Seriāla notikumi risinās aptuveni 200 gadus pirms "Troņu spēles" notikumiem un ir balstīti uz daļu no romāna Uguns un asinis. Seriāls sākas 172 gadus pirms Dinerīsas Tārgārjenas, karaliskās dzimtas pēcteces, dzimšanas un 100 gadus pēc tam, kad Tārgārjeni ar iekarojumiem pavienojuši Septiņas karaļvalstis. Tajā attēlots Tārgārjenu dzimtas beigu sākums un notikumi, kas noveda pie Tārgārjenu pilsoņu pēctecības kara, kas zināms ar nosaukumu "Pūķu deja".
Lavera
Lavera ir pamesta pilsēta Zviedrijas ziemeļos, Norbotenas lēnē, kas atrodas 15 kilometrus uz dienvidrietumiem no Vidsēles un 50 kilometrus uz rietumiem no Elvsbīnas. Pilsētā no 1936. gada līdz 1947. gadam, atradās vara raktuves. Tās beidza pastāvēt 1947. gada 4. novembrī, jo vara rūdas koncentrācija zemē nebija pietiekamā daudzumā.
Pūķa nams
2019. gada oktobrī "Pūķa nams" komanda saņēma pasūtījumu veidot seriālu, aktieru atlase sākās 2020. gada jūlijā, bet pamata filmēšana — 2021. gada aprīlī Apvienotajā Karalistē. Seriāla pirmizrāde notika 2022. gada 21. augustā, un pirmā sezona sastāvēja no desmit sērijām. Piecas dienas pēc pirmizrādes seriāls tika pagarināts uz otro sezonu. Sapočņiks atstāja producenta amatu pēc pirmās sezonas, atstājot Kondalu kā otrās sezonas vienīgo producentu.
Lavera
Lavera no 1936.-1947. gadam bija viena no inovatīvākajām vietām Zviedrijā. Pilsētā būvēja mājas strādniekiem un viņu ģimenēm. Mājās bija centralizēta siltumapgāde un elektriskie kamīni, pilsētā bija peldbaseins, kinoteātris, skolas un mūsdienīgas ielu sistēmas. Lavera bija vara rūdas ieguves vieta. Raktuvju strādniekus ņēma no tuvējiem ciemiem un citām vara raktuvēm, jo lielāks darbinieku skaits nodrošināja darbu raktuvēs visu gadu. 1946. gadā Laverā vara rūdas ieguve gandrīz apstājās. Mājas tika pārvestas uz citiem Zviedrijas reģioniem, cilvēki brauca prom no pilsētas. 1947. gada novembrī vara raktuves savu darbību beidza.
Ir uzskats, ka Lavera ir kalpojusi par iedvesmu zviedru rakstnieces Elizabetes Rinellas romānam "Till Mervas", kurā ir stāsts par izdomātu spoku pilsētu Mervu.
Māršala Salu karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Māršala Salu sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Māršala Salas līdz šim ir piedalījušās tikai vasaras olimpiskajās spēlēs, startē kopš 2008. gada.
Baltijas Asambleja
Baltijas Asambleja (et, lt) ir reģionāla Baltijas valstu organizācija, kas nodrošina Igaunijas, Latvijas un Lietuvas parlamentu sadarbību. Asamblejā katras dalībvalsts parlamentu pārstāv no 12-20 deputātu lielas nacionālās delegācijas. Organizācija ir izveidota 1991. gada 8. novembrī. Baltijas Asamblejas galvenā mītnes vieta un sekretariāts atrodas Rīgā, bet oficialās valodas ir igauņu, latviešu un lietuviešu.
Asambleja ir tiesīga izteikt savu viedokli rezolūciju, lēmumu, deklarāciju un ieteikumu formā Baltijas valstu nacionālajiem parlamentiem un valdībām, bet citām starptautiskajām un reģionālajām institūcijām - aicinājumu, priekšlikumu un paziņojumu formā. Baltijas Asamblejā darbojas piecas pastāvīgās komitejas kā ekonomikas, enerģētikas un inovāciju komiteja, izglītības, zinātnes un kultūras komiteja, dabas resursu un vides organizācija, tieslietu un drošības organizācija un labklājības organizācija.
Kopš 1994. gada tiek piešķirta Baltijas Asamblejas balva literatūrā, mākslā un zinātnē.
Ich ruf zu Dir, Herr Jesu Christ
Ich ruf zu Dir, Herr Jesu Christ ir viena no populārākajām krājumā Orgelbüchlein ("Ērģeļu grāmatiņa") iekļautajām vācu komponista Johana Sebastiāna Baha sacerētajām ērģelēm domātajām korāļu prelūdijām. Šī ornamentālā, tīrā stilā sarakstītā korāļu prelūdija tiek raksturota kā "lūgšana izmisuma laikā". Tā ir unikāla fa minorā sacerēta trio veida prelūdija diviem manuāļiem un pedālim. Iespējams, ka Bahs pie šāda netradicionāla stila izvēles nonācis, spēlēdams Halles pilsētas baznīcas jaunās ērģeles, kurām bija tam laikam salīdzinoši moderns skaņojums. Sacerēta laikā no 1708. līdz 1717. gadam, Baha tā saucamajā Veimāras periodā.
