cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rahumē (stacija)
Rahumē (et) ir pieturas punkts Tallinas-Keilas dzelzceļa līnijā Tallinas pilsētas Nemmes rajonā un atrodas 6,8 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Rahumē pietur lielākā daļa Pēskilas, Keilas, Paldiski, Rīsiperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi).
Stacijas ēka
Pirmā Rahumē stacijas ēka bija vienkāršs, pasažieru vajadzībām pielāgots dzelzceļa vagons. 1930. gadā tika pabeigta monolītā degslānekļa ķieģeļu ēka ar biļešu kasi un uzgaidāmo telpu, bet 1932. gadā stacijas ēkā tika ierīkots arī pasta punkts. Kopš 1998. gada biļešu tirdzniecība Rahumē stacijas ēkā vairs nenotiek. Pašlaik stacijas ēkā ierīkots bērnu brīvā laika centrs.
Apkārtne
Netālu no Rahumē stacijas atrodas vēsturiska inženiertehniskā būve - Rahumē šaursliežu dzelzceļa viadukts. Pirmais - koka viadukts - tika uzbūvēts 1913. gadā. Drīz pēc Tallinas - Pēskilas iecirkņa elektrificēšanas un pasažieru pārvadājuma biznesa straujas attīstības radās nepieciešamība Tallinas - Keilas dzelzceļa līnijā izbūvēt otro sliežu ceļu. Lai to varētu realizēt, bija jānojauc vecais koka viadukts. Tā vietā pēc inženiera Ado Johansona projekta 1925. gadā tika uzcelts monolītā dzelzsbetona gaisa pārvads. 1970. gadu sākuma šaursliežu līnija tika demontēta. Pašlaik viaduktu izmanto gājēji un velosipēdisti. Stacijas apkārtnē izvietota arī Rahumē kapsēta.
Kuiviži (Salacgrīvas pagasts)
Kuiviži ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Zvejniekciems veidojies vietā, kur Krišupīte ietek Baltijas jūras Rīgas līcī. Mūsdienās Kuiviži ir sadalīti divās daļās — blīvāk apdzīvotā daļa kopš 1977. gada ir Salacgrīvas pilsētas daļa, bet skrajāk apdzīvotā Kuivižu daļa ir atsevišķs ciems.
Cauri Kuivižiem iet galvenais autoceļš A1 (Via Baltica - E67). Attālums līdz Salacgrīvai ir 8,5 km, līdz Rīgai - 111 km, bet līdz Ainažiem — 3,5 km.
Arras
Arras var būt:
Leonīds Govorovs
Leonīds Govorovs (ru; dzimis, miris ) bija krievu izcelsmes padomju karavadonis. Padomju Savienības Varonis, PSRS maršals. Kā Ļeņingradas frontes komandieris Otrajā pasaules karā vadīja Rīgas ieņemšanu 1944. gada 16. oktobrī, bet vēlāk padomju karaspēka darbību Kurzemes katla frontē. Pieņēma Kurzemes katla vācu karaspēka kapitulāciju 1945. gada 8. maijā.
Dzīvesgājums
Dzimis Vjatkas guberņā zemnieku ģimenē. Mācījās Jelabugas reālskolā un Sanktpēterburgas Politehniskajā institūtā. Pirmajam pasaules kara laikā dienēja Tomskas garnizonā, pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada martā atgriezās Jelabugā. Krievijas pilsoņu kara laikā Kolčaka armijas sastāvā karoja pret lieliniekiem pie Ufas, Zlatoustas, Čeļabinskas, Tobolas. 1919. gadā dezertēja un 1920. gada janvārī iestājās Vasilija Blihera komandētajās sarkano daļās, kļūdams par artilērijas diviziona komandieri. Vēlāk cīnījās pret Vrangeļa karaspēku pie Kahovkas un Perekopa. 1938. gadā pabeidza Ģenerālštāba akadēmiju.
Sākoties Otrajam pasaules karam, Ziemas kara laikā bija PSRS 7. armijas artilērijas štāba priekšnieks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS darbojās Rietumu frontē kā artilērijas priekšnieks. Kā 5. armijas komandieris piedalījās kaujā par Maskavu.
Pēc kara komandēja Ļeņingradas kara apgabalu, pēc 1946. gada aprīļa ieņemdams dažādus citus augstus militāros amatus, tai skaitā PSRS kādu laiku bija PSRS pretgaisa aizsardzības spēku komandieris. Miris 1955. gadā.
Arakstes pagasts
Arakstes pagasts bija viena no Valmieras apriņķa administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Igaunijas pierobežā. Pagasta valde atradās Arakstē. Likvidēts 1933. gadā, teritorija pievienota Lodes pagastam.
949. gads
949. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Metzküll
Metzküll var būt:
Rūpniecība
Iedalījums
Saimniecība tiek iedalīta trīs sektoros, no kuriem rūpniecība pieder sekundārajam sektoram. Atsevišķas rūpniecības nozares, piemēram, kalnrūpniecība ir primārā sektora nozare (primārajā sektorā tiek iegūti resursi, kas nepieciešami sekundāra sektora nozarēm). 19. gadsimta sākumā sākās Rūpnieciskā revolūcija izraisīja rūpniecības sadalīšanos šaurākās nozarēs. Rūpniecību veido apstrādes rūpniecība, energoapgāde, gāzes apgāde, ūdensapgāde, celtniecība, metālapstrāde, mašīnbūve un tā tālāk. Būtībā sekundārais sektors dalās vieglajā rūpniecībā un smagajā rūpniecībā.
Nozares
Rūpniecības nozares:
Rūpniecības nozares grupē arī pēc ražošanas procesa īpatnībām. Tās ir šādas grupas:
Izvietojuma ietekmējošie faktori
Rūpniecības izvietojuma ietekmējošie faktori ir šādi:
Teirumnīku ezers
Teirumnīku ezers (arī Tīrumnieku ezers) ir beznoteces purva ezers Rēzeknes novada Nagļu pagastā. Atrodas Teirumnīku purva rietumu daļā, dabas lieguma "Lubāna mitrājs" zonā. No 1999. līdz 2009. gadam ezers bija dabas liegumā "Tīrumnieku purvs". Ezera krasti zemi, purvaini, gar krastu iet Tīrumnieku purva dabas taka (0,8 km).
Posmkāji
Posmkāji (Arthropoda) (gr — locītava un πούς/ποδός — kāja) — pirmmutnieku dzīvnieku tips, kas iekļauj sevī kukaiņus, vēžveidīgos, zirnekļveidīgos un daudzkājus. Tas ir sugām visbagātākais un izplatītākais dzīvnieku tips. Šī tipa pārstāvjus raksturojošā pamatīpašība ir tos klājošais ārējais hitīna skelets. Posmkāji ir izplatīti praktiski pa visu zemeslodi un tiem ir liela bioloģiska un ekoloģiska nozīme. Kukaiņi, līdzās ar zīdītājiem un putniem ir dominējošā sauszemes dzīvnieku grupa. Uz Zemes ir vairāk kā 1 000 000 kukaiņu sugu. Zirnekļveidīgie un daudzkāji, kaut arī nav sasnieguši tādu daudzveidību, tomēr arī ir ļoti izplatīti. Vēžveidīgie apdzīvo praktiski visus pasaules okeāna platuma grādus un dziļumus. Dažos reģionos vēžveidīgie ir dominējošā planktona sastāvdaļa.
