cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marsels Moss
Teorētiskais skatījums
Svarīgs uzskats Mosa dāvanu apmaiņas konceptualizācijā ir tas, ko Gregorijs (Gregory) (1982, 1977) attiecina uz "neatsavinātību". Preču saimniecībā ir liela atšķirība starp priekšmetiem un personām no privātīpašuma viedokļa. Priekšmeti tiek pārdoti ar noteikumu, ka īpašuma tiesības pilnībā tiek pārnestas uz jauno īpašnieku. Priekšmets tādējādi tiek "atsavināts" no tā sākotnējā īpašnieka. Dāvanu ekonomikā priekšmeti, kas ir iedoti, nav atsavināmi no devēja; tie ir "drīzāk aizdoti nekā pārdoti un atdoti". Devēja identitāte ir nemainīgi saistīta ar iedoto priekšmetu, kas piešķir dāvanai spēku, kas liek saņēmējam atmaksāt. Uz dāvanu jāatbild ar dāvanu; došanas akts rada zināma veida parādu, kas jāatmaksā. Pēc Mosa, "brīva" dāvana, kurai nekas netiek dots pretī, rada pretrunas, jo netiek nodibinātas sociālas saiknes. Balstoties uz Dirkheima pētījumiem, lai izprastu sociālo vienotību caur solidaritātes koncepciju, Mosa arguments ir tas, ka solidaritāte tiek panākta ar sociālām saitēm, ko nodrošina dāvanu apmaiņa.
Kritika
Mosa skats uz dāvanu apmaiņu nav izticis bez kritikas. Testarts (Testart) (1998), piemēram, apgalvo, ka pastāv brīvas "dāvans", kā garāmgājēji - dodot naudu ubagiem, piemēram, lielā Rietumu pilsētā. Dāvinātājs un saņēmējs viens otru nepazīst un maz ticams, ka jebkad vēl satiksies. Šajā kontekstā, dāvinātājs noteikti nerada pienākumu atmaksāt no ubaga puses; ne dāvinātājam, ne ubagam nav šādas ekspektācijas. Turklāt darījums nerada attiecības starp abiem un vēl mazāk savstarpēju atkarību. Testars arī iesaka trīs dažāda veida saistības: a) pienākuma sajūta, piemēram, ko rada ielūgums uz pusdienām un sajūta, ka ir jāatmaksā; b) sociālas saistības, ar nozīmi, ka sociālais konteksts liek atmaksāt, un neveiksme ietekmē ne tikai attiecības ar devēju, bet arī reputāciju kopumā; un c) likumiskās saistības, kas tiek veidotas juridiskā ceļā. Testarts apgalvo, ka tikai pēdējās var tikt uzspiestas. Viņš uzskata, ka Moss pārspīlē saistību svarīgumu, ko rada sociālais spiediens, it īpaši viņa aprakstā par potlaču starp Ziemeļamerikas indiāņiem.
Leidlavs (Laidlaw) (2000) izklāsta citu piemēru par ne-abpusējo „brīvo” dāvanu sniegšanu. Viņš apraksta indiešu džainu piekritēju sociālo kontekstu, tie ir klejotāju grupa, kas dzīvo celibātā, askētisku dzīvi, lai šķīstītu un glābtu dvēseli. Spēka nelietošanas princips ietekmē džainisma piekritēja uzturu un liek viņiem izvairīties gatavot ēdienu, jo tas var potenciāli iesaistīt spēku pret mikroskopiskiem organismiem. Tā kā džainisma piekritēji nestrādā, viņi paļaujas uz ēdienu dāvanām no strādājošām ģimenēm džainu kopienā. Taču radītājam nevar būt nekādas vajadzības vai vēlmes, tikai ļoti svārstoties un atvainojoties pieņem sagatavoto ēdienu. Leidlavs apraksta kā džainisma piekritēji rada noraidījuma litānijas, kad saņem ēdienu un nekad neizrāda pateicību vai novērtējumu par to. Lai neizskatītos pēc ubagiem, viņi izvēlas ģimenes nejauši, mēģinot neradīt attiecības ar ģimenēm, atgriežoties tur regulāri. Ne devēji, ne ņēmēji iedoto neuzskata par dāvanu, un tā kā džainu dvēseles tīrību sabojātu jebkādas viņu vēlmes, tad par dāvanu nekas netiek dots pretim. Tāpēc džainu saņemtās dāvanas tiek uzskatītas par spontānām un tām nav nekādu saistību ar dāvātāju, un tāpēc šis kulturāli komplicētais process, kas ieskauj šo procedūru, tiek uzskatīts par pašsaprotamu. Savā argumentācijā, Leidlavs izmanto Deridā četrus kritērijus "brīvai dāvanai":
Leidlavs apgalvo, ka ēdiena ziedojumi, ko saņem džainisma piekritēji, piepilda visus četrus kritērijus. Tās ir neatmaksājams brīvas dāvanas, tās arī nav ļoti altruistiskas un, kopš šādi ziedojumi ir "paradigmatiskas reliģijas labvēlīgs akts" (punya), vietējās strādājošās ģimenes ļoti vēlas to darīt regulāri. Leidlava piemērs izvirza nākamo izaicinājumu Mosa dāvanas definīcijai. Dāvana ir aizlienēta no pirmatnējā īpašnieka divos veidos: pirmais, tā tiek dota bez jebkādām ekspektācijām saņemt atpakaļ to pašu vai ekvivalentu priekšmetu; otrais, dotajam nav pastāvība. Kaut ko gatavot kādam var radīt un var neradīt saistības, bet kopš objektam ir nepieciešamība tikt patērētam, procesā tas kļūst strīdīgs vai saglabā "nesaraujamu saikni ar lietas sākotnējo īpašnieku" (Gregory, 1982:18). Līdzīgi ir arī ar ubagiem, kad devējs un ņēmējs ir svešinieki (kā Testarta piemērā) un nauda, pretēji citiem priekšmetiem, ir bez personiskas piesaistes, tādējādi devējs nav emocionāli piesaistīs atdotajam.
"Brīvas" dāvanas izaicina visus trīs Mosa dāvanas priekšstata aspektus: var tikt jautāts vai
Mantojums
Lai gan Moss ir zināms pēc dažādiem saviem darbiem - visizcilākais ir viņa meistardarbs Essai sur le Don ("Dāvana") - daļa no viņa labākajiem darbiem tapa sadarbībā ar locekļiem no Annee Sociologique, kā Emīls Dirkheims ar darbu "Primitīvu klasifikācija" ("Primitive Classification"), Anrī Ibērs (Henri Hubert) "Maģijas vispārējas teorijas pārskats" (Outline of a General Theory of Magic) un "Eseja par upurēšanas dabu un funkcijām" (Essay on the Nature and Function of Sacrifice), Pols Fokonē (Socioloģija) un citi.
Kā daudzi citi franču akadēmiķi, Moss neapmācīja lielu skaitu studentu. Daudzi antropologi sekoja viņa pēdās, izcilākais Klods Levī-Stross. Eseja "Dāvana" ir pirmavots antropoloģijas pētījumiem par apmaiņu. Viņa pētījumus par potlaču ir izmantojuši daudzi dāvanu ekonomikas un atvērtā koda programmatūras interesenti, lai gan tā izmantošana reizēm atšķiras no sākotnējā Mosa formulējuma.
Lotigola
Lotigola (ltg; ru) bija seno latgaļu valsts vai novads 12.—13. gadsimtā mūsdienu Latgales austrumu daļā. Iespējams bija Jersikas ķēniņvalsts daļa, kas kā ķēniņa Visvalža lēnis saglabāja grieķu ortodokso ticību pēc Jersikas (tekstos arī Lettia, Лотыголa) dalīšanas, vai arī izveidojās pēc Jersikas pēdējās dalīšanas 1239. gadā. Galvenais pārvaldes centrs atradās Mākoņkalna pilskalnā, kur Livonijas ordeņa brāļi uzcēla Volkenburgas pili, kurā valdīja komturs Teodorihs (Theodoricus).