Prelūdijas pamatā ir 1526. gadā sacerēta baznīcas himna, tās autors ir Johans Agrikola (1494—1566). Ich ruf zu dir, Herr Jesu Christ, ich bitt, erhör mein Klagen; verleih mir Gnad zu dieser Frist, lass mich doch nicht verzagen. Den rechten Glauben, Herr, ich mein, den wollest du mir geben, dir zu leben, meim Nächsten nütz zu sein, dein Wort zu halten eben. Krievu komponists Eduards Artemjevs, padomju elektroniskās mūzikas līderis, ir veicis šī Baha skaņdarba aranžējumu, izmantojot elektronisko ANS sintezatoru. Artemjeva radītais skaņdarbs pazīstams kā "Bahu klausoties (Zeme)", tas izmantots krievu režisora Andreja Tarkovska 1972. gadā uzņemtajā filmā "Solāris". Ich ruf zu Dir, Herr Jesu Christ ir šīs filmas galvenā muzikālā tēma.
Torčils Nilsens
Torčils Nilsens (, dzimis ) ir bijušais Fēru Salu futbola pussargs. Nilsens ir arī viens no labākajiem Fēru Salu šahistiem.
Klubu karjera
Nilsens lielāko daļu savas karjeras ir aizvadījis dzimtās pilsētas klubā SÍF Sandavágur, un pēc tam, kad tas apvienojās ar MB Miðvágur, Nilsens pievienojās jaunizveidotajam klubam FS Vágar.
Izlases karjera
Nilsens Fēru Salu izlases sastāvā 1988. gada augustā aizvadīja pirmo oficiāli FIFA atzīto Fēru Salu izlases maču, kas bija draudzības spēle pret Islandi. Viņš arī guva pirmos vārtus Fēru Salu izlases vēsturē, kopš to atzina FIFA, spēlē, kas arī beigās kļuva par pirmo Fēru Salu izlases uzvaru oficiālajos mačos — 1-0 pār Kanādu 1989. gada aprīlī.
Nilsens kļuva slavens, kad viņš guva vienīgos vārtus 1992. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē 1990. gada septembrī, kur Fēru Salas ar 1-0 šokēja Austriju. Tā bija arī Fēru Salu pirmā spēle oficiālos turnīros.
Pēdējo spēli izlasē Nilsens aizvadīja 1993. gada jūnijā — 1994. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēli pret Čehoslovākiju. Kopumā Nilsens izlasē ir aizvadījis 18 spēles, gūstot divus vārtus.
Šaha karjera
Gan futbola karjeras laikā, gan pēc tās Nilsens ir spēlējis šahu klubā Sandavágs talvfelag. Viņš ir trīskārtējs Fēru Salu čempions šahā — 1984., 1986. un 1988. gadā. Nīlsens ir piedalījies arī trīs Šaha olimpiādēs Fēru Salu komandas sastāvā — 1982. 1984. un 1988. gadā.
Privātā dzīve
Torčilam ir divi dēli — Rogvi un Hogni. Rogvi ir arī ievērojams futbola un šaha spēlētājs. Viņš ir aizsargs, un šobrīd (2013) spēlē klubā 07 Vestur, kā arī Rogvi ir spēlējis Fēru Salu U-19 izlasē. Rogvi ir arī 2012. gada Fēru Salu čempions šahā. Otrs dēls Hogni tiek dēvēts par vienu no daudzsološākajiem šaha spēlētājiem Skandināvijā viņa vecuma grupā. Hogni arī spēlē futbolu, un šobrīd (2013) viņš ir Fēru Salu U-15 izlases sastāvā.
Turčāni
Turčini (arī Turčāni) ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 261 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Rāznas ezers.
Jāņa Asara iela
Jāņa Asara iela var būt:
Raiņa vidusskola
Raiņa vidusskola var būt:
Ruskuļu Lielais akmens
Ruskuļu Lielais akmens ir dižakmens, kas atrodas Preiļu novada Aglonas pagastā, Ruskuļu ciemā, uz dienvidrietumiem no Ciriša ezera.
Akmens parametri — apkārtmērs pie zemes — 5,80 m, garums — 3,80 m, platums — 2,20 m, augstums — 2,10 m. Akmens virspusē iekalti pieci vienādi konusveidīgi iedobumi, kuru diametrs ir 5 cm, bet dziļums — 2,5 cm. Akmeņi ar šādiem iedobumiem tiek uzskatīti par senajām ziedojumu vietām – kultakmeņiem. Šādu dobakmeņu izplatības robeža, iespējams, atrodas Latvijas teritorijā un Ruskuļu Lielais akmens ir pagaidām vistālāk uz dienvidiem atrastais šāda veida piemineklis Latvijā. 1979. gada arheoloģiskajos izrakumos pie akmens tika atklātas vairākas ugunskura vietas, kas visticamāk saistīts ar akmens izmantošanu kultam. Viens no ugunskuriem kurts uz neliela plakana akmens.