Klasifikācija
Posmkāju taksonomiskā hierarhija nav viennozīmīga. No vienas puses, tika izlemts, ka daži posmkāju apakštipi nav radniecīgi ar daudzsaru tārpiem (Annelida). Daļa zinātnieku uzskatīja, ka traheātu (Uniramia) apakštips ir tuvāks onihoforām (Onychophora) nekā citiem posmkājiem, taču vairums zinātnieku tam nepiekrīt, kā arī tas ir pretrunā ģenētiskajiem pētījumiem. Tradicionālais viedoklis apgalvo, ka daudzsaru tārpi ir tuvākie radinieki kā posmkājiem, tā arī onihoforām, pamatojoties uz segmentu vienādo skaitu. Vēlāk zinātnieki sāka apspriest konverģentu evolūciju, uzskatot, ka posmkāji ir tuvāki nematodēm (Nematoda), jo abiem ir spēja uz ārējā apvalka maiņu. Divi iespējamie ģeneoloģiskie atzari arī nosaka divus augstākos taksonus, pie kuriem varētu pieskaitīt posmkājus: posmainie (Articulata) un apvalku metošie (Ecdysozoa).
Apakštaksonu klasifikācija posmkāju grupā arī ir neviennozīmīga. Piecas galvenās apakšgrupas tiek piedēvētas vai nu apakštipiem vai klasēm. Bez šīm apakšgrupām ir virkne fosilo organismu, lielākoties no apakškembrija, kurus ir grūti pieskaitīt kādai no šīm grupām gan tāpēc, ka tie būtiski atšķiras no jau zināmajiem organismiem, gan arī aiz neskaidrām savstarpējām radniecīgajām saitēm. Agrāk daudzkājus un kukaiņus bieži vien apvienoja traheātos (Tracheata), bet beidzamie pētījumi rāda, ka daudzkāji nav tuvāki kukaiņiem kā vēžveidīgajiem.
Tips
(†) - izmirušu organismu grupa.
The Unforgettable Fire
Vēsture
Grupa pēc rokmūzikas pārpilnajiem "War" albuma un koncertturnejas baidījās, ka viņi var kļūt par kārtējo "smago", "lozungu vadīto stadionu rokgrupu"; galu galā "Under a Blood Red Sky" albuma un video panākumi bija devuši grupai māksliniecisku un pirmoreiz arī finansiālu rīcības brīvību. Taču tā vietā, lai kļūtu par kārtējo grupu, kas savu mūziku raksta pēc noteiktas formulas, sākās eksperimentēšana; kā ir izteicies Ādams Kleitons: "Mēs meklējām kaut ko nedaudz nopietnāku, mākslinieciskāku." The Edge bija sajūsmā par Braiena Īno ambientajiem un "dīvainajiem darbiem", kas kopā ar savu skaņu inženieri Danielu Lanuā galu galā piekrita producēt ierakstu. "Island Records" priekšnieks Kriss Blekvels iesākumā centās atrunāt grupu no šādas producentu izvēles, uzskatot, ka tieši brīdī, kad grupa bija gatava sasniegt augstāko panākumu līmeni, Īno "viņus apglabātu ar savu avangarda nonsensu". Agrīnās ierakstu sesijas notika Sleinas pilī, gotiskā balles zālē, kas būvēta īpaši mūzikas vajadzībām, tādējādi sesijas bija atbrīvotas un eksperimentālā atmosfērā.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">Mēs zinājām, ka pasaule ir gatava uzņemt "The Who" mantiniekus. Viss, ko mums vajadzēja darīt bija turpināt tādā pašā garā, un mēs bez šaubām būtu kļuvuši par dižāko grupu kopš "Led Zeppelin". Taču kaut kā mēs nejutāmies labi. Mēs jutām, ka mums ir plašākas iespējas, nekā kļūt par nākamo lielo kaut ko, mums bija kas unikāls, ko piedāvāt. Ja mēs kļūtu par standarta rokgrupu, no tā ciestu inovācijas. Mēs meklējām citu sajūtu.<p style="text-align: right;">—Bono par "The Unforgettable Fire's" jauno virzienu.
Albums tika pabeigts "Windmill Lane" studijā Dublinā un tika izdots 1984. gada 1. oktobrī. Albums ieguva savu nosaukumu un lielu daļu tā iedvesmas Čikāgas Miera muzeja izstādē, kurā tika izstādīti Hirosimas un Nagasaki atombumbu sprādzienos izdzīvojušo zīmējumi. Muzejā atradās arī izstāde par godu Mārtinam Luteram Kingam. Albums "The Unforgettable Fire" bija daudz atmosfēras pārpilnāks nekā iepriekšējais smagnējais "War", šim albumam bija bagāta skaņa un tas bija pirmais U2 albums, kuram bija kohēziska skaņa. Sekojot Lanuā norādījumiem, Mullena bungošana kļuva brīvāka un liegāka, bet Kleitona basa spēlēšana kļuva noturīgāka, piemēram, ritms vairs nepārtrūka, bet plūda līdzi dziesmām.
Albuma dziesmu teksti, kas var tikt interpretēti dažādi, kopā ar atmosfērisko skaņu nodrošina to, ko pati grupa sauc par "ļoti vizuālu sajūtu". Bono nesen pirms albuma ierakstīšanas bija aizrāvies ar daiļliteratūru, filozofiju un dzeju, un saprata, ka viņa dziesmu rakstīšanas misija, kas iepriekš tika veikta diezgan negribīgi, bija dzejiska. Taču pēdējās 2 ierakstīšanas nedēļas bija panikas pilnas, jo bija jāpabeidz dziesmu teksti, jo Bono sajuta, ka dziesmas "Bad" un "Pride (In The Name of Love)" bija atstātas nepabeigtas kā nepilni uzmetumi. Bono vēlāk izteicās, ka ""The Unforgettable Fire" bija brīnišķīgs ārpasaulisks ieraksts, paveikts kā impresionista gleznojums, ļoti tāls no reklāmas saukļiem."
Šim albumam tipiskajā dziesmā "The Unforgettable Fire", kurā dzirdams Noela Kelehena stīgu instrumentu aranžējums, ir bagātīga, simfoniska skaņa, kas veidota no ambientām ģitāru skaņām un dzenoša ritma; dziesmas teksts ir kā "emocionāls ceļojums" ar "sirsnīgu melanholisku sajūtu". Bono centās aprakstīt steigu un uzrakstīja dziesmu "Bad" par heroīna lietošanu. "Pride (In the Name of Love)", kas ir visraksturojošākais tā laika izveidotās U2 skaņas piemērs, ir par Mārtinu Luteru Kingu. Tas bija arī pirmais albuma singls un uz to brīdi lielākais hits grupas vēsturē, sasniedzot pirmo piecinieku Apvienotajā Karalistē, kā arī iekļūstot ASV top 40. Vēlāk šī dziesma kļuva par otru visu laiku spēlētāko dziesmu U2 koncertos. Sapņainā dziesma "MLK" arī bija par Luteru Kingu.
"Elvis Presley and America" ir improvizācija, kas balstīta uz dziesmas "A Sort of Homecoming", tā pavērš albuma uzsvaru no prāta brīvības uz tā tālāko galējību. Cita dziesma, "Indian Summer Sky", ir sociāls komentārs par kādas pilsētas cietumam līdzīgo atmosfēru, kad tā dzīvo dabas spēku pasaulē.
Pretēji gaidāmajam, pils uz albuma vāka attēla ir nevis Sleinas pils, kur notika albuma ieraksts, bet gan Moidrumas pils.
"The Unforgettable Fire" koncerttūre un "Live Aid"
"The Unforgettable Fire" koncerttūrē ASV U2 koncertēja iekštelpu arēnās, kamēr Eiropā bija otrādi. Tūre sākās Austrālijā 1984. gada septembrī, kur grupas dalībniekiem atskaņot jaunos studijas ierakstus dzīvajā bija nopietns pārbaudījums. Viens risinājums bija ieprogrammētā mūzikas kārtība, kuru agrāk grupa atteicās izmantot. U2 bija jātiek galā ar grūtībām koncertos atskaņot jaunās dziesmas "The Unforgettable Fire" un "Bad", to skaņas sarežģītības dēļ; kopš tā laika U2 ieprogrammēto mūzikas kārtību izmanto lielākajā daļā savu koncertu. Dziesmas, kas iesākumā tika kritizētas kā "nepabeigtas", "haotiskas" un "nefokusētas", ieguva lielāku jēgu koncertu laikā; piemēram, žurnāls "Rolling Stone", kas dziesmas "Bad" albuma versiju kritizēja, tā koncertversiju nosauca par "lielisku".
