cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nirnbergas process
Procesa nozīme
Nirnbergas process neatrisināja visas problēmas un tika pamatoti kritizēts par vienpusību un atkarību no politiskiem apsvērumiem.
Veiss
Veiss (de, Weis(s) — 'balts' vai 'zināt'; sieviešu dzimtē Veisa) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Leitons Hjūits
Leitons Glens Hjūits (en; dzimis Adelaidā, Austrālijā) ir bijušais austrāliešu tenisists, bijis pasaules ranga līderis. Profesionālis kopš 1998. gada.
Karjera
2000. gadā L. Hjūits uzvarēja trijos ATP turnīros, turklāt katrs turnīrs notika uz dažāda seguma (cietais segums, tenisits un zāles segums), un sasniedza viena turnīra finālu, kas norisinājās uz paklāja. 2001. gadā viņš kļuva par jaunāko ATP ranga līderi, par pirmo raketi viņš kļuva 20 gadu vecumā. Ranga līdera godā viņš noturējās 80 nedēļas. L. Hjūita karjeras lielākie panākumi Grand Slam ir uzvaras 2000. gada ASV Atklātais čempionātā vīriešu dubultspēlēs, 2001. gada ASV Atklātais čempionātā un 2002. gada Vimbldonas vienspēļu sacensībās. Austrālijas izlases sastāvā divreiz (1999., 2003.) ir izcīnījis Deivisa kausu. Kopā kopš 1999. gada ir aizvadījis izlasē 51 spēli (42 vienspēles un 9 dubultspēles), no kurām ir vinnējis 39 (33 vienspēles un 6 dubultspēles).
Kopš 2005. gada austrālieti, kas karjeras virsotnē ir bijis viens no ātrākajiem un izturīgākajiem tenisistiem, vajāja kāju traumas, tāpēc L. Hjūits zaudēja savu ātrumu un kopš 2006. gada vairs tikai epizodiski bija spējīgs konkurēt ar pasaules labākajiem spēlētājiem. 2009. gada maijā ATP turnīrā Minhenē uzvarēja 500. mačā savā karjerā vienspēlēs, pieveicot vācieti Filipu Petcšneru. Savukārt 2014. gada marta beigās turnīrā Maiami L. Hjūits uzvarēja 600. mačā savā karjerā vienspēlēs, pieveicot holandieti Robinu Hāse. 2016. gada janvārī pēc zaudējuma Austrālijas atklātā čempionāta otrās kārtas mačā pret spāni Davidu Fereru ar 2-6, 4-6, 4—6 noslēdza savu karjeru vienspēlēs, taču pēc tam vairākkārt piedalījās dubultspēļu turnīros kopā ar dažādiem partneriem.
2005. gadā žurnāls TENNIS Magazine viņu ierindoja 34. vietā starp 40 labākajiem tenisistiem kopš 1965. gada. Karjeras laikā ir nopelnījis vairāk nekā 18 miljonus dolāru naudas balvās.
Privātā dzīve
2000. gadā L. Hjūits sāka satikties ar Beļģijas tenisisti Kimu Klijstersu, ar kuru viņi iepazinās Austrālijas Atklātā čempionāta laikā (Kimas jaunākā māsa esot lūgusi L. Hjūita autogrāfu). 2003. gadā abi izsludināja saderināšanos, bet 2004. gada rudenī šis pāris negaidīti izšķīrās. 2005. gada janvārī pēc zaudējuma Austrālijas Atklātā čempionāta finālā L. Hjūits negaidīti bildināja savu jauno draudzeni Rebeku Kārtraitu (dzimusi ). Tiesa, abi bija pazīstami jau pirms tam. Viņi apprecējās 2005. gada 21. jūlijā. Tā paša gada 29. novembrī piedzima abu pirmais bērns — meita Mia Rebeka (Mia Rebecca). 2008. gada 11. decembrī Rebekai piedzima dēls, kuru nosauca par Krūzu Leitonu (Cruz Lleyton). L. Hjūita māsa Džeislina Hjūita (Jaslyn Hewitt) tāpat ir spēlējusi tenisu, bet tagad nodarbojas ar bodibildingu.
Rādžīvs Gandijs
Rādžīvs Gandijs (en; dzimis, miris ) bija Indijas politiķis no Indijas Nacionālā kongresa partijas un Indijas 9. premjerministrs (1984—1989). Neru-Gandiju ģimenes loceklis, nogalināts pašnāvnieku uzbrukumā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1944. gadā Bombejā Ferozes Gandija un viņa sievas Indiras ģimenē kā vecākais dēls. Studējot Kembridžas Universitātē, Rādžīvs iepazinās un vēlāk apprecējās ar itālieti Soniju Maino. Politikā iesaistījās pēc jaunākā brāļa Sandžaja Gandija nāves 1980. gadā. Pirms iesaistīšanās politikā Rādžīvs bija aviācijas pilots nacionālajā aviokompānijā Air India.
Kad 1984. gadā sikhu ekstrēmisti nogalināja Indiru Gandiju, Indijas Nacionālais kongresa līderi ievēlēja Rādžīvu par premjerministru. 1984. gadā Rādžīva Gandija vadībā Kongress uzvarēja vēlēšanās, parlamentā iegūstot 411 no 542 vietām. Rādžīva Gandija valdība samazināja valsts iejaukšanos ekonomikā un nodibināja draudzīgākas attiecības ar ASV. Valdība arī iejaucās Šrilankas konfliktā, nosūtot uz turieni miera uzturēšanas spēkus, un nonākot konfliktā ar Tamililamas atbrīvošanas tīģeru kaujiniekiem. 1987. gadā valstī izcēlās "Bofors" korupcijas skandāls, kas bija par pamatu Kongresa zaudējumam 1989. gada vēlēšanās.
Rādžīvs Gandijs palika par Kongresa vadītāju līdz 1991. gadam, kad viņu, aģitējot vēlēšanās Tamilnādas štatā, pašnāvnieku uzbrukumā nogalināja Tamililamas atbrīvošanas tīģeru kaujiniece.
Lidena sala
Lidena sala (en) ir ar ledu klāta sala Rīsera-Larsena šelfa ledāja dienvidrietumos pie tā frontes 85 km no Antarktīdas krasta. Atdala Rīsera-Larsena šelfa ledāju no Stenkomas-Vilsas glečera mēles. Sala izstiepta ziemeļu-dienvidu virzienā, tās centrālajā daļā 25 km gara šaura pussala gar ledāja fronti. Salu 1967. gada 5. novembrī atklāja ASV Jūras spēku lidotājs Makdonalds (W.R. MacDonald) izlūklidojumā ar lidmašīnu LS-130. Nosaukta par godu ASV Ģeoloģijas dienesta (USGS) topogrāfam Robertam Lidenam (Robert H. Lyddan), kurš plānojis un pārraudzījis Antarktīdas kartēšanas operācijas 1950. gados.
Pantmērs
Pantmērs ir noteikts uzsvērto (/) un neuzsvērto (V) zilbju skaits un to regulārās mijas kārtība dzejas rindās. Mazākā pantmēra vienība ir pēda jeb takts — zilbju kopa, kas regulāri atkārtojas.
Biežāk lietotie pantmēri:
Lāms
Lāms var būt:
Stirnas (nozīmju atdalīšana)
Stirnas var būt:
Stirnas (Īles pagasts)
Stirnas ir ciems Dobeles novada Īles pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Lielauces ezera krastā 6 km no pagasta centra Īles, 12 km no novada centra Auces un 100 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Stirnu muižas (Stirnen) centru. Pēc agrārās reformas muižas pilī ierīkoja nespējnieku namu. Latvijas PSR laikā tur ierīkoja Rīgas autobusu fabrikas atpūtas bāzi, tagad tā pamesta. Stirnas muižas apbūve (19. gadsimts) ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Jubileja
Jubileja jeb gadadiena ir diena, kurā piemin kādu notikumu, kas tai pašā datumā noticis kādā no iepriekšējiem gadiem. Diena, kurā atzīmē garāku (cilvēka) dzīves vai darbības, kā arī (uzņēmuma, organizācijas u.tml.) pastāvēšanas posmu; arī attiecīgās svinības, piemēram, 50 gadu jubileja, radošā darba jubileja.