Ar akmeni saistās teika par to, ka uz tā kādreiz guļ un sildās Velns, ka naktīs pie tā spokojoties.
Hanzas iela
Hanzas iela var būt:
Panderu upurkalns un upurakmens
Panderu upurkalns un upurakmens ir sena kulta vieta, valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis Smiltenes novada Bilskas pagastā, uz ziemeļrietumiem no Zeltiņiem.
Līdz šim nav atrasti pierakstīti folkloras materiāli. Ir nostāsti, ka agrāk šajā apkaimē bijusi baznīca, taču par to nekādas liecības nav atrastas. Senvieta grūti atrodama.
Duntes iela
Duntes iela var būt:
Gvatemalas futbola izlase
FIFA diskvalificēja Gvatemalas futbola federāciju, pamatojot to ar federācijas atteikšanos nodot pilnvaras FIFA komitejai, kas tika izveidota aizdomu par korupciju dēļ. Šī iemesla dēļ Gvatemalas izlase nevarēja piedalīties 2017. gada un 2019. gada Zelta kausā. Diskvalifikācija tika atcelta.
Harabali
Harabali ir pilsēta Astrahaņas apgabalā Krievijas Federācijā, Harabali rajona centrs. Atrodas Ašulukas upes krastā 30 kilometru attālumā no Kazahstānas robežas un 125 kilometru attālumā no reģiona galvaspilsētas Astrahaņas.
Vēsture
Harabali ciemu dibināja no Voroņežas, Kurskas un Tambovas guberņām aizbēguši zemnieki. 1889. gadā ciemā tika uzcelta divstāvu ķieģeļu pareizticīgo baznīca ar pieciem kupoliem. Vietējā sabiedrība apmaksāja celtniecību, ko veica meistari no Maskavas pēc arhitekta Pāvela Znamenska projekta.
1974. gadā Harabali ciems ieguva rajona pakļautības pilsētas statusu un kļuva par vieglās rūpniecības un lauksaimniecības centru.
Pilsētas nosaukuma etimoloģija nav skaidra. Dažas teorijas šo nosaukumu saista ar nozīmi "melnais kalns" kalmiku valodā vai "melnā zivs" tjurku valodās.
Iedzīvotāji
Pēc 2010. gada tautskaites datiem Harabali pilsētā bija 18 128 iedzīvotāji. Tāpat kā viss Astrahaņas apgabals, arī Harabali ir ļoti daudznacionāla. 2010. gadā tur dzīvoja 59,7% krievu, 33,6% kazahu, 1,3% armēņu, 0,8% vāciešu, 0,6% tatāru, 0,5% korejiešu un 3,5% citu tautību pārstāvju.
E3 BinckBank Classic
E3 BinckBank Classic, iepriekš zināmas kā E3 Harelbeke, Harelbeke–Antverpene–Harelbeke un E3-Prijs Vlaanderen, ir ikgadējas šosejas riteņbraukšanas sacensības Beļģijas reģionā Flandrijā. Sacensības sākas un pēc 210 kilometriem noslēdzas Harelbekē. Sacensības organizē Hand in Hand Cycling Club of Harelbeke un tās ir iekļautas UCI Pasaules tūres kalendārā.
Aizsaules iela
Aizsaules iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
E3 BinckBank Classic
E3 notiek marta vidū un ir daļa no Vlaamse Wielerweek (flāmu riteņbraukšanas nedēļas), kura turpinās ar Brabantse Pijl svētdienā un Driedaagse van De Panne vairāku dienu sacensībām nedēļas vidū pirms Flandrijas tūres klasikas, kura notiek nākamajā svētdienā. Līdz 2011. gadam sacensības notika sestdienā, bet, 2012. gadā iegūstot World Tour statusu, tās tika pārceltas uz piektdienu, lai iegūtu atpūtas dienu pirms citām World Tour sacensībām Gente—Vevelgema, kuras notiek svētdienā.
Rūdupīte
Rūdupīte ir Iecavas kreisā krasta pieteka Bauskas novada Valles pagastā.
Tek pa mežainu, neapdzīvotu apvidu, iesākumā uz austrumiem, tad pagriežas pretējā virzienā. Ietek Iecavā gandrīz precīzi iepretim Svētupes ietekai. Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos neatrodas apdzīvotās vietas.
