cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krespi d'Ada
Krespi d'Ada ir ciems Lombardijas, Bergamo provincē, Kapriate San Džervazio komūnā. Tā ir 19. gadsimta vidū uzcelta rūpniecības pilsēta, kas izveidota ap kokvilnas rūpnīcu. 1995. gadā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Zimbabves futbola izlase
Zimbabves futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Zimbabvi starptautiskās sacensībās. To pārvalda Zimbabves Futbola asociācija (ZIFA). Zimbabves izlase ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Āfrikas Nāciju kausa finālturnīros piedalījusies trīsreiz (2004., 2006. un 2017. gadā), visas reizes neizkļūstot no grupas.
Zimbabves izlases vēsturei pieskaita arī laiku līdz 1964. gadam, kad tā startēja kā Dienvidrodēzijas futbola izlase, un laiku no 1965. līdz 1980. gadam, kad pastāvēja Rodēzijas futbola izlase.
Mažurka
Mažurka ir Īģes labā krasta pieteka Limbažu novadā.
Iztece uz austrumiem no Vilzēniem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Īģē iepretim Beitēnu mājām. Upi šķērso valsts autoceļi V168 (Vecstārasti – Ķipēni) un V123 (Ārciems – Puikule – Urga – Braslava).
Hakasi
Hakasi ( vai тадар — 'tatāri') ir viena no tjurku tautām un Hakasijas pamatiedzīvotāji, kas dzīvo arī citās Krievijas Federācijas Sibīrijas daļās un Ķīnā.
Hakasi tradicionāli nodarbojas ar lopkopību un zemkopību. Cēlušies no Sibīrijas tatāriem un Jeņisejas kirgīziem, sajaucoties ar citām tjurku valodās, kā arī samodiešu un ketu valodās runājošām tautām.
Sīriešu valoda
Sīriešu valoda (, leššānā suryāyā) ir semītu valoda, aramiešu makrovalodas atzars. Tā nav Sīrijas valsts valoda (Sīrijā valsts valoda ir arābu valoda), bet gan Sīrijas kristiešu minoritātes valoda. Sīrijas kristieši galvenokārt dzīvo Sīrijas ziemeļaustrumos, Irākas ziemeļos un Turcijas austrumos. Tā atsevišķās kopienās ir arī liturģiskā valoda.
Dervanišku ezers
Dervanišku ezers vai Ustaukas ezers (arī Dervanišķu ezers, Dervānišķu ezers, Dzervanišķu ezers, Ustankas ezers) ir subglaciālas izcelsmes ezers Augšdaugavas novada Demenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos pie autoceļa V674 Demenes iegultnes ezeru grupā. Krasti zemi, slīpi, vietām — stāvi, dibens — dūņains, oļains, akmeņains. Ezerā trīs salas ar kopējo platību 1 ha. Cauri tek Zeļenkas upe uz Laucesu, ietek seši strauti un grāvji. Mīt rauda, līdaka, asaris, plaudis, līnis, karūsa, zandarts. Ziemeļu krastā peldvieta, rietumu — laivu piestātne.
Linda Ulveusa
Linda Elīna Ulveusa (sv; dzimusi ) ir zviedru dziedātāja, rakstniece un aktrise. Viņa ir Bjērna Ulveusa un Angnētas Feltskūgas, grupas ABBA dalībnieku, vecākais bērns.
Ulveusa veica savu muzikālo debiju 1981. gadā, astoņu gadu vecumā, kad viņa kopā ar savu māti izdeva albumu Nu tändas tusen juleljus (lv). Kopš tā laika Linda ir turpinājusi savu karjeru aktierspēles jomā, bet arī ir piedalījusies citos muzikālos projektos.
Karjera
1980. gada novembrī, kad ABBA uz brīdi nenodarbojās ar jaunas mūzikas veidošanu, Angnēta Feltskūga izlēma veidot Ziemassvētku LP ierakstu ar savu meitu. Albums tika veidots kopā ar Maiklu Tretovu, un tajā bija 18 zviedru Ziemassvētku korāļi un bērnu dziesmas. Nu tändas tusen juleljus tika izdots 1981. gada beigās.
Vēlāk Ulveusa mainīja savu darbības jomu uz aktierspēli. Viņas debija notika 1998. gada filmā Ar solen, spēlējot Lenas lomu. Ulveusa pēc tam parādījās televīzijas seriālā Labyrinten 2000. gadā un gadu vēlāk video Blå måndag,. Viņa lielākoties spēlē lomas dažādos teātra uzvedumos.
2004. gadā Ulveusa piedalījās savas mātes singla When You Walk in the Room ierakstā. 2006. gadā Linda Ulveusa pēc ilgāka pārtraukuma tēloja Sofiju filmā Meningen med alltihopa. Gadu vēlāk viņa viesojās televīzijas seriālā Playa del Sol. 2011. gadā viņa sarakstīja trīs grāmatas sērijā Leja li.
Privātā dzīve
Lindai Ulveusai ir trīs meitas ar viņas līgavaini Jensu Ekengrenu. Tilda Elīza Frīda Ulveusa-Ekengrena dzimusi 2001. gada 27. janvārī, Estere Ulveusa-Ekengrena 2007. gada februārī un Signe 2010. gada februārī. Ulveusa ar ģimeni dzīvo Ekere salā Stokholmas arhipelāgā.
Brēverns
Brēverns var būt:
Kērlings 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kērlings 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs bija viens no 15 sporta veidiem, kas tika aizvadīts ziemas olimpisko spēļu laikā. Sacensības notika Nacionālajā ūdenssporta centrā, Pekinā no 2022. gada 2. februāra līdz 20. februārim. Kērlingā tika aizvadīti 3 turnīri (disciplīnas) — 1 vīriešu, 1 sieviešu un 1 jaukto pāru.
Sacensībās startēja 30 dažādas kērlingu komandas, katrā no disciplīnām piedalījās 10 valstu komandas. Sportistu kopējais skaits kērlingā bija 120 sportisti (60 sievietes un 60 vīrieši) no 14 valstīm. Vīriešu un sieviešu turnīros, komandas veidoja 5 sportisti, bet jaukto pāru turnīrā komandu veido divi sportisti.
Kvalifikācija
Kvalifikācija vīriešu un sieviešu kērlingu turnīriem ziemas olimpiskajās spēlēs tika noteikta pēc divām metodēm. No 2021. gada pasaules čempionāta kērlingā, kvalificējās 6 kērlinga komandas. 3 komandas kvalificējās no olimpiskā kvalifikācijas turnīra.
Jaukto pāru turnīrā tika palielināts startējošo komandu skaits no 8 uz 10 komandām. No 2021. gada pasaules čempionāta kērlingā jauktajiem pāriem kvalificējās septiņas labākās komandas. Savukārt no olimpiskā kvalifikācijas turnīra, kvalificējās divas labākās komandas.
Ludoviks Laborderjē
Ludoviks Laborderjē (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Kērlings 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kvalifikācija
Ķīnas kērlinga komandas katram turnīram kvalificējās automātiski kā olimpisko spēļu rīkotājvalsts.
Sacensību kalendārs
Kērlinga sacensībās sākās divas dienas pirms atklāšanas ceremonijas, 2. februārī, un beidzās pēdējā spēļu dienā, 20 februārī. Pirmais no turnīriem tika aizvadīts jaukto pāru turnīrs no 2. līdz 8. februārim, vīriešu turnīrs tika aizvadīts no 9. līdz 19. februārim, bet sieviešu turnīrs no 10. līdz 20. februārim.