U2 piedalījās "Live Aid" koncertā Vemblijas stadionā 1985. gada jūlijā, kas tika rīkots kā labdarības koncerts, lai palīdzētu bada cietējiem Etiopijā. U2 priekšnesums tajā bija viens no visa koncerta visvairāk atmiņā paliekošajiem; dziesmas "Bad" laikā Bono nolēca no skatuves, lai apkamptu kādu fani un ar viņu padejotu. Iesākumā bija uzskats, ka grupa ir palaidusi garām savu iespēju, taču tas kļuva par grupas izrāviena brīdi, pateicoties koncerta miljonu auditorijai televīzijā un personiskajai saiknei, ko Bono spēja radīt ar skatītājiem. 1985. gadā žurnāls "Rolling Stone" nosauca U2 par "1980. gadu labāko grupu", sakot, ka "aizvien pieaugošajam rokenrola fanu skaitam, U2 ir kļuvusi par vissvarīgāko grupu, pat iespējams, par vienīgo grupu, kas vispār ir svarīga." Kā vēl lielāks pagodinājums bija fakts, ka mūziķis Mailss Deiviss ir lūdzis šo albumu atskaņot pie viņa nāves gultas.
Dziesmu saraksts
U2 mūzika, Bono dziesmu teksti.
"Pride (In the Name of Love)" un albuma tituldziesma tika izdoti kā vienīgie 2 albuma singli.
1995. gadā "Mobile Fidelity" skaņu laboratorija pārstrādāja albuma skaņu un izdeva to kā īpašu zelta CD. Šajā izdevumā bija atšķirīgi dziesmu ilguma laiki nekā oriģinālā, visredzamāk tas izpaudās instrumentālajā skaņdarbā "4th of July", kura ilgums tika pagarināts līdz 2:39.
1985. gadā grupa izdeva EP "Wide Awake in America", kas bija kā pielikums "The Unforgettable Fire". Tajā bija atrodams "Bad" dzīvais ieraksts, kā arī atsevišķas B-puses, kas iepriekš nebija pieejamas Ziemeļamerikā.
Video
Pēc albuma izdošanas 1984. gadā, U2 izdeva "The Unforgettable Fire Collection", albuma mūzikas video izlasi un 30 minūšu garu dokumentālo filmu par albuma veidošanu VHS formātā. Dokumentālā filma vēlāk tika iekļauta kā bonuss grupas koncertvideo izdevumā "U2 Go Home: Live from Slane Castle".
Windows XP
Windows XP ir Microsoft izstrādāta operētājsistēma, kuru izmanto personālajos datoros. Tā tika izlaista 2001. gadā un ir populārākā Windows versija. Nosaukums XP veidots no vārda eXPerience ("pieredze").
Windows XP priekšteči bija Windows 2000 un Windows Me, un tā bija pirmā plašam patērētāju lokam veidotā operētājsistēma, kas būvēta uz Windows NT kodola un arhitektūras. XP pēctecis bija Windows Vista, kas tika izlaista 2006. gadā. Windows XP tiešā OEM un mazumtirdzniecība tika pārtraukta 2008. gada 30. jūnijā.
Operētājsistēma tika izlaista vairākās redakcijās, no kurām populārākās bija Windows XP Home Edition, kas bija orientēta uz mājas lietotājiem, kā arī Windows XP Professional, kurai bija papildu īpašības, piemēram, Windows Server domains un divu procesoru atbalsts, un bija orientēta attīstītiem lietotājiem un biznesa klientiem. Windows XP Media Center Edition bija papildu multimediju iespējas, ļaujot skatīt un ierakstīt TV pārraides, skatīt DVD filmas, klausīties mūziku. Windows XP Tablet PC Edition bija paredzēta darbināt uz Tablet PC platformas.
Windows XP, salīdzinot ar iepriekšējām versijām, bija nozīmīgi pārstrādāta grafiskā lietotāja saskarne. XP tika izveidota Side-by-Side tehnoloģija, risinot problēmas ar dll bibliotēku izmantošanu, kuras bija biežas Windows 9x versijās. Tai arī pirmoreiz bija nepieciešama produkta aktivācija, lai novērstu nelegālu kopēšanu. Windows XP tika kritizēta par drošības ievainojamību, ciešu Internet Explorer 6 un Windows Media Player integrāciju. Vēlākās versijās ar servisa paku 2 un 3, Internet Explorer 8 šīs problēmas tika risinātas.
Saskaņā ar W3Schools pētījumiem, 2011. gada janvārī Windows XP bija pasaulē plašāk lietotā operētājsistēma, kas izmanto internetu, ar 45,3 % tirgus daļu, rādot kritumu no 76,1 % 2007. gada janvārī.
Galvenais atbalsts no Microsoft Windows XP operētājsistēmai beidzās 2009. gada 14. aprīlī, un pagarinātais atbalsts beidzās 2014. gada 8. aprīlī.
Karaspēka grupa "Kurzeme"
Tā izveidojās no karaspēka grupas "Ziemeļi" atlikuma, kad 1945. gada 25. janvārī Vācijas fīrers Ādolfs Hitlers pārsauca karaspēka grupas. Tā Karaspēka grupa "Ziemeļi" pārtapa par Karaspēka grupu "Kurzeme", savukārt Karaspēka grupa "Vidus" par Karaspēka grupu "Ziemeļi", bet Karaspēka grupa "A" — par Karaspēka grupu "Vidus".
Karaspēka grupa "Kurzeme", kas sastāvēja no 16. un 18. armijas, karadarbību beidza tikai 1945. gada 15. maijā, jau pēc Vācijas kapitulācijas 1945. gada 8. maijā. Padomju armijas ielenkumā cīnījās Kurzemes pussalā, kur, neskatoties uz pretinieka pārspēku, tā arī palika nesakauta. Kara beigās armiju sastāvā atradās 31 divīzija, tai skaitā 19. ieroču SS grenadieru divīzija (latviešu Nr. 2).
2005.—2006. gada NBA sezona
Par NBA čempioniem kļuva Maiami "Heat" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Dalasas "Mavericks" ar 4—2. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Fīniksas "Suns" spēlētājs Stīvs Nešs, finālsērijas vērtīgāko — Dveins Veids no "Heat". "Heat" tas bija pirmais NBA čempiontituls kluba pastāvēšanas vēsturē.
2005. gada NBA drafts notika, tajā Milvoki "Bucks" ar pirmo numuru izvēlējās Austrālijas centra spēlētāju Endrū Bogutu. Hjūstonas "Rockets" organizēja 55. NBA Visu zvaigžņu spēli Toyota Center arēnā Hjūstonā, Teksasas štatā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 122—120.
Šajā sezonā Ņūorleānas "Hornets" viesuļvētras Katrīna postījumu dēļ 32 spēles aizvadīja Ford Center arēnā Oklahomasitijā, 6 spēles Pete Maravich Assembly Center arēnā Luiziānas štata universitātē un tikai 3 spēles martā New Orleans Arena Ņūorleānā. Šajā sezonā komanda oficiāli tika dēvēta par Ņūorleānas/Oklahomasitijas "Hornets".
Losandželosas "Lakers" aizsargs Kobe Braiants spēlē pret Toronto "Raptors" guva 81 punktu, kas ir otrs labākais rezultāts līgas vēsturē pēc Vilta Čemberlena gūtajiem 100 punktiem 1962. gadā.
