cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alfrēds Dzenis
Alfrēds Dzenis (1894—1943) bija latviešu virsnieks, Kara muzeja priekšnieks (1934-1940). 1941. gadā apcietināts un deportēts uz PSRS, kur gājis bojā.
Zīlītes
Vēl nesenā pagātnē zīlīšu ģints apvienoja gandrīz visas zīlīšu dzimtas sugas. Pēdējo gadu DNS pētījumi ir ieviesuši izmaiņas zīlīšu dzimtas sistemātikā un izveidotas vairākas jaunas ģintis, kas kādreiz tika sistematizētas kā Parus apakšģintis. Ģints zinātniskais nosaukums atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē "zīlīte".
Latvijā
Saskaņā ar jaunāko sistemātiku Latvijā sastopama viena zīlīšu ģints suga — lielā zīlīte (Parus major).
Kopīgās īpašības
Zīlīšu ģints sugas ir vienas no lielākajām zīlītēm. Tās visas ir apmēram vienādi lielas: ķermeņa garums 12,5—14 cm, svars 12—22 g. Tām ir melna galva ar baltiem vaigiem, pazode melna, kā arī uz vēdera centrāla, melna svītra. Izņemot Āzijas pelēko zīlīti, mugura zaļa, vēders, atkarībā no sugas, tumšāk vai gaišāk dzeltens, spārni un aste zilpelēki. Āzijas pelēkā zīlīte melnbalta — apspalvojumā dažādi pelēkie toņi no balta līdz melnam, vēders pelēkdzeltens.
Barojas ar kukaiņiem un to kāpuriem, arī ar eļļainām sēkliņām un ogām.
Alfrēds Dzenis
Dzīvesgājums
1921. gada aprīlī viņš pārgāja uz 2. robežsargu pulku, oktobrī kļuva par Galvenās artilērijas noliktavas munīcijas nodaļas priekšnieku. 1925. gadā Dzenis beidza virsnieku kursus un 1928. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi-leitnantu, vēlāk iecēla par Kara muzeja priekšnieku (1934-1940). Pēc Latvijas okupācijas viņu 1940. gada 11. decembrī atvaļināja no militārā dienesta.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā viņu Ogrē apcietināja un deportēja uz Vjatlagu, kur 1942. gada 25. novembrī viņam piesprieda 10 gadu ieslodzījumu. Miris 1943. gada 14. vai 22. maijā Vjatlaga nometnes 3. lagpunktā.
89. Kinoakadēmijas balva
Balvu ieguvēji
Uzvarētāji atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti treknrakstā.
Kinoakadēmijas goda balvas
norisinājās 8. Governors Awards ceremonija, kuras laikā balvas saņēma:
Informācija par ceremoniju
Pēc dažādajām atsauksmēm par iepriekšējo ceremoniju un ļoti zemajiem reitingiem, producenti Deivids Hills un Redžinalds Hadlins atteicās veidot turpmākās ceremonijas. 2016. gada novembrī, Kino mākslas un zinātnes akadēmija noslēdza sadarbības līgumu ar Maiklu De Luku un Dženiferu Todu par nākamās ceremonijas producēšanu. Šerila Būna Aizeksa presei paziņoja, ka viņa uzskata, ka Kinoakadēmija ir izvēlējusies talantīgus un pieredzējušus producentus un cer, ka viņi dāvās visiem neaizmirstamu pasākumu kino faniem visā pasaulē.
Rīgas Centra humanitārā vidusskola
Rīgas Centra humanitārā vidusskola ir Rīgas vidusskola, kas atrodas Krišjāņa Barona ielā 97a. Skola īsteno dažādas vispārizglītojošā virziena izglītības programmas gan pamatskolā, gan vidusskolā.