— grupu turnīrs; — pusfināls;  — bronzas medaļas izcīņa;  — fināls (zelta medaļas izcīņa).
Pārstāvētās valstis un sportisti
Tālāk norādītas valstis, kas pārstāvētas kērlinga sacensībās ar sportistu skaitu. Kērlinga turnīrā kopā startēja 120 sportisti (60 vīrieši un 60 sievietes) no 14 valstīm.
Inciems
Inciems(iepriekš Ezerciems) ir apdzīvota vieta Siguldas novada Krimuldas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā autoceļu A3 un P8 krustojumā 14 km no pagasta centra Raganas, 15 km no novada centra Siguldas un 59 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Ofali grāfiste
Ofali grāfiste (en, ga) ir grāfiste Īrijā, Lenseras provincē. Ofali grāfistes pārvaldes centrs atrodas Taldmorā. grāfistē dzīvoja 82 668 iedzīvotāji.
Inciems
Inciema parks
Lielu ieguldījumu Inciema parka izveides procesā un tā attīstībā ieguldījusi Ināra Zālamane. Daiļdārzniece atjaunojusi veco Tīzenhauzena muižas parku, gan izveidojusi jaunus apstādījumus, saglabājot vēsturisko kultūras mantojumu.
Ēģiptes princis
Ēģiptes princis uzzina, ka viņš ir ebrejs, kuram no Ēģiptes jāizved sava tauta.
Piemineklis Georgam Armitstedam
Piemineklis Georgam Armitstedam ir Rīgas mēram Georgam Armitstedam veltīts piemineklis, kas atrodas Rīgā, Kanālmalas apstādījumos netālu no Latvijas Nacionālā operas ēkas un Timma tiltiņa.
Vēsture
Lēmumu izveidot pieminekli Georgam Armitstedam pieņēma vēl 1912. gada 3. decembrī, bet sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu projektu nerealizēja.
2004. gadā uzņēmējs un mecenāts Jevgeņijs Gombergs nosūtīja Rīgas mēram Aivaram Aksenokam vēstuli ar ierosinājumu izveidot Georga Armitsteda pieminekli saskaņā ar Rīgas domes 1912. gadā pieņemto lēmumu, Gombergs bija arī viens no projekta sponsoriem. Finansēšanā piedalījās arī Armitsteda mazmazdēls Rodnijs Redklifs no Lielbritānijas.
Pieminekli atklāja, atklāšanas ceremonijā piedalījās karaliene Elizabete II un Latvijas Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga.
Pieminekļa autori ir tēlnieks Andris Vārpa, arhitekte Kristīne Vīziņa un metāllējējs Deniss Gočijajevs. Tas attēlo Georgu Armitstedu kopā ar dzīvesbiedri Cecīliju Pihlavu un čau-čau šķirnes sunīti. Aiz pieminekļa izveidota terase, kurai piestiprināta bronzas plāksnīte ar uzrakstu latviešu un angļu valodā: Džordžs Armitsteds, Rīgas pilsētas galva (1901—1912), ar dzīvesbiedri Sesilu Pihlau. Atklāja Viņas Majestāte karaliene Elizabete II 2006. gada 18. oktobrī. Jevgeņija Gomberga un Rodnija Redklifa dāvinājums.
Ceļš uz Eldorado
Ceļš uz Eldorado (en) ir 2000. gada muzikāla animācijas filma, kurs režisori ir Dons Pols un Ēriks Beržerons. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Kevins Klains, Kenets Brana, Rozija Peresa, Armands Asante un Edvards Džeimss Olmoss. Filmas pirmizrāde notika.
Divi krāpnieki Migels un Tulio iegūst teiksmainu karti, kurā atzīmēta Eldorado pilsētas atrašanās vieta, un nolemj šo vietu atrast.
Neķe
Neķe ir Laņģupītes kreisā krasta pieteka Limbažu un Valmieras novados.
Iztece uz dienvidrietumiem no Rimeikām. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Laņģupītē iepretim Tiltpaju mājām. Upi šķērso valsts autoceļš V197 (Laņģi – Jaunķurbēni – Ruķeļi). Tās krastos atrodas Ķurbēni.
Solomons Hillers
Solomons Hillers (dzimis, miris ) bija Latvijas ebreju izcelsmes ķīmiķis. Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Organiskās sintēzes institūta dibinātājs un pirmais direktors (1957-1975).
Dzīvesgājums
Dzimis Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 14. janvārī Rīgas tekstilrūpnīcu apgādes aģenta Arona Hillera ģimenē. Pēc mātes nāves 1920. gadā viņu uzaudzināja vecmāmiņa. Mācījās Rīgas Vācu ģimnāzijas komercnovirziena nodaļā, pēc tās beigšanas 1932. gadā sāka strādāt par mācekli Feldhūna tekstilfabrikā. 1933. gadā uzsāka studijas Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, līdztekus strādāja par brigadieri Sarkandaugavas stikla rūpnīcā "Emolip". 1937. gadā uz laiku pārtrauca studijas, kuras atsāka 1940. gadā, bija organiskās ķīmijas profesora Paula Kalniņa (1886-1955) subasistents. Universitātes beigšanas diplomu saņēma 1941. gada 27. jūnijā, īsi pēc nacistiskās Vācijas karaspēka iebrukuma Latvijā. Tajā pašā dienā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur strādāja Kazaņas maizes rūpnīcā. Viņa Rīgā palikušie radinieki gāja bojā Rīgas geto likvidēšanas akcijā.
Vingri (Aizkalnes pagasts)
Vingri ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 214 km attālumā no Rīgas.
Solomons Hillers
Dzīvesgājums
Laikā no 1946. līdz 1957. gadam Hillers bija zinātniskais līdzstrādnieks un furfurola sektora vadītājs Mežsaimniecības problēmu institūtā. 1957. gadā dibinājis Latvijas Organiskās sintēzes institūtu (tobrīd Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Organiskās sintēzes institūts), bijis arī institūta pirmais direktors līdz 1975. gadam. Laikā no 1963. līdz 1975. gadam Hillers darbojās Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Ķīmijas un bioloģijas zinātņu nodaļā kā akadēmiķis sekretārs. Bijis arī docētājs Rīgas Politehniskajā institūtā (1966—1975), kā arī no 1965. līdz 1975. gadam zinātniskā žurnāla Химия гетероциклических соединений galvenais redaktors.
Bijis viens no aptuveni 60 medicīnas preparātu autoriem (furacilīns, PASK, ftorafūrs, furagīns). Hillers publicējis vairāk nekā 500 zinātnisko rakstu.
Viņš ir saņēmis PSRS Valsts prēmiju (1951), Latvijas PSR Valsts prēmiju (1957, 1965), Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes un tehnikas darbinieka goda nosaukumu (1965).
Mūsdienās tiek pasniegta Solomona Hillera balva par izciliem sasniegumiem biomedicīnā un jaunu medicīnas preparātu izstrādē.
Vingri (Nīcgales pagasts)
Vingri ir ciems Nīcgales pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 195 km attālumā no Rīgas.
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauti olimpisko spēļu programmā. Svarcelšanas sacensības notika 7. aprīlī Panatinaiko stadionā. Sportisti varēja sacensties divās disciplīnās — grūšanā ar vienu roku un grūšanā ar abām rokām. Disciplīnas nebija sadalītas svara kategorijās. Svarcelšanā startēja 7 sportisti no 5 valstīm.