Jaundubulti
Jaundubulti ir Jūrmalas daļa starp Dubultiem un Pumpuriem. Tradicionāla klusās atpūtas vieta, kurā agrāk dzīvojuši daudzi latviešu kultūras darbinieki. Uz robežas ar Pumpuriem atrodas Pumpuru vidusskola.
Vēsture
1848. gadā uz rietumiem no Dubultiem aiz Robežu ielas (tagadējās Kļavu ielas) Slokas mežniecības teritorijā iedalīja 100 gruntsgabalus vasarnīcu celšanai. Līdz toreizējai Karlsbādei kareivji izbūvēja galveno ielu, no kuras uz jūras pusi ieprojektēja 14 šķērslīnijas, bet uz meža pusi tikai trīs līnijas. Vēlāk ierādīja arī jaunus gruntsgabalus mežā, kur izveidoja papildus prospektus. Pirmā silto vannu iestāde piederēja Dimzam, vēlāk uzbūvēja vēl trīs šādas iestādes.
Arhitektūras pieminekļi
Dzīvojamā ēka Strēlnieku prospektā 58 ar jūgendstila iezīmēm torņveida izbūvi, verandu un lodžiju. Ēkas sienas rotā kokgriezumi, kas veidoti kā jūgendstilam raksturīgie ģeometriskie un augu ornamenti. Dzīvojamā ēka-pansija Poruka prospektā 45 ar klasiskās stilistikas iezīmēm. Dzīvojamā ēka Dubultu prospektā 45 ar vasarnīcas centrā novietotu verandu, ko noslēdz balustrāde un terase otrajā stāvā. Stāvie jumti ar nošļauptajiem galiem, vertikāli akcentētie jumtgaļi un verandas sīkrūšu dalījums ēkas veidolam piešķir nacionālā romantisma iezīmes.
Ievērojamas personības
Poruka prospektā 27 atrodas literatūrvēsturnieka Luda Bērziņa (1870-1965) memoriālais muzejs, kā arī Tenisa vēstures muzejs.
Trosas rūnu akmens
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas akmens apakšā un apliecas dzīvnieka attēlam):
910. gads
910. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Austrumu milzu vāveres
Austrumu milzu vāveres, austrumu milzu vāveru ģints (Ratufa) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) grauzēju ģintīm, kas ir vienīgā ģints austrumu milzu vāveru apakšdzimtā (Ratufinae). Ģints apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas.
Aizvēstures laikos šī apakšdzimta bija daudz plašāk pārstāvēta un iespējams tajā bija 3 ģintis. Vācijā ir atrasti 16—15,2 miljonus gadu veci miocēna milzu vāveres fosilie kauli, kas piederēja šai apakšdzimtai. Morfioloģiski austrumu milzu vāveres ir izteikti primitīvas, un tās var uzskatīt par dzīvām "fosilijām".
Izskats un ieradumi
Austrumu milzu vāverēm ir raksturīgs liels augums, gara aste, un tās dzīvo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos tropu biomā. To svars variē 1,5—3 kg, ķermeņa garums 25—46 cm, aste ir tikpat gara kā ķermenis. Tās ir lielākās kokos dzīvojošās vāveres pasaulē. Milzu vāveres barojas ar tropu koku lapām un augļiem, nav novērots, ka tās ēstu sēklas.
909. gads
909. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Daumants
Daumants (lt, be, ru, pl) bija Nalsenes kunigaitis, kas piedalījās sazvērestībā pret Lietuvas karali Mindaugu. Pēc Mindauga nogalināšanas Daumants ar saviem ļaudīm aizbēga uz Pleskavu, kur pēc kristīšanas ieguva vārdu Timofejs un tika ievēlēts par Pleskavas kņazu (1266—1299). Kanonizēts un kļuvis par Pleskavas pilsētas svēto patronu.
Iespējams, ka pēc dižkunigaiša Traidena nāves Daumants 1282. gadā iesaistījās cīņā par varu Lietuvā un uz trīs gadiem tika izvēlēts par Lietuvas dižkungu, kaut arī uzturējās savā rezidencē Pleskavas kremlī, tāpat kā pirms tam par dižkunigaiti izvēlētais Švarns vienlaicīgi valdīja Galīcijas-Volīnijas kņazistē.
Vārda cilme
Personvārds Daumants ir saliktenis ar saknēm daug- ("daudz") + manta („manta“) — “daudzmantis” vai “tas, kam daudz mantas”.
Vēsture
Daumants par Nalsenes kunigaiti kļuva pēc kunigaiša Lengvīna nāves 1260. gadā. Viņš apprecēja Lietuvas karaļa Mindauga sievas Martas māsu. Pēc Martas nāves 1262. gadā Mindaugs izlēma ņemt par sievu viņas māsu — Daumanta sievu. Pēc žemaišu kunigaiša Tranaiša mudinājuma 1263. gada 12. septembrī Daumants atriebjoties nogalināja karali Mindaugu un divus viņa dēlus. Kopā ar Tranaiti viņš piedalījās cīņās pret Mindauga dēlu Vaišvilku, pēc Tranaiša nogalināšanas 1265. gadā atstāja Nalseni un aizbēga uz Pleskavu.
Pleskavā Daumants tika kristīts grieķu ortodoksajā ticībā, ieguva kristīgo vārdu Timofejs. Viņa vadībā Pleskavas karaspēks sakāva lietuviešus kaujā pie Daugavas un ieņēma Polocku. Pēc tam Daumants tika ievēlēts par Pleskavas kņazu.
Novgorodas kņazs Jaroslavs sākotnēji plānoja padzīt Daumantu no Pleskavas, bet vēlāk kopā ar viņu 1268. gadā piedalījās karagājienā uz Igauniju, kur vadīja Pleskavas karadraudzi kaujā pie Rakveres. Pēc tam viņš uzvarēja Livonijas ordeņa mestra Oto fon Luterberga vadīto karaspēku, kas bija aplencis Pleskavu 1269. gadā. 1270. gadā Daumants apprecēja kņaza Aleksandra Ņevska mazmeitu Mariju. Iespējams, ka ap 1281. gadu pakļāvis Polocku, kura atradās Pleskavas atkarībā līdz 1285. gadam.
Kņazs Daumants miris 1299. gadā pēc tam, kad bija aizstāvējis Pleskavas kremli pret jaunu Livonijas ordeņa aplenkumu. Viņa mirstīgās atliekas tika apglabātas Pleskavas Trīsvienības katedrālē. Krievijas Pareizticīgo baznīca kanonizēja Daumantu kā svēto Pleskavas patronu.
Lietuvas dižkungs?
Daudzi vēsturnieki gan apgalvo, ka Lietuvā pēc Traideņa nāves ir valdījis cits dižkunigaitis vārdā Daumants, tomēr rakstiskos avotos tam trūkst apstiprinājuma. Viens no nedaudzajiem vēsturiskajiem tekstiem, kuros aprakstīti šī laika notikumi, ir "Lietuvas un Žemaitijas hronika" (Хроника литовская и жмойтская), kurā minēts, ka uz Pleskavu aizbēgušais kņazs Daumants iesaistījās cīņās par varu ar Traidena dēlu, bet tika sakauts. Kaut arī šis teksts ir rakstīts 17. gadsimtā un tajā ir daudz hronoloģisku un faktu kļūdu (Mindauga dēla Vaišvilka (Lauriša) cīņa ar Daumantu tiek aprakstīta kā Traideņa dēla Laurentija cīņa ar Daumantu par varu pēc tēva nāves), tomēr tas ir balstīts uz kādiem zudušiem tā laika notikumu aprakstiem.
Fjodors Jurčihins
Fjodors Jurčihins (Фёдор Николаевич Юрчихин; dzimis Batumi, Gruzijā) ir Krievijas kosmonauts.
Jurčihina pirmais kosmiskais lidojums notika no līdz  (10 dienas, 19 sundas un 58 minūtes) ar kosmoplānu Atlantis misijā STS-112 uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS).