Vēsture
Par Centra humanitārās vidusskolas pirmsākumu uzskata vienklasīgo meiteņu skolu, ko 1885. gadā pilsētas valde atvēra tagadējā Krišjāņa Barona ielā 46. 1914. gadā šī skola tika iekļauta savienotās elementārskolas sastāvā, ko atvēra pie Natālijas Draudziņas ģimnāzijas Bruņinieku ielā 24a. Šajā skolā mācījās no 1. - 3. klasei, bija 12 klašu komplekti, pavisam 627 skolēni, 13 pedagogi. Mācību valoda bija krievu valoda. 1917. gada 15. oktobrī skolu atvēra ar latviešu mācību valodu. Zēnus un meitenes vēl joprojām mācīja atsevišķi. 1923. gadā nodibināja '''Rīgas 8. pamatskolu''', kurai 1937. gadā piešķīra Rīgas Maija 8. pamatskolas vārdu. Skola kļuva sešgadīga ar divām pirmsskolas klasēm, bija 14 klases, 544 skolēni, 20 skolotāji.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā Sarkanarmijas (Bruņinieku) ielā 24a tika nodibināta Rīgas pilsētas 28. nepilnā vidusskola. Vācu okupācijas laikā atjaunoja Rīgas pilsētas 8. pamatskolu, kas darbojās ēkās Ģertrūdes ielā 32 un Jorka (Bruņinieku) ielā 24/26 (1941-1942), vēlāk to nosauca par Rīgas pilsētas 8. tautskolu ēkās Ādolfa Hitlera (Brīvības) ielā 48 un Jorka ielā 24/26 (1942-1943), tad ēkās Jorka ielā 10 un Jorka ielā 24/26 (1943-1944). Pēc tām, kad Sarkanā armija atkal ieņēma Rīgu, 1945. gadā skolu pārdēvēja par Rīgas pilsētas 8. (septiņgadīgo) pamatskolu, bet 1956. gadā par Rīgas 50. vidusskolu, kurā 1959. gadā ieviesa padziļinātu angļu valodas apmācību.
1971. gadā skola pārcēlās uz jaunuzcelto ēku Krišjāņa Barona ielā 97a. 1990. gada 15. oktobrī skola ieguva Centra humanitārās ģimāzijas vārdu. 2001. gada 26. aprīlī skola tika pārdēvēta par Rīgas Centra humanitāro vidusskolu.
Svaļavas rajons
Svaļavas rajons ir Aizkarpatu apgabala administratīvā iedalījuma vienība Ukrainā, Karpatu kalnos. Robežojas ar Aizkarpatu apgabala Volovecas, Mižhirjas, Iršavas, Mukačeves un Perečinas rajoniem.
Rajona teritorijā, pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem, procentuāli dzīvoja visvairāk (5,49 %) rusīnu iedzīvotāju Ukrainā.
Buferšķīdums
Sastāvs
Bufersistēmu vispārīgā gadījumā veido divas sastāvdaļas — vāja protolītiska skābe un tai saistīta bāze. Konkrētāk to var veidot:
Buferkapacitāte
Buferkapacitāte (β) ir buferšķīdumiem piemītošs raksturlielums, kas parāda, cik lielu daudzumu stipras skābes vai bāzes jāpievieno 1 litram buferšķīduma, lai tā pH izmainītos par vienu vienību. Buferkapacitāti definē kā šķīdumā ievadītās stiprās skābes vai bāzes koncentrācijas attiecību pret ievadīšanas izraisīto pH izmaiņu (precīzāk — attiecīgo lielumu diferenciāļu attiecību).
Nozīme
Daudzas bufersistēmas sastopamas dzīvajos organismos, kuru vielmaiņā veidojas skābi produkti, piemēram, oglekli oksidējot par oglekļa dioksīdu kā starpprodukti rodas dažādas organiskas skābes, kas paskābina vidi. Bufersistēmas novērš šīs pH svārstības un uztur nemainīgu bioloģisko šķīdumu skābumu, nodrošinot biokatalizatoru fermentu darbībai vajadzīgo optimālo pH intervālu. Īpaša nozīme ir asins bufersistēmām, kas nodrošina asins pH robežās no 7,37 līdz 7,44, no kurām galvenā ir asins plazmā esošā karbonātu bufersistēma.
Aizkalnes senkapi
Aizkalnes senkapi ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Preiļu novada Aizkalnes pagasta Aizkalnē, Jašas upes labajā krastā.
Buferšķīdums
Nozīme
Buferšķīdumus izmanto tādos rūpnieciskajos procesos, kuru normālai norisei vajadzīgs nemainīgs vides pH. Tos pievieno, piemēram, automašīnu antifrīzam, lai novērstu tā sastāvā esošā etilēnglikola izraisīto dzinēja metāla detaļu koroziju.
Precīzi pagatavotus standartbuferšķīdumus izmanto pH-metru kalibrēšanai.
Juris Jurašs
Juris Jurašs (dzimis ) ir latviešu jurists un politiķis. Bijis 13. Saeimas deputāts un Jaunās konservatīvās partijas (vēlāk "Konservatīvie") Saeimas frakcijas priekšsēdētājs. Pirms ievēlēšanas Saeimā ieņēma Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (KNAB) Operatīvo izstrāžu nodaļas vadītāja amatu. Bijis arī Rīgas domes deputāts no JKP.
Biogrāfija
J. Jurašs cēlies no Burtniekiem, viņš ir pazīstamā zirgaudzētāja Jāņa Juraša dēls, pats bijis "Burtnieku zirgaudzētavas" līdzīpašnieks.