Par čempionu grūšanā ar vienu roku uzvarēja Lielbritānijas sportists Lonsestons Eliots, bet grūšanā ar abām rokām par čempionu kļuva Dānijas sportists Vigo Jensens. Viņi abi arī ieguva medaļas, katrs otrā disciplīnā. Līdz ar to gan Dānija, gan Lielbritānija izcīnīja pa divām olimpiskajām medaļām, 1 zelta un 1 sudraba medaļu.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Svarcelšanā startēja septiņi sportisti no piecām valstīm.
Frenks Andersons
Frenks Ross Andersons (en; Edmontona —  Sandjego) bija Kanādas starptautiskais meistars šahā (1954).
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Valstis
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Frenks Andersons
Biogrāfija
Divkārtējais Kanādas šaha čempionāta uzvarētājs (1953, 1955). Sekmīgi pārstāvējis Kanādas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 3 reizes (1954, 1958, 1964) un individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1954, 1958) medaļas. Par panākumiem turnīros FIDE 1954. gadā Andersonam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu. Viņš bijis pirmais Kanādā dzimušais šahists, kas kļuvis par starptautisko meistaru.
Bijis šaha nodaļas redaktors Kanādas laikrakstā The Hamilton Spectator (1955–1964). Pēc profesijas datoru speciālists. 1964. gadā pārcēlies uz dzīvi Kalifornijā, strādājis nodokļu konsultāciju biznesā un vairs nav piedalījies šaha turnīros. Pēc nāves 2001. gadā uzņemts Kanādas šaha slavas zālē.
Cilvēkpērtiķi un cilvēks
Cilvēkpērtiķi un cilvēks jeb hominīdi (Hominidae) ir primātu dzimta, pie kuras pieder orangutani, gorillas, šimpanzes un cilvēki, kā arī vairākas citas izmirušas ģintis. Cilvēkpērtiķu dzimtā ir 4 mūsdienās dzīvojošu sugu ciltis, kas iedalās 2 apakšdzimtās: Āfrikas cilvēkpērtiķu un cilvēka apakšdzimtā (Homininae) un Āzijas cilvēkpērtiķu apakšdzimtā (Ponginae).
Evolūcija
Pirms 22 miljoniem gadiem miocēna sākumā Austrumāfrikā mājoja daudzas dažādas, kokos dzīvojošas primātu sugas. Viktoriapitēku (Victoriapithecus) fosilijas ir apmēram 20 miljonus gadu vecas, tās ir vecākās Vecās pasaules primātu fosilijas. Vecākās seno cilvēkpērtiķu fosilijas ir apmēram 13 miljonus gadu vecas. Tie ir prokonsuli (Proconsul), rangvapitēki (Rangwapithecus), dendropitēki (Dendropithecus), limnopitēki (Limnopithecus), naholapitēki (Nacholapithecus), Equatorius, nianzapitēki (Nyanzapithecus), afropitēki (Afropithecus), heliopitēki (Heliopithecus) un keniapitēki (Kenyapithecus). Lielākā daļa seno hominīdu fosiliju atrastas Austrumāfrikā, taču ir atradumi arī no citām vietām, piemēram, otavipitēki (Otavipithecus) atrasti kādā Namībijas alā, bet pjerolapitēki (Pierolapithecus) un driopitēki (Dryopithecus) atrasti Francijā, Spānijā un Austrijā. Plašā atradumu ģeogrāfija liecina, ka miocēna laikā Āfrikā un Vidusjūras baseinā bija samērā līdzīgs un silts klimats. Jaunākās miocēna fosilijas ir oreopitēku (Oreopithecus) fosilijas (apmēram 9 miljonus gadu vecas), kas atrastas gan Āfrikā, gan Eiropā, sevišķi daudz Itālijā.
Kopējs priekštecis visām cilvēkpērtiķu sugām dzīvoja pirms 14 miljoniem gadu. Toties pirms 12 miljoniem gadu orangutanu cilts atdalījās no pārējām trim cilvēlpērtiķu ciltīm. Savukārt cilvēkpērtiķu dzimta no gibonu dzimtas (Hylobatidae) atdalījās pirms apmēram 15—20 miljoniem gadu. Līdz šim nav atrastas gibonu seno priekšteču fosilijas, kas pārliecinoši liecinātu par to izcelšanos, bet orangutanu priekšteči varētu būt pirms 10 miljoniem gadu dzīvojušie sivapitēki (Sivapithecus) no Indijas un grifopitēki (Griphopithecus) no Turcijas. Pārējām trim mūsdienās dzīvojošām ciltīm pēdējie kopīgie priekšteči varētu būt nakalipitēki (Nakalipithecus), kuru fosilijas atrastas Kenijā, un uranopitēki (Ouranopithecus), kuru fosilijas atrastas Grieķijā. Molekulārie pētījumi liecina, ka laikā pirms 8—4 miljoniem gadu no cilvēku līnijas vispirmas atdalījās gorillas un pēc tam šimpanzes. No šī laika tikpat kā nav saglabājušās fosilijas. Tā kā gorillas un šimpanzes mājo lietus mežos, tad apstākļu nepiemērotības dēļ fosilijas nav saglabājušās. Toties hominīni bija piemērojušies dzīvei sausākā vidē. Senākie no hominīniem, iespējams, ir Čadas sāhelantrops (Sahelanthropus tchadensis), kas dzīvoja pirms 7 miljoniem gadu, un Tugenas ororīns (Orrorin tugenensis), kas dzīvoja pirms 6 miljoniem gadu. Nākamā senākā grupa ir ardipitēki (Ardipithecus), kas dzīvoja pirms 5,5—4,4 miljoniem gadu.
Sistemātikas vēsture
Pēdējo gados cilvēkpērtiķu dzimtas klasifikācija ir mainīta vairākas reizes. Izmaiņas pamatā ir skārušas vārda hominīdi lietošanas paplašinājumu. Iesākumā šis vārds tika lietots tikai, lai apzīmētu cilvēkus — saprātīgo cilvēku un tā tuvākos izmirušos radiniekus pēc cilvēkpērtiķu atdalīšanās. Taksonomiskās vienības pielietojums izmainījās pamazām, līdz mūsdienās tas aptver cilvēkus, cilvēku priekštečus un cilvēkpērtiķus. Izmaiņas ir balstītas uz ģenētiskajiem pētījumiem un faktu, ka cilvēkpērtiķi ir daudz tuvāk radniecīgi cilvēkam, nekā zinātnieki domāja sākotnēji. Vistuvākie cilvēka radinieki ir Āfrikas cilvēkpērtiķu apakšdzimtas (Homininae) ciltis — gorillas un šimpanzes. Radniecība ir tik tuva, ka daži zinātnieki pat ierosina gorillas un šimpanzes ietvert cilvēku ģintī (Homo). Turklāt senie hominīni, piemēram, australopitēki ir tuvāk radniecīgi cilvēkam, nekā jebkura mūsdienās dzīvojošā cilvēkpērtiķu suga.
Izskats un īpašības
Cilvēkpērtiķi ir lieli primāti, bez astes. Mazākais no tiem ir bonobo, kas sver 30—60 kg, bet lielākais ir gorilla, kas sver 140—160 kg. Kopumā tēviņi ir lielāki un spēcīgāki nekā mātītes, lai gan dzimumu dimorfisms ir atšķirīgs atkarībā no sugas. Lai arī lielākā daļa cilvēkpērtiķu sugu pārvietojas uz visiem 4 locekļiem, tomēr visas sugas spēj pārvietoties uz divām kājām un lietot rokas priekšmetu nešanai vai atsevišķos gadījumos darba rīku izmantošanai. Cilvēku zobi un žokļi ir izteikti mazāki nekā pārējiem cilvēkpērtiķiem. Šī adaptācija, iespējams, radusies, pateicoties karstumā apstrādātai (ceptai, vārītai) barībai.
