cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Augstrozes paugurvalnis
Dabas aizsardzība
Augstrozes paugurvaļņa ziemeļu gals atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā, kur izveidots Augstrozes un Klagatu purva dabas liegumi. Dienvidu gals iestiepjas Gaujas nacionālā parka teritorijā, kur izveidotas vairākas dabas liegumu zonas (Ungura ezera un purva liegums, Braslas ielejas liegums, Baukalna purva liegums, Gulbju salas purva liegums, Raiskuma-Auciema ezeru liegums), kā arī vairāki citi aizsargājami dabas objekti.
Hermans Keins
Hermans Keins (en; — ) bija amerikāņu uzņēmējs,   vairāku izdevumu komentētājs un radio raidījumu vadītājs.
Kolhīdas zemiene
Kolhīdas zemiene (ka) ir aluviāls līdzenums Gruzijas rietumos, Rioni upes lejtecē. Izvietojusies Melnās jūras austrumu piekrastē; no ziemeļiem to norobežo Lielais Kaukāzs, no dienvidiem — Mazais Kaukāzs. Līdzenumam trīsstūrveida forma; garums rietumu—austrumu virzienā un platums piekrastē ap 100 km. Mitrs subtropu klimats, vidējā temperatūra janvārī 4,5—6 °C, jūlijā — 23—24 °C. Nokrišņi līdz 2000 mm gadā, augsta purvainība. Attīstīta lauksaimniecība, audzē subtropu kultūras: citrusi, tēja. Naftas un gāzes atradnes, minerālūdeņi. Lielākās upes ir Rioni, Khodora, Inguri, Supsa. Lielākās pilsētas ir Kutaisi, Poti, Zugdidi.
Mainas
Kopīgās īpašības
Uz spārniem lieli, balti vai gaiši brūni laukumi, kas labi saskatāmi tikai lidojumā. Dažām sugām uz galvas ir neapspalvoti, kaili laukumi, kas atkarībā no sugas atrodas dažādās vietās. Apspalvojums ir spīdīgs tikai uz galvas. Vairākām sugām ir pieres cekuli, kas barojoties ar nektāru, aplīp ar ziedputekšņiem. Tādējādi mainām ir nozīmīga loma augu apputeksnēšanas veicināšanai. Galvaskausa forma un galvas muskuļi piemēroti, lai maina varētu ar atvērtu knābi rakņāties pa zemi. Tās zemē iebāž aizvērtu knābi un to atver zem zemes, veidojot tukšumu, kurā bezmugurkaulniekiem ir tendence ielīst iekšā.
Kolhīdas zemiene
Kolhīdas zemienē 6. gadsimtā p.m.ē. radās grieķu kolonijas, vēlāk izveidojās Kolhīdas valsts, kas pastāvēja līdz 2. gadsimtam p.m.ē. Mūsdienās ietilpst Gurijas, Imeretijas un Megrelijas-Augšsvanetijas mharēs, bet ziemeļrietumu daļa — pašpasludinātajā, bet starptautiski neatzītajā Abhāzijā.
Hermans Keins
Bijis Godfather's Pizza priekšsēdētājs un izpilddirektors, kā arī priekšsēdētājs (1989—1991; 1995—1996) un priekšsēdētāja vietnieks (1992—1994) Kanzassitijas Federālo rezervju bankas direktoru padomē. Pirms uzņēmēja karjeras bijis ballistikas matemātiķis ASV Jūras spēkos.
Mainas
Kopīgās īpašības
Ārēji līdzīgas pakalnu mainām (izplatības areāls pārsedzas), bet uzturas uz zemes biežāk nekā pakalnu mainas. Pa zemi mainas galvenokārt staigā, nevis lec. Olas gaiši zilas bez raibumiem. Mainas, kā visi strazdu dzimtas putni, ir visēdājas, barojas ar augļiem, ziedu nektāru un bezmugurkaulniekiem.
Hermans Keins
2011. gada 21. maijā H. Keins paziņoja, ka 2012. gadā piedalīsies ASV prezidenta vēlēšanās kā Republikāņu partijas kandidāts. Taču 2011. gada novembrī viņam tika apsūdzībām par seksuālu uzmākšanos 1990. gados, 3. decembrī viņš atsauca savu kandidatūru prezidenta vēlēšanām.
Mainas
Sistemātika
Mainu ģints (Acridotheres)
Hermans Keins
Izglītību ieguvis Morehouse College un Purdu universitātē (Purdue University).
Miris 2020. gada 30. jūlijā no COVID-19 radītajām komplikācijām.
Medņi (Zeltiņu pagasts)
Medņi ir ciems Alūksnes novada Zeltiņu pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 4 km no pagasta centra Zeltiņiem, 23 km no novada centra Alūksnes un 192 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem, Medņupes krastā. Pie Pilskalnu mājām atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Medņu pilskalns.
Kristofers Hičinss
Kristofers Eriks Hičinss (en, dzimis, miris ) bija britu un amerikāņu publicists, rakstnieks, polemiķis un žurnālists.
Pēc politiskajiem uzskatiem definējis sevi kā sociālistu un marksistu, bet sāka distancēties no "kreisajiem" politiskajiem spēkiem pēc to pasīvās reakcijas uz Salmana Rušdi "Sātanisko vārsmu" fatvu. 2001. gada 11. septembra uzbrukums ASV pastiprināja viņa viedokli par ASV ārpolitiku: tai aktīvi jārīkojas pret "fašismu ar islāma seju". Publicēja vairākus rakstus, aizstāvot karu Irākā, kā dēļ Hičinsu dēvēja par neokonservatīvo, tomēr pats autors uzsvēra, ka noteikti nav "nekāda veida konservatīvais". Viņa draugs rakstnieks Īans Makevans uzskatīja, ka Hičinss pārstāv prettotalitāros kreisos spēkus. 2010. gadā intervijā BBC Hičinss atzina, ka joprojām sevi uzskata par marksistu.
Kā pazīstams reliģijas kritiķis un antiteists, Hičinss uzskatīja, ka cilvēks var būt ateists un vēlēties, kaut dievs eksistētu, bet antiteists ir tāds cilvēks, kurš ir atvieglots, ka tādam apgalvojumam nav nekādu pierādījumu. Viņaprāt, reliģija un pats dieva vai augstākas būtnes koncepts ir totalitārisma paveids, kas sagrauj indivīda brīvību, un ka runas brīvībai un zinātniskiem atklājumiem būtu jādefinē ētikas normas un pilsoniskas sabiedrības būtība, nevis reliģijai. Viņa 2007. gadā izdotais pretreliģiskais polemikas darbs "Dievs nav dižs" (God is not Great) ir pazīstamākais Hičinsa darbs.
Hičinss mira 2011. gada 15. decembrī no barības vada vēža izraisītām komplikācijām. Viņš pats nenoliedza, ka slimība, visticamāk, radusies tāpēc, ka viņš visu mūžu daudz smēķējis un lietojis alkoholu.
Eži
Eži, ežu apakšdzimta (Erinaceinae) ir viena no divām ežu dzimtas (Erinaceidae) apakšdzimtām, kas apvieno 16 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 5 ģintīs. Ežu sugas mājo Eiropā, Āzijā (Tuvajos Austrumos un Centrālāzijā) un Āfrikā, kā arī Jaunzēlandē, kur tās nokļuvušas introdukcijas rezultātā. Eži nedzīvo Amerikas kontinentos, Dienvidaustrumāzijā, Austrālijā un Madagaskarā. Tuvākie radinieki ir ciršļeži, kuri veido otru ežu dzimtas apakšdzimtu. Ežiem un ciršļežiem ir kopēji aizvēsturiskie priekšteči ar ciršļiem. Pēdējo 15 miljonu gadu laikā eži tikpat kā nav mainījušies. Līdzīgi kā daudzi citi senākie zīdītāji arī eži piemērojušies nakts dzīvei.