E3 BinckBank Classic
E3 ir kā sagatavošanās sacensības Flandrijas tūrei. Sacensību distance ir īsāka, bet ir iekļauti daudzi no tiem pašiem kāpumiem. Arī apstākļi ir salīdzināmi, jo bruģis, vējš un kāpumi samazina galvenās braucēju grupas apjomu. Maršruts iekļauj lielu apli Austrumflandrijā, ieskaitot 12 paugurus. Daļa braucēju izvēlas šīs sacensības, nevis taktiskāko, bet daudz prestižāko Flandrijas tūri.
Grieķijas Karaliste
Grieķijas Karaliste (el) bija monarhija, kas pastāvēja Grieķijā no 1832. līdz 1974. gadam ar pārtraukumu 1924. gadā, kad pēc militārā apvērsuma tika pasludināta Otrā Grieķu republika, kas pastāvēja līdz 1935. gadam. Grieķijas Karalistē monarhijas stāvoklis vienmēr bija nestabils, valstī pastāvēja sena un spēcīga republikāniska tendence, un 20. gadsimta notikumi — apvērsumi, okupācija, diktatūras, pilsoņu karš, karaļa iejaukšanās iekšpolitikā — tikai palielināja monarhijas pretinieku skaitu.
Pēc 1973. un atkal 1974. gada referendumos grieķi nobalsoja par Grieķijas republikas atjaunošanu.
Vēsture
Pēc neatkarības kara pret Osmaņu impēriju 1827. gadā izveidojās Grieķijas Republika, par kuras pirmo prezidentu 1828. gadā kļuva grieķu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts Joanis Kapadostrija (Ιωάννης Καποδίστριας). Pēc viņa nogalināšanas 1832. gada Londonas konferences laikā lielvalstis vienojās izveidot Grieķijas karalisti.
Karaļa Oto valdīšana (1832—1862)
Nepilngadīgais Bavārijas princis Oto Ludvigs Filips tika kronēts kā "Grieķijas karalis" un nevis "grieķu karalis", lai novērstu viņa pretenzijas pret Osmaņiem par to teritorijā dzīvojošajiem grieķu miljoniem. Karalis izlēma galvaspilsētu pārcelt no Nafplijas uz Atēnām, kas tajā laikā bija mazpilsēta ar 4-5 tūkstiešiem iedzīvotāju. Turpmākajos gados Atēnās notika aktīva celtniecība, lai pārvērstu to par patiesu galvaspilsētu. Karalis Oto I valdīja 30 gadus (1833-1863), kas iedalāmi trīs periodos: Līdz 1837. gadam nepilngadīgā karaļa vietā valsti pārvaldīja trīs reģenti, kas ieņēma visus galvenos amatus un centās jauno valsti veidot pēc vācu karalistes modeļa. Valstī lielu finansiālo un politisko ietekmi saglabāja Lielbritānija, Francija un Krievija. 1843. gada 3. septembrī sākās revolūcija, pēc kuras absolūtās monarhijas vietā tika izveidots divkameru parlaments un vara lielā mērā nonāca bijušo neatkarības kara vadoņu rokās.
Valsts politikā 19. gadsimtā dominēja Lielās Grieķijas jautājums, jo grieķi vēlējās atbrīvot un vienā valstī apvienot visus Balkānos un Mazāzijā dzīvojošos grieķus, lai izveidotu Bizantijas cienīgu pēcnācēju ar gavaspilsētu Konstantinopolē. Osmaņu kontrolētajās grieķu teritorijās gandrīz visu laiku notika dumpji, it sevišķi Krētā, Tesālijā un Maķedonijā. Pēc Neatkarības kara teritoriāli nelielā Grieķija ieguva 36 000 km2 zemes, kas tika atsavināta turku zemes īpašniekiem. 1835. gadā valdība pieņēma zemes reformu, kuras mērķis bija radīt brīvo sīkzemnieku šķiru, lai lielākā grieķu daļa būtu vienādi un tiem nevajadzētu strādāt lielo zemes īpašnieku labā. Zemniekiem tika piešķirts 2000 drahmu kredīts, lai viņi varētu iegādāties 49 000 m2 lielus zemes gabalus. 1870. gadā lielākajai daļai zemnieku piederēja apmēram 80 000 m2 lieli zemes gabali. Tie bija par mazu patiesai labklājībai, taču nodrošināja naturālās saimniecības ar iztiku. Zemes apstrādes metodes saglabājās primitīvā līmenī — tika izmantoti koka arkli, minimāli lietots mēslojums, augsne noplicināta. 1920. gadā tikai 4% no saimniecībām bija lielākas par 97 000 m2 un tikai 3% no tām bija lielākas par 0,5 km2.
Kad 1862. gadā karalis atlaida premjerministru, sava laikmeta ievērojamāko politiķi, admirāli Kanarisu, uzliesmoja militārais dumpis un Oto nācās doties trimdā.