Minhenes vienošanās
Minhenes vienošanās bija līgums, kas tika noslēgts 1938. gada septembrī Minhenē un ļāva Vācijai anektēt Čehoslovākijai piederošo vāciešu apdzīvoto Sudetu apgabalu. Vienošanos parakstīja Lielbritānija, Francija, Itālija un Vācija konferencē, kurā pašas Čehoslovākijas pārstāvji nepiedalījās. Drīz pēc konferences Vācijas karaspēks iesoļoja Sudetijā. 1939. gada martā Vācija okupēja un iznīcināja Čehoslovākiju.
Cēloņi
Minhenes vienošanās tiek uzskatīta par tā sauktās nomierināšanas politikas kulmināciju, kas tiek saistīta ar britu valstsvīra Nevila Čemberlena vārdu, kurš 1937. gada pavasarī kļuva par Lielbritānijas premjerministru. Viņš aktīvi iestājās par piekāpšanos Vācijas prasībām, jo uzskatīja, ka britu sabiedrība nevēlas karu. Hitlers apgalvoja, ka viņš vienīgi vēlas vācu apdzīvoto rajonu pievienošanu Vācijai, un ir gatavs tos iegūt ar karu. Lielbritānija neatbildēja uz Vācijas izaicinājumu un draudu politiku, bet gan piekrita kompromisa risinājumam — atdot Vācijai Čehoslovākijai piederošo Sudetu apgabalu.
Sekas
Čehoslovākijas nodošana no militārā viedokļa bija katastrofa. Čehoslovākijas armijā bija 1,25 miljoni kareivju, 34-35 divīzijas, 1200 lidmašīnu, 700 tanki, 2200 artilērijas vienību, 2500 prettanku lielgabalu.
Čehoslovākijā, kas bija ceturtais lielākais ieroču eksportētājs, vācieši ieguva Škodas un Zbrojovkas ieroču rūpnīcas. Čehoslovākijā sagrābtā bruņojuma pietika, lai apgādātu 20 vērmahta divīzijas, no kurām trīs tika apbruņotas ar čehu T35 un T38 tankiem. Rietumu kampaņas laikā 40% vācu tanku bija čehu ražojuma.
Pēc Minhenes vienošanās, kas bija miera politikas ilūzija, vārds nomierināšana ieguva negatīvu un nicinošu pieskaņu. Tas kļuva par gļēvas diplomātijas, vienpusīgas piekāpšanās potenciālu agresoru priekšā un negodīgas kapitulācijas simbolu.
Filips Lāms
Filips Lāms (de; dzimis Minhenē, Vācijā) ir bijušais vācu futbolists, aizsargs, bijušais Vācijas futbola izlases dalībnieks. Profesionāļa karjeru sāka 2001. gadā Minhenes "Bayern" kluba otrajā sastāvā. Seškārtējs Bundeslīgas čempions (2003, 2006, 2008, 2010, 2013, 2014).
Vācijas futbola izlasi pārstāv kopš 2004. gada. Ir piedalījies trīs FIFA Pasaules kausa izcīņas finālturnīros (2006, 2010, 2014) un trijos Eiropas čempionāta finālturnīros (2004, 2008, 2012).
Kumbuļs
Kumbuļs var būt:
Filips Lāms
Sasniegumi
Bayern Munich
Vācija
Cassini-Huygens
Cassini-Huygens (vienkāršības dēļ saukta arī Cassini) bija sadarbības misija starp NASA, Eiropas Kosmosa aģentūru (EKA) un Itālijas Kosmosa aģentūru (IKA), lai nosūtītu zondi Saturna sistēmas izpētei. Robotizētā starpplanētu zonde sastāvēja no NASA būvētā orbitālā aparāta Cassini un EKA būvētā nolaižamā aparāta Huygens, kas nolaidās uz Saturna lielākā pavadoņa Titāna. Cassini bija ceturtā zonde, kas atradās Saturna tuvumā, un pirmā, kas iegāja planētas orbītā.
Cassini zonde tika palaista 1997. gada 15. oktobrī ar nesējraķeti Titan IV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas un kosmosā darbojās gandrīz 20 gadus, no kuriem 13 pavadīja Saturna orbītā pēc ieiešanas tajā 2004. gada 1. jūlijā. Ceļojums uz Saturnu iekļāva arī divus lidojumus garām Venerai (1998. gada aprīlī un 1999. gada jūlijā), lidojumu garām Zemei (1999. gada augustā), garām asteroīdam 2685 Masursky (2000. gada janvārī) un Jupiteram (2000. gada decembrī). Misija beidzās 2017. gada 17. septembrī, kad Cassini zonde tika ievadīta Saturna augšējos atmosfēras slāņos un sadega, lai novērstu Saturna pavadoņu piesārņošanu ar Zemes mikrobiem, kuri varētu būt izdzīvojuši uz zondes korpusa.
Misija bija daudz veiksmīgāka, nekā sākotnēji cerēts. NASA Planetārās zinātnes nodaļas direktors šo misiju nodēvēja par "pirmo reižu misiju", kas ievērojami paplašinājusi cilvēku zināšanas par Saturna sistēmu, tā pavadoņiem un gredzeniem un izpratni par to, kur Saules sistēmā varētu atrast dzīvību.
Sākotnējās Cassini misijas plānotais laiks bija četri gadi — no 2004. gada jūnija līdz 2008. gada maijam. Misija tika pagarināta par vēl diviem gadiem līdz 2010 gada. septembrim ar nosaukumu Cassini Ekvinokcijas misija (Cassini Equinox Mission), kuras laikā tika novērota Saturna ekvinokcija. Pēc tam misija tika pagarināta vēl uz septiņiem gadiem ar nosaukumu Cassini Saulgriežu misija (Cassini Solstice Mission), kas deva iespēju novērot vasaras saulgriežus planētas ziemeļu puslodē.
Huygens zonde tika atdalīta no Cassini zondes 2004. gada 25. decembrī. Uz Titāna tā ar izpletni nolaidās 2005. gada 14. janvārī un no pavadoņa virsmas pārraidīja datus uz Zemi ar Cassini palīdzību. Tā bija pirmā nosēšanās Saules sistēmās ārējā daļā un pirmā nosēšanās uz citas planētas pavadoņa šajā reģionā.
Misijas beigās Cassini veica Lielo finālu (Grand finale) — vairākus riskantus lidojumus caur spraugām starp Saturnu un tā iekšējiem gredzeniem. Šo lidojumu mērķis bija maksimāli palielināt Cassini misijas iznākumu pirms zondes iznīcināšanas. Lai gan zonde sadega Saturna atmosfērā, tās nosūtīto datu analizēšana turpināsies vēl ilgu laiku.
Vēsture
Cassini-Huygens pirmsākumi meklējami 1982. gadā, kad NASA un Eiropas zinātnes fonds izveidoja darba grupu, lai izvērtētu turpmākas sadarbības iespējas. Starp iespējamajām misijām tika minēta arī Saturna un Titāna, kuras iespējamības izpēti no 1984. līdz 1985. gadam kopīgi veica NASA un EKA. 1988. gadā EKA pieņēma lēmumu apvienoties ar NASA Saturna un Titāna izpētē.