Tā kā visām ežu sugām ir adatains kažociņš, tās ārēji atgādina dzeloņcūkas un ehidnas, lai gan savstarpēji šie dzīvnieki nav radniecīgi. Senāk eži bijuši gaļas avots vairākām tautām, piemēram, Senajā Ēģiptē. Eiropā tos izmantoja pārtikā vēl viduslaikos.
Latvijā
Latvijā dzīvo 2 ežu apakšdzimtas sugas: ziemeļu baltkrūtainais ezis (Erinaceus roumanicus) un brūnkrūtainais ezis (Erinaceus europaeus). Ziemeļu baltkrūtainais ezis sastopams visā Latvijas teritorijā, turklāt tas bieži apmetas apdzīvoto vietu tuvumā. Otra suga sastopama samērā reti, galvenokārt Latvijas ziemeļu daļā. Abas sugas izskatās ļoti līdzīgas un vislabāk atšķiramas, apskatot vēderu. Brūnkrūtainajam ezim uz krūtīm ir izteikts brūns laukums. Baltkrūtainajam viss vēders ir bālgani pelēcīgs.
Izskats un īpašības
Ežus ļoti viegli var atpazīt, pateicoties to adatu kažokam, kas ir keratinizējies matojums, turklāt adatas ir ar tukšu vidu. Adatas sedz gandrīz visu ķermeni, izņemot seju, pēdas un vēderu. Vidēji ezim ir 5000—6500 adatu. Pretēji dzeloņcūkām adatas ezim nevar izraut no kažoka. Tomēr adatas viegli atdalās, kad dzīvnieks pieaugot nomaina mazuļa adatas uz pieauguša dzīvnieka adatām. Arī vēlāk, ja ezis ir slims vai tas izcieš lielu stresu, tam viegli atdalās adatas. Zem adatām un uz pārējām ķermeņa daļām, kuras nesedz adatas, aug rupja, tomēr salīdzinoša mīksta matojuma kažoks pelēkbrūnā krāsā. Ezim ir spēcīgas priekškājas un nagi, kas piemēroti zemes rakšanai. Lielākajai daļai sugu pēdām ir 5 pirksti, bet baltvēdera ezim (Atelerix albiventris) priekškājām ir pieci pirksti, pakaļkājām četri pirksti. Eži spēj rāpties uz augšu, ieķeroties ar nagiem, peldēt un, ja nepieciešams, arī skriet, sasniedzot ātrumu 10 km/h. Tiem ir vāja redze, bet izcila oža un dzirde.
Aizsargājoties visas ežu sugas spēj savilkties ciešā kamoliņā, izslienot pret ienaidnieku adatas. Tomēr šī paņēmiena efektivitāte ir atkarīga no adatu daudzuma. Tā kā dažām stepes ežu sugām adatu daudzums ir samazināts, tad šīs grupas eži, pirmkārt, cenšas aizbēgt skrienot vai pat uzbrūk ienaidniekam, cenšoties to ar adatām sadurt. Kā pēdējais līdzeklis tiek izmantots savelšanās kamolā. Adatu izsliešana tiek kontrolēta ar muskuļiem uz eža muguras.
Eži ir nakts aktīvi dzīvnieki, lai gan atkarībā no sugas tie var būt aktīvi arī dienas laikā. Eži lielu daļu diennakts noguļ, paslēpušies žagaru kaudzē, zem krūma zariem, lapām vai kādā nelielā alā, kuru paši izrok. Visas sugas zemā vai ļoti augstā temperatūrā spēj ieslīgst hibernācijā, lai gan ne visas sugas to dara. Hibernācija ir atkarīga no gaisa temperatūras, sugas īpatnībām un barības pieejamības. Hibernācijas brīdī ezis nevis vienkārši aizmieg, bet tam pazeminās ķermeņa temperatūra, palēninās vielmaiņa un elpošana. Normāla ķemeņa temparatūra ir 35 °C, bet hibernācijas brīdī tā ir 10 °C. Elpa tiek ievilkta apmēram vienu reizi minūtē. Sirds no 190 sitieniem minūtē palēninās līdz 20 sitieniem.
Līdzīgi kā oposumiem un kurmjiem arī ežiem ir daļēja imunitāte pret čūsku indi. Tomēr imunitāte ir iedarbīga pret nelielu indes daudzumu un, piemēram, odžu dzimtas indīgākās čūskas spēj ezi nogalināt. Eži ir diezgan vokāli, tie savstarpēji sazinās ar pukstēšanu, šņaukāšanos un pīkstieniem.
Barība
Lai arī kādreiz eži tika klasificēti kukaiņēdāju kārtā, tie nebūt nebarojas tikai ar kukaiņiem. Eži ir visēdāji un barojas arī ar gliemežiem, vardēm, krupjiem, čūskām, putnu olām, maitu, sēnēm, saknēm, ogām un augļiem, piemēram, melonēm. Viens ezis spēj uzturēt vidēji lielu dārzu tīru no kukaiņiem, jo katru nakti apēd apmēram 200 g kukaiņu un līdz 40 gliemežiem. Diemžēl kukaiņi, kas apstrādāti ar pesticīdiem, ietekmē arī ezi un var izraisīt pat tā nāvi. Ir plaši iesakņojies uzskats, ka ezis jāpiebaro ar pienu, tomēr ezi nevajadzētu barot ar pienu, jo tas ir dzīvniekam kaitīgs un izraisa tam vēdergraizes.
Reprodukcija
Atkarībā no sugas eža grūsnības periods ir 35—58 dienas. Vidēji piedzimst 3—4 mazuļi, mazākām sugām 5—6 mazuļi. Ežu tēviņi reizēm nogalina tikko dzimušos ezēnus. Mazuļi piedzimst akli, ar aizsargājošu plēvi pār to mīkstajām adatām. Plēve izzūd, izžūst pirmajās stundās pēc piedzimšanas. Adatas nocietē pirmo 3 nedēļu laikā. Jaunie ezēni kļūst patstāvīgi 4—6 nedēļu vecumā.
Ežiem ir relatīvi garš mūžs, lielāka auguma sugas dzīvo 4—7 gadus (nebrīvē līdz 16 gadiem), mazākas 2—4 gadus (nebrīvē 4—7 gadus). Salīdzinoši, piemēram, peles dzīvo līdz 2 gadiem, lielas žurkas 3—5 gadus.
Jāzeps (Radīšanas grāmata)
Jāzeps (,, Yūsuf) bija nozīmīga persona kristiešu Bībeles Vecajā Derībā un ebreju Torā.
Strazdu iela (Jūrmala)
Strazdu iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Strazdu iela sākas krustojumā ar Kāpu ielu un beidzas krustojumā ar Mellužu prospektu. Kopējais ielas garums ir 230 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Strazdu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Strazdu iela ir savienota ar šādām ielām:
Stokholmas "AIK Ishockey"
Stokholmas AIK Ishockey (Allmänna Idrottsklubben) ir hokeja komanda, kas bāzēta Stokholmā, Zviedrijā, un spēlē Allsvenskan līgā. Klubs dibināts 1921. gadā, tā pastāvēšanas gaitā septiņas reizes izcīnot Zviedrijas čempiones titulu. Pēdējo reizi par čempioni komanda kļuvusi 1984. gadā.