Grūtniecības periods ilgst 8—9 mēnešus. Parasti piedzimst viens mazulis, retāk divi. Mazuļi piedzimst bezpalīdzīgi, un vecāki par tiem rūpējas vairākus gadus. Lielākā daļa dzimumgatavību sasniedz 8—13 gadu vecumā. Cilvēkpērtiķiem nav noteiktas pārošanās sezonas.
Baltinavas novada ģerbonis
Baltinavas novada ģerbonis tika izveidots 2011. gadā novada simbolikas konkursa rezultātā. Ģerbonis apstiprināts Valsts Heraldikas komisijā 2011. gada augustā un 2011. gada 17. oktobrī Kultūras ministrija ir reģistrējusi Baltinavas novada ģerboni LR Ģerboņu reģistrā.
2011. gada 25. oktobrī apstiprināto ģerboni Baltinavas novada domes priekšsēdētājai Lidijai Siliņai svinīgajā pasākumā Rīgas pilī pasniedza Valsts prezidents Andris Bērziņš.
Heraldiskais apraksts
Skaldīts ar zilu un zeltu; uz skaldījuma pāļa virzienā trīs melni vairodziņi (melnā laukā zelta pakavs ar galiem uz augšu).
Novada ģerboņa autors ir Daugavpils pilsētas domes Attīstības departamenta eksperts projektu jautājumos Artjoms Mahļins.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Māršala Salās
Sarakstā apkopotas tās vietas Māršala Salās, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Māršala Salām ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 3 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Māršala Salas Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 2002. gada 24. aprīlī.
GSAT-15
GSAT-15 ir Indijas sakaru pavadonis, kas ietilpst INSAT / GSAT sistēmā. Tas ģeostacionārajā orbītā palaists 2015. gada novembrī. Pavadoni izgatavojusi un apkalpo Indijas Kosmosa pētījumu organizācija (ISRO). Tas paredzēts sakaru un navigācijas pakalpojumiem Indijas teritorijā, kā arī kaimiņvalstīs.
Kosmiskā aparāts izgatavots uz platformas I-3K bāzes. Tā izmēri (saliktā stāvoklī) bija 3 × 1,7 × 2 m, starta masa 3400 kg. Tam resursi paredzēti 12 gadu darbībai. Pavadonī uzstādīti 24 Ku joslas raidītāji, kā arī GPS Aided Geo Augmented Navigation (GAGAN) divi kanāli L1 un L5 diapazonā.
GSAT-15 tika palaists 21:34 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA227) no Gviānas kosmiskais centra. Kopā ar to tika palaists arī Sauda Arābijas sakaru pavadonis Arabsat 6B. Starta konfigurācijā GSAT-15 atradās apakšā, bet Arabsat 6B augšā; izmantoti adapteri SYLDA un ACU. Pirmais no nesējraķetes 27 minūtes 2 sekundes pēc starta atdalījās Arabsat 6B. GSAT-15 tika atdalīts 43 minūtes 24 sekundes pēc starta un bija ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā. Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem. Pavadonis tika novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 93,5°, kur tas atrodas kopā ar INSAT-3A un INSAT-4B.
Macumoto
Macumoto (ja — 'priedes saknes') ir japāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Matīss Karro
Matīss Karro (dzimis Rīgā) ir bijušais latviešu motokrosists. Pārstāvējios pārstāv Anglijas komandu "Team STR KTM" un startējis Pasaules čempionāta MX1 klasē. Iepriekš pārstāvēja Anglijas komandu MVR-D Honda startējot MX2 klasē.
Ar MVR-D Honda komandu līgumu parakstījis 2011. gada martā.
2008. gada Pasaules čempionātā junioriem viņš izcīnīja zelta medaļu. 2008. un 2009. gadā tika nominēts Latvijas Gada balvai sportā kā labākais tehnisko sporta veidu sportists.
Izglītību ieguvis Rīgas 84. vidusskolā un Apes vidusskolā.
Korejieši
Korejieši ir tauta, kas apdzīvo Korejas pussalu un Mandžūriju. Lielākā daļa šīs tautības pārstāvju apdzīvo Dienvidkoreju un Ziemeļkoreju. Korejieši dzīvo arī Ķīnā, Japānā, Krievijā, Uzbekistānā un Vjetnamā, kur tie atzīti kā oficiāla mazākumtautība. 20. gadsimta sākumā liels skaits korejiešu emigrēja arī uz Austrāliju, Kanādu un ASV. 2013. gadā ārpus Korejas dzīvoja 7,4 miljoni korejiešu. Korejiešu tautības pārstāvji saziņā izmanto korejiešu valodu. Pasaulē ir aptuveni 78 miljoni šīs valodas pratēju.
Omi
Omi var būt:
Freizera sala
Freizera sala (en) atrodas Kvīnslendā, Austrālijā, apmēram 200 km uz ziemeļiem no Brisbenas.
Sala ir 120 km gara un 24 km plata. Freizera sala ir pasaulē lielākā smilšu sala, kā arī lielākā sala Kvīnslendā un sestā lielākā Austrālijā. Te atrodas lietus meži, ezeri, kalni, ielejas. Ievērojamas ir arī sarkanā smilšakmens klintis.
Cilvēki salu apdzīvo vismaz 5000 gadus. Sala nosaukta Elizabetes Freizeres vārdā. Viņa kopā ar vīru un citiem avarējušā kuģa Stirling Castle pasažieriem izkāpa uz salas, kur viņus sagūstīja aborigēni. Elizebete izglābās un atgriezās Anglijā.
1992. gadā sala iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Spāres baznīca
Spāres luterāņu baznīca ir Spāres evaņģēliski luteriskās draudzes dievnams. Atrodas Talsu novada Ģibuļu pagasta Spārē, vienīgais pagasta dievnams. Kopš 1998. gada valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Dienvidaličuras grēda
Dienvidaličuras grēda (tg) ir viena no Pamira kalnu grēdām Tadžikistānā. Izvietojusies Pamira dienviddaļā Kalnu Badahšanā starp Ziemeļaličuras grēdu ziemeļos un Vāhānas grēdu dienvidos. Izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 150 km garumā, dienvidrietumos tā sazarojas Šugnona un Šohdaras grēdā. Ziemeļos no grēdas pa šauru aizu tek Aličuras upe, dienvidos — Pāmira. Grēda veidota galvenokārt no granītiem, gneisiem un kristāliskajiem slānekļiem. Dominē augstkalnu reljefs un tuksnešu augājs. Pa grēdas kori izvietojušies 256 ledāji ar kopējo platību 72 km². Augstākā virsotne ir Kizildangi grēdas rietumdaļā.
Spāres baznīca
Pirmā Spāres baznīca tika uzbūvēta 1658. gadā par oberburggrāfa Georga fon Fišera līdzekļiem. Tagadējā mūra ēka celta 1747. gadā par Medzes un Spāres muižas īpašnieka kapteiņa Georga Kristofa fon Rādena un viņa sievas Luīzes Šarlotes, dzimušas fon der Osten-Zakenas, līdzekļiem.