1242. gadā pēc zaudētās Ledus kaujas Livonijas ordenis atsacījās no Latgales austrumu daļas Lotigolas, kuru tas īsi pirms tam bija ieguvis pēc ķēniņa Visvalža nāves kā viņam lēnī atstāto Jersikas valsts daļu. Pēc tam, kad Polockas kņaziste nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, lietuvieši vairākus gadsimtus mēģināja iekarot arī visu Lotigolas teritoriju, kas bija viņu sabiedrotā cīņās pret Livonijas bīskapu 13. gadsimta sākumā.
Kopumā ir maz ziņu par šo teritoriju, kuras liela daļa atradusies tagadējās Baltkrievijas un Krievijas teritorijā. Livonijas krusta karu laikā Lotigolu ieguva Livonijas ordenis, kas to sadalīja Rēzeknes fogtiem pakļautajā ziemeļdaļā un Daugavpils komturiem pakļautajā dienviddaļā.
Novgorodas hronikas ziņas (1242)
1242. gada vasarā, kā Novgorodas 1. laika grāmatā vēstīts, vācieši pēc sakāves Ledus kaujā atsacījās no pirms tam iekarotās Lotigolas (Лотыголa), kā arī no Pleskavas (Пльсковъ), Votzemes (Водь) un Lugas (Лугa). Tas visticamāk liecina, ka novgorodieši Lotigolas vārdā saukuši zemes uz dienvidiem no Abrenes.
Gerdeņa atteikšanās no Lotigolas (1264)
Pēc Lietuvas dižkunigaiša Mindauga nogalināšanas 1264. gada 23. decembrī Polockas un Vitebskas kņazs Gerdenis Rīgā noslēdza līgumu ar Rīgas pilsētas rāti un Livonijas ordeņa mestru Konrādu fon Mandernu, kurā apņēmās atkāpties no Lotigolas zemes un nepretendēt uz to zemi, ko Polockas kņazs Konstantīns bija atdevis ordeņa mestram un brāļiem [..], kas pakļauti Rēznai (Mākoņkalna pilskalnam pie Rāznas ezera?). Savukārt Livonijas ordenis atteicās no pretenzijām uz Polockas zemi.
Livonijas ordeņa pilis
Lotigolā uzceltas šādas krustnešu pilis:
Papildus tam ir ziņas par arī Krāslavas (14.gs.) un Indricas (15.gs.) ordeņa pilīm, kuru paliekas līdz mūsdienām nav saglabājušās.
LT United
LT United ir Lietuvas popmūzikas grupa, kuru saliedēja Andrjus Mamontovs. Savākuši 162 punktus, Lietuvas pārstāvji ieņēma sesto vietu Eirovīzijas dziesmu konkursa finālā Atēnās.
Seši vīri — Andrjus Mamontovs, Marijons Mikutavičus, Viktors "Wee" Diavara, Sauļus "Samas" Urbonavičus, Arnolds Lukošus un Eimants Belicks — ar dziesmu "We Are The Winners" (Mēs esam uzvarētāji), 2006. gadā uzvarēja Lietuvas nacionālajā atlasē, un tika uz starptautisko „Eirovīzijas“ konkursu, kurš notika Atēnās (Grieķija) 18.—20. maijā.
LT United nacionālas atlases finālkoncertā, kurš notika 4. martā Viļņas „Siemens Arēnā“, uzvarēja ar divkāršu punktu pārsvaru, savācot vairāk nekā 32 000 punktu, otrā vietā atstājot grupu InCulto ar dziesmu "Welcome To Lithuania".
Viškova (Krievija)
Viškova ir pilsētciemats Krievijā, Brjanskas apgabala rietumos, Zlinkas rajona sastāvā. Tajā dzīvo 2,8 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētciemats atrodas 5 km uz ziemeļiem no Zlinkas, Iputas upes kreisajā krastā.
LT United
2006. gada 18. maijā Grieķijā, sekmīgi uzstājoties „Eirovīzijas“ konkursa pusfinālā, grupa iekļuva finālkoncertā, kurš notika 20. maijā, 22 stundu Olimpiskajā Atēnu arēnā. Finālā LT United palika tikai aiz Somijas, Krievijas, Bosnijas un Hercegovinas, Rumānijas un Zviedrijas pārstāvjiem. Tas ir vislabākais līdz šim Lietuvas priekšnesums Eirovīzijā kopš 1994. gada, kad Lietuva sāka piedalīties konkursā.
Viškova (Krievija)
No 19. gadsimta vidu šeit minēts ciems Malija Viškova (no 1961. gada — pilsētciemata sastāvā). Nosaukums cēlies no senā ciema Starija Viškova (atrodas 12 km uz ziemeļiem). Pats pilsētciemats dibināts ap 1887. gadu kā dzelzceļa stacija «Zlinka» (Brjanskas-Gomeļas līnijā). No 1907. līdz 1990. gadiem šeit darbojās viena no vecākajām sērkociņu fabrikām Krievijā.
Kopš Čornobiļas AES katastrofas (1986) radiācijas fons Viškovā ir ievērojami palielināts.
1899. gads
1899. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Lits
Lits (Lt) bija oficiālā Lietuvas valūta, tas tika lietots no 1922. līdz 1940. gadam un no 1993. gada 25. jūnija līdz, kad par oficiālo valsts valūtu kļuva eiro. Litu sīkāk iedalīja 100 centos. Visām litu un centu monētām priekšējā pusē (aversā) bija nomināls, bet otrā (reversā) — valsts ģerbonis.
Litu emitēja Lietuvas Banka. Litu pirmoreiz sāka lietot neatkarīgajā Lietuvā no 1922. gada 2. oktobra, taču 1940. gadā pēc Lietuvas okupācijas lits tika apmainīts ar PSRS rubli. Pēc neatkarības atjaunošanas litu atjaunoja 1993. gada 25. jūnijā.
Maiņas kurss
1992. gada 1. oktobrī 1 Lietuvas talons = 1 Krievijas rublis, bet 1993. gada 25. jūnijā 1 lits = 100 Lietuvas talonu.
Nomināli
Lita monētām ir 9 nomināli:
Papīrnaudai ir 6 nomināli:
Best I Ever Had (Drake dziesma)
"Best I Ever Had" ir pirmais singls no kanādiešu repera Drake pirmā EP "So Far Gone". Dziesma kļuva populāra pēc miksteipa "So Far Gone", kuram ir tāds pats nosaukums, kā albumam. 2009. gadā žurnāls Billboard dziesmu nosauca par "gada karstāko hiphopa dziemsu". Dziesmas popularitāte ļāva Dreikam gūt pārliecību izdot "So Far Gone", kā EP, kurš tiktu pārdots. Dziesma tika nominēta divām Grammy balvām, kā labāka repa solo dziesma un, kā labākā repa dziesma. Dziesma semplo Hamilton, Joe Frank & Reynolds dziesmu "Fallin' in Love". 2010. gada sākumā dziesmu nominēja, kā gada singlu 2010. gada Juno apbalvošanas ceremonijā, tomēr dziesma zaudēja Maikla Bublē dziesmai "Haven't Met You Yet". Dziesma arī ir iekļauta Dreika debijas albuma Thank Me Later Japānas versijā.
ATSC
ATSC (Advanced Television Systems Committee) ir ciparu apraides TV signāla standarts, kurš aizvieto NTSC. 2009. gada 12. jūnijā tas tika ieviests ASV, 2011. gada 31. augustā —Kanādā un 2021. gada 31 decembrī tiks ieviests Meksikā.
Acetilacetons
Acetilacetons (diacetilmetāns, pentān-2,4-dions, СН3–СО–СН2–СО–СН3) ir vienkāršākais β-diketons — savienojums ar divām karbonilgrupām molekulā, starp kurām ir viens oglekļa atoms (metilēngrupa). Acetilacetons ir bezkrāsains šķidrums ar patīkamu smaržu.