1998.—99. gada sezonā AIK spēlēja Rodrigo Laviņš. No 2012. līdz 2014. gadam tā sastāvā spēlēja Edgars Kļaviņš, tāpat 2013.—14. gada sezonā vairākas spēles AIK sastāvā aizvadīja arī Guntis Galviņš.
2004.—05. gada sezonā atsevišķas spēles kluba sastāvā aizvadīja Jānis Andersons un Edžus Kārkliņš. Tobrīd gan klubs spēlēja vien Zviedrijas trešajā spēcīgākajā līgā.
Līgas apbalvojumi
Komandas spēlētāji, kas saņēmuši līgas apbalvojumus.
Kaupiņas
Kaupiņas (arī Kaupines vai Kaupeņi) bija apdzīvota vieta Balvu novada Krišjāņu pagastā. Atradās pagasta austrumu daļā 3 km no pagasta centra Krišjāņiem, 45 km no novada centra Balviem un 251 km no Rīgas.
Moršina
Moršina ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Karpatu piekalnēs. Kūrortpilsēta, minerālūdens atradnes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1482. gadā. Ietilpa Žečpospolitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā. 19. gadsimta beigās pilsēta sāka attīstīties kā balneoloģisks kūrorts.
Pēc Pirmā pasaules kara Moršina neilgu laiku ietilpa Rietumukrainas Tautas republikā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī, un bija populārs kūrorts. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Moršinā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Moršinu ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Moršina bija Ukrainas PSR sastāvā.
Komi-Permiešu apvidus
Komi-Permiešu apvidus (ru, koi) ir administratīvi teritoriāla vienība ar speciālu statusu Permas novadā, Krievijā. Robežojas ziemeļos un ziemeļrietumos ar Komi Republiku, rietumos — ar Kirovas apgabalu, bet austrumos un dienvidos ar pārējo Permas novadu. Lielākā apdzīvotā vieta un administratīvais un kultūras centrs ir Kudimkara. Vairāk kā puse iedzīvotāju (59 %) ir titulnācija komieši permieši.
Vēsture
Sākotnēji izveidots 1925. gada 26. februārī kā Permiešu nacionālais apvidus KPFSR Urālu apgabala sastāvā. Tā paša gada 16. aprīlī pārdēvēts par Komi-Permiešu nacionālo apvidu. 1934.—1938. gadā bija Sverdlovskas apgabala sastāvā, bet kopš 1938. gada — Permas apgabala sastāvā. 1977. gadā reorganizēts par Komi-Permiešu autonomo apvidu. 1992. gadā Komi-Permiešu autonomais apvidus kļūst par patstāvīgu Krievijas federācijas subjektu. 2003. gadā tika sarīkots referendums par apvidus statusu, kura rezultātā tas tika likvidēts kā atsevišķs federācijas subjekts un iekļauts jaundibināmā Permas novada sastāvā kā administratīvi teritoriālais veidojums ar sevišķu statusu.
Stade Brestois 29
Stade Brestois 29, zināms arī kā Stade Brest vai vienkārši Brest, ir Francijas futbola klubs no Brestas. Klubs ir dibināts 1950. gadā, pašlaik spēlē Francijas futbola augstākajā līmenī — 1. līgā (Ligue 1). Mājas spēles aizvada Stade Francis-Le Blé, kura ietilpība ir 15 097 skatītāju vietas. Pirmo reizi Ligue 1 spēlēja 1979.—1980. gada sezonā. Labākais sasniegums ir 1986—1987. gadā izcīnītā 8. vieta.
Eirāzijas eži
Eirāzijas eži, Eirāzijas ežu ģints (Erinaceus) ir ežu dzimtas (Erinaceidae) ģints, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas. Eirāzijas eži atkarībā no sugas izplatīti Eiropā, Āzijas rietumdaļā, Sibīrijā, Ķīnas ziemeļos un Korejā. Brūnkrūtainais ezis ir ievests un introducēts arī Jaunzēlandē.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē Eirāzijas ežu ģintī bija tikai viena suga un Amūras ezis, kā arī abas baltkrūtaino ežu sugas tika klasificētas kā Eiropas eža (Erinaceus europaeus) pasugas. Dzīvnieku padziļinātā izpēte 1990. gados zinātniekiem ļāva secināt, ka tās ir trīs dažādas sugas. Līdz ar to papildus kā atsevišķas sugas tika izdalītas Amūras ezis (Erinaceus amurensis) un baltkrūtainais ezis (Erinaceus concolor), bet ziemeļu baltkrūtainais ezis kā baltkrūtainā eža pasuga — Erinaceus concolor roumanicus. Tomēr 1990. gadu morfoloģiskie un vēlāko gadu ģenētiskie pētījumi rosināja zinātniekus vēlreiz pārvērtēt Eirāzijas ežu ģinti un, balstoties uz šiem pētījumiem, ziemeļu baltkrūtainais ezis kopš 2005. gada tiek izdalīts kā atsevišķa suga — Erinaceus roumanicus.
Izskats
Eirāzijas eži ir nelieli zīdītāji. To ķermeņa garums atkarībā no sugas ir 13—27 cm, dažreiz līdz 40 cm, svars 400—1200 g. Visas ežu sugas ir apmēram vienādi lielas, tomēr nedaudz lielākas ir abas baltkrūtaino ežu sugas, kas kādreiz tika uzskatītas par vienas sugas divām pasugām.
Kā visiem ežiem arī Eirāzijas ežiem adatas ir modificēts matojums, keratīns tam piešķir stīvumu un izturību. Iekšpusē adatas ir tukšas, sadalītas ar plānu plēvīti vairākās kamerās, kas pildītas ar gaisu. Adatas sedz ķermeņa virspusi, bet seju, vēderu un kājas sedz mīksts kažoks. Tā kā mīkstais matojums aug arī starp adatām, starp tām pamanāmi reti, gari mati, parasti pelēcīgi vai brūngani. Katra adata ir saistīta ar muskuļiem un briesmu gadījumā ezis izslien adatas un pretēji — normālos apstākļos adatas tiek pieglaustas ķermenim.
Barība
Eirāzijas eži ir visēdāji un barojas ar nelieliem bezmugurkaulniekiem, abiniekiem, augļiem, dārzeņiem un sēnēm. Tā kā ežiem piemīt zināma rezistence pret indēm, tie medī ne tikai parastas čūskas, bet arī indīgās, kā arī tie barojas ar indīgiem kukaiņiem.
Ņūts Gingričs
Ņūts Gingričs (en; dzimis Ņūtons Lerojs Makfersons (Newton Leroy McPherson) Herisburgā, ASV) ir amerikāņu politiķis, pārstāv Republikānisko partiju.
Viņš bija 58. ASV Pārstāvju palātas spīkers laikā no 1995. līdz 1999. gadam. Laikā no 1979. līdz 1999. gadam viņš pārstāvēja Džordžijas sesto apgabalu ASV Pārstāvju palātā. Time laikraksts Ņ. Gingriču atzina par 1995. gada cilvēku par viņa lomu Republikāņu revolūcijā palātā, tā izbeidzot 40 gadu ilgušo Demokrātu partijas būšanu vairākumā.