1999. gadā J. Jurašs pabeidza Latvijas Policijas akadēmiju, iegūstot tiesību zinātņu bakalaura grādu. No 2003. līdz 2005. gadam bijis Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja nodaļas vadītāja vietnieks. No 2005. gada — KNAB Operatīvo izstrāžu nodaļas vadītājs. 2007. gadā Policijas akadēmijā ieguvis maģistra grādu tiesību zinātnēs.
Politiskā darbība
2017. gada janvārī J. Jurašs iestājās Jaunajā konservatīvajā partijā. 2017. gada jūnijā kandidēja pašvaldību vēlēšanās un tika ievēlēts Rīgas domē no Jaunās konservatīvās partijas saraksta. Nākamā gada oktobrī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās Kurzemes vēlēšanu apgabalā un tika ievēlēts.
Saeimā J. Jurašs īslaicīgi bija Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas priekšsēdētājs, bet no 2020. gada 3. aprīļa pilda Saeimas Juridiskās komisijas priekšsēdētāja pienākumus. Tā paša gada 25. martā kļuva par JKP Saeimas frakcijas priekšsēdētāju. Bez tam līdz 2020. gada 31. martam pildījis Tieslietu ministrijas parlamentārā sekretāra pienākumus.
2022. gada martā, Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā, J. Jurašs devās uz Ukrainu un pievienojās brīvprātīgajiem Ukrainas aizsardzības spēkos. Drīz pēc tam nolika Saeimas deputāta mandātu.
2022. gada rudenī J. Jurašs kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās, taču partijas "Konservatīvie" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Leitnants
Lietošana Latvijā
Arī Latvijas Bruņotajos spēkos un Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos tika un tiek lietota šī dienesta pakāpe, tāpat arī Valsts policijā un robežsardzē.
Euphoria
Par Zviedrijas pārstāvi dziesma tika izvēlēta nacionālajā atlasē Melodifestivalen 2012 TV skatītāju un starptautiskas žūrijas balsojuma koprezultātā. Singls tika izdots pirms nacionālās atlases fināla. Euphoria ir tikusi sertificēta ar pieckāršā platīna disku par pārdotajām vairāk nekā 100 000 kopijām.
Biržu muiža (Madona)
Biržu muiža jeb Madonas muiža bija muiža Lazdonas pagasta un Madonas pilsētas teritorijā.
Kirasao futbola izlase
Kirasao futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Kirasao starptautiskās futbola sacensībās. Kirasao futbola izlasi pārvalda Kirasao Futbola federācija.
Biržu muiža (Madona)
Vēsture
Muiža izveidojusies Rīgas arhibīskapijas Ļaudonas pilsnovadā pie senā Kokneses - Alūksnes lielceļa pēc tam, kad 1461. gadā Rīgas arhibīskaps Silvestrs Stodevešers iznomāja novadā esošās zemes saviem vasaļiem. Zviedru Vidzemes muižu redukcijas laikā tā kļuva par Zviedrijas kroņa muižu, kartēs tā sastopama gan ar Modonas, gan Biržu vārdu. Krievijas Impērijas ķeizariene Elizabete Biržu muižu uzdāvināja grāfam Aleksandram Buturļinam (Бутурлин), bet imperatore Katrīna II - serbu izcelsmes ģenerālmajoram Maksimam Zoričam. No 19. gadsimta sākuma līdz 1920. gada zemes reformai no Ļaudonas novada atdalītā Lazdonas draudzes novada Biržu muiža piederēja Vulfu dzimtai.
Pēc 1900. gada ap Biržu muižas Leivēra krogu un Madonas dzelzceļa staciju pakāpeniski izveidojās mūsdienu Madonas pilsēta.
Elza Ķezbere
Elza Ķezbere (dzimusi Pinne, mirusi ) bija latviešu dzejniece.
1932. gadā beigusi mācības Priekuļu lauksaimniecības skolā. 20. gadsimta 40. gadu pirmajā pusē strādājusi laikrakstā "Tēvija". 1944. gadā emigrējusi uz Vāciju, kur ar meitām atradusies Blombergas bēgļu nometnē. 1950. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV, kur no 1950. gada vasaras dzīvojusi Ņujorkā.
Pirmās publikācijas — 1934. gadā. Izdoti vairāki dzejoļu krājumi. Ķezbere ir visvairāk komponētā latviešu dzejniece — mūzika komponēta apmēram 160 Ķezberes dzejoļiem. Padomju laikā viņa bija aizliegta.
2001. gadā apbalvota ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Pavlo Li
Pavlo Li (uk, dzimis, miris ) bija ukraiņu aktieris un televīzijas raidījumu vadītājs. Sākoties Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā kara pirmajā dienā iestājās Ukrainas teritoriālās aizsardzības spēkos. Gājis bojā kaujā, kad Krievijas spēki bombardēja Irpiņas pilsētu netālu no galvaspilsētas Kijivas.