Iegūšana
Iegūst no acetona un acetanhidrīda bora trifluorīda klātienē:
Var iegūt arī, kondensējot acetonu ar etilacetātu bāzu klātienē un paskābinot iegūto acetilacetonātu:
Īpašības
Acetilacetons pieder pie ketosavienojumiem, kam ir neparasti stabila enolforma (metanola šķīdumā ir 72% acetilacetona enolformas). Tas izskaidrojams ar ūdeņraža saites veidošanos starp enolformas hidroksilgrupas ūdeņraža atomu un tuvumā esošās karbonilgrupas skābekļa atomu, kam ir enolformu stabilizējoša iedarbība:
Metilēngrupas, kura atrodas starp divām karbonilgrupām, ūdeņraža atoms ir ļoti kustīgs un viegli atšķeļas, veidojot acetilacetona anjonu.
Iedarbojoties uz β-diketoniem ar fenilhidrazīnu, hidroksilamīnu, vai tamlīdzīgiem reaģentiem, viegli var iegūt heterocikliskus savienojumus - pirazola atvasinājumus.
β-Diketoni, vārot tos ar sārmiem, sadalās par skābēm un ketoniem:
Izmantošana
Acetilacetonu izmato analītiskajā ķīmijā, jo tas ar metālu joniem dod noturīgus kompleksos savienojumus (acetilacetonātus). Radioķīmijā šo īpašību lieto radioaktīvo izotopu izdalīšanai. Acetilacetonu lieto arī organiskajā sintēzē.
Kvintets
Kvintets ir piecu izpildītāju ansamblis vai arī muzikāls skaņdarbs pieciem izpildītājiem.
Akadēmiskajā mūzikā īpaši mēdz izšķirt stīgu kvintetu, klavieru kvintetu (stīgu kvartets + klavieres) un klasisko pūtēju kvintetu (flauta, oboja, klarnete, fagots, mežrags). Džeza mūzikā bieži sastopams džeza kvintets.
Bergena
Bergena (no) ir pilsēta Norvēģijas dienvidrietumos, osta Ziemeļjūras krastā. Tā ir otrā lielākā Norvēģijas pilsēta. Bergenu sauc par pilsētu starp septiņiem kalniem (de syv fjell). Par kalnu skaitu gan varot diskutēt, jo šis skaits ņemts iedvesmojoties no Romas septiņiem kalniem. Augstākais kalns ir Ulrikens (642 metri) un tajā var nokļūt ar trošu vagoniņu. Otrs populārākais kalns ir Fleijens (320 metri), kurā var uzbraukt ar funikuleru, kas atiet netālu no pilsētas centrā esošā zivju tirgus. Bergenu dažkārt sauc par lietus pilsētu, jo tur līst ap 280 dienām gadā. Esot pat joks šajā sakarā, - tūrists vaicā zēnam, vai te kādreiz nelīst arī, uz ko zēns atbild, ka viņš nezina, jo viņam ir tikai divpadsmit gadu.
Vēsture
Bergenai pilsētas tiesības 1070. gadā piešķīra Norvēģijas karalis Ūlavs Hjire (Miermīlīgais), jeb Olafs III, kad tā jau bija lielākā pilsēta valstī. 1217. gadā tā kā galvaspilsēta nomainīja Tronheimu (tajā laikā Nīdarūsu), bet 1299. gadā šajā statusā to nomainīja Oslo. No 13. gadsimta beigām Bergenā dominēja Hanzas savienības tirgotāji pamatā no Lībekas. Bergenas vācu kvartālos dzīve ritēja kā savā valstī ar saviem likumiem un tajā varēja dzirdēt galvenokārt lejasvācu valodu. Pilsēta uzplauka, pateicoties žāvētu zivju, mencu tirdzniecībai. 1349. gadā jūrnieki pilsētā ievazāja mēri. Tomēr Bergena saglabāja vislielāko iedzīvotāju skaitu visā Skandināvijā — 6000, kas gan salīdzinot ar citām Eiropas pilsētām bija ļoti maz.
15. gadsimtā pilsētu vairākkārt aplenca vitālieši (Vitalienbrüder), un 1429. gadā tiem izdevās izpostīt pilsētu un karaļa pili. 1536. gadā karalim izdevās padzīt vai naturalizēt pilsētas vācu tirgoņus. 1665. gadā pie Bergenas notika Vogenas kauja (Battle of Vågen) starp Nīderlandes un Anglijas floti. Gan 15., gan 16. gadsimtā Bergena bija lielākā pilsēta Ziemeļvalstīs, bet Norvēģijā tā bija lielākā pilsēta līdz 1850. gadam, kad to apsteidza Oslo.
1916. gadā pilsētas centru izpostīja ugunsgrēks.
Vietvārds
Pastāv uzskats, ka Bergenas vārds cēlies no vārda Bergvin vai Bjorgvin, kas aptuveni nozīmē kalnu ganības. Tomēr jāpiezīmē, ka kalns norvēģiski ir fjell. Bjorg Norvēģijā ir sieviešu vārds, kas cēlies no senās norvēģu valodas un nozīmē palīdzība. Toties dāņu valodā kalns ir bjerg un vācu berg, daudzskaitlī berge, arī vārda izrunā uzsvars ir uz pirmās zilbes, kas neesot raksturīgi norvēģu valodai.
Brigene
Bergenas pazīšanās zime ir vāciešu būvētā Brigene ar savām divslīpju jumtu mājiņām, kuras vērstas pret Vogenas līci. To sākotnēji dēvēja par Tyskebryggen (vācu piestātni), jo vācieši Bergenā dominēja 400 gadus, līdz 1754. gadam, bet pirmie tirgotāji no Lībekas ieradās vēl simt gadus iepriekš.
Brigene ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Zivju tirgus
Visos ceļvežos vienmēr ir ieteikts apmeklēt Bergenas zivju tirgu. Jāsaka, ka šis tirgus nav lielāks par ikvienu Latvijas pilsētu tirdziņu, toties zivju cenas tajā ir ļoti augstas. Kilograms laša maksā ap 15 latiem, kaut gan Bergenai piekļaujas fjords, kurā ir 15 lašu audzētavas. Pie zivju tirgus ir piestātne, no kuras ar nelielu kuģīti (līdzīgs "Hercogam Jēkabam" Ventsplī) par palielu samaksu var apskatīt tuvējo fjordu. Brauciens ilgst aptuveni 3 stundas, tomēr to ir vērts darīt, jo kuģa kapteinis labā angļu valodā ļoti interesanti stāsta par Bergenu un tās apkārtni.
Hokona zāle
Hokona zāle, tāpat kā zivju tirgus, atrodas netālu no Brigenes. Hokona zāle ir ceremoniju telpa, kuru Hokons Hokonsons 1261. gadā uzbūvēja sava dēla Magnusa Lāgabētera (Magnuss IV, Likumu Labotājs) kronēšanai un kāzām. Tā tiek uzskatīta par lielāko viduslaiku celtni, kas saglabājusies Norvēģijā (patiesībā tā nav sevišķi liela). Rozenkranca tornis, tāpat kā Hokona zāle, ir seno nocietinājumu daļa. Torni 1560. gadā uzbūvēja Bergenas pils pārvaldnieks, dānis Rozenkrancs.
Klimats
Bergenas klimatu ietekmē siltās Golfa straumes Ziemeļatlantijas atzars un kalni, kas ieskauj pilsētiņu un aiztur no Atlantijas nākošo mitrumu. Vidējais nokrišņu daudzums gadā 2250 mm.
No 2006. gada 29. oktobra līdz 2007. gada 21. janvārim lija bez mitas 85 dienas. Lietus un 10 °C var būt kā jūnijā, tā janvārī. Pēdējos gados nokrišņu daudzums un vēju stiprums ir palielinājies un tas ir izraisījis gan applūšanas, gan zemes noslīdējumus, kas apdraud gan neskaitāmās mājiņas, ka celtas stāvajās nogāzēs, gan vēsturisko Brigeni, kas atrodas nedaudz virs ūdens līmeņa.