2011. gada maijā Ņ. Gingričs paziņoja, ka 2012. gadā piedalīsies ASV prezidenta vēlēšanās kā Republikāņu partijas kandidāts. Par savu dalību vēlēšanās viņš paziņoja ar Twitter un YouTube palīdzību, kļūstot par pirmo kandidātu ASV vēsturē, kas tādā veidā paziņo par dalību vēlēšanās.
Stropu iela (Jūrmala)
Stropu iela ir iela Jūrmalā, Ķemeru apkaimē. Stropu iela sākas krustojumā ar Partizānu ielu un beidzas netālu no Jūrmalas pilsētas robežas. Kopējais ielas garums ir 200 metri, tai nav seguma. Stropu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Lemki
Lemki ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 280 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A12. Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Oču ezers, Lielais Zurzu ezers.
1714. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1714. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Krievijas caristes okupētā Vidzemes vēsturiskā zeme tiesiski vēl arvien bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.
Gatis Truksnis
Gatis Truksnis (dzimis Jelgavā) ir Latvijas tulks un politiķis, bijušais Jūrmalas domes priekšsēdētājs.
Dzīvesgājums
Studējis Latvijas Universitātē svešvalodas un tiesību zinātnes. Pēc tam viņš darbojās Rīgas domes Finanšu departamentā, Latvijas Investīciju un attīstības aģentūrā, "Jūrmalas siltumā" un bija Jūrmalas izpilddirektors.
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Jūrmalas domē, un G. Truksni ievēlēja par Jūrmalas pilsētas domes priekšsēdētāju. 2013. gada aprīlī atstādināts no amata, bet jau tā paša gada jūnijā viņš otro reizi atgriezās pašvaldības vadītāja amatā.
2016. gada 13. oktobrī Jūrmalas dome otro reizi atbrīvoja Truksni no amata, tomēr jau 4. novembrī viņu trešo reizi ievēlēja domes priekšsēdētāja amatā, lai arī viņš bija izslēgts no Latvijas Zaļās partijas. 2017. gada 13. janvārī G. Truksnis negaidīti paziņoja par atkāpšanos no domes priekšsēdētāja amata un atgriezās Zaļās partijas rindās.
2017. gada 19. jūnijā viņu ar Zaļo Zemnieku savienības un "Saskaņas" balsīm ceturto reizi ievēlēja par Jūrmalas mēru.
2021. gada novembrī Rīgas apgabaltiesa, izskatot apelāciju par G. Trukšņa komandējuma krimināllietu, atzina viņu par vainīgu dienesta viltojumā, piespriežot 5000 eiro naudas sodu. 2022. gada 25. novembrī Augstākā tiesa saglabāja apsūdzību G. Trukšņa komandējuma krimināllietā, līdz ar to viņš zaudēja Jūrmalas domes priekšsēdētāja un deputāta amatu.
Micpapi
Micpapi ir ciems Alūksnes novada Zeltiņu pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumu daļā 7 km no pagasta centra Zeltiņiem, 28 km no novada centra Alūksnes un 194 km no Rīgas.
Gatis Truksnis
Personiskā dzīve
Precējies ar režisori Lolitu Truksni. Ir divi bērni — dēls un meita.
Micpapi
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem, Cirstupes krastā.
Gatis Truksnis
Personiskā dzīve
Pēc publiski pieejamām ziņām G. Truksnis ir bijis pieķerts lietotajam kokaīnu, kā arī sodīts ar 100 eiro naudas sodu par narkotisko vielu glabāšanu.
Melnais zirnekļpērtiķis
Melnais zirnekļpērtiķis (Ateles paniscus) ir viens no četrām primātu kārtas zirnekļpērtiķu sugām. Melnais zirnekļpērtiķis dzīvo Amazones džungļu lapotnēs. Viņu barība ir augi, putni un kukaiņi. Zirnekļpērtiķi ir vieni no veiklākajiem pērtiķiem.
Izskats
Zirnekļpērtiķa garums tēviņiem ir 38–58 cm, un svars sasniedz 7,8-9,5 kg, mātītēm ķermeņa garums 40–62 cm, svars 7,5-8,8 kg. Melnajam zirnekļpērtiķim ir izteikti garas, slaidas ekstremitātes un vēl garāka aste. Viņš veiklībā līdzinās gibonam. To rokām ir četri gari, kaili pirksti un īss īkšķis. Ar rokām pārvietojas no zara uz zaru lapotnē, retāk tās izmanto priekšmetu satveršanai. Zirnekļpērtiķa astes garums tēviņiem 63–85 cm, mātītēm 64–92 cm. Aste tiem ir kā papildu roka, lai pieturētos pie zara. Astes galiņa apakšpuse ir bez spalvām, un pērtiķis to izmanto mazu priekšmetu vai barības salasīšanai. Melnā zirnekļpērtiķa pēdām arī ir ļoti gari pirksti. garās pēdas palīdz noturēt līdzsvaru, pārvietojoties pa zariem.
Barība
Melnā zirnekļpērtiķa barība galvenokārt ir rieksti, augļi, lapas un ziedi, bet var mieloties arī ar putnu olām, kukaiņiem un zirnekļiem. Katru rītu zirnekļpērtiķu bars sadalās divās vai trīs mazās grupās un dodas baroties. Zirnekļpērtiķi ir samērā lieli dzīvnieki, tāpēc nebaidās no plēsīgajiem putniem un zīdītājiem, kas medī mazos pērtiķus. Barības meklēšanas laikā dzīvnieki sazinās ar skaļām skaņām, kas nedaudz atgādina zirga zviegšanu.
Vairošanās
Melno zirnekļpērtiķu tēviņi dzimumgatavību sasniedz 5, mātītes - 4 gadu vecumā. Zirnekļpērtiķiem nav noteikta pārošanās perioda. Mātītes var kļūt grūsnas jebkurā gadalaikā. Kad mātīte ir nobriedusi, tā var tikt apaugļota regulāri ik pēc 24-27 dienām. Pārojas ar jebkuru sava bara tēviņu, arī tēviņi pārojas ar vairākām mātītēm. Grūtniecība ilgst 210-225 dienas (apmēram 30 nedēļas). Piedzimstot mazuļi sver ap 600 gramu. Pirmos četrus mēnešus pavada, stipri pieķērušies pie mātes vēdera, arī viņai kāpelējot pa kokiem un meklējot barību. Pēc laika saņem drosmi pārvietoties uz mātes muguru, savu asti apvij ap mātes asti. Mazulis reti attālinās no mātes, pat tad kad ir pārāk liels. Laikā kad rūpējas par mazuļiem, mātītes nepārojas, tāpēc melno zirnekļpērtiķu dzimstība ir ļoti zema. Mātītes dzemdē vidēji vienu mazuli katru trešo gadu. Melno zirnekļpērtiķu dzīves ilgums ir līdz 20 gadiem. Vislielākais zināmais sasniegtais vecums ir 33 gadi (nebrīvē).
Melnais zirnekļpērtiķis un cilvēks
Lielākajā daļā teritoriju, kur dzīvo šie primāti, cilvēki viņus medī gaļai. Zirnekļpērtiķi ir samērā lieli un trokšņaini dzīvnieki, tādēļ medniekiem nav grūtību viņus atrast un nogalināt ar bultu vai šķēpu. Melnajiem zirnekļpērtiķiem draud iznīcība, daudzviet tas jau ir noticis. Tiek izpostīta viņu dabiskā vide - izcirsti lietus meži. Atjaunotajiem, iestādītajiem džungļiem vairs nav tās vērtības, kāda bija pirmatnējiem mežiem, tādēļ zirnekļpērtiķi neapmetas tajos uz dzīvi. Mēģinājumi izmitināt šos dzīvniekus citos biotopos cieta neveiksmi.