Biogrāfija
Dzimis 1988. gadā Eipatorijā, Krimā, korejiešu-ukraiņu izcelsmes tēva un mātes ukrainietes ģimenē. Viņu sauca arī par Pašu Li.
Li bija aktieris Kijevas akadēmiskajā teātrī «Колесо», darbojās filmās un reklāmās. Viņš kļuva pazīstams ar lomu Ļubomira Levitska šausmu filmā Штольня (2007). Viņš arī filmējies filmā Тіні незабутих предків (2013).
Plašu popularitāti ieguva, piedaloties šova "Zvaigžņu fabrika 3" ukraiņu versijā. Lai arī viņš nebija šova uzvarētājs, tomēr viņu pamanīja Konstantīns Meladze un Anastasija Prihodko un tika izveidots televīzijas projekts "Paša Li". Turpināja arī filmēties, tai skaitā filmās SelfieParty (2016), Правило бою, (2017), Зустріч однокласників (2019). Filmās "Karalis Lauva" un filmu sērijā "Hobits" Li dublēja lomas ukraiņu valodā, viņš bija arī tādu varoņu dublējošā balss kā Ēriks Kartmens "Dienvidparkā", Stīvs Smits no "Amerikāņu tētuks", Glens Kvagmairs filmā "Mana trakā ģimene", Psidaks filmā "Pokémon: Detektīvs Pikaču". 2021. gadā Li filmējās TV seriālā Provincial. Pēdējā Li loma bija filmā Мирний-21 (2022).
Nāve
Li iestājās Ukrainas teritoriālajos aizsardzības spēkos Krievijas 2022. gada iebrukumam Ukrainā pirmajā dienā. Cīņu laikā viņš savā Instagram kontā vairākas reizes bija publicējis ziņas par kara apstākļiem un Ukrainas spēku.
Li tika nogalināts Krievijas apšaudes rezultātā Kijevas priekšpilsētā Irpiņā 2022. gada 6. martā. Par viņa nāvi paziņoja Odesas Starptautiskajā filmu festivālā. Viņš tika apglabāts 18. martā Ivanofrankivskas apgabala Vorohtā, kur dzīvo viņa māte.
Imulas iela (Rīga)
Imulas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņos (Mārupē). Iela sākas krustojumā ar Tēriņu ielu un beidzas strupceļā pie Mārupītes, gājējiem šeit ir ispējams savienojums ar Mārupītes gājēju un velo celiņu. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā klāta ar asfalta segumu, bet Mārupītei tuvākais ielas posms — ar grants segumu. Imulas ielā ir tikai savrupmāju apbūve.
Iela ir nosaukta Imulas — Abavas pietekas — vārdā.
Vēsturiski Imulas iela sastāvējusi no divām daļām, līdz 2022. gada jūlijā ar Rīgas domes lēmumu ielas daļu Mārupītes labajā krastā pārdēvēja par Cīravas ielu.
Ielu savienojumi
Imulas iela ir savienota ar šādām ielām:
2019. gada UCI Pasaules tūre
2019. gada UCI Pasaules tūre bija vienpadsmitā sezona 2009. gadā UCI izveidotajai vērtējuma sistēmai. Sezona sākās ar Tour Down Under atklāšanas posmu 15. janvārī un noslēdzās ar Tour of Guangxi pēdējo posmu 20. oktobrī. 2019. gada riteņbraukšanas sezonas ietvaros tajā notika 38 šosejas riteņbraukšanas sacensības. Tā bija pirmā reize kad pats tūres kopvērtējums netika izmantots braucēju rangam. UCI Pasaules rangā tika ieskaitīti arī citu sacensību rezultāti.
Sacensības
2019. gada kalendārs tika izziņots 2018. gada jūnijā. Tajā iepriekš iekļautās Abu Dhabi Tour daudzdienu sacensības aizvietotas ar UAE Tour, kas izveidotas apvienojoties ar Dubai Tour sacensībām. 2018. gada septembrī kalendārā tika iekļautas arī Driedaagse Brugge-De Panne viendienas sacensības, kam iepriekšējā sezonā bija 1.HC kategorija. 2018. gada novembrī tika paziņots, ka Presidential Cycling Tour of Turkey pēc divām reizēm oktobrī tiek pārcelta atpakaļ uz aprīli. Iepriekšējās sezonas uzvarētājs bija Apvienotās Karalistes pārstāvis Saimons Jeitss.
Agnese Budovska
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Rīgas Kultūru vidusskolā un Latvijas Kultūras akadēmijā, kur 2014. gadā ieguvusi bakalaura grādu mākslās aktiera specialitātē.