Sports
Pilsētas apkārtnē norisinājies 2017. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā. Pazīstamākā sporta spēļu komanda no Bergenas ir futbola klubs SK Brann.
NTSC
NTSC (National Television System Committee) ir analogās televīzijas standarts, kas pārsvarā tiek izmantots Japānā, Ziemeļamerikā un lielākajā daļā Dienvidamerikas. Signāla standarts izstrādāts 1941. gadā, ar modifikāciju krāsu pārraidīšanai 1953. gadā. 2009. gada 12. jūnijā ASV, 2011. gada 31.augustā Kanādā un 2021. gada 31 decembrī Meksikā tas tiek aizstāts ar jauno ATSC (digitālo) standartu. Signālam ir ~30 kadri sekundē. Katrs kadrs satur 525 (486 redzamās) horizontālās rindas. Puslauku secība: primārais (even) kam seko sekundārais (odd).
Faizs bin Halīds
Faizs bin Halīds (Faiz bin Khaleed; dzimis ) ir Malaizijas militārais zobārsts, bijis dublieris Malaizijas pirmajam kosmonautam Šeiham Muszafaram Šukoram, kurš 2007. gada oktobrī devās SKS 13. viesekspedīcijā uz Starptautisko kosmisko staciju ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-11.
Skatīt arī
Angasavana programma
Ārējās saites
http://www.spacefacts.de/bios/international/english/khaleed_faiz.htm
Asterikss
Asterikss — iedomāts galls, Eiropas komiksu, desmit animācijas filmu un četru mākslas filmu no sērijas "Asterikss un Obelikss" (fr), varonis. Šajos darbos Asterikss un viņa labākais draugs Obelikss, dzerot druīda Panoramiksa brīnumdziru, cīnās pret Cēzara vadītiem romiešiem, kas iebrukuši Gallijā. Varoņiem sanāk arī ceļot pa valstīm un reģioniem: Eiropas (Britānija, Spānija, Itālija), un citiem (Ēģipte, Amerika, Indija).
Asterikss — ar izdomu izkropļots vārds "asterisks". Pirmais komikss par Asteriksu, kuru radīja franču mākslinieks Albērs Uderzo un rakstnieks Renē Gosīni, parādījās žurnālā "Pilote" 1959. gadā. Tur arī parādījās Asteriksa draugs Obelikss un suns Idefikss. 1961. gadā iznāca pirmā komiksu grāmata par Asteriksu — "Asterikss no Gallijas".
Komiksa autori nosaukumu izdomāja speciāli, lai tas sāktos ar "A", līdz ar to tas vienmēr atradās pirmajās komiksu katalogu rindās.
Francijā ir izveidots izklaides parks, kas nosaukts Asteriksa vārdā. Atrakcijas ir saistītas ar galla piedzīvojumiem.
Mākslas filmas
Mākslas filmu sērijā Obeliksu atveido Žerārs Depardjē. Asteriksu pirmajās divās filmās atveidoja — Kristians Klavjē, trešajā — Klovis Korņaks, bet ceturtajā Eduards Bāers.
Nobela prēmiju laureāti
Nobela prēmiju laureāti ir individuālas personas vai organizācijas, kas apbalvotas ar kādu no Nobela prēmijām (sv, no). Tās ir ikgadējas starptautiskas balvas, ko piešķir par ievērojamu sniegumu sabiedrībai zinātnē, literatūrā vai nozīmīgu ieguldījumu miera veicināšanā. Prēmijas piecās dažādās jomās dibinātas saskaņā ar zviedru zviedru ķīmiķa, inženiera un dinamīta izgudrotāja Alfrēda Nobela testamentu, ko viņš parakstīja Zviedru-norvēģu klubā Parīzē.
Daži fakti
Laikā no 1901. līdz 2022. gadam pavisam 989 laureātiem ir pasniegtas 615 Nobela prēmijas. Tā kā daži laureāti ir saņēmuši prēmiju vairāk nekā vienu reizi, kopumā apbalvotas 954 personas un 27 organizācijas. 355 prēmijas laureāti saņēmuši vienatnē, 146 prēmijas dalītas starp diviem laureātiem, bet 114 prēmijas piešķirtas dalīti trijiem laureātiem. Starp laureātiem ir 58 sievietes (Marija Sklodovska-Kirī apbalvota 2 reizes).
Ir bijuši atsevišķi gadi, kad kādā no jomām prēmija nav tikusi piešķirta. Vairākums šādu gadījumu bijuši Pirmā un Otrā pasaules kara laikā. No 1940. līdz 1942. gadam Nobela prēmijas netika piešķirtas nevienā no jomām.
Vairākkārtējie Nobela prēmijas laureāti:
Divi no Nobela prēmijas laureātiem atteikušies no Nobela prēmijas. Žans Pols Sartrs tā rīkojās, jo viņš nekad nepieņēma oficiālus apbalvojumus. Bet Le Diks Tho nepieņēma apbalvojumu, atsaucoties uz situāciju Vjetnamā.
Četri no Nobela prēmijas laureātiem bijuši spiesti atteikties no Nobela prēmijas politisku iemeslu dēļ. Ādolfs Hitlers aizliedza pieņemt prēmijas vācu zinātniekiem Rihardam Kūnam, Ādolfam Butenandam un Gerhardam Domagkam, bet PSRS varasiestādes piespieda no prēmijas atteikties rakstnieku Borisu Pasternaku.
Niedrupe (Virgas pieteka)
Niedrupe ir upe Latvijā, Dienvidkurzemes novadā, Virgas labā krasta pieteka. Upe ir lēna, ar tīru ūdeni. Ik pa laikam to aizsprosto bebri.
Lada (auto)
Lada (ru) ir automašīnu marka, kuru ražo Krievijas akciju sabiedrība AutoVAZ. Agrāk zīmols Lada tika izmantots tikai eksportam paredzētajiem automobīļiem, bet Padomju Savienības iekšējam tirgum tika izmantots nosaukums "Žigulis" (Жигули).
Nokia
Līdz 2010. gadam Nokia bija pasaulē lielākais mobilo telefonu ražotājs, bet 2014. gadā šo biznesu (tagad Microsoft Mobile) pārdeva Microsoft. Savukārt 2016. gadā uzņēmumam pievienojās Francijas un ASV telesakaru iekārtu ražotājs Alcatel-Lucent. 2016. gadā Microsoft pārdeva Nokia mobilo telefonu zīmolu uzņēmumiem HMD global un FIH Mobile.
Nokia bizness ir iedalīts četrās grupās:
Uzņēmuma pakļautībā ir pētniecības un inovāciju apakšnodaļa Bell Labs.
Vēsture
Uzņēmums Nokia tika dibināts Somijas pilsētā Nokijā 1865. gadā un sākotnēji ražoja papīrmasu. Mūsdienu Nokia tika izveidota 1967. gadā.
Līdz 2010. gadam Nokia bija pasaulē lielākais mobilo telefonu ražotājs. 2010. gadu sākumā tas zaudēja konkurencē strauji augošo viedtālruņu tirgū. 2014. gadā Nokia mobilo tālruņu biznesu iegādājās Microsoft (Microsoft Mobile). 2016. gadā Microsoft pārdeva bijušo Nokia mobilo telefonu biznesu Foxconn meitas uzņēmumam FIH Mobile un HMD global. 2016. gadā Nokia pievienoja Francijas un ASV telesakaru iekārtu ražotāju Alcatel-Lucent.
Ingolštate
Ingolštate ir pilsēta Vācijas dienvidos, Bavārijā, Augšbavārijas administratīvajā reģionā. Pilsēta atrodas Donavas krastos. 2011. gadā Ingolštatē dzīvoja aptuveni 127 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir otra lielākā pilsēta Augšbavārijā aiz Minhenes. Bavārijā tā ir sestā lielākā pilsēta. Ingolštate ir jaunākā Vācijas lielpilsēta. Lielpilsētas statusu Ingolštate ieguva 1989. gadā.