Otrā pasaules kara laikā baznīca bombardēta. Padomju laikā baznīca bija slēgta, izdemolēta, tajā bija ierīkota kolhoza dārzeņu noliktava. Draudze atjaunota 1988. gadā un pēc gada baznīcā atsākušies dievkalpojumi. 1990. gados Alfrēds Mertens izgatavojis kokā veidotu altāri un kanceli. Baznīcu grezno oriģinālā altārglezna.
Draudze
Draudze pieder Piltenes prāvesta iecirknim, prāvests Armands Klāve. Pašlaik draudzē ir 18 locekļi. Dievkalpojumus vada mācītāja Raēla Railvija Rozīte. Darbojas svētdienas skola.
Apvienība 90./Zaļie
Apvienība 90./Zaļie (de) ir zaļā politiskā partija Vācijas Federatīvajā Republikā. Partija ir dibināta 1993. gadā, uz partijas "Zaļie" bāzes.
Strazdu dzimta
Strazdu dzimta (Sturnidae) ir viena no dziedātājputnu (Passeri) dzimtām, kas pieder zvirbuļveidīgo kārtai (Passeriformes). Tajā apvienotas 123 sugas, kas iedalītas 33 ģintīs. Šīs dzimtas sugas sastopamas Eiropā, Āzijā, Āfrikā, Austrālijā un daudzās Klusā okeāna tropiskajās salās. Vairākas Eiropas un Āzijas sugas ir introducētas Ziemeļamerikā, Havaju salās un Jaunzēlandē, kur tās uzskata par invazīvām sugām, kuras konkurē par dzīves vietu ar vietējo putnu sugām. Vispazīstamākā suga Eiropā un Ziemeļamerikā ir mājas strazds (Sturnus vulgaris), bet Āzijā un Klusā okeāna reģionā parastā maina (Acridotheres tristis).
Sistemātikas diskusijas un izmaiņas
Strazdu dzimtai vistuvāk radniecīgā ir Amerikā dzīvojošā zobgaļputnu dzimta (Mimidae). Jaunākie ģenētiskie pētījumi liecina, ka dzimtu var sadalīt divās kladās: Āzijas—Klusā okeāna līnijā un Āfrikas—Palearktikas līnijā. Ilgstoši par diskutablu ģinti tika uzskatīti Filipīnu strazdi (Rhabdornis), izvirzot hipotēzi, ka tā varētu būt atsevišķa putnu dzimta. Tomēr jaunākajos pētījumos noskaidrots, ka Filipīnu strazdi ir tuvu radniecīgi Klusā okeāna strazdiem (Aplonis), un tie nekādā gadījumā nebūtu jāizdala kā atsevišķa dzimta.
Izplatība
Strazdu dzimtas sugas mājo Vecās pasaules reģionos: Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Austrālijas ziemeļos. Klusā okeāna strazdu ģints (Aplonis) ir plaši izplatīta Indonēzijas un Okeānijas salās, sākot ar Dienvidaustrumāzijas pašiem dienvidiem. Strazdu apdzīvotā vide ir ļoti daudzveidīga, gandrīz visi biotopi no polārā loka un līdz ekvatoram. Varētu teikt, ka strazdi nav sastopami tikai ļoti sausos, smilšainos tuksnešos.
Lielākā sugu dažādība sastopama Āzijas austrumos, kas liecina, ka dzimtas pirmsākumi sākušies tieši šajā reģionā. Daudzas sugas mājo arī Āfrikā, kur tās vēstiriski izplatījušās vēlākā laika periodā. Āzijas sugas galvenokārt mājo mūžzaļajos mežos, bet Āfrikas sugas labprātāk uzturas plašās, atklātās ainavās. Atšķirībā no milzīgās sugu dažādības šajos reģionos, Eiropā ir plaši izplatīta tikai viena suga — mājas strazds — un divas retāk sastopamas strazdu sugas. Dažas sugas dzimtā ir izteikti gājputni, bet citas nometnieki.
Žils Laržs
Žils Laržs (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
1964. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā
1964. gada Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā notika Salanšā, Francijā. Tas bija trīsdesmit pirmais Pasaules čempionāts profesionāļiem un tajā notika četras sacensības — atsevišķi grupas braucieni profesionāļiem un amatieriem, 100 kilometru kalnu brauciens komandām un grupas brauciens sievietēm.
Sieviešu sacensībās uzvarēja Kuldīgā dzimusī PSRS pārstāve Emīlija Sonka.
Žils Laržs
Laržs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar floreti profesionāļiem. Šajā disciplīnā viņš guva uzvaru pirmajā kārtā, bet ceturdaļfinālā un atkārtojuma cīņā viņš zaudēja.
Strazdu dzimta
Izskats
Lielākajai daļai sugu apspalvojums ir tumšs, ar metālisku spīdumu, bet tas var būt arī ļoti košs. Dažām sugām ir cekuli, garas astes spalvas un koši, neapspalvotas ādas laukumi uz sejas. Dažām sugām, kopumā 25, raksturīgs apspalvojuma dzimumu dimorfisms. Daudzu sugu strazdiem un mainām ir koši sarkanas vai dzeltenas acis. Visām sugām ir spēcīgas kājas un pēdas, to lidojums enerģisks un taisns.
Uzvedība
Strazdu dzimtas putni ir ļoti sabiedriski. Daudzas sugas veido lielus barus visa gada garumā. Strazdu barā var būt vairāku sugu putni, kā arī sugas pat no citām dzimtām. Sabiedriskumu nosaka šo putnu ieradums uz nakšņošanu pulcēties lielos baros. Sevišķi lieli bari veidojas ārpus vairošanās sezonas, vasaras otrajā pusē un rudenī, kad uz nakšņošanu pulcējas līdz pat desmitiem tūkstošu lieli strazdu bari. Strazdi galvenokārt mājo atklātās ainavās. Vairākas sugas mājo cilvēku apdzīvoto vietu tuvumā.
Barība
Strazdi ir visēdāji un to pamatbarība ir kukaiņi un augļi. Daudzām Āzijas un Āfrikas sugām ir milzīga nozīme augļu sēklu izplatīšanā. Samērā bieži var novērot, ka strazdi barojas ar fermentēties sākušiem augļiem, kas nozīmē, ka putni saindējas ar alkoholu. Tomēr intoksikācijas brīdis ir ļoti īss, jo strazdiem ir īpaši enzīmi, kas alkoholu samērā ātri sašķeļ. Daudzas sugas barojas arī ar ziedu nektāru, tādējādi kļūstot par šo augu apputeksnētājiem.
Sistemātika
Strazdu dzimta (Sturnidae)
Teobromīns
Teobromīns (C7H8N4O2) ir rūgts alkaloīds, kas tiek iegūts no kakaokoka. Tas pārsvarā ir sastopams šokolādē un citos pārtikas produktos, tējas auga lapās un kolas riekstā. Teobromīns pirmoreiz tika atklāts 1841. gadā.
Psihotropās īpašības
Teobromīnam ir viegli stimulējoša iedarbība, kas ir līdzīga kofeīna iedarbībai, bet ir vājāka un atstāj mazāku ietekmi uz centrālo nervu sistēmu. Neskatoties uz to, teobromīns mēdz stimulēt sirdi daudz vairāk nekā kofeīns. Teobromīns arī izraisa mazāku atkarību nekā kofeīns, tomēr bieži tiek asociēts ar šokolādes atkarības izveidošanos.