Kopš 2014. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktrise.
Vairākas reizes nominēta Spēlmaņu nakts balvai. Balvu ieguvusi 2016. gadā nominācijā "Gada debija vai jaunais skatuves mākslinieks" par līgavas lomu izrādē "Asins kāzas" Latvijas Nacionālajā teātrī. 2021. gadā par lomu filmā "Wild East. Kur vedīs ceļš" ieguvusi Lielā Kristapa balvu kā labākā aktrise otrā plāna lomā.
2021. gadā precējusies ar aktieri Matīsu Budovski.
Dzīvība (filma)
"Dzīvība" (en) ir 2017. gada amerikāņu zinātniskās fantastikas un šausmu filma, kuras režisors ir Daniels Espinosa. Filmas pirmizrāde notika.
Jinglaka Čīnnāvata
Jinglaka Čīnnāvata (ta, Yinglak Chinnawat,, dzimusi ), pazīstama arī kā Pū (ปู, — ‘Krabis’), ir Taizemes politiķe un uzņēmēja. Viņa no 2011. līdz 2014. gadam bija Taizemes premjerministre. Viņa bija pirmā sieviete šajā amatā.
2013. gada beigās sākās masu protesti pret viņas vadīto valdību. Taizemes konstitucionālā tiesa viņu atvaļināja no premjerministres amata. 2014. gadā militārā apvērsuma laikā Čīnnāvata tika arestēta. Vēlāk notiesāta par korupciju ar cietumsodu, taču ir pametusi valsti.
Alfrēds Vītols
Alfrēds Vītols var būt:
Zvīņu iela (Rīga)
Zvīņu iela ir Rīgas iela, Kurzemes rajona Daugavgrīvas apkaimē. Zvīņu iela sākas krustojumā ar Birzes ielu un beidzas krustojumā ar Lēpju ielu. Kopējais ielas garums ir 316 metri.
Ielu savienojumi
Zvīņu iela krustojas ar šādām ielām:
Notra (upe)
Notra ir Maltas upes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novadā.
Izteka - uz rietumiem no Aleksandropoles. Tek ziemeļu virzienā. Tecējums novirzīts ap Notras ezeru. Tek paralēli autoceļam V595 (Viļāni–Maltas Trūpi–Lomi), uz dienvidiem no Viļānu muižas šķērsojot autoceļu P58 (Viļāni–Preiļi–Špoģi). Ietek Maltā Viļānu pilsētas teritorijā.
Apdzīvotās vietas upes krastos: Notra, Kūkoji, Viļānu muiža, Viļāni.
Astotā jūdze
"Astotā jūdze" (en) ir 2002. gada ASV drāmas filma, kuras režisors un viens no producentiem ir Kērtiss Hensons. Galvenās lomas atveido Eminem, Kima Beisingere, Britānija Mērfija un Mekhi Faifers. Filmas pirmizrāde notika.
Jauns reperis Džimijs, kurš cīnās visos savas dzīves aspektos, vēlas izsisties hiphopa pasaulē, bet Džimija draugi un ienaidnieki padara viņa ceļu smagāku, nekā Džimijam sākotnēji šķita.
Pepco
Pepco (uzņēmuma nosaukums PEPCO Poland sp. z o.o) ir Polijas apģērbu un mājsaimniecības preču mazumtirgotājs. Galvenais birojs atrodas Poznaņā. Dibināts 1999. gadā. Uzņēmuma īpašnieks ir Dienvidāfrikas uzņēmums Pepkor, kā akcijas tiek kotētas Frankfurtes fondu biržā.
Pepco ir vairāk nekā 1300 zemo cenu veikali Bulgārijā, Čehijā, Horvātijā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Rumānijā, Slovākijā, Slovēnijā, Ungārijā. Plānots veikalus atvērt Itālijā un Serbijā (2020. gada informācija). Aptuveni 60 % Pepco sortimenta ir apģērbs, un 40 % ir mājsaimniecības preces.
Vēsture
Uzņēmums dibināts 1999. gadā, Apvienotās Karalistes mazumtirgotājam Brown & Jackson Polijā atverot filiāli. 2000. gada sākumā tika atvērts pirmais apģērbu un mājsaimniecības preču veikals.
Brown & Jackson piedzīvoja zaudējumus, un 2004. gadā tā Polijas veikalus pārņēma Dienvidāfrikas investīciju uzņēmuma Pepkor meitas uzņēmums Tradegro. Tika nomainīts zīmols uz Pepco un veiktas investīcijas, lai to pārveidotu par zemo cenu veikalu tīklu Polijā.