Otrajā lidojumā viņš kopā ar Oļegu Kotovu un Čārlzu Simoni startēja kosmosa kuģī Sojuz TMA-10, lai sāktu SKS 15. ekspedīciju. Viņš veicis trīs iziešanas kosmosā (kopējais laiks 18 stundas, 44 minūtes). Uz zemi Jurčihins ar Kotovu un Šeihu Muszafaru Šukoru atgriezās, veicot 196 dienu 17 stundu 5 minūšu lidojumu.
Trešais lidojums startēja kosmosa kuģī Sojuz TMA-19, lai sāktu SKS 24. ekspedīciju. Vēlāk bija 25. ekspedīcijas sastāvā. Uz zemi atgriezās.
Ceturtais lidojums sākās 2013. gada maijā, esot kosmosa kuģa Sojuz TMA-09M komandierim. Bija SKS 36. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 37. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās.
Piektais lidojums kosmosā sākās 2017. gada aprīlī, kā kosmosa kuģa Sojuz MS-04 komandierim, dodoties uz Starptautisko kosmisko staciju. Viņš bija SKS 51. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 52. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās.
2019. gada septembrī Jurčihinu izslēdza no kosmonautu vienības veselības stāvokļa dēļ. 2019. gada 13. decembrī viņš atstāja Kosmonautu sagatavošanas centru, pārejot darbā uz citu kosmosa nozares uzņēmumu.
908. gads
908. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Kairišu ezers
Kairišu ezers (arī Kairīšu ezers, Zamborovas ezers) ir publisks noteces ezers Krāslavas novada Svariņu pagastā. Krasti slīpi, nolaideni, dibens smilšains, dūņains. Ezerā viena mežaina sala (2,6 ha), uz tās bijis kempings. Iztekošā Lukšova (uz Asūnīcu), būvējot autoceļu, daļēji aizbērta. Mīt karūsa, līdaka, asaris, rauda.
Mihails Zadornovs
Mihails Zadornovs (dzimis Jūrmalā, miris  Maskavā) bija padomju un krievu komiķis, dramaturgs un satīras rakstnieks. Krievijas Rakstnieku savienības biedrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1948. gadā Jūrmalā rakstnieka Nikolaja Zadornova un viņa sievas Helēnas, dzimušas Pokorno-Matusēvičas, ģimenē. Mācījās Rīgas 10. vidusskolā, studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, tad Maskavas Aviācijas institūtā (MAI), 1971. gada martā apprecējās ar Jāņa Kalnbērziņa meitu Veltu. Strādāja MAI Aviokosmiskās siltumtehnikas katedrā, tad kļuva par žurnāla „Junostj” satīras un humora nodaļas vadītāju un televīzijas programmas vadītāju.
Miris no smadzeņu vēža, apbedīts Jaundubultu kapos Jūrmalā.
Baroks
Baroks bija mākslas stils, kas aizsākās Eiropā ap 1600. gadu un dominēja līdz 18.gs. Baroka mākslai raksturīgas krāšņas krāsas, liektas līnijas un formas, gleznainums, dažādi gaismas efekti, spēcīgs spožas gaismas un ēnas kontrasts, dramatisms. Baroks izpaudās ne tikai tēlotājmākslā, bet arī arhitektūrā, literatūrā un mūzikā.
Baroks radās Itālijā (Romā) pēc renesanses stila 16. gs. otrajā pusē, un apgaismības laikmetā (17.–18.gs.) tas izplatījās arī daudzās citās Eiropas zemēs.
Baroka nosaukums, iespējams, radies no sena portugāļu valodas vārda barocco, kas apzīmē neregulāras formas pērles vai arī no vārda "parūka" (itāļu parrucca, franču perruque).
Pazīstamākie baroka mākslinieki bija Karavadžo, Velaskess, Surbarans, Anibale Karači, Žoržs de Latūrs, Nikolā Pusēns, Rembrants, Risdāls, Pīters Pauls Rubenss u.c.; skulptori - Džovanni Lorenco Bernīni, Frančesko Boromini, Klods Pero. Ievērojamākie komponisti bija Johans Sebastiāns Bahs, Georgs Frīdrihs Hendelis, Antonio Vivaldi.
Baroka arhitektūra Latvijā
Līdz mūsdienām Latvijā ir saglabājušās daudzas baroka celtnes. Rīgas kultūras mantojumā baroks ir pārstāvēts ar Doma un Pētera baznīcu torņiem un vairāku ēku portāliem. Baroka arhitektūras virsotne Latvijā ir "Latvijas Versaļa" – Kurzemes hercoga Ernesta Johana Bīrona Rundāles pils, ko uzcēla no 1735. līdz 1738. gadam pēc arhitekta Bartolomeo Frančesko Rastrelli projekta. Latvijas baroka izskaņā jaušams ne tikai aizvien piesātinātāks rokoko stilam raksturīgais dekoratīvisms, bet, gluži pretēji, pievēršanās klasicisma formu tektoniskai skaidrībai. Itālijas baroks visspilgtākās pēdas atstājis Latgales 18. gadsimta baznīcu arhitektūrā. Lielākajai daļai no tām ir divi torņi rietumu fasādē, bet katrai ir savas nianses gan kopējā arhitektoniskajā kompozīcijā, gan atsevišķu apdares detaļu izveidojumā.
Mihails Barišņikovs
Mihails Barišņikovs (ru; dzimis Rīgā) ir Latvijas krievu izcelsmes amerikāņu baletdejotājs, baletmeistars un aktieris.
Dzīvesgājums
1967. gadā, 19 gadu vecumā, sāka strādāt Sergeja Kirova vārdā nosauktajā Ļeņingradas operas un baleta teātrī. Barišņikovs vēlējās attīstīt savu baletmākslu, sadarboties ar ievērojamiem rietumvalstu horeogrāfiem, bet PSRS apstākļos tas nebija iespējams. 1974. gadā teātra viesizrāžu laikā Toronto, Barišņikovs pārbēga uz Kanādu. Barišņikovs kļuva par vadošo baletdejotāju Amerikāņu baleta teātrī, bet no 1980. gada bija arī šī teātra mākslinieciskais vadītājs. Iestudējis lomas arī Ņujorkas pilsētas baletā. Lielā mērā pateicoties Barišņikovam, ASV plašā publikā radās interese par baletu. 1986. gadā Barišņikovs ieguva ASV pilsonību naturalizācijas kārtībā.
Barišņikovs attēlojis lomas filmās, bieži vien kā baletdejotājs. Par otrā plāna lomu filmā The Turning Point (1977) nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai un Zelta globusa balvai. Trīs reizes saņēmis Emmy balvas — par lomām filmās Baryshnikov at the White House (TV filma, 1979), Baryshnikov on Broadway (TV filma, 1980), Great Performances: Dance in America (TV seriāls, 1976–; par sēriju Baryshnikov Dances Balanchine, 1989).
Teātra lomas Latvijā
2015. gadā Barišņikovs lasīja Josifa Brodska dzeju režisora Alvja Hermaņa iestudējumā "Brodskis/Barišņikovs" Jaunajā Rīgas teātrī. 2019. gadā Barišņikovs tēloja Romas pāvesta Benedikta XVI lomu vēl vienā Alvja Hermaņa iestudējumā "Baltais helikopters".
2017. gada 27. aprīlī ar Saeimas balsojumu Barišņikovam piešķīra Latvijas pilsonību par īpašiem nopelniem. Barišņikovs saglabāja arī ASV pilsonību. 2021. gada 22. oktobrī par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts labā apbalvots ar 3. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Attieksme pret karu Ukrainā
Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Barišņikovs kopā ar rakstnieku Akuņinu un citiem domubiedriem izveidoja interneta vietni ‘’True Russia’’ jeb "Īstā Krievija", aicinot krievus visā pasaulē parādīt savu nosodījumu karam. "Arī mēs visi, kas runājam krievu valodā un piederam pie krievu kultūras pasaules, jūtam šo sitienu. Pats vārds "krievs" ir kļuvis indīgs."