Karaļa Georga I valdīšana (1863—1913)
Grieķu valdība vispirms kļūt par karali lūdza karalienes Viktorijas dēlu Alfrēdu, taču to nepieļāva 1832. gada Londonas konferences lēmums, kas troni liedza ieņemt kādam no lielvaru pārstāvjiem. Tāpēc par nākamo karali 1863. gadā kļuva 17 gadus vecais dāņu princis Vilhelms, kuru izvēlējās grieķu parlaments. Viņu kronēja kā "grieķu karali" Georgu I. Kā balvu grieķiem par britiem draudzīga karaļa izvēli, Lielbritānija Grieķijai nodeva Jonijas jūras salas. Georgs I valdīja kā konstitucionāls monarhs, aprecējās ar Krievijas imērijas lielkņazieni Olgu un savus bērnus audzināja pareizticībā. Savā privātajā lauku muižā sentimentālais Georgs slepeni turēja Dānijas govis.
1864. gadā tika pieņemta demokrātiska kontitūcija, tika ieviests vienkameras parlaments un pirmo reizi Eiropā balsstiesības piešķirtas visiem vīriešiem. Grieķu politikā dominēja dažas ģimenes, kur bieži vien tēvam-premjerministram sekoja dēls-premjerministrs (šī sistēma raksturīga arī modernajai Grieķijai). Laikā no 1864. līdz 1910. gadam Grieķijā notika 21 vēlēšanas un pie varas bija 70 valdības.
Konservatīvās partijas valdības centās saglabāt labas attiecības ar Lielbritāniju, attīstīt infrastruktūru (1893. gadā pabeigts Korintas kanāls) un ražošanu, kamēr Liberālās partijas valdības bija populistiskākas savā grieķu nacionālismā un Lielās Grieķijas idejas atbalstīšanā.
Ekonomiski Grieķija bija mazatīstīta un nabadzīga. 1890. gados valsts parāds bija tik liels, ka 1893. gadā pasludināja valsts defoltu. Nabadzības dēļ iedzīvotāji lielā daudzumā emogrēja uz ASV. Par spīti finanšu grūtībām, Atēnās notika 1896. gada vasaras olimpiskās spēles.
Vēl viens grieķu politikas jautājums bija grieķu valoda. Sarunvalodā kopš Bizantijas laikiem bija izveidojusies jaungrieķu valoda (Dimotiki), kas tika uzskatīts par zemnieku dialektu. Taču rakstība (Katharevousa) 19. gadsimta sākumā tika balstīta uz senās grieķu valodas bāzes, kā rezultātā daudziem grieķiem nebija saprotami oficiālie dokumenti un laikraksti. Konservatīvā partija un baznīca aizstāvēja arhaisko valodas formu, kamēr Liberāļi atbalstīja jaungrieķu valodu. Tikai 1976. gadā jaungrieķu valoda tika pasludināta par oficiālo valodas versiju.
Grieķija bija pārāk vāja un atkarīga no Lielbritānijas, lai piedalītos Krievijas karā pret Osmaņiem 1877.-1878. gadā, tomēr 1881. gadā Berlīnes kongresā Grieķijai piešķīra Tesālija un Epīras daļu.
Krētas grieķi regulāri dumpojās pret turku varu un 1897. gadā Grieķija pieteica karu Osmaņiem, taču ātri tika sakauta un zaudēja nelielu pierobežas teritorijas daļu. Atkal palīdzēja lielvaras, kas panāca, ka Krētā tiek izveidota no turkiem autonoma Krētas valsts ar Georga I dēlu, princi Georgu kā ģenerālgubernatoru.
Grieķu nacionālā kustība bija aktīva arī Maķedonijā, kuras teritoriju sev pievienot vēlējās arī Bulgārijas Karaliste. Pēc 1908. gada Jauno turku revolūcijas Eiropas lielvaras un Balkānu valstis izmantoja Osmaņu vājumu. Austroungārija anektēja Bosniju un Hercegovinu, bet Krētas valsts Eleftēriosa Venizelosa vadībā 1908. gada 8. oktobrī pasludināja apvienošanos ar Grieķiju, taču Grieķija bija pārāk vāja, lai spētu panākt lielvalstu atbalstu šim vienpusējam aktam. Šis vājums radīja neapmierinātību iedzīvotājos un armjā; virsnieki izveidoja slepenu "Militāro līgu" ar mērķi reformēt Grieķiju. 1909. gada 15. augustā notika militārais apvērsums, politikā nepieredzējušie virsnieki par padomnieku uzaicināja Venizelosu, kurš pēc vēlēšanām 1910. gadā kļuva par premjerministu un nākamos 25 gadus ieņēma dominējošu lomu grieķu politikā. Venizelos pieņēma jaunu konstitūciju, veica reformas izglītībā un ekonomikā. Armijas kaujasspēju uzlabošanai tika pieaicināti angļu un franču militārie padomnieki.
1913. gada martā karalis Georgu I nošāva atentātā.