Ingolštatē atrodas automašīnu kompānijas Audi galvenā mītne.
Pilsētā bāzēts futbola klubs Ingolstadt 04.
Somijas administratīvais iedalījums
Somijas administratīvo iedalījumu veido 18 reģionu (fi) un 1 speciālais reģions (fi) (Olande jeb Ālandu Salas). Reģioni sīkāk iedalās 70 apakšreģionos, savukārt speciālais reģions sīkāk iedalās 16 komūnās (fi).
Pašreizējais Somijas administratīvais iedalījums pastāv kopš 2010. gada. No 1998. līdz 2009. gadam Somija administratīvi tika iedalīta 6 lēnēs (fi).
Koipera josla
Koipera josla, tiek saukta arī par Edžvorta—Koipera joslu, ir Saules sistēmas ārējā daļā esošs disks ap zvaigzni. Tas atrodas aiz Neptūna orbītas — aptuveni 30 - 50 astronomisko vienību attālumā no Saules. Tā ir līdzīga asteroīdu joslai, taču ir 20 reizes platāka un no 20 līdz 200 reizēm masīvāka. Tāpat kā asteroīdu josla, Koipera josla sastāv no maziem objektiem — pārpalikumiem no Saules sistēmas veidošanās. Koipera joslā atrodas trīs pundurplanētas — Plutons, Haumeja un Makemake. Atšķirībā no asteroīdu joslas, kurā ķermeņi sastāv no iežiem un metāliem, Koipera joslā ķermeņi sastāv no sasalušiem šķidrumiem un gāzēm kā, piemēram, ūdens, metāna, amonjaka.
Koipera josla nosaukta par godu nīderlandiešu astronomam Gerardam Keiperam (Gerard Kuiper, 1905–1973), lai gan viņš nebija šīs joslas atklājējs. Keipers piedāvāja teoriju, ka šāda josla ir eksistējusi Saules sistēmas izveidošanās pirmsākumos, bet neuzskatīja, ka tā pastāv arī mūsdienās. Līdz 1992. gadam bija zināmi tikai divi Koipera joslas objekti, tas ir, Plutons un tā pavadonis Harons. Kopš 1992. gada atklāto objektu skaits Koipera joslā ir pieaudzis līdz tūkstotim un tiek lēsts, ka kopējais objektu skaits ar diametru vismaz 100 km ir lielāks nekā 100 tūkstoši.
Aiz Koipera joslas atrodas izkliedētais disks un hipotētiskais Orta mākonis.
Koipera joslas objekti
Koipera joslas objekti ir sadalīti divās grupās — klasiskajos Koipera joslas objektos un plutino. Plutino ir rezonējoši ar Neptūnu. Plutons ir lielākais un vismasīvākais plutino, kā arī lielākais Koipera joslas objekts. Nākamie lielākie Koipera joslas objekti ir Haumeja, Makemake, Kvavars, (307261) 2002 MS4, Orks, Salacija un (55565) 2002 AW197.
SECAM
SECAM ( — krāsu secīgums ar atmiņas iekārtu) ir analogās televīzijas krāsu kodējuma standarts. Iekārtas, kas darbojas tikai SECAM sistēmā, vairs netiek ražotas (parasti tās spēj darboties arī PAL un/vai NTSC sistēmās).
Vēsture
SECAM sistēmu izgudrojis franču inženieris Anrī de Franss 1956. gadā.
Darbības princips
Televīzijas attēla spilgtuma signālu SECAM sistēmā pārraida tāpat, kā melnbaltajā televīzijā un citās sistēmās — modulējot galvenās nesējfrekvences amplitūdu. Tādēļ SECAM sistēma melnbaltā līmenī ir savietojama ar PAL sistēmu, kurai rindu skaits kadrā ir tāds pats (625). Krāsainības signāli tiek pārraidīti ar speciālu subnesējfrekvenci jeb subnesēju, kuru modulē nevis pēc amplitūdas, bet pēc frekvences. Atšķirībā no PAL sistēmas, kurā abi krāsainības signāli tiek pārraidīti vienlaicīgi, SECAM sistēmā šos signālus pārraida secīgi katrai attēla rindai, bet uztvērējā savieto ar aiztures līnijas palīdzību, kuras aiztures laiks vienāds ar vienas rindas izvēršanas laiku.
Jaroslavs Soukups
Biatlonista karjeru sācis 1999. gadā, kopš 2004. gada ir nacionālās izlases dalībnieks. Piedalījies, kur ieņēmis 30. vietu 20 km individuālajā distancē, izcīnīja sudrabu jauktajā stafetē un bronzu sprintā. Kopš 2007. gada piedalās Pasaules čempionātos. 2012. gadā izcīnījis bronzas medaļu individuālajā distancē, nākamajā gadā Čehijas komandas sastāvā izcīnījis bronzas medaļu jauktajā stafetē.
Romāns
Romāns ir visplašākais prozas darbs vai sacerējums, kurā parasti raksturīgi izvērsta tēlu sistēma, atklāta atsevišķa cilvēka un sabiedrības attieksme ilgākā laika posmā, daudzpusīgi atsedzot galvenā varoņa dzīvi, personību, izaugsmi, domu un jūtu pasauli. Sarežģīta kompozīcija, plašs, detalizēts vēstījums par tēloto laiku, galveno varoņu dzīvi un viņu attiecībām ar sava laikmeta sabiedrību. Izdomātu personu un notikumu tēlojums vispārinātā pasaules un cilvēcisko attieksmju skatījumā.
Romāni ir stipri apjomīgāki literārie darbi nekā noveles vai stāsti. Tā ir visplašākā prozas forma, kurā daudzpusīgi atspoguļojas indivīda un sabiedrības attiecības, atsevišķa cilvēka dzīve un laikmets. Romānu mērķis ir radīt lasītājiem estētisku baudījumu. Romāna notikumus un tēlus vieno galvenais varonis.
Kalnu grēda
Himalaji ir augstākā kalnu sistēma pasaulē, savukārt Andi ir garākā kalnu sistēma. Eiropā lielākā kalnu sistēma ir Alpi.
Romāns
Romāni kā literāru darbu forma radās salīdzinoši vēlu. Tie savu slavas gājienu sāka 17. gadsimta sākumā, kad ļoti populārs kļuva Migela de Servantesa darbs "Dons Kihots", lai gan jau pirms tam tika uzrakstīti vairāki ievērojami romāni, piemēram, Džovanni Bokačo "Dekamerons". Viduslaikos populāri bija bruņinieku romāni, piemēram, stāsti par karali Arturu un viņa bruņiniekiem. Austrumāzijā populārs darbs bija 11. gadsimtā tapušais Murasaki Šikibu romāns "Leģenda par Gendži".
Svarīgākās pazīmes
Romāni ir apjomīgāki literārie darbi nekā vairums citu daiļliteratūras darbu. Romāns ir vēstījums daudzu lappušu, parasti grāmatas, apjomā. Romānu raksturo personu attieksmju un notikumu izvērsts tēlojums. Romāns balstās uz noteiktu posmu personu, tautas vai cilvēces dzīvē un vēsturē. Tas balstās nevis uz vienu notikumu (kā novele) vai dažiem notikumiem (kā stāsts), bet gan uz daudzām epizodēm un ainām. Romānā tēli nav viennozīmīgi, tie atklājas attiecībās. Romānā plaši parādīts laiks, vide, apstākļi, kuros darbojas varoņi. Romānā rakstnieka pozīcija atklājas notikumos un situācijās.