Radniecīgās sugas
Vilnainais zirnekļpērtiķis (Ateles belzebuth), Brūngalvas zirnekļpērtiķis (Ateles fusciceps), Gofruā zirnekļpērtiķis (Ateles geoffroyi),
Štolls
Štolls var būt:
1715. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1715. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Krievijas caristes okupētā Vidzemes vēsturiskā zeme tiesiski vēl arvien bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā. Turpinājās Lielais Ziemeļu karš.
Nīderlandes ūdens aizsardzības līnija
Nīderlandes ūdens aizsardzības līnija ir UNESCO Pasaules mantojuma objekts Nīderlandes centrālajā daļā. 19. gadsimtā un 20. gadsimta pirmajā pusē celtās militārās būves (cietokšņi, forti, grāvji, slūžas) paredzētas valsts centrālās daļas ap Amsterdamu aizsardzībai, ienaidnieka uzbrukuma gadījumā applūdinot ievērojamas teritorijas. Objekts sastāv no divām sistēmām - Amsterdamas aizsardzības līnijas (Stelling van Amsterdam) un Jaunās ūdens aizsardzības līnijas (Nieuwe Hollandse Waterlinie).
Auces katoļu baznīca
Auces Svētās Terēzes no Bērna Jēzus Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dobeles novada Auces pilsētā. Adrese: Bēnes ielā 29.
Vēsture
Pirmos dievkalpojumus Aucē privātās mājās sāka noturēt 1930. gadā Jelgavas draudzes prāvests K. Jasenas, bet vēlāk Rīgas Sāpju Dievmātes draudzes vikārs Juris Pudāns. 1936. gadā par K. Jasenas vikāru nozīmēja jauniesvētīto priesteri Leonu Kundziņu, kuru prāvests nosūtīja uz Auci, lai tur nodibinātu draudzi un uzceltu dievnamu. Šajā gadā sākta metriku grāmatu vešana. L. Kundziņš noīrēja četru istabu dzīvokli, kur noturēja dievkalpojumus un arhibīskapa Antonija Springoviča Kūrijas uzdevumā Auces pilsētas valdei pieprasīja zemi baznīcas celtniecībai. Valde piešķīra 0,9 ha zemes, uz kuras, 1937. gadā nodibinot draudzi, uzsākta dievnama celtniecība. Būvplānu izstrādājis Jelgavas būvinspektors Reizāns. Ēkas pamatiem nepieciešamos akmeņus saveduši draudzes locekļi. Mežniecībā nopirkuši par 200 latiem 120 m 3 kokmateriālu, kurus izveduši un sazāģējuši arī draudzes locekļi. Finanses celtniecībai ziedojuši draudzes locekļi, labdari no Daugavpils un Jelgavas, kā arī priesteris Kundziņš, kurš, kļūstot 1937. gadā par Latvijas lauksaimniecības kameras kapelānu, savu ikmēneša algu — 300 latus izlietoja dievnama būvniecībai. 1938. gadā prāvests L. Kundziņš iesvētīja jauno baznīcu Svētās Terēzes no Bērna Jēzus godam.
Eksterjers
Baznīca ir koka celtne, 20 metrus gara, 10 metrus plata un 2,5 metrus augsta ēka ar skārda jumtu bez torņa. Virs ieejas uz jumta ir dzelzs krusts. Kopējā mājas platība ir 200 m 2. Ēka ar šķērssienu ir sadalīta uz pusēm, kuras vienā galā ir baznīca, bet otrā — dzīvoklis un sakristeja. No ārpuses baznīca ir apšūta ar dēļiem, bet pie ieejas ir 1950. gadu beigās uzbūvēts vējtveris. Dievnamu ietver dārzs, ko noslēdz metāla žogs. Dārzā ir uzstādīts liels Misiju krusts. Aplūkojama Dievmātes grota, kur parādījusies Svētā Marija.
Interjers
Tā ir vienas navas telpa ar koka grīdu un griestiem. Virs ieejas ir kora telpas. Dievnamā ir trīs koka altāri. Lielais jeb centrālais altāris ir pirmā prāvesta ierīkots, tajā ir Svētās Terēzes no Bērna Jēzus glezna.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pēteris Skredeļs. Draudze dibināta 1937. gadā. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Aucē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek reizi nedēļā.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Svētā Antona no Padujas diena, Karmela kalna Dievmātes svētki, Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Svētās Terēzes no Bērna Jēzus diena.
Tenisistu uzskaitījums 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti tenisisti, kuri startēja 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1996. gada olimpiskajā tenisa turnīrā piedalījās 56 valstu 182 tenisisti, 96 vīrieši un 86 sievietes. Tenisa sacensības notika 4 disciplīnās: vīriešu un sieviešu vienspēles, vīriešu un sieviešu dubultspēles.
Sportistu uzskaitījums
Vx1 — vīriešu vienspēles; Vx2 —  vīriešu dubultspēles; Sx1 —  sieviešu vienspēles; Sx2 —  sieviešu dubultspēles;
Kazaku Autonomā Sociālistiskā Padomju Republika
Kazaku Autonomā Sociālistiskā Padomju Republika (ru; kk), saīsināti Kazaku ASPR (ru; kk) un vienkārši Kazahstāna (ru; kk) bija Padomju Savienības kazahu autonomā republika Krievijas Padomju Federatīvajā Sociālistiskajā Republikā (KPFSR), kas pastāvēja no 1925. gada līdz 1936. gadam.
Pēc 1936. gada februāra oficiālais nosaukums bija Kazahu Autonomā Sociālistiskā Padomju Republika (ru), saīsināti Kazahu ASPR (ru). Vēlākajā literatūrā bieži šis pēdējā gada nosaukums tiek attiecināts arī uz agrāku laiku, lai nenotiktu jaukšana ar kazakiem.
Vēsture
Kazaku ASPR sākotnēji tika izveidota kā Kirgīzu ASPR (nejaukt ar 1926.—1936. gada Kirgīzu ASPR — Vidusāzijas teritoriju, kas tagad ir Kirgizstānas neatkarīgā valsts) 1920. gada 26. augustā kā Krievijas PFSR sastāvdaļa. Pirms krievu revolūcijām kazahi Krievijā bija pazīstami kā "kirgīzkaisaki", "kirgīzkazaki" vai vienkārši "kirgīzi", un mūsdienu kirgīzi kā "karakirgīzi" jeb melnie kirgīzi. Šī prakse turpinājās agrīnajā padomju periodā, un tādējādi Kirgīzu ASPR bija kazahu nacionālā republika, kamēr Karakirgīzu autonomais apgabals — kirgīzu. 1924. gada Vidusāzijas sadalīšana pēc aptuvenām etniskajām robežām vispārīgos vilcienos noformēja nākamās Kazaku ASPR un mūsdienu Kazahstānas robežas. 1925. gada 15.—19. jūnijā notikušajā Piektajā kazahu padomju kongresā formāli tika apstiprināts 15. jūnijā pieņemtais Maskavas valdības dekrēts republikas nosaukumu pārvērst par Kazaku Autonomo Sociālistisko Padomju Republiku. Bijušās Kirgīzu ASPR galvaspilsēta Akmečeta, kas tikai nupat bija ieguvusi šo statusu, tika saglabāta kā galvaspilsēta un pārdēvēta par Kzil-Ordu jeb Sarkano galvaspilsētu. Tā kā pilsētiņa netika galā ar šo funkciju, tad 1927. gadā vai pēc citiem avotiem 1929. gadā par jauno ASPR galvaspilsētu tika izraudzīta Alma-Ata. 1930. gadā, sākoties bada gadiem, sākās vietējo iedzīvotāju bēgšana un neorganizēta pretošanās. 1936. gada 5. decembrī ASPR tika atdalīta no KPFSR un izveidota Kazahijas Padomju Sociālistiskā Republika kā pirmā līmeņa Padomju Savienības republika.