Sadarbība ne tikai uzlaboja attiecības starp Amerikas un Eiropas kosmosa programmām, bet arī palīdzēja misijai izdzīvot ASV Kongresa budžeta samazinājumu. Cassini-Huygens nonāca politiskajās krustugunīs gan 1992. gan 1994. gadā, tomēr NASA izdevās pārliecināt ASV Kongresu, ka misijas apturēšana nebūtu pārdomāta brīdī, kad EKA jau ir izlietojusi līdzekļus misijas attīstībai, un šāda kosmosa izpētes solījumu laušana varētu sarežģīt arī citus ārlietu jautājumus.
Atļauju misijas startam ASV prezidents Bils Klintons deva 1997. gada 3. oktobrī, kas tika ieplānots 13. oktobrī. Pēc prezidenta atļaujas palaišanas vietā sapulcējās aptuveni 800 protestētāju, kas gribēja apturēt Cassini palaišanu, bet Havaju salu Zaļā partija iesūdzēja NASA tiesā. Protestu un prāvas iemesls bija zondē esošais plutonijs-238, kas neveiksmīga starta rezultātā varētu radīt radioaktīvu piesārņojumu virs Floridas vai pat apdraudēt visus planētas iedzīvotājus, ja Zemes gravitācija ievilktu zondi atpakaļ atmosfērā. Tiesas lēmums bija par labu NASA, tāpēc zonde varēja sākt savu ceļu uz Saturnu 15. oktobrī.
Misijas vadība
Cassini-Huygens misijas komandu veidoja cilvēki no 28 valstīm, kas bija atbildīgi par Cassini orbitālās zondes un Huygens nolaižamās zondes projektēšanu, būvēšanu, lidojumu kontrolēšanu un datu savākšanu. Misija tika vadīta no NASA Reaktīvās kustības laboratorijas ASV, kur zonde tika arī salikta. Huygens zonde tika izstrādāta Eiropas Kosmosa pētījumu un tehnoloģiju centrā, bet zondes būvniecība tika uzticēta Francijas kosmosa ražotājam Aérospatiale (2000. gadā tika pievienots Airbus SAS). IKA nodrošināja Cassini ar radiofrekvenču antenām un citiem mēraparātiem, kas bija svarīgi plānotajai misijai.
Zondes izskats un nosaukums
Orbitālā zonde savu nosaukumu ieguva no itāļu astronoma Džovanni Kasīni, kurš atklāja spraugu starp Saturna gredzeniem un četrus tā pavadoņus, savukārt Huygens zonde tika nosaukta nīderlandiešu fiziķa, mehāniķa, matemātiķa un astronoma Kristiāna Heigensa vārdā, kurš atklāja Saturna pavadoni Titānu.
Cassini-Huygens zonde ir viens no lielākajiem, smagākajiem un sarežģītākajiem starpplanētu bezpilota kosmosa kuģiem. To pārspēj tikai abas Fobos programmas zondes. Orbitālās zondes masa bija 2125 kg, bet Huygens zondes kopējā masa bija 349 kg (ieskaitot pie Cassini piestiprināto atbalsta iekārtu). Zondes palaišanas masa bija 5,712 tonnas, no kurām 3,1 tonna bija propelents.
Kosmosa zondes korpusa augstums bija 6,7 m un platums — 4 metri. Zondes sarežģītību palielināja tās lidojuma trajektorija un galamērķī paredzētās darbības. Tās datori tika projektēti tā, lai izturētu Saules magnētiskās vērtas. Cassini elektronika sastāvēja no apmēram 22 000 vadu savienojumu un vairāk nekā 12 km kabeļu.
Lai pasargātu zondi no ekstremālajiem kosmiskajiem apstākļiem, tās korpuss un instrumenti tika pārklāti ar biezu zeltītu un melnu termisko segu, bet aizsardzībai pret sadursmēm ar maza izmēra objektiem zonde tika pārklāta ar polietilēntereftalātu.
Cassini darbināja 32,7 kg plutonijs-238, materiāla radioaktīvās sabrukšanas izdalīto siltumu pārvēršot elektrībā.
Līdz 2017. gada septembrim zonde riņķoja ar Saturnu apmēram 8,2 līdz 10,2 astronomisko vienību attālumā no Zemes. Radiosakari ceļoja 68–84 minūtes no zondes līdz Zemei un otrādi, tāpēc neparedzētos gadījumos nebija iespējams dod savlaicīgas komandas — pat ja reakcija būtu zibenīga, paietu vismaz 2 stundas starp problēmas rašanās brīdi un inženieru atbildes saņemšanu.
Huygens zonde
Huygens zondes misija bija izpētīt Titāna atmosfēru, mākoņus un virsmu. Zondes diametrs bija 2,7 m un svars ar zinātniskajiem instrumentiem bija 318 kg. Tā tika izstrādāta tā, lai nolaišanās laikā ieejot Titāna atmosfērā, zonde bremzētu ar izpletņiem un droši nosēdinātu robotizēto laboratoriju uz pavadoņa virsmas. Cassini-Huygens lidojuma laikā Huygens zonde tika iedarbināta un pārbaudīta ik pēc 6 mēnešiem.
Zondes sistēma sastāvēja no pašas zondes, kas tika nolaista uz Titāna, un zondes atbalsta iekārtas, kas palika piestiprināta pie orbitālās zondes Cassini. Šī iekārta sekoja zondei, apkopoja datus, kas tika ievākti zondes nolaišanās laikā, apstrādāja tos un nosūtīja orbitālajai zondei Cassini, kas tos pārraidīja uz Zemi.
Līdz atdalīšanās brīdim tā barojās no Cassini, bet pēc atdalīšanās elektriskā jauda nāca no piecām 23 šūnu litija baterijām, kas tika uzlādētas no Cassini pirms zondes palaišanas. Visas zondes funkcijas pēc tās palaišanas bija automatizētas — zonde spēja raidīt vienvirziena radiosignālu, lai nosūtītu datus pēc palaišanas uz Zemi ar Cassini starpniecību.
Pēc atdalīšanās no Cassini zonde 22 dienas lidoja caur kosmiski aukstiem reģioniem, apsildei izmantojot 35 sildelementus, lai saglabātu aprīkojumu darba kārtībā. Ieejot Titāna atmosfērā, zondes priekšējam vairogam bija jāiztur temperatūra, kas pārsniedza 1500°C, bet izolācijas slānis aizsargāja instrumentus no pārkaršanas, saglabājot zondes iekšējo temperatūru zem 50°C.
Gravitācijas manevri
Cassini veica divus gravitācijas manevrus ar Veneru 1998. gada 2. aprīlī, palidojot tai garām aptuveni 248 km attālumā, un 1999. gada 24. jūnijā, lidojot apmēram 600 km no planētas virsmas. Zonde pietuvojās Zemei 1999. gada 18. augustā, lidojot virs Klusā okeāna dienvidu daļas aptuveni 1171 km augstumā, lai veiktu gravitācijas manevru un uzņemtu kursu uz Jupiteru.
2000. gada 30. decembrī zonde atradās apmēram 9,7 miljonu km attālumā no Jupitera. Šajā brīdī Cassini uzņēma 27 fotogrāfiju sēriju, no kurām ir salikts detalizētākais Jupitera attēls; tajā redzamie mazākie objekti ir aptuveni 60 km diametrā. Sešus mēnešus ilgajā lidojumā gar Jupiteru (no 2000. gada oktobra līdz 2001. gada martam) Cassini uzņēma vairākus tūkstošus Jupitera sistēmas fotoattēlu un veica daudzus zinātniskus pētījumus. Šajā laikā Jupitera orbītā atradās Galileo zonde, tāpēc pētniekiem bija iespēja vienlaicīgi veikt mērījumus ar divām starpplanētu zondēm. Šie pētījumi ļāva izprast Jupitera un Saules vēju mijiedarbību.