Labākie romāni
Pasaulē regulāri tiek veidoti dažādi grāmatu topi. Viens no šādiem topiem ir amerikāņu literatūras kritiķa un Ņujorkas Universitātes doktora Daniela Bērta (Daniel Burt) 2007. gadā izdotais saraksts The Novel 100: A Ranking of the Greatest Novels of All Time. Pēc šī saraksta desmit labākie romāni ir šādi:
Latviešu autoru romāni
Latviešu valodā pirmie nozīmīgie romāni tapa 19. gadsimta otrajā pusē — tie bija brāļu Kaudzīšu "Mērnieku laiki", Māteru Jura "Sadzīves viļņi" (1879), vēlāk arī Andrieva Niedras "Līduma dūmos" un Augusta Deglava "Rīga". Pirmā pasaules kara periods atspoguļots Aleksandra Grīna romānā "Dvēseļu putenis".
1920.—1930. gados romānus rakstīja Pāvils Rozītis, Kārlis Zariņš un citi, ražīgi šajā žanrā darbojās Andrejs Upīts. 1930. gados par populāru romānu autoru kļuva Vilis Lācis.
Kvalitāte
Kvalitāte (la, no qualis — 'kāds') jeb kādība ir produkta īpašību kopums, kas nosaka tā spēju apmierināt iepriekš noteiktas prasības.
Romāns
Latviešu autoru romāni
Padomju laikā romānus publicēja gan Andrejs Upīts, Vilis Lācis, Anna Sakse, gan Ilze Indrāne, Zigmunds Skujiņš, Dagnija Zigmonte, Regīna Ezera, Alberts Bels, Marģeris Zariņš, Visvaldis Lāms un daudzi citi rakstnieki.
Kvalitāte
Kvalitāte ir izstrādājuma vai pakalpojuma īpašību un raksturojumu kopums, kurš nosaka to spēju apmierināt noteiktas vai paredzamās vajadzības. Kvalitātes jēdziena sarežģītība slēpjas tā daudznozīmīgumā, respektīvi, kvalitātes jēdzienu var skatīt no filozofiskā, sociālā, ekonomiskā, tehniskā un cita redzes viedokļa. Konkurences cīņā kvalitāte kopā ar jaunievedumiem veido vienīgo, bet pašu iedarbīgāko ieroci. Tieši cīņa par patērētāju (bet pēdējo desmit gadu laikā arī cīņa par izeju tirgū vispār) piespiež ražotājus sacensties par savas produkcijas kvalitatīvo raksturojumu uzlabošanu.
Romāns
Latviešu autoru romāni
Pēc neatkarības atgūšanas notika žurnāla "Karogs" un Raimonda Gerkena rīkotie romānu konkursi, vēlāk izveidota arī "Latvijas Avīzes" sērija "Lata romāns" (pašreizējais sērijas nosaukums - "Vakara romāns"). Mūsdienu latviešu literatūrā romānus raksta Gundega Repše, Nora Ikstena, Dace Rukšāne, Jānis Lejiņš, Aivars Kļavis, Inga Ābele, Jānis Einfelds, Inga Žolude, Margarita Perveņecka, Ilze Jansone un citi autori, pēdējos gados populāri ir fantāzijas romāni, kurus sacer gados jauni cilvēki (Laura Dreiže un citi). 2013. gadā pirmos romānus publicēja Jānis Joņevs un Gundars Ignats.
Mēs. Latvija, XX gadsimts
No 2014. gada līdz 2018. gadam apgāds "Dienas grāmata" pēc rakstnieces Gundegas Repšes iniciatīvas izdeva vēstures romānu sēriju "Mēs. Latvija, XX gadsimts", kurā publicēti 13 latviešu autoru romāni: O. Zebra "Gaiļu kalna ēnā" (2014), G. Bereļa "Vārdiem nebija vietas" (2015), P. Bankovska "18" (2014), I. Gailes "Stikli" (2016), G. Repšes "Bogene" (2016), M. Bērziņa "Svina garša" (2015), I. Ābeles "Duna" (2017), A. Akmentiņa "Skolotāji" (2018), N. Ikstenas "Mātes piens" (2015), A. Manfeldes "Virsnieku sievas" (2017), K. Ulbergas "Tur" (2017), L. Kotas "Istaba" (2016) un A. Jundzes "Sarkanais dzīvsudrabs" (2017).
Es esmu...
2018. gada 14. decembrī G. Repše sadarbībā ar apgādu "Dienas grāmata" izsludināja prozas un literatūrzinātnes mijiedarbes projektu – 24 grāmatu ciklu "Es esmu...", kurā nākamo piecu gadu laikā iecerēts sarakstīt un izdot 12 rakstnieku un 12 literatūrzinātnieku grāmatas par nozīmīgiem latviešu pagātnes rakstniekiem.
Romāni
Monogrāfijas
Acteki
Acteki (nah) bija vairāku indiāņu etnisko grupu apvienojums, kuru kultūra uzplauka Vidusamerikā (mūsdienu Meksikas centrālajā daļā) laika posmā no aptuveni 1300. gada līdz 1521. gadam. Mūsdienās acteku vairs nav — tie ir asimilējušies un sajaukušies ar citiem Meksikas iedzīvotājiem. Acteki bija izveidojuši vienu no varenākajām valstīm Amerikā — Acteku impēriju, kuru 1521. gadā pakļāva spāņi. Šī valsts politiski un militāri dominēja mūsdienu Meksikas teritorijā mazliet vairāk par diviem gadsimtiem. Actekiem bija bagāta kultūra un mitoloģija. Viņu galvaspilsēta Tenočtitlana atradās uz Tekskoko ezera salas, pašreizējās Meksikas galvaspilsētas Mehiko teritorijā. Acteku impēriju sagrāva spāņu konkistadori. Acteki runāja navatlu valodā.
Sabiedrība
Sākotnēji actekiem nebija viens valdnieks, valstī notiekošo noteica cilts padome, ko veidoja pa vienam pārstāvim no 20 klaniem. Agri vien vara nonāca viena valdnieka rokās. Šī vara kļuva mantojama. Valdnieks pārvaldīja valsti, izdeva likumus un iecēla amatos priesterus.
Acteki bija kareivīgi, viņi regulāri uzbruka kaimiņu ciltīm. Uzbrukumos viņi ņēma gūstekņus. Tie, kuri prata kādu amatu, kļuva par vergiem, bet pārējie tika upurēti acteku dieviem. Par vergiem kļuva arī pašu cilts pārstāvji — zagļi un nodevēji.
Reliģija
Dieviem bija liela nozīme. Galvenie dievi bija Kecalkoatls (saules dievs) un Uicilopočtli (kara dievs). Acteki uzskatīja, ka pasaulei pienāks gals, ja viņi neziedos cilvēkus saules dievam. Viņi būvēja piramīdas un tempļus, kuros ziedoja gūstekņus.
Saimniecība
Acteki bija zemkopji. Tā kā actekiem to sākotnējā apmešanās vietā (Tenočtitlanā) trūka zemes, viņi veidoja mākslīgas peldošas salas uz plostiem (činampas), kuras bija noklātas ar dūņām un ūdenszālēm. Tās bija auglīgas. Vairāk zemju viņi ieguva iekarojumos, bet šajās zemes viņi nenodarbojas ar zemkopību. No iekarotajām zemēm viņi iekasēja nodevas.
Darbarīki, ar kuriem apstrādāja augsni, bija ļoti primitīvi. Acteki nemācēja apstrādāt dzelzi vai iegūt bronzu. Viņu darbarīki labākajā gadījumā bija veidoti no ļoti slikti apstrādāta vara. Tika izmantoti darbarīki arī no akmens un koka. Ļoti izplatīts kultūraugs bija kukurūza. Gaļa lielākoties tika iegūta medībās, mājdzīvnieku viņiem nebija.
Acteki no zelta, tirkīza, pērlēm, gliemežvākiem un spalvām izgatavoja skaistus juvelierizstrādājumus. Viņi izmantoja arī citus dārgakmeņus, piemēram, obsidiānu un nefrītu.
1898. gads
1898. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Laidzes pagasts
Laidzes pagasts ir viena no Talsu novada teritoriālajām vienībām. Robežojas ar Talsu pilsētu, Valdgales, Vandzenes, Laucienas, Lībagu un Valdemārpils pagastiem.