Balkānu kari (1912-1913)
1912. gadā Balkānu pareizticīgās valstis Grieķija, Bulgārija, Melnkalne un Serbija, kas visas vēlējās palielināt savas teritorijas uz Osmaņu Rumēlijas rēķina, noslēdzot savstarpējus līgumus izveidoja Balkānu līgu, kas 1912. gada oktobrī pieteica karu Osmaņu impērijai.
Pirmais Balkānu karš sākās 1912. gada oktobrī. Kamēr bulgāru armija veiksmīgi tuvojās Konstantinopolei, serbi un grieķi ieņēma Maķedoniju. 200 000 vīru lielā un labi apmācītā grieķu armija ieņēma stratēģiski svarīgo Saloniku pilsētu, kā arī Epīras reģionu. Grieķu flote izmantojot to, ka Osmaņu flotes galvenie spēki bija koncentrēti Melnajā jūrā pret bulgāriem, ieņēma daudzas salas Egejas un Jonijas jūrās.
Savu panākumu un arī lielo kara upuru dēļ Bulgārija uzskatīja, ka tai pienākas lielākas teritorijas, tomēr Serbija atteicās atstāt iekaroto Ziemeļmaķedonijas teritoriju un uzstāja uz iepriekšējo līgumu pārskatīšanu. 1913. gada jūnijā Serbija ar Grieķiju izveidoja jaunu aliansi. Serbiem vajadzēja grieķu palīdzību, lai saglabātu Maķedoniju, bet serbi grieķiem apsolīja iegūt Trāķiju. Attiecības ar Itāliju negatīvi ietekmēja 1912. gada itāļu-turku kara laikā okupēto Dodekanesas salu jautājums. Šīs salas apdzīvoja grieķi, un Grieķija bija pati cerējusi tās iegūt.
1913. gada jūnijā Bulgārija sāka Otro Balkānu karu. Kad karā pret Bulgāriju iesaistījās arī Rumānijas Karaliste un Osmaņu impērija, bulgāri padevās. Grieķija ieguva dienvidu Epīru, Maķedonijas dienvidus, Krētu un visas Egejas jūras salas, izņemot Dodekanesas salas, kuras kopš 1911. gada okupēja Itālijas Karaliste. Balkānu karu rezultātā Grieķija gandrīz dubultoja savu teritoriju un iedzīvotāju skaitu.
Karaļu Konstantīna I un Aleksandra valdīšana (1913—1922)
Georga I dēls Konstantīns I bija pirmais grieķu karalis, kas bija dzimis Grieķijā. Jau kā kroņprincis viņš bija grieķu armijas virspavēlnieks un pēc uzvarām Balkānu karos bija ļoti populārs. Viņš bija izglītojies Vācijā un precējies ar ķeizara Vilhelma I māsu. Tādēļ, sākoties Pirmajam pasaules karam, par spīti alianses līgumam ar Serbiju, Grieķija palika neitrāla. Premjerministrs Eleftērijs Vanizelos (Ελευθέριος Βενιζέλος, 1864—1936) bija anglofils un ticēja Antantes uzvarai. 1915. gada sākumā Antantes spēki gatavojās militārajai kampaņai Dardaneļos un apmaiņā pret palīdzību, piedāvāja Grieķijai Krētu. Kad 1915. gada oktobrī Venizelos uzaicināja Antantes karaspēku ienākt Grieķijā, Konstantīns I viņu atbrīvoja no amata. Turpmākajos gados Grieķija politiski bija sadalīta monarhistos un Venizelosa atbalstītājos. 1916. gada augustā pēc militāra dumpja Salonikos, Venizelos izveidoja paralēlu valdību valsts ziemeļos. 1916. gada novembrī franči okupēja Pireju, apšaudīja Atēnas un piespieda grieķu floti padoties. Pēc Krievijas Februāra revolūcijas Konstantīns I zaudēja Krievijas atbalstu un atstāja valsti, lai arī formāli neatteicās no troņa. Liela daļa karaliskās ģimenes un vadošie monarhisti devās trimdā, par karali kļuva Konstantīna I otrais dēls Aleksandrs I. Pēc Bulgārijas karalistes un Osmaņu impērijas kapitulācijas 1918. gada novembrī Vanizelosa pūliņu rezultātā Antante Grieķijai piešķīra Trāķiju un teritoriju ap Smirnas pilsētu Mazāzijā, ko grieķi kontrolēja no 1919. gada maija. Parīzes miera konferencē grieķi cerēja panākt vēl lielāku teritoriju Mazāzijā.