Pārdozēšana
Teobromīns ir cilvēkiem ir maztoksisks, to cilvēkam ir ļoti grūti pārdozēt, tomēr tas ir iespējams, ja tas tiek lietots hroniski vai ļoti lielos daudzumos akūti. Teobromīna pārdozēšana biežāk var būt vecāka gadagājuma cilvēkiem.
Teobromīns ir ļoti toksisks vairākiem dzīvniekiem, tostarp suņiem un kaķiem, jo tiem teobromīna metabolisms notiek lēnāk nekā cilvēkam. Nelielam sunim var iestāties teobromīna pārdozēšanas pazīmes pat no 50 gramiem šokolādes. Kaķi teobromīnu saturošus produktus parasti neēd, jo nav spējīgi sajust saldo garšu. Teobromīna pārdozēšana mājdzīvniekiem ļoti bieži var beigties letāli, lielākoties no teobromīna pārdozēšanas mirst suņi.
Teobromīna pārdozēšanas pazīmes ir nelabums, vemšana, caureja, pastiprināta urinēšana un slāpes; īpaši smagos gadījumos (galvenokārt saindējoties mājdzīvniekiem) var būt arī sirds aritmija, epilepsijas lēkmes, iekšējā asiņošana, sirdstrieka un arī nāve.
Teobromīna letālā deva (LD50) žurkām ir 1265 mg/kg, cilvēkam — ~1000 mg/kg, suņiem — 300 mg/kg, kaķiem — 200 mg/kg.
Vinkova (Riebiņu pagasts)
Vinkova ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 206 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vidusskola.
Luksemburgas Universitāte
Luksemburgas Universitāte (lb, fr, de) ir 2003. gadā dibināta publiska pētniecības universitāte Luksemburgā ar starptautisku un interdisciplināru raksturu. Universitāte piedāvā mācības trijās valodās (angļu, franču un vācu). Universitāte izvietota vairākās universitātes pilsētiņās dažādās valsts vietās.
Vestmītas grāfiste
Vestmītas grāfiste (en, ga) ir grāfiste Īrijā, Lenseras provincē. Vestmītas grāfistes pārvaldes centrs atrodas Malingarā. grāfistē dzīvoja 95 840 iedzīvotāji.
Fjodorovna
Fjodorovna var būt:
Ugandas futbola izlase
Ugandas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Ugandu starptautiskās sacensībās. To pārvalda Ugandas Futbola asociāciju federācija (FUFA). Ugandas izlase ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Āfrikas Nāciju kausa finālturnīros piedalījusies 7 reizes, labākais sasniegums — 2. vieta 1978. gadā.
Akmenka
Akmenka (arī Akmenkas ezers, Akmeņkas ezers, Akmeņu ezers, Katrinišku ezers) ir subglaciālas izcelsmes ezers Augšdaugavas novada Demenes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa V723 Demenes ciema dienviddaļā Demenes iegultnes ezeru grupā. Krasti lēzeni, slīpi, dibens — dūņains, dūņu slānis 0,2—0,4 m. Ezerā viena sala ar platību 0,1 ha. Cauri tek Straumenes upe uz Kumpotu, ietek grāvis no Briģenes ezera. Mīt līdaka, rauda, asaris, ķīsis, plaudis, rudulis, līnis, karūsa, karpa.
Joseph: King of Dreams
Joseph: King of Dreams ir 2000. gada muzikāla animācijas filma, kuras pamatā ir Radīšanas grāmatas varoņa Jāzepa stāsts. Filmas režisori ir Roberts Ramirezs un Robs Laduka. Galvenos tēlus angļu valodā ierunājuši Bens Afleks, Ričards Hērds, Marks Hemils, Morīna Makgoverna un Džodija Bensone. Filmas pirmizrāde notika.
Jāzeps ir jaunākais no Jēkaba vienpadsmit dēliem, kuram piemīt pravietības spējas. Kādu dienu Jāzepa brāļi viņu pārdod verdzībā uz Ēģipti, kur cilvēki uzzina par Jāzepa spējām.
Uralhim
AO OHK Uralhim 99 % kapitāldaļu pieder Kiprā reģistrētam uzņēmumam Uralchem Holding p.l.c., kura lielākais akcionārs ir Dmitrijs Mazepins.
Uralhim ir viens no lielākajiem uzņēmumiem minerālmēslu tirgū Krievijā, NVS un Austrumeiropā. Tas specializejies galvenokārt slāpekli saturošā mēslojuma ražošanā. Uralhim grupa gadā ražo vairāk nekā 2,9 miljonus tonnu amonjaka, 2,9 miljonus tonnu amonija salpetra, 1,2 miljonus tonnu karbamīda, 0,8 miljonus tonnu fosfora un citu elementu minerālmēslus.
Vēsture
Uralhim dibinātājs Dmitrijs Mazepins 2003. gadā atstāja naftas pārstrādes uzņēmuma Sibur ģenerāldirektora amatu. Viņa kontrolētais uzņēmums Konstruktivnoe bjuro (Конструктивное бюро) 2004. gada izsolē nopirka Kirovočepeckas ķīmiskā kombināta kontrolpaketi. Vēlāk Konstruktivnoe bjuro nopirka vairāku minerālmēslu ražotāju akciju paketes: Galogen, Minudobrenija, Azot, Himprom.
2007. gadā Dmitrijs Mazepins dibināja atvērto akciju sabiedrību Apvienotā ķīmiskā sabiedrība «Uralhim» (Объединенная химическая компания «Уралхим»), tajā apvienojot sev piederošos minerālmēslu uzņēmums. Tad arī dibināti transporta un loģistikas uzņēmumi OOO Uralhim Trans un Uralchem Freight Limited. 2008. gadā nopirkti 71,7 % Voskresenskje mineralnye udobrenija kapitāldaļu un 7,5 % Toljattiazot kapitāldaļu (2009. gadā daļa palielināta līdz 9,7 %). 2009. gadā Latvijā dibināts kopuzņēmums SIA Riga Fertilizer Terminal, lai Rīgas ostā izveidotu minerālmēslu terminālu; Latvijā dibināts arī tirdzniecības uzņēmums SIA URALCHEM Trading. 2009. gadā iegādāti 44,3 % Permas uzņēmuma Mineralnyje udobrenija akciju, palielinot dalību tajā līdz 46,5 %.
2010. gadā Uralhim visa produkcija reģistrēta Eiropas Ķimikāliju aģentūrā. 2010. gadā Kirovočepeckas ķīmiskais kombināts reorganizēts par Zavod mineralnyh udobrenij KČHK (Завод минеральных удобрений КЧХК). Dalība uzņēmumā Voskresenskje mineralnye udobrenija palielināta līdz 89,89 %. 2011. gadā iegūti 100 % Zavod mineralnyh udobrenij KČHK kapitāldaļu. 2012. gadā iegūti 100 % Mineralnyje udobrenija kapitāldaļu. 2013. gadā iegūta daļa kālija minerālmēslu ražotājā Uralkalij. 2014. gadā Uralhim kļuva par SIA Ventamonjaks galveno akcionāru. 2015. gadā mātes uzņēmums pārdēvēts par AO «OHK Uralhim». 2015. gadā Zavod mineralnyh udobrenij KČHK apvienots ar OHK Uralhim. 2017. gada 1. augustā tika pabeigta uzņēmuma AO Mineralnye udobrenija (Perma) apvienošana ar OHK Uralhim; turpmāk tas darbojās kā filiāle PMU. 2018. gada oktobrī tika paziņots, ka Uralhim būvēs termināli Ustjlugas ostā, Ļeņingradas apgabalā; tā nodošana ekspluatācijā plānota 2022. gadā, un terminālis nodrošinās uzņēmuma visu sauso kravu pārkraušanu.