Administratīvais iedalījums
Kazaku ASPR, kas aizstāja nesen paplašināto Kirgīzu ASPR, ietvēra visu teritoriju, kas veido tagadējo Kazahstānas Republiku, kā arī daļas no mūsdienu Uzbekistānas (g.k. Karakalpaku autonomo apgabalu), Turkmenistānas (Karabogazgola līča ziemeļu krastu) un Krievijas (daļas no nākamā Orenburgas apgabala). Nākamajā desmitgadē šīs teritorijas tika pārceltas no Kazaku ASPR attiecīgajām padomju republikām.
KASPR administratīvais dalījums tās vēsturē ir mainījies vairākas reizes. 1928. gadā no Kirgīzu ASPR mantotās guberņas tika likvidētas un aizstātas ar 13 apriņķiem un rajoniem. 1932. gadā republika tika sadalīta sešos jaunos lielākos apgabalos. Tie bija:
Īslaicīgi kā atsevišķa apgabala līmeņa vienība pastāvēja Karkaralinskas apriņķis.
Saimniecība
Pēc PSRS statistikas apgalvojumiem, rūpniecības produkcijas īpatsvars kopproduktā 1931. gadā bija 36,8% (18,4% — 1927./28. gadā). Dzelzceļu garums 1932. gadā bija 5474 km (1927. gadā — 3241 km). 1931. gadā bija vairāk nekā 40 miljoni hektāru aramzemes, no kuras zemkopībai tika izmantota neliela daļa — 1932. gadā 5,6 miljoni hektāru; 10 miljoni hektāru bija siena pļavu, 135 miljoni hektāru sezonālu un pastāvīgu ganību. Neraugoties uz to, jau pirmā piecgadu plāna sākumā Kazahstāna deva līdz 10% PSRS graudu ražas (galvenokārt kviešu). Sākot no 1928. gada, kad PSRS atteicās no nepa — neradikālas kreisās ekonomiskās politikas un pārgāja uz gandrīz pilnīgu valsts varu pār ekonomiku, vietējā komunistu līdera Filipa Gološčokina vadībā republikā sākās ekonomiskas, fiziskas un politiskas represijas pret ekonomiski patstāvīgām saimniecībām. 1932. gadā 66% lauku saimniecību un 85,6% no kopējās platības 5120 tika kolektivizēti kolhozos (1928. gadā kolektivizācija aptvēra 4% saimniecību), un tika organizētas apmēram 300 valsts saimniecības, no kurām lielākā daļa nodarbojās ar liellopu audzēšanu. Lopi priekš šīm saimniecībām tika atņemti kazahiem, vairums no kuriem bija pusklejotāji, cenšoties piespiest tos apmesties uz pastāvīgu dzīvi noteiktās vietās. 1932. gadā, salīdzinot, ar 1925. gadu, lopu skaits republikā bija samazinājies desmitkārtīgi, jo valsts saimniecības nebija efektīvas. Padomju laikam raksturīgā statistikas viltošana noveda pie pārspīlētām nodokļu prasībām, tā, Balhašas rajonam, kurā pavisam bija tikai 183 tūkstošu lopu, uzlika nodot valstij 300 tūkstošus.
Bads 1932.—1933. gados
Kā sekas šai politikai, ap 1930. gadu Kazahstānā un lielā daļā PSRS sekoja pārtikas produktu trūkums, kas 1932.—1933. gadā kļuva par masveidīgu badu (kk), kurā Kazaku APSR dzīvību zaudēja vairāk kā miljons iedzīvotāju. Lai gan labāk pazīstams šī bada vilnis Ukrainā, kazahu zaudējumi tajā bija procentuāli smagāki. Turklāt tikai pirms 11 gadiem bija beidzies apmēram tikpat traģisks bads ar vēl vienu miljonu upuru. Bada laikā tika konstatēti daudzi kanibālisma gadījumi, reizēm cilvēku gaļa tika nelegāli pārdota tirgū. Vairāk nekā miljons kazahu devās bēgļu gaitās uz Krievijas un citiem mazāk cietušajiem novadiem, kā arī citām valstīm. 1929.—1931. gadā uzskaitītas 372 vietējas sacelšanās ar kopumā 80 000 dalībniekiem, 883 no tiem sodīti ar nāvi. Bēgļus, kas mēģināja atstāt savus reģionus, pārtvēra un iznīcināja Sarkanās armijas daļas. 1933. gadā Staļina kolektivizācijas politika tika mīkstināta, un badu izdevās apturēt.
Pēc Kazahstānas valdības 1992. gadā publicētā aprēķina, kopējie kazahu cilvēku zaudējumi bada gados, ieskaitot neatgriezušos bēgļus, sasniedza 49%. Mazāk katastrofāli, taču samazinājās arī citu tautību iedzīvotāju skaits. Pēc 1937. gada tautas skaitīšanas datiem, no citiem etnosiem visvairāk bija samazinājies kirgīzu skaits (par 25%), vismazāk — krievu (par 6%). Ja 1897. gadā 82% novada iedzīvotāju bija kazahi, tad 1939. gadā viņu procents bija krities līdz 38%.
Andrē Siks
Andrē Siks (fr; dzimis, miris ) bija franču peldētājs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
Viņš tika nogalināts Pirmajā pasaules karā.
Studentu iela (Jūrmala)
Studentu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Studentu iela sākas krustojumā ar Ķemeru ielu un beidzas krustojumā ar Zvejas ielu. Kopējais ielas garums ir 130 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Studentu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Kaspars
Kaspars var būt:
Lempi
Lempi ir ciems Dricānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 241 km attālumā no Rīgas.
Mazās zvīņastlidvāveres
Mazās zvīņastlidvāveres (Idiurus) ir zvīņastlidvāveru dzimtas (Anomaluridae) ģints, kurai pieder divas sugas. Sastopamas Centrālāfrikas tropu mežos.
Lempi
Ciema apkārtnē atrodas Lempu ezers.
Mazās zvīņastlidvāveres
Izskats
Sīciņš dzīvnieks, ķermeņa garums mazāks par 10 cm, svars 14—35 grami. Mazākā no abām sugām ir mazā zvīņastlidvāvere (Idiurus zenkeri). Ķermeņa sānos starp priekškājām un pakaļkājām ādas kroka. Aste gara, palīdz bremzēt vai izlīdzināt lidojumu. Zvīņastlidvāvere ar to spēj aptvert arī kokus. Astes apmatojums sporādisks. Šādi grāmatā "Bafutas pēddziņi" mazo zvīņastlidvāveri apraksta Džeralds Darels: "'Idiurus bija tik liels kā parasta mājas pele un arī pēc ķermeņa uzbūves šķita tai ļoti līdzīga. Pirmais, kas dūrās acīs, bija šī dzīvnieka aste: tā bija ļoti gara (gandrīz divreiz garāka par ķermeni), no abiem sāniem apaugusi gariem, viļņotiem matiņiem, kas atgādināja bārkstis, tā kā visa aste izskatījā līdzīga samirkušai putna spalvai. Galva bija liela, ieapaļa, ar mazām, nosmailinātām austiņām. Acis — piķa melnumā, maziņas, izspiedušās uz āru. Zobi kā jau īstam grauzējam — divi lieli, spilgti oranži priekšzobi, kas vieglā puslokā liecās ārā no mutes un piešķīra dzīvniekam, no sāniem raugoties, ārkārtīgi augstprātīgu izteiksmi. Pati īpatnējākā Idiurus ķermeņa sastāvdaļa bija lidplēve gar abiem sāniem. Tā bija gara, plāna ādas slosksne, ar vienu galu piestiprināta pie dzīvnieka pakaļkājas potītes, bet ar otru — pie gara, mazliet izliekta, krimšļaina izauguma virs priekškājas elkoņa locītavas'."