2017. gada martā tika paziņots, ka Pepco gatavojas sākt darbību Baltijas valstīs.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Latviju un PSRS
Savstarpējās palīdzības pakts starp Latviju un PSRS (ru), pazīstams arī kā Bāzu līgums, bija Padomju Savienības uzspiests starptautisks līgums starp Latviju un PSRS, ko pēc Otrā pasaules kara sākuma 1939. gada 5. oktobrī Maskavā parakstīja PSRS Ārlietu tautas komisārs Vjačeslavs Molotovs un Latvijas Ārlietu ministrs Vilhelms Munters. Savstarpējās palīdzības pakts bija spēkā 10 gadus ar iespējamu 10 gadu pagarinājumu, tomēr PSRS to pārkāpa un izmantoja kā iemeslu 1940. gada Latvijas okupācijai.
Saturs
Pakts paredzēja "attīstīt ... draudzīgās attiecības, kuras pamatojas uz otras puses valstiskās neatkarības atzīšanu un neiejaukšanos tās iekšējās lietās". Sakarā ar pakta nosacījumiem "Latvijas Republika nolūkā drošināt PSRS drošību un pašas neatkarības nostiprināšanā piešķir Padomju Savienībai tiesības turēt Liepājas un Ventspils pilsētās kara flotes bāzes un dažus aerodromus aviācijai uz nomas pamata par salīgšanas cenu". Padomju Savienībai tika dotas tiesības iekārtot krasta artilērijas bāzi jūras piekrastē starp Ventspili un Pitragu.
Konfidenciālajā protokolā par padomju militārajām bāzēm Latvijas teritorijā PSRS ieguva tiesības turēt aerodromiem un bāzēm ierādītos iecirkņos atsevišķu garnizonu veidā līdz 25 000 cilvēku bruņotu sauszemes un gaisa spēku. Vēlāk panāca vienošanos arī par jūras spēku daudzumu Liepājā un Ventspilī, bija paredzēts katrā izvietot pa piecām zemūdenēm, kopā 10 zemūdenes Latvijas teritoriālajos ūdeņos. Abas pilsētas kļuva par padomju kara flotes bāzēm. 12. oktobrī Latvijas Ministru kabinets iecēla īpašu militāro komisiju ģenerāļa M. Hartmaņa vadībā militāro jautājumu risināšanai ar padomju pārstāvjiem. Komisijas uzdevums bija ierādīt padomju spēkiem bāzu vietas. Sarunās tika panākts, ka padomju spēki neizvietosies uz austrumiem no Ventas upes, izņemot Irbes jūras šauruma krastu. 1939. gada 29. oktobrī caur Zilupes un Indras dzelzceļa stacijām Latvijā sāka ievest Sarkanās armijas daļas, kas uz savām dislokācijas vietām drīkstēja pārvietoties tikai pa dzelzceļu. PSRS armijas vienību izvietošanās jaunajās bāzēs Latvijas Republikas teritorijā bija jāpabeidz līdz 31. oktobrim.
PSRS karabāzes Latvijā
Visas padomju karaspēka daļas apvienoja Sarkanās armijas 2. atsevišķajā korpusā ar štābu Liepājas Karostā. Sarkanās armijas sauszemes spēku karabāzes 1939.-1940. gadā bija
Sekas
Pēc 1939. gada 15. oktobra Liepājas karostu PSRS kara flote izmantoja kā karabāzi uzbrukumam Somijai Ziemas kara laikā. Tūlīt pēc sākuma 1939. gada 1. decembrī padomju kara flotes kreiseris "Kirovs" no Liepājas veica uzbrukumu Somijas krasta apsardzes baterijai Rusāres salā, sagraujot piestātni, kazarmas un bāku, bet bija spiests atkāpties pēc somu lielgabala šāviņa tieša trāpījuma. Latvijas bruņotajos spēkos no 1939. gada septembra iesauca rezervistus un armijas kopējais skaits sasniedza 30 000 vīru. Lielā slepenībā sāka izstrādāt 5. mobilizācijas plānu, kas paredzēja tādu armijas dislokāciju, kas iespējamā kara gadījumā sekmētu kā Ventas līnijas pret PSRS karabāzēs esošo karaspēku, tā Pededzes—Aiviekstes—Lubānas līnijas aizsardzību pret Sarkanās armijas uzbrukumu no austrumiem. Līdztekus dažādi Latvijas politiskie un sabiedriskie darbinieki sāka slavēt noslēgto paktu kā gudras tālredzīgas Latvijas ārpolitikas rezultātu.
Sabiedrisko lietu ministrs Alfreds Jēkabs Bērziņš Rīgas Latviešu biedrības namā savā runā teica: [..] noslēgtais pakts dod abām valstīm sargāt zināmos Eiropas novados mieru, un mēs esam pārliecināti, ka Padomju Krievija, noslēgdama paktu, nav vadījusies no savādākiem mērķiem kā līgumā noteiktiem.