Ģermānija (nozīmju atdalīšana)
Ģermānija (Germania) var būt:
Baltijas pērle
Baltijas pērle (en) ir starptautisks kinofestivāls, kas aizsākās 20. gadsimta 90. gadu vidū. Festivāla idejas autore un “Baltijas pērles” ilggadējā direktore ir krievu aktrise Marina Ļipčenko, kas dzīvo Rīgā.
Repertuārs un viesi
“Baltijas pērles” festivāla īpašo viesu statusā bijušas plaši pazīstamas kinozvaigznes — Džina Lollobridžida, Alēns Delons, Ingeborga Dapkūnaite, Klauss Marija Brandauers, Natālija Andreičenko, Pjērs Rišārs, triju dienu meistarklasi Rīgā vadījusi Katrina Deneva.
“Baltijas pērles” programmā tiek iekļauti gan kinoklasikas darbi, gan jaunākās filmas no dažādām valstīm, tai skaitā filmas, kas apbalvotas Kannu, Venēcijas, Berlīnes un Maskavas kinofestivālos. Starp festivālā demonstrētajām filmām bijušas šādas filmas: Maikla Kērtisa režisētā “Kasablanka”, Kinga Vidora "Divkauja saulē", Kristofa Onorē “Daiļava”, bulgāru režisora Javora Gardeva “Dzifts”, Luisa Bunjuela "Buržuāzijas diskrētais šarms", Pītera Grīneveja “Naktssardze”, Lukīno Viskonti “Roko un viņa brāļi”, Mērvina Leroja “Vaterlo tilts”, Federiko Fellīni La Dolce Vita, Bleika Edvardsa “Brokastis pie "Tifanija"”, Vinsentes Minelli “Sliktais un skaistā”, Mikelandželo Antonioni "Fotopalielinājums" (Blowup).
Franču jaunais viļņa retrospektīva “Baltijas pērlē” aizsākta ar Fransuā Trifo filmu "Četrsimts sitieni".
Festivālā tikušas demonstrētas jaunākās Krievijas filmas, kā arī kompānijas Warner Bros. zelta fonda filmu atjaunotās kopijas.
“Baltijas pērle” festivālā tiek rādītas filmas, kas jau ir uzvarējušas vai vismaz radījušas rezonansi nozīmīgos Eiropas kinofestivālos.
Buļļi (apkaime)
Buļļi, arī Rītabuļļi, agrāk Buļļu muiža, (rietumu daļa pie Lielupes tiek dēvēta arī par Vakarbuļļiem) ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā. Buļļu apkaimes robežas ir pilsētas robeža, Rīgas līcis, taka, kas ved uz/no Rīgas līci, Dzintara iela, iedomāta paralēla taisne Roņu ielai, Buļļupe. Buļļu apkaime atrodas Rīgas galējā ziemeļrietumu stūrī uz Buļļu salas. Tā robežojas ar Daugavgrīvas un Kleistu apkaimēm, kā arī Jūrmalas pilsētu, lai gan pa sauszemi šai apkaimei vienīgais savienojums ir ar Daugavgrīvu. Administratīvi šī apkaime atrodas Rīgas pilsētas Kurzemes rajonā. Apkaimes platība sastāda 7,497 km².
Tropu pigmejvāvere
Tropu pigmejvāvere (Sciurillus pusillus) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) grauzēju sugām, kas ir vienīgā suga ģintī (Sciurillus) un arī tropu pigmejvāveru apakšdzimtā (Sciurillinae). Izdala trīs pasugas.
907. gads
907. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Buļļi (apkaime)
Vēsture
Daugavgrīvas (Buļļu) salai ir bijusi sarežģīta veidošanās vēsture — teritorijas ģeoloģiski ģeogrāfiskās izmaiņas laikā, kas saistāmas ar Lielupes un Daugavas gultnes maiņām, izveidojās Buļļupe. Buļļupe, saukta arī par Buldurupi, ir vecā Lielupes gultne, lejtece līdz tās kādreizējai ietekai Daugavā. Līdz 17. gadsimtam Lielupei nebija sava ieteka jūrā. 1697. gada pavasara palos, Daugavas grīvā izveidojoties ledus sastrēgumam, Lielupes ūdeņi izrāva sev jaunu gultni uz jūru — pārrāva kāpu joslu tagadējās Buļļu jeb Daugavgrīvas salas vidū (tagadējā Rītabuļļu rajonā 3 km no Daugavgrīvas), izveidojot jaunu gultni, pa kuru ieplūst tieši Rīgas līcī. Minētā ieteka tika dēvēta par Ziemeļupi, sauktu arī par Jāņupi. Tomēr jaunā grīva laika gaitā aizsērēja (tā pastāvēja tikai nepilnus 100 gadus), un netālu no Daugavgrīvas piejūras kāpu joslas sauszemes pusē izveidojās tagadējais līcis — Ziemeļupe. Atkārtoti 1709. un 1759. gadā Lielupe (kur Ziemeļupes līcis) pārrāva Daugavgrīvas salu pie tagadējiem Rītabuļļiem un Daugavgrīvas, kas bija papildus Lielupes noteka uz jūru, tomēr minētā atteka pamazām aizsērēja, līdz vēlāk tā tika mākslīgi aizbērta. 1755. gadā (citos datos 1757. gadā) kārtējos pavasara palos Lielupe pārrāva kāpu joslu pie Vārnu kroga un ieplūda jūrā pie Stirnuraga (radās aptuveni 13 km gara, šaura sala), kā rezultātā izveidojās mūsdienu Lielupes ieteka jūrā. Savukārt upes vecā lejtece aptuveni 10 km garumā no Vārnu kroga līdz Daugavgrīvai ieguva Buļļupes jeb Buldurupes nosaukumu.
Tropu pigmejvāvere
Tās ir ļoti maza auguma vāveres, kas dzīvo Dienvidamerikā. Tās var sastapt Amazones džungļos; Brazīlijas, Kolumbijas, Peru, Franču Gviānas, Gajānas un Surinamas lietus meža biomā.
Buļļi (apkaime)
Vēsture
No 1765. līdz 1768. gadam bija centieni jauno Lielupes gultni aizsprostot, bet 1771. gadā tā atkārtoti izlauza sev ceļu tajā pašā vietā, izveidojot tā saukto Jaunupi. Vienlaikus radās arī tagadējā Daugavgrīvas sala.
Tropu pigmejvāvere
Izskats un ieradumi
Tropu pigmejvāveres kažoka krāsa atkarībā no pasugas var būt atšķirīga. Kažoks var būt gaiši brūns ar gaiši dzeltenām ausīm vai pelēkbrūns ar baltām ausīm. Pavēdere gaišāka nekā mugura. Aste ir kupla un gara, sasniedzot vienādu garumu ar ķermeni. Tropu pigmejvāveres sver 33—45 g, to ķermeņa garums ir 9—12 cm.
Buļļi (apkaime)
Vēsture
Buļļu apkaime vēsturiski veidojusies uz Buļļu muižas zemes, kas pirmo reizi rakstos minēta 1495. gadā. Sākotnēji uz šīs muižas zemes bijuši zvejnieku ciemi Rītabuļļi (Bullēni) un Vakarbuļļi (Buļļugals). Savukārt salas nosaukumus "Rītabuļļi" un "Vakarbuļļi" devuši vecie zvejnieki, jo no rīta saule ir Rītabuļļu, bet vakarā Vakarbuļļu pusē.
Tropu pigmejvāvere
Izskats un ieradumi
Tās barojas ar tropu koku augļiem un sveķiem. Tās nomizo koka ārējo, sauso mizu un ēd koka mīkstāko šķiedru. Tā kā pigmejvāveres barojas tikai no dažiem kokiem, to izplatība ir nevienmērīga, grupējoties ap konkrētiem kokiem.