Lidojums gar Jupiteru bija zondes pēdējais gravitācijas manevrs ceļā uz Saturnu.
Vispārīgās relativitātes teorijas pārbaude
2003. gada 25. septembra Nature žurnālā tika publicēti misijas komandas veikto Alberta Einšteina vispārīgās relativitātes teorijas testu rezultāti. Saskaņā ar vispārīgās relativitātes teoriju masīvs objekts izliec laiktelpu, pagarinot radioviļņu, gaismas vai jebkāda cita elektromagnētiskā starojuma viļņu ceļu.
Testi ar zondes raidītajiem radioviļņiem tika veikti 2002. gada vasarā, kad Cassini-Huygens un Zeme atradās Saules pretējās pusēs. Zinātnieki novēroja un izmērīja radioviļņu, kas tika saņemti no zondes un raidīti uz to, frekvences izmaņas, kad viļņi ceļoja gar Sauli. Eksperiments apstiprināja A. Einšteina vispārīgās relativitātes teorijas formulējumu ar 50 reizes lielāku precizitāti, nekā tas bija iepriekšējos mērījumos.
Ielidošana Saturna sistēmā
2004 gada 11. jūnijā Cassini palidoja garām savam pirmajam Saturna pavadonim Fēbei. Zondes trajektorija tika īpaši pielāgota, lai tā varētu palidot garām šim pavadonim. Fēbe ir lielākais Saturna pavadonis, kas ap planētu riņķo lielā attālumā, turklāt Fēbes orbīta ir pretējā virzienā nekā vairumam citu Saturna pavadoņu. Pētniekus interesēja arī pavadoņa tumšā krāsa, tāpēc zondes vienīgais lidojums garām Fēbei bija svarīgs datu ievākšanai. Dati ļāva izvirzīt hipotēzi, ka Fēbe nāk no Koipera joslas, bet tad nonākusi Saturna gravitācijas zonā un turpinājusi ap to riņķot.
2004. gada 1 jūlijā Cassini-Huygens pēc 7 gadu lidojuma iegāja Saturna orbītā.
Jauni pavadoņi
2004. gadā Cassini-Huygens atklāja trīs jaunus Saturna pavadoņus Metoni, Pallēni un Polideuku. Nākamais jaunatklātais pavadonis bija Dafnis, kas riņķo Kīlera spraugā, 2005. gada maijā, kam sekoja Antē atklāšana 2007. gadā, kā arī Egeons un S/2009 S1 2009. gadā.
2013. gadā zonde novēroja neparastu veidojumu Saturna A gredzena ārmalā, ko varētu izraisīt kāda tuvumā esoša objekta gravitācija, kas liecina par iespējamu jauna pavadoņa rašanos.
Titāna izpēte
Līdz pat pirmajam Cassini lidojumam garām Titānam 2004. gada 2. jūlijā Titāns bija zināms kā miglaina oranža lode, kas lielāka par Merkuru, bet zondes mērinstrumenti bija gana jaudīgi, lai izlauztos cauri Titāna biezajiem mākoņiem. Cassini kopumā veica 127 lidojumus garām Titānam, šajā laikā novērojot gadalaiku maiņas uz pavadoņa virsmas. Ar zondi izpētītā pavadoņa virsma ir relatīvi līdzena un līdzinās Zemes virsmai, turklāt to klāj ezeri un jūras, kas sastāv no šķidra metāna un etāna. Cassini mērījumi atklāja arī šķidra ūdens un amonjaka okeānu zem sasalušās pavadoņa virsmas, kas ļauj Titānu uzskatīt par vienu no retajiem objektiem ar potenciāli dzīvībai piemērotu vidi.
Huygens nolaišanās
Huygens zonde no Cassini tika palaista 2004. gada 25. decembrī, bet uz Titāna nosēdās 2005. gada 14. janvārī. Nolaišanās pēc ieiešanas Titāna atmosfērā ilga 2 h 27 min, un zonde turpināja pārraidīt datus vēl 72 minūtes pēc nosēšanās, līdz tai izlādējās baterijas. Nolaišanās laikā zonde pētīja Titāna atmosfēras slāņus, atklājot, ka apakšējo atmosfēras slāņu sastāvā ir ogleklis un slāpeklis, kā arī propilēns, kas iepriekš nav novērots uz kādas citas planētas vai pavadoņa, izņemot Zemi. Citi atklātie elementi norāda uz sarežģītām metāna un slāpekļa reakcijām, kuru rezultātā radušās molekulas, kas veido biezos Titāna atmosfēras mākoņus.
Zondes nosēšanās vieta atgādināja upes gultni, kas izklāta ar 10-15 cm lieliem oļiem no sasaluša ogļūdeņraža un ūdens. Zonde veica virsmas skenēšanu ar radio signāliem, kuras rezultātā atklājās, ka pazemes okeāns zem sasalušās virsmas ir 55-80 km dziļumā.
Lidojumi gar Enceladu
Cassini sāka pētīt Enceladu 2005. gada februārī. Zonde atklāja, ka no pavadoņa virsmas gandrīz nepārtraukti izplūst ledus un gāzes maisījums ar ātrumu 400 m/s. Šīs daļiņas veidoja ledus putekļu mākoni ap Enceladu, no kurām vissīkākās daļiņas nonāca Saturna E gredzenā, bet pārējās kā sniegs krita atpakaļ uz pavadoņa virsmas. Šis atklājums izskaidroja, kāpēc Encelads ir tik balts — tas atstaro gandrīz visu gaismu. E gredzena daļiņas, kuras nāk no Encelada, galvenokārt sastāv no ledus, bet starp tām ir arī silīcija dioksīda nanodaļiņas, kādas rodas, ūdenim un iežiem mijiedarbojoties pie 90°C. 2008. gadā Cassini lidojot gar Enceladu paņēma paraugu no izplūstošā maisījuma. Tas sastāvēja no gaistošām gāzēm, ūdens tvaikiem, oglekļa dioksīda un oglekļa monoksīda, kā arī organiskiem materiāliem. Turklāt organisko materiālu blīvums bija 20 reizes lielāks nekā gaidīts. Šie atklājumi ļauj uzskatīt šo pavadoni par vēl vienu potenciāli apdzīvojamu vietu Visumā.
Atklājumi uz Encelada ietekmēja EKA plānoto Jupitera ledus pavadoņu izpētes misiju Juice, ko plānots palaist 2022. gadā, jo trim lielākajiem Jupitera ledus pavadoņiem (Eiropai, Ganimēdam un Kallisto) arī ir pazemes okeāni.
Citi pavadoņi
Lai gan Cassini misija koncentrējās galvenokārt uz Titāna un Encelada izpēti, zonde sniedza ieskatu arī par daudziem citiem Saturna pavadoņiem. Zonde atrisināja pavadoņa Japeta pusložu krāsu noslēpumu. Japeta gaišā puse vienmēr ir pavērsta pret Jupiteru, bet tumšā puse ir pavērsta pavadoņa orbītas virzienā. Tumšās daļiņas, kas atrodas pavadoņa ceļā, nāk no Fēbes, kas ir daudz tumšāks pavadonis, un nosēžas uz Japeta, kad tas lido tām cauri.
Hiperiona izpētes laikā zondes mērinstrumenti uztvēra strauju negatīvi lādētu daļiņu palielinājumu. Datu analīze liecināja par statisko uzlādi, kas ir pirmais pierādījums statiski uzlādētu ķermeņu esamībai ārējā Saules sistēmā.
Cassini atklāja arī plānu atmosfēru ap Saturna pavadoņiem Dionu un Reju, kas ir 5 triljonus reižu retinātāka nekā Zemes atmosfēra.