Upes
Isla
Ezeri
Bezdibeņa ezers, Laidzes ezers, Mācītājmājas ezers.
Vēsture
Mūsdienu Laidzes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Laidzes muiža (Gut Laidsen, Laidze), Sārcenes muiža (Gut Sahrzen, Sārcene). No 1896. gada pagastā darbojās leprozorijs.
1920. gada zemes reformas gaitā Laidzes muižu ar Rocežu un Rojnieku pusmuižām sadalīja 52 vienībās 1060 ha kopplatībā, Valdgales muižu (Waldegahlen) ar Vīgriežu, Jauno, Nodenes (Noden), Ozolu un Miegūzes (Megussen) pusmuižām 108 vienībās 1604 ha kopplatībā, Klāņu muižu (Klahnen) ar Annas un Jauno pusmuižu un Kalniņu un Tauriņu mājām sadalīja 33 vienībās 530 ha kopplatībā.
1920. gadā Talsu apriņķa Laidzes pagastu pievienoja Valdgales pagastam, kuru savukārt 1925. gadā pārdēvēja par Laidzes pagastu. 1935. gadā tā platība bija 108,6 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Laidzes un Valdgales ciema padomes. 1954. gadā Laidzes ciemam pievienoja daļu Vandzenes ciema, bet 1961. gadā daļu Valdgales ciema. 1974. gadā daļa teritorijas atdota Vandzenes ciemam. 1990. gadā Laidzes ciemu pārdēvēja par pagastu. 2007. gadā slēdza leprozoriju. 2009. gadā pagastu iekļāva Talsu novadā.
Apdzīvotās vietas
Pagasta centrs atrodas Laidzē. Lielākās apdzīvotās vietas ir Laidze, Roceži un Zvirgzdi.
Singapūras Grand Prix
Singapūras Grand Prix (angļu: Singapore Grand Prix) ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas notiek Singapūrā, Marinas līča ielu trasē. . gada sezonas Singapūras Grand Prix bija pirmās nakts sacīkstes F1 čempionāta vēsturē.
20. gadsimta sešdesmitajos un septiņdesmitajos gados ar Singapūras GP nosaukumu apzīmēja sacīksti Tomsona ceļa trasē, kurā agrāk norisinājās Malaizijas GP. Pirmais Singapūras Grand Prix uzvarētājs bija spānis Fernando Alonso. Savukārt veiksmīgākais pilots Singapūras lielās balvas izcīņā ar četrām uzvarām ir vācietis Sebastiāns Fetels. pašreizējais Singapūras Grand Prix aizstāvošais uzvarētājs ir vācietis Niko Rosbergs.
Sāmsaliešu sacelšanās (1262)
Livonijas ordeņa mestra vietnieks Helmerihs no Vircburgas izsludināja karagājienu uz Sāmsalu, kam piebiedrojās dāņu karalim pakļautie Rēveles bruņinieki un ordenim un bīskapiem padotie letu, līvu un igauņu karavīri. Krustneši šķērsoja aizsalušo jūras šaurumu un iebruka Sāmsalā, kur aizdedzināja salas iedzīvotāju īpašumus.
Sāmsalieši patvērās nocietinātajā Karmeles pilskalnā salas vidienē, kuru krustneši ieņēma vienīgi pēc niknas kaujas visas dienas garumā. Pēc pilskalna zaudēšanas sāmsaliešu vecākie sūtīja pie mestra vietnieka sūtni, kas nodeva vēsti: “Esam grūtībās, jūs esat mūs nu uzveikuši, mēs savu varu zaudējuši. Tas, kas jūs gudri vadīt spējis, tas mūs ir tagad uzvarējis. Mēs esam izpostīti un izmisumā dzīti. Daudz ļaužu jūs mums apkāvāt - tos varam tikai apraudāt."
Sāmsalieši atteicās no kariem, noslēdza izlīgumu ar krustnešiem un deva ķīlniekus.
JPEG
JPEG vai JPG (akronīms: Joint Photographic Experts Group) ir ciparattēlu kompresijas veids.
Attēlu failu kompresija JPEG standartā
Attēla faila kompresija ir ciparattēla faila lieluma samazināšana. JPEG standarts ir visbiežāk lietotā zudumradošā saspiešanas metode reālistisku, „fotogrāfisku” attēlu (attēli ar niansētām, pakāpeniskām krāsu un tumši-gaišo toņu pārejām) failu samazināšanai. JPEG standarts ir kods (saspiešanas algoritms), kas nosaka, kā attēls tiek saspiests datu plūsmā (kompresēts) un pēc tam atjaunots (dekompresēts) atpakaļ attēlā, bet tas pats par sevi nav faila formāts datu saglabāšanai.
JPEG kompresijas samērs (ratio) ietekmē attēlu — mazinās kontrastainība un skaidrība, bet krāsu informācijas un precizitātes zudumi vizuāli liekas mazāki. Kompresijas metode izmanto šo cilvēka redzes īpatnību — cilvēka acs precīzāk uztver tumši-gaišās nianses, nekā krāsas un nokrāsas nianses. Tas nozīmē, ka vispirms nošķir attēla krāsu (chromatic) informāciju no attēla tumši gaišā piesātinājuma (luminance) informācijas, tumši gaišās informācijas slānim „atlasot” vairāk informācijas, bet attēla krāsu informāciju saglabājot ar lielākiem informācijas zudumiem. Piemērs: nesaspiestam bitmapētam pilnas kvalitātes attēlam (RGB, krāsas dziļums 24-biti, 73,242 pikseļi) faila lielums būs apmēram 220 baitu. Pilnas kvalitātes attēlam vajag apmēram 8.25 informācijas bitus uz pikseli. Attēla tumši gaišajai versijai pietiek ar 6.5 bitiem uz pikseli, bet krāsu „pierakstam” vajag par 25% vairāk. Ja augstas (Q=100) kvalitātes attēlam vajag 9 bitus uz krāsas pikseli, tad vidējas (Q=25) kvalitātes attēlam pietiek ar 1 bitu uz krāsas pikseli; faila saspiešana tiek veikta uz krāsu informācijas zuduma rēķina.
JPEG attēlu izmantošana
JPEG kompresiju lieto daudzos failu formātos, bet visvairāk — ciparkameru attēliem un tīmekļa attēliem. Lielākā daļa ciparattēlu radīšanas iekārtu (piemēram, ciparkameras) un attēlu rediģēšanas programmatūras, kas rada „JPEG attēlus”, faktiski rada failu JFIF un/vai Exif formātā. Attēlu formāts, kas izmanto JPEG kompresiju, parasti vienkāršoti tiek saukts „JPEG fails”. Datorgrafikā, kas paredzēta drukai, lieto ciparattēlus, kuru failu izmērs ir no desmitiem līdz simtiem un vairāk megabaitu. Šādu attēlu lejupielādēšana tīmekļa vietnēs var prasīt daudzas stundas. JPEG ļauj būtiski samazināt faila izmēru samērojot to ar kvalitātes zudumiem, jo JPEG standartā saspiešana var tikt regulēta nosakot attiecību starp saglabājamā faila izmēru un vēlamo attēla kvalitāti un, attēlus saspiežot pat attiecībā 10:1, tie datora ekrānā vizuāli kvalitāti nezaudē. Atbilstoši pielietojumam attēliem iespējams izvēlēties saspiešanas attiecību līdz pat 100:1.
JPEG nav īpaši piemērots vektorgrafiku saspiešanai, kā arī, ņemot vērā, ka JPEG ir zudumradoša saspiešanas metode, kas fakstiski „izņem” informāciju no attēla, tā nav piemērota attēliem, kam ir augstas precizitātes prasības.