Savukārt Ārlietu ministrs Vilhelms Munters savā 1940. gada 12. februāra priekšlasījumā "Kara pirmie mēneši" Latvijas Universitātē pauda oficiālo valdības viedokli arī par 1939. gada 5. oktobra paktu: ''Ir ļaudis, kas saka, ka šiem labvēlīgiem apstākļiem ir tikai pagaidu raksturs un ka agrāk vai vēlāk mums jārēķinās ar Padomju savienības iekšpolitisko un ārpolitisko spiedienu. Uz kādiem apsvērumiem pamatojas tamlīdzīgi pareģojumi, tas ir šo cilvēku noslēpums; valdības piedzīvojumi tos katrā ziņā neattaisno. Valdība ir tanīs domās, ka 5. oktobra pakts izriet no abu valstu interesēm, it sevišķi ievērojot kara apstākļus, un ka tas noslēgts abpusējā labā ticībā un pilnā respektā iepretim katras puses suverenitātei. Tādēļ šeit ir vietā atkārtot Valsts prezidenta 12. oktobra runā teiktos vārdus: „Mūsu valsts ir patstāvīga, neatkarīga un brīva iekšējā un ārējā politikā un tāda arī paliks. Mēs paši to tādu uzturēsim."''
Tomēr savstarpējās palīdzības pakta nosacījumus PSRS valdība izmantoja kā ieganstu, lai 1940. gada 16. jūnijā pieprasītu mainīt Latvijas Republikas valdību un nodrošināt padomju karaspēka daļu brīvu ielaišanu Latvijas teritorijā.
Akiko Sudo
Akiko Sudo (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Life
Life (no angļu valodas — 'dzīvība') var būt:
De La Rue
De La Rue plc ir 1821. gadā dibināta globāla poligrāfijas kompānija, kas specializējas banknošu, pasu un tamlīdzīgu izstrādājumu ražošanā. Ražo arī banknošu skaitīšanas un pārbaudes aparatūru. Darbojas vairāk nekā 140 valstīs. Drukā banknotes vairāk nekā 60 valstīm.
Tās galvenā mītne atrodas Hempšīrā, Anglijā. Tiek kotēta Londonas fondu biržā. Vēsturiski ražojusi arī spēļu kārtis, pastmarkas un rakstāmlietas. 2019. gada oktobrī uzņēmumu iegādājās ASV kompānija HID Global, kas savukārt pieder Zviedrijas Assa Abloy.
Akmeņu iela (Liepāja)
Akmeņu iela ir iela Liepājā, Jaunliepājas apkaimē. Tās garums ir aptuveni 115 metru un to pilnībā klāj bruģis.
Mailīte
Mailīte (Phoxinus phoxinus) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropā un Āzijā. Galvenokārt tā mājo vēsās (12—20 °C) upītēs un upēs, kā arī ar skābekli labi apgādātos ezeros un dīķos. Mailīte ir ļoti sabiedriska un uzturas lielos baros. Tā ir zinātnieku iecienīta zivtiņa, kuru izmanto dažādiem pētījumiem laboratorijās, piemēram, zivju maņu orgānu pētījumiem. Makšķernieki mailīti dažreiz izmanto kā ēsmas zivtiņu.
Izplatība
Mailīte mājo Eirāzijas Atlantijas okeāna (Ziemeļu un Baltijas jūru ieskaitot) upju baseinos, Ziemeļu Ledus un Klusā okeāna upju baseinos. Izplatības areāls rietumos sākas ar Garonnas upes baseinu Francijā un austrumu virzienā turpinās līdz Anadiras un Amūras baseiniem Krievijas austrumos, kā arī tā mājo Korejas pussalā. Lielbritānijā tā sastopama līdz 58° ziemeļu paralēlei, bet Skandināvijā un Krievijā līdz ziemeļu okeāna krastiem. Dienvidos robežbaseins Eiropā ir Rona. Sibīrijā tā sastopama Volgas augštecē un vidusdaļā, Urālu upēs, Balhaša ezerā Kazahstānā un Sirdarjas augštecē.
Latvijā
Latvijā mailīte sastopama daudzās upēs, arī strautos un meliorācijas grāvjos, vairākus kilometrus no ietekas upēs. Ezeros parasti nav sastopama, lai gan literatūrā attiecināta uz Odzes un Babītes ezeriem.