Karaļa Georga II valdīšana (1922—1947)
1922. gada 27. septembrī Vanizelosu atbalstošu virsnieku sacelšanās piespieda karali Konstantīnu I atteikties no troņa par labu savam dēlam Georgam II un 30. septembrī karalis ar ģimeni devās trimdā. Arī karaļa brālis ar ģimeni (arī princi Filipu, vēlāko karalienes Elizabetes II vīru) tika izraidīts trimdā. Varu valstī pārņēma Revolucionārā komiteja, kas oktobra beigās izveidoja ārkārtas militāro tribunālu, lai tiesātu par Mazāzijā piedzīvotās sagrāves atbildīgos deviņus politiķus un virsniekus. Seši apsūdzētie tika nošauti par nodevību. 1923. gada oktobrī monarhistu virsnieki sarīkoja neveiksmīgu valsts apvērsuma mēģinājumu. Decembrī notika vēlēšanas kurās monarhistu partijas nepiedalījās.
1923. gada 19. decembrī karalis Georgs II atstāja valsti un 1924. gada 25. martā tika pasludināta Otrā Grieķu republika. Republikā dominēja Venizelosu atbalstošie virsnieki, Venizelos bija premjerministrs no 1928-1932. gadam. 1932. gadā Grieķijā sākās Lielā depresija, uz laiku drahma tika piesaistīta ASV dolāram, taču tas noveda pie tā, ka Grieķijas valūtas rezerves tika gandrīz pilnībā iztērētas. 1932. gada aprīlī Grieķija atteicās no zelta standarta. 1933. gada vēlēšanās uzvarēja opozicionārā monarhistu Tautas partija. Lai novērstu monarhijas atjaunošanu, daļa Venizelosu atbalstošo virsnieku 1935. gada martā veica neveiksmīgu valsts apvērsuma mēģinājumu. 1935. gada 10. oktobrī bruņoto spēku vadība pārņēma varu, izbeidza republiku un 3. novembrī organizēja referendumu, kas apstiprināja monarhijas atjaunošanu un karaļa Georga II atgriešanos valstī. Pēc 1936. gada vēlēšanām monarhisti (143 vietas) un liberāļu koalīcija (142 vietas) nespēja nedz vienoties par valdības izveidošanu, nedz piesaistīt komunistus ar 15 vietām. Darbu turpināja iepriekšējā valdība.
Pēc premjerministra Demerdža (Κωνσταντίνος Δεμερτζής, 1876—1936) nāves karalis par pagaidu premjeru iecēla atvaļinātu ģenerāli Metaksu (Ιωάννης Μεταξάς, 1871—1941), kurš nevēlējās pieļaut komunistu ietekmi valstī un uzskatīja, ka stabilitāti nodrošināt varēs tikai autoritārs režīms. Ar karaļa atbalstu viņš 1936. gada 4. augustā atlaida parlamentu, ieviesa kara stāvokli un pārņēma varu. Turpmākajos gados valstī bija autoritāri fašistisks režīms. Metaksa centās radīt ideoloģiju, kas apvienotu senās Spartas militāro kārtību ar Bizantijas kristiešu vērtībām. Tika nodibinātas masu organizācijas, ieviests romiešu sveiciens (ko nosauca par hellēņu sveicienu), Metaksa tika saukts par Arhigos (Vadoni). Tika noteikta minimālā alga, ieviesti bezdarba pabalsti un divu nedēļu atvaļinājums. Līdzīgi citām valstī, tika ieviestas importa kvotas, lai aizsargātu vietējos ražotājus. Rezultātā no 1932. līdz 1939. gadam Grieķijas ekonomika auga par vidēji 3,5% un 1939. gadā rūpniecības apjoms attiecībā pret 1928. gadu pieauga par 179%.
Lai arī ideoloģiski tuva fašistu Itālijai, Grieķija turpināja ciešu sadarbību ar Lielbritāniju, kas, pēc Itālijas iebrukuma Albānijā publiski paziņoja, ka garantēs Grieķijas robežu neaizskaramību. Sākoties Otrajam pasaules karam, Grieķijas karaliste pasludināja neitralitāti.
Līgumi ar kaimiņvalstīm
Itālijai iebrūkot Etiopijas impērijā, Grieķija aizvien atklātāk nostājas Lielbritānijas pusē, saņemot britu drošības garantijas. Uzlabojoties britu-itāļu attiecībām, Lielbritānija 1937. gada jūlijā izbeidza drošības garantiju. Pēc Minhenes krīzes Metaksa, baidoties no Itālijas uzbrukuma, atkal vēršas pie Lielbritānijas, kas noraida drošības garantiju atjaunošanu. Lai arī pēc Albānijas okupācijas Itālija sākotnēji apliecināja, ka turpinās draudzīgu politiku pret Grieķiju, 1939. gada 13. aprīlī Lielbritānija un Francija paziņoja, ka Itālijas uzbrukuma gadījumā sniegs atbalstu Grieķijai. 1939. gada septembrī Itālija informēja, ka neplāno uzbrukt Grieķijai, atvilka karaspēku 20 km no robežas un ierosināja pagarināt 1928. gada draudzības līgumu, kas beidzās 1939. gada 1. oktobrī. Konsultējoties ar Lielbritāniju, Grieķija izlēma līgumu neatjaunot.