Buļļi (apkaime)
Vēsture
Buļļu muiža (Bullenhof, Bullenfahr) bija muižiņa Daugavgrīvas draudzes teritorijā. Buļļu muižas vieta varētu būt atradusies tagadējās Rojas ielas 1 apkārtnē. Buļļu muižiņa pieminēta 1617. gadā, kad Kurzemes hercogs Vilhelms to izīrējis savam sekretāram Paulam Špankavam, kura tiesības uz šo īpašumu 1621. gadā apstiprināja arī Zviedrijas karalis Gustavs Ādolfs. Vēlāk 1679. gadā kapteinis Špankus īpašumu pārdeva ģenerālleitnantam Martinam Švulcam. 17. gadsimta beigās muižiņa tika reducēta. Reducēto muižu Zviedrijas karalis pēcāk ieķīlāja Hermanim Vitem fon Nordekam. 1716. gadā kņazs Pēteris Goļicins (Korribut de Gallizin) muižiņu iznomāja iepriekšminētajam Hermanim fon Nordekam. 1770. gadā par ķīlas naudu Buļļu muižiņu paturēja savā īpašumā Hermana fon Nordeka atraitne Elizabete. 1820. gadā muižiņa piederēja kolēģijas padomnieka fon Šulca mantiniekiem, bet 1909. gadā īpašniece bija A. Benus (Venus). Buļļu muižiņa attēlota patrimonālā apgabala un 1688. gada Lielvidzemes kartēs.
Ap 19. gadsimtā Buļļupe izveidojās par dzīvu upju transporta maģistrāli, jo dziļums bija pietiekams, lai pa to peldētu nelieli upju tvaikoņi.
Latvijas pirmās brīvvalsts laikā Rīgas pilsētas robežās iekļāva Pārdaugavas teritorijas. Tā arī Daugavgrīvas salas rietumu pusē bijušo Bolderājas pagasta teritoriju (Buļļumuiža, Buļļuciems) Buļļus iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.
20. gadsimta 30.—40. gados (bet visvairāk no 1960. līdz 1987. gadam) tikusi veikta vairākkārtēja Buļļupes un Lielupes gultnes padziļināšana, kuras mērķis, pirmkārt, bija nodrošināt kuģošanu, otrkārt, iegūt smilts materiālu Rīgas apbūves vajadzībām. Rezultātā Buļļupes padziļināšana izsauca to, ka tika apbērtas palieņu pļavas un pārveidoti krasti, kā arī tika izraisīta upes krastu iebrukšana. 1930. gados Buļļupe bija galvenais satiksmes ceļš starp Daugavu un Lielupes lejteci.
Sākot ar 1935. gadu teritorijā starp agrāko Rītabuļļu apbūvi un Buļļupes līci tika piešķirti nosaukumi jaunprojektētajām ielām, taču to izveide netika pabeigta (mūsdienās šajā apkārtnē atrodas arī Rīgas ūdens attīrīšanas iekārtu komplekss Dzintara ielā 60). 20. gadsimta 30. gadu sākumā norisinās arī vasarnīcu celtniecība Rītabuļļos. Padomju okupācijas laikā (1941. gadā) baltvācu atstātās vasarnīcas kopā ar zemes gabaliem tika piešķirtas Baltijas flotei, kur tajās apmetās sarkanās flotes virsnieki ar ģimenēm. Pēc 1944. gada Daugavas kreisais krasts tika pievienots Ļeņina rajonam. 1962. gadā rajoni tika sadalīti. 1969. gadā no Ļeņina rajona atdalītajā daļā izveidoja Ļeņingradas rajonu, kurā ietilpa arī Buļļu apkaime.
Pēc neatkarības atjaunošanas Ļeņingradas rajons, kurā ietilpst Daugavgrīvas sala (tai skaitā — Buļļi), tika nodēvēts par Kurzemes rajonu.
Ģeogrāfija
Buļļu apkaimes kopējā platība ir 749,7 ha, kas ir 1,5 reizes vairāk nekā Rīgas apkaimju vidējās platības rādītājs. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 12,541 km. Minimālais apkaimes reljefa virsmas augstums atbilst jūras līmenim, bet tās maksimālais augstums ir 14 m v.j.l. Augstākās kāpas apkaimē un Buļļu salā kopumā atrodas salas D daļā. Posmā no Lielupes līdz Rītabuļļiem teritorijai raksturīgs sīku apmežotu, neregulāru kāpu pauguru un deflācijas ieplaku reljefs (2—10 metri v.j.l.).
Pašreizējā situācijā plašāks ielu tīkls (ar galveno ielu — Dzintara ielu) novērojams tikai Rītabuļļos, savukārt rietumu daļa ir lielākoties mežiem klāta, ar kādreizējā Vakarbuļļu dabas lieguma teritoriju robežojas Vakarbuļļu savrupmāju rajons, kā iedzīvotāji vairākās paaudzēs nodarbojušies ar zvejniecību. Turklāt Buļļu apkaimes liela teritorijas daļa ietilpst dabas parkā "Piejūra", kas tika izveidots 1962. gadā no Vecāķiem līdz Gaujas grīvai, lai saglabātu kāpu mežus, priekškāpas un pludmali.
Ģeoloģija
Gandrīz visa Buļļu apkaime atrodas litorīnas un pēclitorīnas laika akumulatīvās terases ģeomorfoloģiskajā mikrorajonā, un tikai šaura josla gar Buļļupi pieskaitāma Daugavas ielejas ģeomorfoloģiskajam mikrorajonam. Ģeoloģiski apkaimē galvenokārt atrodas litorīnas un pēclitorīnas laika jūras, lagūnu un aluviālie smilšainie nogulumi, kuru virspusē ir vēja pārpūstas smiltis. Gar jūras krastu stiepjas smilšaina pludmale, kuru no pārējās apkaimes atdala neregulāra priekškāpa 250—400 m platumā. Piekraste pakļauta intensīvai krasta noskalošanai. Zem Kvartāra nogulumu segas, kas Buļļos ir ļoti bieza (maksimāli 60 m), atrodas augšdevona Gaujas svītas sarkanbrūnie, retāk zaļganpelēkie kvarca smilšakmeņi ar 0,5—1 m bieziem aleirolītu un mālu starpslāņiem.
No inženierģeoloģiskā viedokļa Buļļu apkaime kopumā uzskatāma par viendabīgu teritoriju. Lielākajā daļā tās teritorijas ir celtniecībai labvēlīgi apstākļi, kur zem augsnes līdz aptuveni 10 metru dziļumam raksturīgas blīvas smilšainas gruntis (galvenokārt putekļaina smilts ar blīvām starpkārtām). Šajās teritorijās būvlaukuma sagatavošanai nav vajadzīgi speciāli inženiertehniskie priekšdarbi, lai gan uzmanīgi jāvērtē gruntsūdeņu līmenis, kur pārsvarā ir ļoti augsts (0—1,5 m) un tikai vietām (apkaimes DR un daļā ZA) tas dabiski ir būvniecībai pietiekamā dziļumā (1,5—3 m). Ģeotehniski būvniecībai nelabvēlīgākas teritorijas izvietotas gar Buļļupes krastu (ap Rītabuļļiem), un jo īpaši salas pašos DR (Vakarbuļļos). Tur celtniecības apstākļi ir apgrūtināti ne tikai no grunšu sastāva viedokļa, bet arī dēļ teritorijas applūstamības riska, kas jo īpaši salas DR var sasniegt pat 10%. Vairāk kā 35,3 ha Buļļu apkaimes teritorijas ir noteikta obligāta nepieciešamība pēc teritorijas inženiertehniskās sagatavošanas, ja tur tiek veikti jebkādi celtniecības darbi. Šeit gan jāatzīmē, ka Buļļos tas nav vērtējams kā slogs attīstībai, jo šīs teritorijas atrodas dabas un apstādījumu teritorijā, kur jaunas apbūves attīstība ir strikti ierobežota.