Saturna gredzeni
Cassini lielākos atklājumus par Saturna gredzeniem veica pēc sākotnējās misijas beigām. 2009. gada 11. augustā zonde novēroja Saturna gredzenus planētas ekvinokcijas laikā. Saturna ass ir ieslīpa, tāpēc pusi no Saturna gada pret Sauli ir pavērsta gredzenu augšpuse, bet otru gada pusi — gredzenu apakšpuse. Ekvinokcijas laikā gredzeni atrodas perpendikulāri pret sauli. Tā kā Saturna gads ir līdzvērtīgs 30 Zemes gadiem, ekvinokcija novērojama reizi 15 gados. Zondes novērojumi ekvinokcijas laikā liecināja, ka gredzeni sastāv no daudz lielākām daļiņām, nekā sākotnēji tika uzskatīts.
Zondei izdevās novērot un izpētīt arī Saturna gredzenu spieķus — riteņa spieķiem līdzīgus veidojumus, kas pirms tam bija novēroti Voyager misijas laikā. Cassini dari liecināja, ka tie veidojas no sīkām ledus daļiņām, kas statiskā lādiņa rezultātā paceļas virs gredzeniem. Spieķu redzamībai ir sezonāls raksturs, kas ir atkarīgs no Saules staru leņķa.
Cassini Lielā fināla lidojumos gar Saturna gredzeniem iegūtie dati ļauj secināt, ka tie veidojušies pirms 10 līdz 100 miljoniem gadu, laikā, kad pa Zemi staigājuši dinozauri.
Lielais fināls un iznīcināšana
Plānojot Cassini misijas noslēgumu, tika izvērtēti vairāki nākotnes plāni, ņemot vērā zinātnisko vērtību, laiku un finanses. Viena no iespējām bija kontrolēta zondes sadursme ar ledus pavadoni, Saturna gredzenu vai sadegšana planētas atmosfērā; tika piedāvāts variants arī nosūtīt zondi uz Jupiteru, Urānu, Neptūnu vai kādu centauru; novirzīt no uz heliocentrisko orbītu vai atstāt riņķojam stabilā orbītā ap Saturnu, Titānu vai Fēbi. Rezultātā, lai izvairītos no Saturna pavadoņu, kuriem ir potenciāli apdzīvojamas vides, bioloģiskās piesārņošanas, tika izlemts zondi ievadīt Saturna atmosfērā. Misijas izbeigšanu ietekmēja arī degvielas beigšanās, zondes nolietojums un misijas finansējums.
Sansevastjanas "Real Sociedad"
Real Sociedad de Fútbol, S.A.D., biežāk zināms kā Real Sociedad, ir Spānijas futbola klubs no Sansevastjanas, Basku Zemē. Klubs dibināts 1909. gada 7. septembrī un mājas spēles aizvada Anoeta stadionā, kurā ir 32 200 skatītāju vietas.
Cassini-Huygens
Lielais fināls un iznīcināšana
Lielā fināla sākums bija 2017. gada 22. aprīlis. Zondes pēdējā misija sastāvēja no 22 lidojumiem apkārt Saturnam, ienirstot aptuveni 2400 km platajā spraugā starp planētu un tās gredzeniem. Katra šāda lidojuma veikšanai bija nepieciešamas 6,5 dienas. Savā pēdējā lidojumā Cassini devās 2017. gada 15. septembrī. Tā laikā darbojās 8 no 12 zondes mērinstrumentiem, kas ievāca un uzreiz sūtīja datus uz Zemi. Pēdējie zondes sūtītie dati pirms tās sadegšanas Saturna atmosfērā tika uztverti Kanberas Kosmosa komunikācijas kompleksā Austrālijā.
Sansevastjanas "Real Sociedad"
Basku vidē klubs zināms pēc iesaukas Erreala vai txuri-urdin (balti-zilie), no kluba krāsām: zils ar baltām vertikālām svītrām un baltiem šortiem. Kluba nosaukums nozīmē "Karaliskā futbola biedrība". Arī pašas Sansevastjanas pilsētas karogā parādās balta un zila krāsa.
Cassini-Huygens
Lielais fināls un iznīcināšana
2018. gada septembrī NASA saņēma Emmy balvu par Cassini misijas Lielā fināla interaktīvo programmu, kas tika pārraidīta YouTube.
Sansevastjanas "Real Sociedad"
Agrīnā vēsture
Sansevastjanā futbols parādījās 1900. gadu sākumā, kad ar to iepazīstināja studenti un strādnieki, kuri atgriezās no Lielbritānijas. 1904. gadā tika izveidots San Sebastian Recreation Club klubs, un 1905. gadā tas piedalījās Spānijas Karaļa kausa izcīņā. 1905. gada maijā no kluba atdalījās San Sebastian Football Club. 1909. gadā tas pieteicās Karaļa kausam, bet reģistrācijas ierobežojumu dēļ tam nācās startēt zem Club Ciclista de San Sebastian nosaukuma. Šī komanda finālā uzvarēja Club Español de Madrid ar 3-1, iegūstot kausu. Pēc neskaidrību atrisināšanas 1909. gada 7. septembrī tika izveidots Sociedad de Futbol klubs. 1910. gadā Spānijas klubi piedalījās divos konkurējošos kausu turnīros un Sociedad de Futbol piedalījās Copa UECF ar nosaukumu Vasconia de San Sebastian. Tajā pašā gadā karalis Alfonso XIII, kurš izmantoja Sansevastjanu kā vasaras galvaspilsētu, kļuva par kluba patronu, līdz ar to klubs ieguva nosaukumu Real Sociedad de Fútbol.
Cassini-Huygens
Cassini-Huygens mantojums
Saturna sistēmas izpētes misija bija ambiciozs projekts, kas pārsniedza tā sākotnējos plānus. Misijas dati sniedza jaunu ieskatu par visuma un Saules sistēmas rašanās iespējām, un to izpēte ar potenciāli jauniem atklājumiem par Saturnu un tā pavadoņiem turpināsies vēl vairākus gadus.
Sansevastjanas "Real Sociedad"
Agrīnā vēsture
Real Sociedad bija viena no komandām, kura 1928. gadā piedalījās La Liga dibināšanā. Pirmajā tās turnīrā komanda ierindojās ceturtajā vietā un tās spēlētājs Francisko "Pako" Bjensobass kļuva par rezultatīvāko turnīra spēlētāju. Līdz ar Spānijas Otrās Republikas izveidi 1931. gadā komanda mainīja nosaukumu uz Donostia Club de Futbol, bet 1939. gadā pēc Pilsoņu kara atgriezās pie vecā nosaukuma.
Cassini-Huygens
Cassini-Huygens mantojums
Cassini-Huygens misijas gaita un rezultāti tiek izmantoti jaunu kosmisko misiju plānošanai. Viena no tādām ir Jupitera pavadoņa Eiropas izpēte, kuras starts paredzēts 2020. gadā.
Sansevastjanas "Real Sociedad"
Agrīnā vēsture
Komanda pārsvarā ir atradusies uz robežas starp Primera un Segunda divīzijām, 1940. gados komanda izkrita un atkal atgriezās augstākajā līgā septiņas reizes. Šajā laikā komandas vārtsargs bija vēlākais tēlnieks Eduardo Čillida, līdz beidza karjeru savainojuma dēļ.