Kārlis Skrastiņš
Kārlis Skrastiņš (dzimis Rīgā, miris  Jaroslavļā) bija latviešu hokejists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bija Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā Skrastiņš aizvadīja 832 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Našvilas "Predators", Kolorādo "Avalanche", Floridas "Panthers" un Dalasas "Stars". Latvijas izlases rindās Skrastiņš piedalījās trīs olimpisko spēļu turnīros, kā arī deviņos Pasaules čempionātos, kopā izlases sastāvā laukumā dodoties 151 spēlē.
Vairākus gadus Skrastiņam piederēja Nacionālās hokeja līgas rekords par visvairāk pēc kārtas aizvadītajām spēlēm starp aizsargiem. Viņš pēc kārtas bija aizvadījis 495 spēles, tobrīd labojot Tima Hortona 1968. gadā uzstādīto rekordu.
Skrastiņš gāja bojā 37 gadu vecumā Jaroslavļas aviokatastrofā.
Karjeras sākumgadi
K. Skrastiņš hokejā trenēties sāka piecu gadu vecumā "Dinamo" sporta skolā. Viņa pirmais treneris bija Helmuts Hincenbergs, vēlāk aizsargu trenēja arī Jevgeņijs Banovs un Jevgeņijs Linkevičs. Aizsarga pozīcijā Skrastiņš spēlēja jau no mazotnes, taču līdz pat pusaudža gadiem visnotaļ bieži Kārlim tika uzticēts aizvietot iztrūkstošos komandas biedrus, spēlējot uzbrukumā. Jauno aizsargu ievēroja treneris Mihails Beskašnovs, kurš kopā ar savu konsultantu Banovu Skrastiņu uzaicināja pievienoties Rīgas RASMS komandai. 1990.—91. gada sezonā komandas sastāvā izcīnīja 13. vietu PSRS otrajā līgā.
Profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 1991. gadā HK Rīgas "Pārdaugava" sastāvā, tās rindās cīnoties gan PSRS pirmās, gan arī otrās līgas čempionātā. "Pārdaugavas" sastāvā jaunais aizsargs aizvadīja trīs sezonas. 1993. gadā kopā ar komandu izcīnīja Latvijas čempionu, savukārt 1994. gadā K. Skrastiņš pildīja arī komandas kapteiņa funkcijas. 1994.—95. gada sezonā, kas bija Skrastiņa pēdējā "Pārdaugavas" rindās, ar 18 (4+14) gūtiem punktiem bija komandas trešais rezultatīvākais spēlētājs pēc Leonīda Tambijeva un Andreja Ignatoviča.
Turku TPS (1995—1998)
1995. gada vasarā K. Skrastiņš noslēdza pārbaudes laika līgumu ar SM līgas čempionvienību Turku TPS, kuras galvenais treneris tolaik bija Latvijas izlases konsultants Vladimirs Jurzinovs un kurā spēlēja arī izlases uzbrucējs Vjačeslavs Fanduls. Tieši Jurzinovs aizsargu bija ievērojis Bratislavā notiekošā 1995. gada B grupas čempionāta laikā un aicinājis viņu pievienoties TPS rindām. Iepriekš Skrastiņš bija nopietni apsvēris karjeru turpināt Ziemeļamerikā, uz kuru 1995. gada vasarā bija devusies virkne "Pārdaugavas" hokejistu.
Pēc pārbaudes laika izturēšanas līgums ar aizsargu tika noslēgts uz trim gadiem. 1996. un 1997. gadā TPS sastāvā izcīnīja Somijas čempionāta sudraba medaļu. 1997. gadā Skrastiņš kopā ar komandu izcīnīja uzvaru arī IIHF Eiropas hokeja līgas un Superkausa turnīros. Visu trīs sezonu gaitā Skrastiņš komandas rindās neizlaida nevienu spēli.
Komandas rindās aizsargs spēlēja, līdz 1998. gada NHL draftā ar kopējo 230. numuru viņu izraudzījās Našvilas "Predators", un hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku. Tobrīd Skrastiņš jau bija sasniedzis 24 gadu vecumu.
Našvilas "Predators" (1998—2003)
Nacionālās hokeja līgas kluba Našvilas "Predators" sastāvā Skrastiņš debitēja 1999. gada 9. februārī, maču noslēdzot ar rezultatīvu piespēli un 16:05 laukumā pavadītām minūtēm. 1998.—99. gada sezonā "Predators" sastāvā aizsargs laukumā devās vēl arī nākamajā spēlē, taču tad atgriezās IHL kluba Milvokī "Admirals" rindās, kurā sezonu bija iesācis. 1999.—2000. gada sezonu Skrastiņš sāka "Admirals" rindās, komandas sastāvā aizvadot 19 spēles, taču jau visai drīz aizsargam izdevās nostiprināties "Predators" sastāvā, komandas rindās laukumā dodoties 59 spēlēs. Pirmos vārtus NHL hokejists guva 1999. gada 26. decembra spēlē pret Sentluisas "Blues". 2000.—01. gada sezonu aizsargs jau pilnībā aizvadīja Nacionālajā hokeja līgā.
K. Skrastiņš "Predators" rindās aizvadīja piecas sezonas. Nevienā no tām komandai Stenlija kausa izcīņas spēlēm kvalificēties neizdevās. 2003. gada vasarā Skrastiņa līgums ar Našvilas klubu bija beidzies, un 30. jūnijā "Predators" aizmainīja tiesības uz Skrastiņu uz Kolorādo "Avalanche", pretī saņemot 2004. gada NHL drafta trešās kārtas izvēles tiesības. 15. jūlijā "Avalanche" ar latviešu aizsargu noslēdza trīs gadu līgumu.
Kolorādo "Avalanche" (2003—2008)
2003.—04. gada sezonā Skrastiņš divus mēnešus bija savainots, taču par spīti tam turpināja spēlēt, jau ceturto sezonu pēc kārtas laukumā dodoties visās 82 regulārās sezonas spēlēs. Vēl 2001. gadā komanda bija izcīnījusi otro Stenlija kausu tās īsās pastāvēšanas vēsturē, taču pēc tam sekoja divas nepārliecinošas izslēgšanas kārtas sērijas, kā rezultātā 2003.—04. gada sezonā nokomplektētais komandas sastāvs, jo īpaši tās uzbrucēju rindas, tika uzskatītas par ļoti spēcīgām. Par spīti tam, komanda pirmo reizi tās pastāvēsanas vēsturē neizcīnīja divīzijas čempiones titulu, un Stenlija kausa izcīņā izstājās jau otrajā kārtā ar 2—4 piekāpjoties Sanhosē "Sharks".
2005.—06. gada sezonā Skrastiņš bloķēja 207 pretinieku metienus, kas bija otrs labākais rādītājs visā NHL. 2006.—07. gada sezonā ar 190 bloķētiem metieniem viņš ierindojās septītajā vietā NHL. 2006. gada 30. jūnijā "Avalanche" pagarināja līgumu ar Skrastiņu uz nākamajām trim sezonām, aizsargam katrā no tām saņemot 2,4 miljonus ASV dolāru.
Lai gan iepriekšējās astoņās sezonās komanda divreiz bija izcīnījusi Stenlija kausu un vēl trīs reizes sasniegusi konferences finālu, trīsarpus sezonu laikā, ko "Avalanche" rindās aizvadīja K. Skrastiņš, komandai neizdevās pārvarēt Stenlija kausa izcīņas otro kārtu, 2006.—07. gada sezonā tai pat nekvalificējoties.
2004.—2005. gada NHL sezonas lokauta laikā Skrastiņš atgriezās Latvijā, sezonu aizvadot Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000. Līgumu ar klubu viņš noslēdza 25. septembrī. Viņš spēlēja vienā pārī ar Ronaldu Ozoliņu un tika atzīts par Baltkrievijas Ekstralīgas sezonas labāko aizsargu, vienlaikus kopā ar komandu izcīnīja jau savu otro Latvijas čempiona titulu. Lai gan hokejists bija saņēmis piedāvājumus no vairāku augstāka līmeņa Eiropas hokeja līgu komandām, Skrastiņš izvēlējās palikt Latvijā, jo tobrīd viņa sieva gaidīja meitu.