Otrais pasaules karš
1940. gada 28. oktobrī Itālijas karaspēks no Albānijas iebruka Epīras reģionā, bet grieķu armija iebrukumu apturēja un jau 14. novembrī tā pārgāja pretuzbrukumā un iegāja Albānijas teritorijā. 1941. gada janvāra vidū grieķi kontrolēja ap 25% Albānijas teritorijas, lai arī nebija sasnieguši pretuzbrukuma stratēģisko mērķi Vļoras ostu. Musolīni personīgā vadībā itāļi atsāka uzbrukumu 9. martā, taču pēc divām neveiksmīgu cīņu nedēļām tas tika pārtraukts. Lai novērstu britu nostiprināšanos Balkānos, Hitlers pavēlēja vācu armijai sākt "Oprāciju Marita"" — cauri Dienvidslāvijas karalistes un Bulgārijas Karalistes teritorijai 1941. gada 6. aprīlī iebrukt Grieķijā. Pirmais uzbrukums sākās no Bulgārijas, ātrais Dienvidslāvijas pretestības sabrukums ļāva vācu Otrajai Tanku divīzijai iebrukt no flanga un 9. aprīlī ieņemt svarīgo Saloniku pilsētu. Daļa grieķu armijas bija aplenkta un tai tika dota atļauja padoties 10. aprīlī. Vācieši izlauzās cauri grieķu un britu aizsardzībai, lai virzītos uz valsts dienvidiem. Albānijas frontē no pārējās valsts atgrieztie grieķu spēki sadumpojās un izvēlējās padoties vāciešiem 20. aprīlī. Padošanās ceremonija nākamajā dienā tika atkārtota itāļu klātbūtnē. 27. aprīlī vācieši ieņēma Atēnas un līdz 30. aprīlim vācu karaspēks ieņēma lielāko Grieķijas daļu, karalis un valdība bēga uz Krētu. 1941. gada 20. maijā vācu desantnieki ar planieriem izsēdās trīs lielākajos Krētas lidlaukos un pilsētās. Spēcīgās grieķu, britu, austrāliešu un jaunzēlandiešu pretestības dēļ tika iznīcināti vairāki tūkstši vāciešu, taču kopējā militārā situācija bija nelabvēlīga un līdz 1. jūnijam britu un grieķu karaspēks atstāja salu. Karalis bēga uz britu kontrolēto Ēģipti, kur tika izveidota trimdas valdība. Karaļa trimdas valdībai okupācijas periodā nebija reālas ietekmes uz notikumiem valstī. Grieķijas kalnos izveidojās vairākas pretestības kustības un ap 1943. gada vidu itāļu okupanti kontrolēja tikai pilsētas un galvenos ceļus, kamēr kalnu apvidi bija brīvības cīnītāju kontrolē. Grieķija tika sadalīta trīs okupācijas zonās — itāļu, vācu un bulgāru. Bulgāri daļu savas kontroles zonas anektēja un izvērsa aktīvu bulgarizācijas kampaņu — tika aizliegta grieķu valoda, apdzīvoto vietu nosaukumi tika mainīti uz bulgāriskiem, inteliģences parstāvji sodīti vai deportēti uz vācu un itāļu okupācijas zonām. Valsts centrālo daļu konrolēja 11 itāļu divīzijas. Okupācijas karaspēks konfiscēja lielāko daļu pārtikas produktu un neļāva grieķu zvejas flotei doties jūrā, ko bloķēja Lielbritānijas kara flote. Rezultātā valstī izcēlās bads, kurā mira vairāki simti tūkstoši grieķu. Atēnās izveidoja okupantiem paklausīgu marionešu režīmu, kura vara gan bija ļoti ierobežota, vācu okupācijas zona bija sadalīta trīs militārajās zonās:
1943. gada vidū uz Grieķiju pārvietoja Vērmahta 1. Tanku divīziju un 1. Kalnu divīziju, lai nodrošinātos pret Sabiedroto iebrukumu, nepieļautu itāļu padošanos un cīnītos pret partizāniem. Šajas operācijās vācieši izcēlās ar cietsirdību un atriebības operācijās noslepkavoja vairāku ciematu iedzīvotājus. Kopumā, cīnoties pret partizāniem, vācieši nogalināja ap 21 000, itāļi 9000 un bulgāri 40 000 grieķu. Bulgāru okupētajā Trāķijā un vāciešu Salonikā 1943. gadā īstenoja ebreju holokaustu, nosūtītot viņus uz Aušvicas un Treblinkas nāves nometnēm. Itāļu un vēlāk vāciešu kontrolētajā valsts centrālajā daļā iedzīvotāji aktīvi pretojās holokaustam. 1943. gada septembrī Itālija kapitulēja un pārgāja Sabiedrotu pusē. Lielākā daļa itāļu armijas padevās vāciešiem, bet daļa pārgāja partizānu pusē. Vācieši nogalināja vairākus tūkstošus itāļu karagūstekņu.