Grupas struktūra
AO OHK Uralhim filiāles:
AO OHK Uralhim meitas un asociētie uzņēmumi:
Huaihe
Huaihe (, Huái Hé) ir upe Ķīnas austrumos, tradicionāli tiek uzskatīta par robežu starp Ķīnas ziemeļiem un dienvidiem. Sākas Tunbaišaņa kalnos Henaņas provincē, plūst uz austrumiem pa Lielo Ķīnas līdzenumu cauri Aņhui un Dzjansu provincēm. Raksturīgi vasaras pali, kuru laikā upes lejtece ievērojami pārplūst. Vēstures gaitā palu dēļ upe lejtecē vairākkārt mainījusi gultni, pārmaiņus ieplūstot gan Huanhē ziemeļos, gan Jandzi dienvidos, gan arī tieši Dzeltenajā jūrā.
12. gadsimtā Huanhes upe pēc kārtējiem paliem bija mainījusi savu izeju uz jūru, par jauno noteci izmantojot Huaihes lejteci. Huanhes ar alūviju bagātais ūdens īsā laikā izveidoja sanesu slāni, kas liedza Huaihes ūdeņiem noplūst pa veco gultni, kā rezultātā tika applūdinātas ievērojamas teritorijas, ieplakās izveidojot vairākus ezerus, lielākais no kuriem ir Hundzehu. Rezultātā Huaihe izlauza ceļu dienvidu virzienā uz Jandzi. Vēlākajos gados Huaihes ūdeņu novadīšanai tika izrakti vairāki irigācijas kanāli. Par galvenajām notecēm tiek uzskatītas Feihuanhe un Ziemeļdzjansu Galvenais irigācijas kanāls, kuri novada upes ūdeņus uz Dzelteno jūru, kā arī Saņhe, kas novada daļu ūdeņu uz Gaojouhu ezeru un tālāk uz Jandzi. Upes ūdens intensīvi tiek izmantots apūdeņošanai.
Lielākās pilsētas krastos ir Benbu un Huainaņa.
Uralhim
Uralhim Latvijā
2009. gadā Uralhim meitas uzņēmums Uralchem Freight Limited kopā ar SIA Rīgas Tirdzniecības osta (RTO) dibināja kopuzņēmumu SIA Riga Fertilizer Terminal, lai Rīgas ostā izveidotu sauso birstošo minerālmēslu pārkraušanas un īslaicīgas uzglabāšanas termināli. Kapitāldaļu sadalījums: Uralhim 51 %, RTO 49 %. Termināļa infrastruktūras sagatavošanas darbi tika uzsākti 2011. gadā. Tas ekspluatācijā nodots 2013. gada beigās.
2014. gada februārī Uralhim meitas uzņēmums Uralchem Freight Limited kopā ar Latvijas uzņēmumu AS Halcyon Capital dibināja kopuzņēmumu SIA Despina Capital, kurā Uralhim piederēja 55 % kapitāldaļu. 18. augustā Despina Capital nopirka šķidrā amonjaka pārkraušanas termināli Ventamonjaks Ventspilī; septembrī šo darījumu atļāva Latvijas Konkurences padome.
2018. gadā kļuva zināms, ka 2022. gadā Uralhim plāno visu savu sauso kravu pārkraušanu pārcelt uz Ustjlugas ostu Krievijā, līdz ar to tiks pārtraukta sauso minerālmēslu pārkraušana Rīgas ostā. 2019. gada martā SIA Ventamonjaks tika pievienots savam mātes uzņēmumam SIA Despina Capital, kas savukārt mainīja nosaukumu uz SIA Ventamonjaks.
Beibežu dīķis
Beibežu dīķis (arī Beibežu ūdenskrātuve) ir ūdenskrātuve, kas izveidojusies bijušā kūdras karjera vietā Bauskas novada Vecumnieku pagasta dienvidrietumos uz dienvidiem no Beibežiem un Misas. Beibežu dīķa ziemeļu daļu sauc par Arves ezeru, tajā maksas makšķerēšana. Gar ūdenkrātuves austrumu krastu tek Misas upe, kuras ūdeņi tiek izmantoti ūdenskrātuves līmeņa regulēšanā. Beibežu dīķis ir vairāku sugu ūdensputnu ligzdošanas vieta.
Hrotovice
Vēsture
Pilsēta rakstos minēta 1228. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Allatīvs
Allatīvs (la, no allāt – 'atnest') ir viens no lokatīva locījuma paveidiem, kas norāda darbības virzienu pie priekšmeta vai dzīvas būtnes. Sastopams somugru valodās un baltu valodās.
Baltu valodās
Lietuviešu valodā allatīva formas veidoja, pievienojot pie ģenitīva piedēkli -pi: miško + pi → miškop(i), miškun + pi → miškump(i) ("mežā + pi → mežāp(i), mežun + pi → mežump(i)"). No ilatīva tas atšķiras ar to, ka darbība ir vērsta pie, bet ne uz priekšmetu, salīdzinājumam, "ateik manęspi" ("atnāc pie manis"), pretstatā "panirk savin" ("iegremdējies").
Allatīvs tiek uzskatīts par baltu valodu jaunievedumu, jo baltu pirmvalodā tā neesot bijis. Allatīvs parādās jau 16.–17. gadsimta lietuviešu valodas rakstos. Tā pēdas visvairāk atrodamas Lazūnu izloksnē, mazāk – citās Baltkrievijas lietuviešu izloksnēs. Tagad allatīvu valodnieki uzskata par arhaismu, lai gan ir palikušas sastingušas vārdu formas, ko mūsdienās oficiāli pieskaitīta apstākļa vārdiem, piemēram, lietuviešu valodā: velniop – 'velnup, pie velna', vakarop – 'vakarup, uz vakarpusi', rudeniop – 'uz rudens pusi', namo(p) – 'mājup'.
Allatīvs ir bijis arī latviešu valodā ar piedēkli -up vai -p(u). Ir saglabājušās atsevišķas sastingušas formas, kā mājup, kalnup, augšup, lejup, kurp, turp(u), šurp(u).
Citās valodās
Allatīva iezīmes sastopamas arī latīņu, Micēnu grieķu valodas formās, norādot virzienu uz kādu vietu.
Somu valodā allatīvs tiek veidots, pievienojot galotni -lle, piemēram, pöytä ("galds"), pöydälle ("galdup, pie galda").
5. mikroautobusu maršruts (Jūrmala)
5. autobusu maršruts ir mikroautobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no Bulduriem līdz Ķemeru stacijai.
Maršruta kopējais garums sasniedz 57,9 km. Virziena Bulduri — Ķemeru stacija kopējais garums ir 29 km, bet virzienā Ķemeru stacija — Bulduri kopējais garums ir 28,9 km.
Darbdienās un brīvdienās pa 5. mikroautobusu maršrutu kursē 3 mikroautobusi. Tas ir vienīgais ekspreša maršruts Jūrmalā.
Daži reisi Ķemeros virzienā uz Ķemeru staciju tiek veikti pa Robežu un Jaņa Rozentāla ielām.
Maršruts
Bulduri — Ķemeru stacija mikroautobusi kursē šādās ielās: Meža prospekts, Lienes iela, Jomas iela, Zigfrīda Meierovica prospekts, Dubultu prospekts, Mellužu prospekts, Asaru prospekts, Talsu šoseja, Mazā Nometņu iela, Tallinas iela, Artilērijas iela, Satiksmes iela, Skolas iela, Talsu šoseja, Kolkas iela, Jaunķemeru ceļš, Tūristu iela, Emīla Dārziņa iela, Tukuma iela, Robežu iela, Jāņa Rozentāla iela, Brocēnu iela.