Dzīvesveids
Mazās zvīņastlidvāveres ir nakts dzīvnieki. Dzīvo kolonijās koku dobumos, parasti grūtāk pieejamos mežu masīvos. Kolonijā var būt līdz 100 īpatņiem. Dobumos var mitināties kopā ar sikspārņiem. Veikli un plūdeni planē no viena koka uz otru, viegli gaisā riņķojot, pagriežoties un vijoties līčuloču. Spēj noplanēt pat līdz 50 metriem. Kad zvīņastlidvāveres neplanē, lidplēves kroka ir savilkta, tādējādi tā netraucē tai kāpelēt pa kokiem. Barojas ar eļļaspalmu stumbru mīkstumu un kukaiņiem. Grauž koku mizu, iespējams, lai sūktu sulu.
Džerards Batlers
Džerards Džeimss Batlers (en; dzimis Peislijā, Skotijā) ir skotu aktieris un kinoproducents.
Biogrāfija
Viņa vecāki izšķīrās, kad viņš bija bērns, tādēļ Džerardu ar viņa brāli un māsu audzināja viņu māte, kas vēlāk atkal apprecējās. Viņš nebija sazinājies ar tēvu no 2 līdz 16 gadu vecumam, taču pēc tam viņi kļuva tuvi. Viņa tēvs nomira, kad Džerardam bija tikai 20 gadu.
Batlers pabeidza Glāzgovas Universitāti, kur viņš studēja jurisprudenci. Viņš bija skolas tiesību biedrības prezidents, pateicoties viņa personībai un lieliskajām sociālajām prasmēm.
Skotu aktieris savu aktiera karjeru sācis 90. gados, kā arī piedalījies 1997. gada Džeimsa Bonda sērijas filmā "Rītdiena nemirst" (Tomorrow Never Dies), pēc kuras vairāk pievērsies televīzijas seriālu lomām, kā, piemēram, amerikāņu miniseriālā Atilla. Batlers attēloja galvenās lomas filmās "Operas spoks", "300: Termopilu kauja", "Ēģiptes dievi", "Zagļu medības", drāmā "P.S. Es tevi mīlu", kā arī vairākās citās filmās.
Klubs 27
Klubs 27 ir neoficiāls saraksts ar slavenībām, galvenokārt aktieriem, mūziķiem un māksliniekiem, kuri miruši 27 gadu vecumā. Šāds saraksts izveidojies tāpēc, ka daudzas slavenības pāragri mūžībā aizgājušas tieši šajā vecumā. Tā kā šis uzskaitījums nav oficiāls, tad personas netiek arī oficiāli iekļautas sarakstā. Plašsaziņas līdzekļos “Klubs 27” pirmo reizi parādījās 1994. gadā pēc Kurta Kobeina nāves.
Vilki (Zeltiņu pagasts)
Vilki ir ciems Alūksnes novada Zeltiņu pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 6 km no pagasta centra Zeltiņiem, 24 km no novada centra Alūksnes un 193 km no Rīgas.
Konstantins Karakacanis
Konstantins Karakacanis var būt:
Platene (upe)
Platene ir Packules labā krasta pieteka Ventspils novadā.
Iztece - uz rietumiem no Popes. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Packulē pie Packules ciema. Uzņem Platenes kanāla ūdeņus.
14. šaha olimpiāde
14. šaha olimpiāde notika no 1960. gada 16. oktobra līdz 9. novembrim Leipcigā, toreiz (Austrumvācija).
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija lielmeistars Vjačeslavs Ragozins.
Priekšsacīkstes
Sacensībās piedalījās 40 valstu komandas. Komandas tika sadalītas četrās grupās, desmit komandās katrā. No katras grupas trīs labākās iekļuva "A" finālā, nākamās trīs "B" finālā, bet atlikušās C finālā. Priekšsacīkšu rezultāti starp komandām netika pārnesti uz finālu, tāpēc komandas, kas kvalificējās vienā fināla grupa no vienas priekšsacīkšu grupas, šīs olimpiādes turnīros mērojās spēkiem savā starpā divreiz. Visas komandas gan priekšsacīkšu grupās un finālos spēlēja katra ar katru pēc apļa sistēmas. Priekšsacīkšu rezultāti bija šādi:
"A" fināls
!V||Komanda||1||2||3||4||5||6||7||8||9||10||11||12||P||KP||+||=||-
"B" fināls
13. Zviedrija, 14. Izraēla, 15. Austrija, 16. Dānija, 17. Somija, 18. Kuba, 19. Norvēģija, 20. Spānija, 21. Polija, 22. Čīle, 23. Īslande, 24. Indija
"C" fināls
25. Filipīnas, 26. Indonēzija, 27. Mongolija, 28. Albānija, 29. Ekvadora, 30. Portugāle, 31. Francija, 32. Itālija, 33. Beļģija, 34. Tunisija, 35. Grieķija, 36. Bolīvija, 37. Monako, 38. Īrija, 39. Malta, 40. Lībija.
Labākie pie galdiņiem
!Galdiņš, Vieta||Vārds, Uzvārds||Valsts||Grupa||Rezultāts||Procenti
1. vieta — PSRS
PSRS komandā pie 1. galdiņa spēlēja pasaules čempions rīdzinieks Mihails Tāls.
PSRS komandas dalībnieku rezultāti apkopoti nākamā tabulā:
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa sievietēm
Rampa sievietēm bija viena no 11 disciplīnām snovbordā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Gentinas sniega parkā, Džandzjakou. 2022. gada 9. februārī tika aizvadīta kvalifikācijas kārta, bet 10. febuārī notika fināla sacensības. Sacensībās startēja 22 sportistes no 12 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu ieguva ASV sportiste Hloja Kima (rezultāts — 94.00 punkti), sudraba medaļu ieguva Spānijas sportiste Keralta Kasteljete (rezultāts — 90.25 punkti), bet bronzas medaļu ieguva Japānas sportiste Sena Tomita (rezultāts — 88.25 punkti). Kimai šī bija otrā zelta medaļa pēc kārtas šajā disciplīnā, bet Kasteljete un Tomita ieguva savas pirmās olimpiskās medaļas.
Kvalifikācija
Kopā sacensībām varēja kvalificēties 25 snovbordistes. No vienas valsts varēja startēt ne vairāk kā četras sportistes. Lai sportiste varētu piedalīties sacensībās, viņai ir jābūt vismaz 50,00 FIS punktiem FIS punktu sarakstā 2022. gada 17. janvārī un 30 labāko finišētāju sarakstā Pasaules kausa sacensībās vai 2021. gada FIS snovborda pasaules čempionātā.