Panākumi 1980. gados
Par veiksmīgāko periodu kluba vēsturē uzskata 1980. gadu sākumu, kad klubs divas sezonas pēc kārtas uzvarēja Spānijas čempionātā. Pirmais čempionu tituls tika izcīnīts 1980.–1981. gada sezonā, kad, iegūstot vienādu punktu skaitu ar Madrides "Real", komanda ierindojās 1. vietā, jo sasniedza labākus rezultātus savstarpējās spēlēs. Nākamājā sezonā Real Sociedad veiksmīgi aizstāvēja čempionu titulu. 1982.–1983. gada sezonā tika sasniegts labākais rezultāts Eirokausos - komanda iekļuva Eiropas Čempionvienību kausa (tagad UEFA Čempionu līga) pusfinālā, kur divu spēļu summā piekāpās Hamburger SV. 1987. gadā komanda otro reizi izcīnīja Spānijas Karaļa kausu.
Daudzus gadus Real Sociedad sekoja savu basku sāncenšu Athletic Bilbao praksei sastāvā iekļaut tikai basku spēlētājus. Šī politika tika atmesta, kad 1989. gadā viņi iegādājās Īrijas izlases spēlētāju Džonu Aldridžu no Liverpool.
21. gadsimts
Nākamais liekākais panākums tika izcīnīts 2002.–2003. gada sezonā, kad Real Sociedad kļuva par Spānijas vicečempioniem, piekāpjoties tikai Madrides "Real". Tas ļāva kvalificēties UEFA Čempionu līgai, kur nākamajā sezonā iekļuva astotdaļfinālā. 2006.–2007. gada sezonā komanda ierindojās tikai 19. vietā un bija spiesta atstāt Pirmo divīziju. Taču jau 2010. gada izdevās uzvarēt Otrās divīzijas turnīrā un atgriezties augstākajā līgā. Vēlreiz Čempionu līgai izdevās kvalificēties 2013. gadā, kad grupu turnīrā Real Sociedad ierindojās 4. vietā un izslēgšanas spēlēm nekvalificējās.
Sastāvs
Atjaunots .
Gravitācijas konstante
Gravitācijas konstante G ir viena no universālajām fizikālajām konstantēm. Gravitācijas konstante ir skaitliski vienāda ar spēku, ar kādu pievelkas divas 1 kg lielas punktveida masas, kuru atstatums ir 1 m.
Eksperimentāli gravitācijas konstanti pirmais noteicis angļu zinātnieks Henrijs Kevendišs 1798. gadā. Astronomiski novērojumi un citi eksperimenti liecina, ka gravitācijas konstante nav atkarīga no ķermeņu masas, formas, sastāva un tā nemainās laika gaitā.
Rosenbeck
Rosenbeck var būt vāciskais nosaukums:
Kombuļi
Kombuļi (arī Kumbuļs, Kumbuļi ) ir ciems Krāslavas novada Kombuļu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumu daļā Kombuļu ezera krastā pie autoceļa P62 11 km no novada centra Krāslavas un 253 km no Rīgas.
Kombuļos atrodas pagasta pārvalde, sākumskola, tautas nams, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, Sauleskalna pasta nodaļa, katoļu baznīca. Muižas apbūve un baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kumbuļu muižas centru. Izaugusi padomju gados kā ciema padomes un padomju saimniecības «Sauleskalns» ciemats. Kombuļos atrodas pamestas tūristu bāzes ”Sauleskalns” ēkas.
Beļģijas administratīvais iedalījums
Beļģijas administratīvo iedalījumu veido 3 reģioni. Reģioni sīkāk iedalās 10 provincēs, savukārt provinces veido 43 apgabali. Apakšprovinces veido 589 municipalitātes. Flandrijā runā flāmu valodā, Valonijā runā franču valodā, bet galvaspilsētas reģionā Briselē cilvēki runā gan flāmu, gan franču valodā.
Jeļena Isinbajeva
Jeļena Isinbajeva (ru, dzimusi Volgogradā, PSRS) ir profesionāla krievu vieglatlēte, startē kārtslēkšanas sacensībās.
J. Isinbajeva ir divkārtēja olimpiskā čempione (2004, 2008), ieguvusi gada labākās pasaules vieglatlētes balvu 2004., 2005. un 2008. gadā.
J. Isinbajeva kļuva par pirmo sievieti pasaulē, kura pārvarējusi 5 metru atzīmi kārtslēkšanā.
J. Isinbajevai pieder pasaules rekords gan stadionā, gan telpās. Cīrihē pārvarētie 5,06 metri ir pašreizējais pasaules rekords stadionā un Stokholmā pārvarētais 5,01 metrs ir pašreizējais pasaules rekords telpās. J. Isinbajeva ir uzstādījusi jau 28 pasaules rekordus.
1987-1997
No 5 līdz 15 gadiem Jeļena trenējās kā mākslas vingrotāja savā dzimtajā pilsētā Volgogradā. Viņa pameta šo sporta veidu, jo Jeļenai bija mākslas vingrotājai neatbilstoši gars augums.
1998-2002
Jeļena Isinbajeva uzvarēja savās pirmajās lielākajās sacensībās 16 gadu vecumā, kad, pusgadu trenējoties kārtslēkšanā, viņa uzvarēja 1998. gada Pasaules jaunatnes spēlēs Maskavā, Krievijā ar augstumu 4,00 m. Tās bija viņas trešās sacensības. Šādu pašu augstumu viņa uzleca arī 1998. gada Pasaules junioru cempionātā vieglatētikā, taču viņu šķīra 10 cm līdz godalgotajām vietām. 1999. gadā viņa uzleca 4,10 m augstu Pasaules jaunatnes spēlēs Bidgoščā, Polijā, ar šādu augstumu pietika, lai Jeļena saņemtu savu otro zelta medaļu.
2000. gada Pasaules junioru čempionātā vieglatlētikā Isinbajeva uzvarēja ar 4,20 m, un tā paša gada olimpiskajās spēlēs Sidnejā, Austrālijā Jeļena Isinbajeva neveiksmīgi debitēja bez rezultāta.
2001. gadā viņa uzvarēja Eiropas junioru čempionātā vieglatlētikā ar rezultātu 4,40 m.
Jeļena turpināja progresēt, un 2002. gada Eiropas čempionātā, kur viņa ar rezultātu 4,55 m finišēja 2. vietā aiz savas tautietes Svetlanas Feofanovas.
2003
2003. gadā Jeļena sākumā uzvarēja Eiropas U-23 čempionātā, kur viņa pārvarēja 4,65 m augstumā novietoto latiņu. , 21 gada vecumā, Jeļena Isinbajeva uzstādīja savu pirmo pasaules rekordu, kad viņa sacensībās Anglijā pārvarēja 4,82 m augstumu. Šis panākums ierindoja viņu par galveno favorīti pasaules čempionātā, kas norisinājās mēnesi pēc šī pasaules rekorda uzstādīšanas. Taču viņa izcīnīja tikai bronzas medaļu, piekāpjoties savai tautietei Svetlanai Feofanovai, kura uzvarēja, un Vācijas pārstāvei Annikai Bekerei, kura izcīnīja sudraba medaļu.
2004
Sacensībās Doneckā, Ukrainā Jeļena Isinbajeva uzstādīja jaunu pasaules rekordu telpās 4,83, kuru gan pēc nedēļas sacensībās Atēnās par 2 cm pārspēja Jeļenas tautiete Svetlana Feofanova. Martā, Pasaules čempionātā telpās Jeļena uzvarēja ar jaunu pasaules rekordu telpās.
Jūnija beigās Jeļena piedalījās sacesībās Birmingemā, Lielbritānijā, kur viņa pasaules rekordu stadionā paaugstināja līdz 4,89 m, un pēc nedēļas Londonā pielika klāt 1 cm pasaules rekordam.