Ķemeru stacija — Bulduri mikroautobusi kursē šādās ielās: Brocēnu iela, Tukuma iela, Emīla Dārziņa iela, Tūristu iela, Jaunķemeru ceļš, Kolkas iela, Talsu šoseja, Skolas iela, Satiksmes iela, Tallinas iela, Mazā Nometņu iela, Talsu šoseja, Asaru prospekts, Mellužu prospekts, Strēlnieku prospekts, Dubultu prospekts, Zigfrīda Meierovica prospekts, Jomas iela, Lienes iela, Meža prospekts, Dikļu iela, Edinburgas prospekts, Indras iela, Meža prospekts.
Pieturvietas
5. mikroautobusu maršrutā pavisam kopā ir 43 pieturas, kurās ekspersis apstājas. Pārējās pieturās apstājas pēc pieprasījuma. Maršrutā Bulduri — Ķemeru stacija ir 22 pieturas, bet maršrutā Ķemeru stacija — Bulduri ir 21 pietura.
Vēsture
5. autobuss tika atklāts 2018. gada 12. februārī apvienojot 3 mikroautobusu maršrutus – 10., 10a. un 11.
Līdz 2005. gadam 5. autobusu maršruts kursēja citā maršrutā Krastciems - AO Sloka, bet mazā pasažieru skaita dēļ tika slēgts.
Kristians VIII Oldenburgs
Kristians VIII (da; dzimis, miris ) bija Dānijas karalis no 1839. gada līdz savai nāvei 1848. gadā, kā arī, ar vārdu Kristians Frederiks (nb, nn), Norvēģijas karalis 1814. gadā.
Kristians VIII bija Dānijas kroņprinča Frederika un Mēklenburgas-Šverīnes hercogienes Sofijas Frederikas dēls. 1806. gadā Ludvigslustē apprecējās ar savu māsīcu Šarloti Frederiki. Ģimenē piedzima nākamais Dānijas karalis Frederiks VII, tomēr 1810. gadā laulība tika lauzta Šarlotes Frederikas neuzticības dēļ. Pašam Kristianam VIII vēlākās dzīves laikā bija 10 ārlaulības bērni, kurus viņš uzturēja. 1815. gadā Kristians VIII apprecējās otraiz. Šajā laulībā bērnu nebija.
1813. gada maijā Kristians VIII tika nosūtīts uz Norvēģiju kā vietvaldis, lai stiprinātu Norvēģijas saites ar Dāniju, kas bija cietušas kontinentālās blokādes dēļ, jo tolaik Dānija atbalstīja Napoleona politiku. 1814. gada 10. aprīlī Norvēģijas konstitucionālā asambleja izvēlējās Kristianu par Norvēģijas karali. Tomēr 1814. gada 14. janvāra Ķīles miera līgums paredzēja, ka par Norvēģijas karali kļūs Zviedrijas karalis Kārlis XIII. Nelielas zviedru militārās operācijas rezultātā par Norvēģijas karali kļuva Kārlis XIII.
1839. gada 13. decembrī Kristians VIII kļuva par Dānijas karali. Kaut arī ar Kristiana VIII vārdu saistīja cerības par valsts liberalizāciju, nekādas būtiskas reformas Kristināna VIII valdīšanas laikā nenotika. Karalis atbalsttīja zinātni, piemēram finansēja Heinriha Kristiana Šūmahera darbību.
Tirānas Mātes Terēzes starptautiskā lidosta
Tirānas Mātes Terēzes starptautiskā lidosta (sq) ir starptautiska lidosta Albānijā, 11 kilometrus uz ziemeļrietumiem no valsts galvaspilsētas Tirānas centra. Lielākā lidosta valstī. Lidosta nosaukta Mātes Terēzes vārdā.
Lidosta celta no 1955. līdz 1957. gadam. Kopš tā laika lidosta būtiski modernizēta. No 2017. gada lidostas darbību nodrošina Ķīnas kompānija China Everbright Limited, kurai tā nodota koncesijā līdz 2027. gadam.
Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības Aegean Airlines, Air Albania, Air Serbia, Albawings, Alitalia, Austrian Airlines, Blue Panorama Airlines, British Airways, EasyJet, EasyJet Switzerland, Edelweiss Air, Eurowings, Flynas, Polijas aviolīnijas LOT, Lufthansa, Norwegian Air Shuttle, Pegasus Airlines, SkyUp, Smartwings, Transavia France, TUI fly Belgium un Wizz Air. Visu sezonu lidojumi notiek uz 13 valstīm (tās ir Austrija, Beļģija, Čehija, Francija, Grieķija, Itālija, Lielbritānija, Nīderlande, Serbija, Šveice, Turcija, Ungārija, Vācija), bet sezonāli — vēl uz 5 valstīm (Dānija, Norvēģija, Polija, Saūda Arābija, Ukraina).
Latvijas Republikas proklamēšanas diena
Latvijas Republikas proklamēšanas diena ir Latvijas neatkarības pasludināšanas atzīmēšanas diena, kas tiek svinēta. Tā ir valsts brīvdiena.
Vēsture
1918. gadā šajā dienā Latvijas Tautas padome Rīgas pilsētas 2. teātra (pašreizējā Latvijas Nacionālā teātra) ēkā paziņoja, ka suverēnā valsts vara Latvijā ir pārgājusi tās rokās un vērsās pie Latvijas pilsoņiem ar uzsaukumu, kurā pasludināja, ka Latvija ir patstāvīga, neatkarīga un demokrātiska republika un to vada Latvijas Pagaidu valdība.
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām par tradīciju visā Latvijā veidojās gājieni uz brāļu kapiem, šajā dienā notika svinīgās sēdes, ārvalstu viesu pieņemšanas, svētku izrādes un koncerti teātros un klubos. Brāļu kapu pasākumos Pirmajā pasaules karā un Brīvības cīņās kritušo pieminēšanai tika piešķirta spilgta simbola vērtība — kritušie veidoja valsts vērtību un tās simbolisko kapitālu. Valsts esības un attīstības uzdevums bija atsvērt zaudētās dzīvības. 1920. gada 21. janvārī Latvijas Tautas Padomes sēdē pieņemtais "Likums par valdības un pašvaldības iestādēs svinamām dienām" noteica 18. novembri par Valsts svētku dienu. Latvijas neatkarības pasludināšanas piektajā gadadienā 1923. gadā notika pirmais plašais lāpu gājiens uz Latvijas Nacionālo teātri, ko sarīkoja Ugunsdzēsēju organizācijas un Nacionālais klubs. Latvijas valsts 10. jubilejas svinībām bija atvēlētas divas dienas — 17. un 18. novembris. 17. novembrī notika gājiens uz Brāļu kapiem un kritušo atcere, bet 18. novembrī Ministru kabineta sēde, oficiāls dievkalpojums Māras baznīcā un dievkalpojumi visās citās baznīcās, svinīga sēde Saeimā, pieņemšana pie Valsts prezidenta, mākslas izstādes atklāšana, parāde, kurā piedalījās karaspēka daļas, vidusskolēni un skauti, svētku akts Nacionālajā teātrī, svētku koncerts Nacionālajā teātrī, saviesīgie vakari Rīgas pilī un citur.