Mēdemu pils
Mēdemu pils (de) bija divi Mēdemu dzimtai piederoši 1783. un 1787. gadā celti nami Upes ielā 7 un 9, Jelgavā, ko projektējis arhitekts Severīns Jensens. Mākslas zinātnieks Jānis Siliņš 1787. gadā Upes un Veismaņa ielas stūrī celto namu atzinis par visizcilāko klasicisma paraugu starp Jelgavas muižnieku namiem.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa sievietēm
Kvalifikācija
Kvalifikācijas kārtā katrs no 22 sportistiem veica 2 braucienus. Par pamatu kvalifikācijai finālā tika ņemts brauciens ar labāko rezultātu. Finālam kvalificējās 12 labākie sportisti.
Mēdemu pils
Mēdemu pils jaunajā namā, esot Jelgavā, bieži uzturējās īpašnieka Johana Frīdriha fon Mēdema meita un Kurzemes hercogiene Doroteja fon Mēdema un viņas māsa, rakstniece Elīza fon der Reke, bet ēkas greznajā zālē bieži rīkotas viesības un balles. Savukārt Mēdemu pils vecajā namā 1883. gadā notika ievērojama Kurzemes kultūrvēsturiskā izstāde.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa sievietēm
Kvalifikācija
— kvalifikācija finālam.
Mēdemu pils
1944. gada augustā Otrā pasaules kara kaujā par Jelgavu Mēdemu pils nami tika sagrauti un nav atjaunoti. Mēdemu pils vecā nama vietā uzcelta Latvijas Lauksaimniecības universitātes Tehniskā fakultāte, bet Mēdemu pils jaunā nama vietā — fakultātes stāvlaukums.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa sievietēm
Fināls
Fināla sacensībās startēja 12 sportisti. Sportistiem bija jāveic trīs braucieni, no kuriem par finiša rezultātu tika ņemts labākais no trim rezultātiem.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu sloupstaila sacensībās startēja 22 sportisti no 12 valstīm.
Marina Markeviča
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Marina Markeviča sāka nodarboties 1998. gadā, mācoties sestajā klasē. Viņas pirmais treneris bija Aleksandrs Mikuličs. Viņa bija Eiropas čempione kadetu (2003) un junioru (2006) konkurencē, 2005. un 2006. gada pasaules junioru čempionāta bronzas medaļniece. Pieaugušo čempionātos viņas lielākais panākums ir sudraba medaļa 2008. gada pasaules čempionātā, kur viņa, startējot svara kategorijā līdz 51 kg, tikai finālā zaudēja japānietei Hitomi Sakamoto. Pēc šī turnīra viņas karjerā iestājās garš pārtraukums. Uz paklāja viņa atgriezās tikai 2015. gadā. 2016. gada Eiropas čempionātā Rīgā viņa, pēc zaudējuma kvalifikācijas kārtā pret nākamo šī turnīra finālisti rumānieti Alinu Vuku, uzvarēja abās gandarījuma cīņās un ieguva bronzas medaļu.
Sudraba iela (Jūrmala)
Sudraba iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Sudraba iela sākas krustojumā ar Jaunedinburgas ielu un beidzas krustojumā ar Ķemeru ielu. Kopējais ielas garums ir 270 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Sudraba ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Sudraba iela ir savienota ar šādām ielām:
1967. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
1967. gada Eirovīzijas Dziesmu konkurss bija divpadsmitais Eirovīzijas dziesmu konkurss, kas notika 1967. gada 8. aprīlī. Pirmo reizi Eirovīzijas vēsturē konkurss notika Austrijā (otro reizi šeit rīkoja 2015. gada konkursu). Konkursā pirmo reizi laurus plūca Lielbritānija ar dziedātāju Sendiju Šovu, kura izpildīja dziesmu "Puppet on a String" angļu valodā. Dānija nepiedalījās konkursā, Šveice neieguva nevienu punktu.
Norises vieta
1967. gada konkurss notika Hofburgas pilī Vīnē. Hofburgas pils bija Hābsburgu dinastijas valdnieku ziemas rezidence. Pašlaik tā ir Austrijas prezidenta rezidence.
Džons Hantsmens
Džons Hantsmens (en; dzimis Paloalto, ASV) ir amerikāņu politiķis un diplomāts, pārstāv Republikānisko partiju.
Viņš strādāja Baltajā namā kā personāla asistents, kad ASV prezidents bija Ronalds Reigans. Dž. Hantsmens bijis Ekonomikas ministra vietnieka palīgs, kā arī bijis ASV vēstnieks Singapūrā un Ķīnā. Laikā no 2005. līdz 2009. gadam bija Jūtas štata gubernators.
2011. gada jūnijā Dž. Hantsmens runas laikā paziņoja, ka 2012. gadā piedalīsies ASV prezidenta vēlēšanās kā Republikāņu partijas kandidāts. Taču 2012. gada janvārī atsauca savu kandidatūru.
Izglītību ieguvis Pensilvānijas Universitātē.
Donovans Beilijs
Donovans Beilijs (en; dzimis ) ir bijušais Kanādas vieglatlēts, startēja sprinta distancēs.
Dzimis Jamaikā, 13 gadu vecumā emigrēja uz Kanādu. Sākumā spēlēja basketbolu, 1991. gadā pievērsās vieglatlētikas 100 m sprintam, taču vienīgi 1994. gadā tam pievērsās nopietni.
1995. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu gan 100 m, gan Kanādas komandas sastāvā 4×100 m stafetē. 1996. gadā pirms Olimpiskajām spēlēm uzstādīja Pasaules rekordu 50 m distancē (5,56 s) telpās, kas vēl joprojām ir Pasaules rekords. Beilijs kļuva par čempionu gan 100 m, gan Kanādas komandas sastāvā 4×100 m stafetē. 100 m sprintā uzvarēja ar jaunu Pasaules rekordu (9,84 s), tādējādi kļūstot par pirmo Kanādas sprinteri, kas bez dopinga palīdzības 100 m distanci veicis ātrāk par 10 sekundēm.
1997. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļu Kanādas komandas sastāvā 4×100 m stafetē. Pēc 1997. gada sezonas Beilijam plīsa viņa Ahilleja cīpsla, nākamajā gadā paziņoja par karjeras beigšanu.
1997. gada jūnijā Kanādā tika aizvadītas 150 m skrējiena sacensības starp Beiliju un Maiklu Džonsonu, lai noskaidrotu, kurš ir "pasaules ātrākais vīrietis". Beilijs uzvarēja, distanci veicot 14,99 sekundēs.
Edgars Cgojevs
Edgars Cgojevs, līdz 2015. gadam Edgards Kļaviņš (dzimis 1993. gada 10. martā), ir latviešu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2018) spēlē Latvijas hokeja 1. līgas kluba Venta 2002 sastāvā.
Spēlētāja karjera
Kopš 2008. gada spēlēja dažādās Zviedrijas junioru līgās, 2011.—2012. gada sezonu aizvadīja Stokholmas AIK U-20 komandā, 2012.—2013. gada sezonā izsaukts uz AIK Zviedrijas Elitsērijas komandu, jau savā pirmajā spēlē tās sastāvā atzīmējoties ar rezultatīvu piespēli. 2013.—2014. gada sezonā AIK sastāvā aizvadīja vien sešas spēles, sezonas lielāko daļu aizvadot Hockeyallsvenskan klubos Timrå IF un IF Troja-Ljungby.
Latvijas junioru izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem, kā arī 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem. Latvijas hokeja izlases sastāvā debitēja 2014. gada 10. aprīļa pārbaudes spēlē pret Somijas izlasi.