Kārtslēkšanas sacesības 2004. gada olimpiādē bija vienas no gaidītākajām sacesībām vieglatlētikā. Kad Feofanova nepārleca 4,90 m augstumā novietoto latiņu, Isinbajeva bija kļuvusi par olimpisko čempioni, šajā olimpiādē vēl Isinbajeva uzstādīja jaunu pasaules un olimpisko rekordu: 4,91 m. Vēl 2004. gadā Jeļena vienu reizi laboja pasaules rekordu Briselē, 2004. gada beigās pasaules rekords kārtslēkšanā bija 4,92 m. Kopā Jeļena Isinbajeva 2004. gadā 8 reizes laboja pasaules rekordu, kas kopā ar Olimpiskās čempiones un Pasaules čempiones telpās tituliem palīdzēja Jeļenai Isinbajevai pirmo reizi iegūt balvu Gada labākā vieglatlēte pasaulē.
2005
Eiropas čempionātā telpās Jeļena ieguva zelta medaļu ar jaunu pasaules rekordu 4,90 m. 2005. gada jūlijā Jeļena 4 reizes laboja pasaules rekordu, palielinot to no 4,93 m līdz 5,00 m. Līdz ar to Jeļena Isinbajeva kļuva par pirmo sievieti pasaulē, kura ir pārvarējusi 5,00 m robežu kārtslēkšanā.
2005. gada Pasaules čempionātā Helsinkos, Somijā laikapstākļi neveicināja augstu rezultātu saniegšanu, taču tas netraucēja Jeļenai kārtējo reizi labot pasaules rekordu, kas nu bija 5,01 m. Jeļena uzvarēja ar 41 cm starpību, kas ir lielākais pārsvars, ar kādu ir uzvarēts Pasaules čempionātos un Olimpiskajās spēlēs. Šis bija 23-gadīgās Jeļenas 18. pasaules rekords, gada beigās viņa saņēma balvu Gada labākā vieglatlēte pasaulē.
2006
Gada sākumā Jeļena piedalījās ikgadējās sacesībās Doneckā, Ukrainā, kur viņa uzstādīja jaunu pasaules rekordu 4,91 m. Martā viņa veiksmīgi nosargāja savu Pasaules čempiones telpās titulu Maskavā, Krievijā. 2006. gada Eiropas čempionātā Gēteborgā, Zviedrijā viņa uzvarēja ar jaunu čempionāta rekordu 4,80 m. Šībija vienīga uz to brīdi iztrūkstošā zelta medaļa viņas kolekcijā. Septembrī viņa ieguva Pasaules kausu Atēnās, pārstāvot Krieviju.
2007
Doneckā, Ukrainā Isinbajeva uzstādīja savu 20 pasaules rekordu 4,93 m.
Augusta beigās Jeļena vēlreiz ieguva pasaules čempiones titulu, šoreiz ar rezultātu 4,80 m. Jeļena centās uzstādīt jaunu pasaules rekordu, taču nepārvarēja 5,02 m augstumā novietoto latiņu.
2007. gadā viņa ieguva Zelta līgas džekpotu, ar kuru viņai nācās dalīties ar Sanju Ričardsu. 2007. gada sezonā Jeļena uzvarēja 18 sacesībās no 18, kurās startēja.
2008
Februāra vidū sacensībās Doneckā Jeļena uzstādīja savu 21. pasaules rekordu 4,95 m. dažas nedēļas vēlāk Isinbajeva izcīnīja savu trešo Pasaules čempiones telpās titulu.
Jūlija vidū Jeļena uzstādīja savu pirmo pasaules rekordu stadionā kopš uzvaras 2005. gada Pasaules čempionātā. Jeļena to uzstādīja brīdī, kad cilvēki sāka diskutēt par dominances sieviešu kārtslēkšanā beigām, jo Dženna Stučinska ASV atlases sacensībās pārleca 4,92 m.
2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Pekinā, Ķīnā, Jeļenai vajadzēja izpildīt tikai 2 mēģinājumus, lai kļūtu par olimpisko čempioni. Jeļena uzvarēja ar jaunu pasaules un olmpisko rekordu 5,05 m, tas bija viņas 24. pasaules rekords.
Gada nogalē Monako viņa tika atzīta par gada labāko vieglatlēti pasaulē, šo balvu viņa saņēma jau 3. reizi.
Pasaules rekordi
Jeļena isinbajeva ir uzstādījusi 28 pasaules rekordus gan telpās (11), gan stadionā (17). Savu pirmo pasaules rekordu stadionā viņa sasniedza Gatehedā, Lielbritānijā,, kad viņa uzvarēja ar rezultātu 4,82 m. Savu pirmo pasaules rekordu telpās viņa sasniedza Doneckā, Ukrainā, , kad viņa uzvarēja ar rezultātu 4,81 m.
Treknrakstā pašreizējie pasaules rekordi.
Soueto
Soueto  ir piepilsēta Johannesburgas dienvidrietumos. Aperteīda laikā bija piespiedu dzīvesvieta tumšādainajiem Dienvidāfrikas iedzīvotājiem. Soueto celtniecība sākās 20. gadsimta 50.-60. gados. 2002. gadā Soueto tika apvienota ar Johannesburgu.
Ekonomikas un kultūras augstskola
Ekonomikas un kultūras augstskola (EKA) ir beztermiņa akreditēta augstskola, kas piedāvā apgūt licencētas un akreditētas studiju programmas, nodrošinot studentiem iespēju uzsākt profesionālo darbību vai turpināt studijas nākamajā izglītības līmenī. Atrodas Lomonosova ielā 1, 5 korpusā, Rīgā.
Vēsture
Dibināta 1998. gadā. Eiropas Komisija ir piešķīrusi Ekonomikas un kultūras augstskolai ERASMUS Universitātes hartu, kas dod augstskolai iespēju attīstīties vienotā Eiropas kontekstā. ERASMUS programmā Ekonomikas un kultūras augstskola ir noslēgusi līgumus ar Itālijas, Spānijas, Slovēnijas, Čehijas, Polijas, Lietuvas, Lielbritānijas, Nīderlandes, Vācijas un citu Eiropas Savienības valstu augstākās izglītības iestādēm, nodrošinot daudzveidīgu sadarbību ar partneraugstskolām — studentu un mācībspēku apmaiņu, pieredzes apmaiņu studiju programmu plānošanā, realizācijā un studiju procesa organizēšanā.
SIA "Ekonomikas un kultūras augstskola" ir Latvijas Universitātes fonda atbalstītāja. 2017. gadā atbalstīja projektu "forums KUBS '10" ar 300 EUR ziedojumu.
Kopš 2015. gada EKA piedāvā unikālu studiju formu - e-studijas klātienē. Lekcijas notiek virtuālās auditorijās dzīvās videokonferences režīmā - ir iespēja sarunāties ar lektoru un kursa biedriem, sazināties forumā. Ja nav sanācis piedalīties e-lekcijā, tās ierakstu var noskatīties vēlāk sev ērtā laikā. Virtuālajām auditorijām iespējams pieslēgties no jebkuras vietas pasaulē, nepieciešams tikai stabils interneta pieslēgums.
EKA ir vairāku asociāciju biedre Latvijā un ārvalstīs, piemēram, Latvijas Augstākās izglītības eksporta apvienība, Latvijas informācijas un komunikācijas tehnoloģiju asociācija (LIKTA), Privāto augstskolu asociācija, Latvijas darba devēju konfederācija (LDDK), Baltic Management Development Association (BMDA).
2019. gadā EKA ieņēma līderpozīcijas U-Multirank reitingā starp Latvijas privātajām augstskolām.
2020. gadā veiktajā IZM pētījumā EKA bakalaura programmu absolventi 2017. gadā pēc nodarbinātības ieņēmuši pirmo vietu starp Latvijas privātajām augstskolām un trešo vietu starp visām Latvijas augstākās izglītības iestādēm.
2022. gadā EKA atkal ierindojas 1. vietā U-Multirank reitingā starp Latvijas privātajām augstskolām.