Zemes izmantošana
No Buļļu apkaimes kopējās platības 12,4% jeb 657,1 ha aizņem virszemes ūdens objekti — apkaimes DR daļā tā ir Lielupe, bet D daļā Buļļupe ar atsevišķām ūdens lāmām (piemēram, Kuiļjoma), kuru platība variē atkarība no sezonas un vējiem, kas caur Lielupi un Daugavu Buļļupē var būtiski paaugstināt ūdens līmeni.
Absolūti lielāko Buļļu apkaimes daļu — 73,9% jeb 554,1 ha — aizņem dabas un apstādījumu teritorijas. Te atrodas arī plašas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas — dabas parks "Piejūra" (573,5 ha).
Dabas aizsardzība
Lielākā daļa apkaimes ietilpst dabas parkā "Piejūra". Buļļu teritorijā ietilpst tā daļa, kādreiz atsevišķa īpaši aizsargājamā dabas teritorija Vakarbuļļu liegums, kas izveidots 1993. gadā. Tā platība ir 52 hektāri, kuras lielākās vērtības ir jūrmalas pļavas. Augu valsts pētījumi Buļļos uzsākti jau 18. gadsimta beigās. 19. gadsimta beigās (1894. gadā) botāniķis Kārlis Reinholds Kupfers dokumentējis jūrmalas armērijas atradni Buļļu salā. 20. līdz 30. gados daudzi zinātnieki pievērsuši uzmanību Buļļu ainavas un augu valsts saglabāšanas nozīmīgumam, turklāt Buļļugala piekrastes teritorija bijusi un ir nozīmīga caurceļojošo bridējputnu un ūdensputnu atpūtas vieta.
Infrastruktūra
Apkaimes saikne ar pārējo Rīgas teritoriju tiek nodrošināta caur Daugavgrīvas apkaimi. Galvenās ielas ir Dzintara iela, Ilmeņa iela un Rojas iela, bet plānotajā Rīgas pilsētas ielu tīkla shēmā šajā apkaimē paredzētas tikai vietējas un zemākas nozīmes ielas, tādējādi saglabājot šīs apkaimes visnotaļ mierīgo raksturu pilsētas nomalē.
Buļļu apkaimē atrodas Vakarbuļļu peldvieta, kas ir nozīmīga Rīgas iedzīvotāju atpūtas vieta. Tai ir ticis piešķirts Zilais karogs.
Sabiedriskais transports
Buļļu apkaimes nodrošinājums ar sabiedrisko transportu vērtējams kā ļoti vājš, jo šo apkaimi apkalpo tikai viens Rīgas sabiedriskā transporta maršruts — 36. autobuss, kas turklāt kursē tikai 37 reizes dienā un tam nav savienojuma ar pilsētas centru. Tas nozīmē, ka nokļūšanai uz citām Rīgas apkaimēm Buļļu iedzīvotājiem ir ne tikai jāpārvar liels attālums, bet arī jārēķinās ar vismaz vienu pārsēšanos, ja nokļūšanai pilsētas centrā jāizmanto sabiedriskais transports. Vasaras sezonā nedēļas nogalēs un brīvdienās līdz Rītabuļļiem kursē arī 3. autobuss.
Sociālās infrastruktūras nodrošinājums
Buļļu teritorijā neatrodas neviens no sociālās infrastruktūras objektiem (pirmsskolas izglītības iestādes, vispārējās izglītības iestādes, augstākās izglītības iestādes, citas izglītības un mācību iestādes, bibliotēkas, ārstniecības iestādes, kultūras nami un citas kultūras iestādes, sociālās aprūpes iestādes, militārās iestādes, reliģiskās iestādes, cietumi, pašvaldības un valsts policijas iecirkņi un sporta būves).
Kultūra
Vakarbuļļos atrodas tēlnieka Paula Jaunzema dzīvesvieta, darbnīca un akmens skulptūru parks, kurā eksponēti vairāki desmiti lielformāta akmens skulptūru.
Raunas novads
Raunas novads bija 2009. gada teritoriālajā reformā izveidota pašvaldība Vidzemē, kurā apvienoti bijušā Cēsu rajona Raunas un Drustu pagasti. Robežojās ar Priekuļu, Smiltenes, Gulbenes, Jaunpiebalgas un Vecpiebalgas novadiem. Novada centrs bija Rauna.
Viljams Bleiks
Viljams Bleiks (en; dzimis, miris ) bija angļu dzejnieks, gleznotājs, gravieris. Savas dzīves laikā viņš nebija populārs, taču tagad V. Bleiks tiek atzīts par vienu no nozīmīgākajiem angļu romantisma literatūras pārstāvjiem. Tāpat viņš tiek uzskatīts par angļu revolucionāro romantiķu priekšteci.
Viņa darbos vērojami pretrunīgi tēli, kas radušies autora bagātās iztēles ietekmē. Tie simpatizē cilvēces cīņai par brīvību. Laika posmā no 1789. līdz 1820. gadam radītajos darbos viņš bija ietekmējies no Mikelandželo gleznām un Džona Miltona dzejoļiem.
Šeņs Kuo
Šeņs Kuo jeb Šeņs Kua (zh, piņjiņs: Shěn Kuò, dzimis 1031. gadā, miris 1095. gadā) bija viens no dižākajiem ķīniešu zinātniekiem. Viņš ir salīdzināms ar daudzpusīgajiem renesanses zinātniekim, Šeņ Kuo darbojās matemātikas, astronomijas, meteoroloģijas, ģeoloģijas, zooloģijas, botānikas, farmakoloģijas, agronomijas, etnogrāfijas un kartogrāfijas nozarēs. Bez tam viņš sevi parādīja kā labu diplomātu, ģenerāli, finanšu ministru, valsts inspektoru, inženieri, izgudrotāju, dzejnieku, kā arī mūziķi.
904. gads
904. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Serģis
Serģis var būt:
Aplozīvs slēdzenis
Aplozīvs slēdzenis ir eksplozīvs slēdzenis līdzskanis, kam nav šai skaņu kategorijai raksturīgā spējā impulsa (eksplozijas). Respektīvi - balss trakts tiek noslēgts līdzskaņa radīšanai, bet nav dzirdamas pazīmes, ka oklūzija ir beigusies, līdzskanis ir nerealizēts. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā aplozīvos līdzskaņus apzīmē ar diakritisko zīmi (uz augšu un pa labi vērsts augšējs "stūrītis"):, ,.
Angļu valodā vienas zilbes ietvaros esošas eksplozīvo slēdzeņu grupas (klāstera) pirmais elements ir aplozīvs: apt, ant.
Daudžās valodās, kā piemēram kantoniešu, kataloņu, korejiešu, malajiešu, taizemiešu) vārda galotnē slēdzeņi ir aplozīvi: mak.
Dažās valodās, kurās tika uzskatīts, ka ir aplozīvi galotņu slēdzeņi, atklājies, ka tie pārvēršas par īsiem nebalsīgiem nazāliem slēdzeņiem, kā piemēram vjetnamiešu valodā.
Realizēti (normāli artikulēti) eksplozīvi slēdzeņi parasti netiek speciāli apzīmēti. Ja galotnes slēdzenis ir aspirēts, tad pietiek ar IPA simbolu realizācijas apzīmēšanai. Citos gadījumos var tikt lietots Paplašinātā IPA simbols neaspirētām skaņām: apt.
.im
.im ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Menas Salu. Domēns izveidots 1996. gadā. Domēna sponsors ir Menas Salas valdība, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Domicilium.
Ārējās saites
Toppdomän
Kristers Serģis
Kristers Serģis (dzimis ) ir bijušais latviešu motokrosa braucējs, pašlaik uzņēmējs un sporta menedžeris.