Studiju programmas
1.līmeņa profesionālās augstākās izglītības programmas:
Bakalaura studiju programmas:
Maģistra studiju programmas:
Drešere
Drešere (de) ir Vācijas sezonāla mobila vasaras nometne Antarktīdā, ko pārvalda Alfreda Vēgenera institūts. Ierīkota uz Rīsera-Larsena šelfa ledāja ap 10 km no tā frontes. Nosaukta par godu vācu biologam Eberhardam Drešeram (Eberhard Drescher). Tiek ierīkota kopš 1986. gada zooloģisko novērojumu programmas veikšanai (tiek novēroti Vedela roņi un imperatorpingvīni). Nometne sastāv no vairākiem stiklaplasta iglu (trīs dzīvojamie, viens saimnieciskais, viens laboratorijas). Iglu nometnes vietā ar helikopteru tiek nogādāti sezonas sākumā un pēc programmas beigām aizvākti. Drošības apsvērumu dēļ nometnes personālā jābūt vismaz četriem cilvēkiem. Kopš 1986. gada īstenotas sešas kampaņas, pēdējā 2003.-2004. gada vasarā, garākā no tām ilgusi 53 dienas.
FR
FR var nozīmēt:
Kumbuļi
Kumbuļi, dažkārt arī Kumbuļs, ir ciems Augšdaugavas novada Demenes pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā Kumbuļu ezera un Kumbules upes krastos autoceļu V690 un V691 krustojumā 10 km no pagasta centra Demenes, 24 km no novada centra Daugavpils un 256 km no Rīgas. Kumbuļos atrodas bibliotēka, ģimenes ārsta prakses filiāle un veikals, kā arī Sociāla Riska ģimeņu bērnu atbalsta centrs «Paspārne». Apdzīvotā vieta vidojusies ap vēsturisko Kumbuļu muižu (Gut Kummeln), bet pēc Otrā pasaules kara - kā padomju saimniecības «Uzvara» un Līdumnieku ciema centrālais ciemats.
Ribosoma
Ribosoma ir šūnas organoīds, kas atrodas šūnas citoplazmā un endoplazmatiskajā tīklā un no šūnā esošajām aminoskābēm sintezē attiecīgajai šūnai raksturīgo olbaltumvielu. Sintezētās olbaltumvielas nonāk endoplazmatiskā tīkla dobumos, pa kuriem tās tiek transportētas uz Goldži kompleksu. Vienā šūnā var būt vairāki tūkstoši ribosomu. Ribosomas izmēri var būt no 10 līdz 35 nm. Pēc ķīmiskā sastāva ribosoma ir olbaltumvielu (aptuveni 40%) un ribonukleīnskābju (RNS, 60%) savienojums. Ribosomu parasti veido no trim līdz četrām RNS molekulām un no 40 līdz 80 atšķirīgām olbaltumvielām. Ribosomas sastopamas gan prokariotu, gan eikariotu šūnās.
Ribosomas kā eikariotu, tā prokariotu šūnās sastāv no divām subvienībām — lielās subvienības un mazās subvienības. Katrai subvienībai ir savs proteīnu un rRNS sastāvs.
Ribosomas citosolā atrodas vai nu pa vienai, vai arī pa grupām — poliribosomā. Ribosomas bieži ir piestiprinātas pie endoplazmatiskā tīkla membrānām. Tie proteīni, kuri sintezējas citoplazmā, tiek izmantoti tajā pašā šūnā, piemēram, mitohondriju un hloroplastu vajadzībām.
Džavāharlāls Nehru
Džavāharlāls Nehru (hi,, en, ; dzimis , miris ) bija Indijas politiķis no Indijas Nacionālā kongresa partijas un Indijas pirmais premjerministrs. Būdams viens no tuvākajiem Mahātmas Gandija līdzgaitniekiem, Neru bija viena no svarīgākajām personām Indijas neatkarības kustības ceļā uz neatkarīgo Indijas valsti. Indijā bieži godāts par Panditu Nehru (Pandit Nehru — “Skolotājs Nehru”).
Dzīvesgājums
Dzimis 1889. gadā ievērojamā indiešu politiķa un jurista Motilala Nehru ģimenē. Jaunības gados kļuva par Indijas Nacionālā kongresa kreisā spārna līderi. Ar Mahatmas Gandija atbalstu 1929. gadā Nehru kļuva par Indijas Nacionālā kongresa vadītāju. Ideoloģiski Nehru bija fabiāņu sociālisma piekritējs.
1947. gada 15. augustā Džavāharlāls Nehru pacēla neatkarīgās Indijas karogu Deli, deklarēja neatkarīgās Indijas rašanos un kļuva par pirmo Indijas premjerministru. Viens no Nepievienošanās kustības radītājiem un galvenajiem līderiem.
Džavāharlāla Nehru meita Indira Gandija un mazdēls Radživs Gandijs arī kļuva par Indijas premjerministriem.
Taureņiem, kaijām un spārēm
Taureņiem, kaijām un spārēm ir grupas Autobuss Debesīs piektais studijas albums. Šis ir pirmais grupas albums, kuru komponējuši paši grupas dalībnieki Kārlis Auzāns un Emīls Zilberts. Dziesmu tekstus sarakstījuši tādi pazīstami dzejnieki kā Viks, Ārija Elksne, Māris Čaklais, Imants Ziedonis, Māra Misiņa un Klāvs Elsbergs, kā arī paši grupas dalībnieki.
Josi Benajuns
Josefs Šais "Josi" Benajuns (, dzimis Dimonā, Izraēlā) ir bijušais izraēliešu futbolists. Benajuns spēlēja kā uzbrūkošais pussargs, ieņemot vietu tieši aiz uzbrucēja. Izraēlā viņa iesauka ir "Bērns", un viņš ir bijis Izraēlas izlases kapteinis.
Sasniegumi
Maccabi Haifa
Chelsea
Individuālie sasniegumi
Autobuss Debesīs
Izveidošanās (1998-2000)
Grupu 1998. gadā dibināja divi skolasbiedri Marts Kristiāns Kalniņš un Emīls Zilberts, klāt pieaicinot vēl divus skolasbiedrus — Ervingu Znotiņu un Armandu Treilihu, kā arī ģitāristu Andreju Grimmu. Nākamajā gadā grupai pievienojās čellists Kārlis Auzāns. 1999. gadā grupai iznāca pirmais albums kasetes formātā Viņa pastarā diena ar Imanta Kalniņa mūziku un Vika vārdiem. Vispopulārākā no šī albuma dziesmām ir "Sitiet bungas", kas kļuva par milzīgu hitu visā Latvijā.
Pirmie panākumi (2001-2003)
2001. gadā klajā nāca grupas pirmais pilna formāta albums Logs puspavērts, kurš Latvijā ieguva platīna statusu ar vairāk nekā 16000 pārdotiem albuma eksemplāriem. Šā albuma dziesmas "Autobuss Debesīs" un "Ir tikai tveice" guva milzīgus panākumus Latvijas radiostacijās. Šajā pašā gadā grupu pameta Andrejs Grimms, kura vietā grupai pievienojās ģitārists Andris Dzenis.
2003. gadā Autobuss Debesīs paši sāka komponēt savas dziesmas, klajā nākot ar jaunajiem radio hitiem "Vēlu rudenī" un "Viņas soļi".
Koncertturnejas ar Imanta Kalniņa dziesmām (2004-2007)
2004. gadā iznāca pirmais grupas pašu komponētais albums ar pašu komponētajām dziesmām Taureņiem, kaijām un spārēm.
Bahamu jenots
Bahamu jenots (Procyon lotor maynardi) ir parastā jenota (Procyon lotor) pasuga. Tā ir endēmiska Ņūprovidensas salas (Bahamās) jenotu pasuga.