Uzvedība un barība
Mailīte ir saldūdens zivs, sastopama vēsās, ar skābekli bagātās ūdenstilpēs, sākot ar nelielām, straujām upītēm un beidzot ar lielām, plašām ziemeļu zemieņu upēm un ezeriem. Tā uzturas baros, kas peld tuvu ūdens virsmai un ir ļoti tramīgi. Tēviņi un mātītes veido atsevišķus barus, kas nārstošanas vietās ierodas atšķirīgos laikos. Ziemā mailīte izvietojas bedrēs ar substrātu, salien alās un zem augu saknēm, vietās ar lēnu straumi. Barojas ar aļģēm, atmirušām augu daļām, planktonu, moluskiem, vēžveidīgajiem un kukaiņiem.
Vairošanās
Mailītei dzimumgatavība iestājas 1—3 gadu vecumā, sasniedzot 4—7 cm garumu. Auglība 0,1—10,9 tūkst. ikru. Nārsto laikā no aprīļa līdz augustam, Latvijā no maija līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra ir 7—20°C. Nārsts notiek 5—60 cm dziļumā, tādēļ mailītes migrē pa upēm uz augšu, līdz tās kļūst seklas. Mailītei raksturīgs porciju nārsts, kas notiek 3—5 piegājienos ar apmēram 15 dienu starplaiku. Kopējais nārsta ilgums 1—2 mēneši. Ikru nēršana notiek uz tīras, ar granti klātas grunts, vietā, ko labi apskalo straumes. Ikri pielīp pie augiem, akmeņiem un cita substrāta, to attīstība ilgst 2—14 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Piemēram, ūdenī, kas 18°C silts, ikri attīstās 4—5 dienas. Mailīte var sasniegt 13 gadu vecumu.
Raivis Zeltīts
Raivis Zeltīts (dzimis 1992. gadā, Rīgā) ir latviešu politiķis, nacionālkonservatīvs aktīvists un rakstnieks. No 2014. līdz 2020. gadam viņš bija Nacionālās apvienības ģenerālsekretārs un valdes loceklis, kā arī bijis Nacionālās apvienības jauniešu organizācijas vadītājs.
Zeltītam ir augstākā izglītība — bakalaurs vēstures zinātnē. Viņš ir autors daudziem rakstiem latviešu un angļu valodās par nacionālismu, ģeopolitiku un Intermarium ideju mūsdienu Eiropā. Zeltīts ir sarakstījis grāmatas “Par Nacionālu valsti” un “Dr. Pauls Jurevičs un latviešu tautas misija”, kurā tiek apskatīti latviešu filozofa Paula Jureviča uzskati par nacionālismu un konservatīvismu, kā arī viņa marksisma un modernās Rietumu pasaules kritika. 2020. gadā pēc atkāpšanās no Nacionālās apvienības ģenerālsekretāra amata Zeltīts dibināja nacionālistu kustību “Austošā Saule”, kas iestājas par “etnisko latviešu nacionālismu, demokrātisku un ekonomisku nācijas pašnoteikšanos, ciešu sadarbību ar Lietuvu (panbaltisms) un citām Starpjūru (Intermarium) reģiona valstīm. Vēlāk tika publicēts manifests, aprakstot nacionāldemokrātisma ideoloģiju.
Kontakti ar britu neonacistiem
2019. gadā tika atklāts, ka Zeltītam bijis profils galēji labējā interneta vietnē “Iron March”. Zeltīts izmantoja niku "Latvian_Integralist". Interneta vietnē bija redzama Zeltīta sarakste, kurās viņš lūdz foruma vadībai (konkrēti, neonacistam Bendžaminam Reimondam) izdzēst kādas Zeltīta vēstules fragmentus, jo Nacionālā apvienība cenšas kļūt "draudzīgāka sabiedrībai". Savā vietnes profilā Zeltīts norādījis uz nepatiku pret rasistiem. Zeltīts ir atbildējis, ka ierakstu veikšanās laikā bija 20 gadu vecs un skaidroja: “Nekad neesmu slēpis, ka savā jaunības maksimālismā esmu bijis radikālāks. (..) Apzinos, ka tas met ēnu uz mani un partiju. (..) Es atvainojos sev tuvajiem cilvēkiem, atbalstītājiem un Nacionālajai apvienībai par šo ēnu.” Zeltīts paziņoja, ka ir par demokrātisku un pret jebkādu totalitāru sistēmu, ieskaitot nacismu, un to apliecina viņa raksti un aktivitātes. 2015. gadā Raivis Zeltīts devās leģionāru piemiņas dienas gājienā kopā ar Reimondu.
2014. gadā Zeltīts piedalījās vēlāk terorismā apvainotās grupas National Action atbalstītāja Pola Hikmana radio šovā, kurā izteicās, ka vajadzētu pārskatīt mītu par vācu krustnešu negatīvo lomu Latvijā un nepiekrita raidījuma vadītāja antisemītiskajiem izteikumiem.
Ramata (upe)
Ramata (et) ir Salacas labā krasta pieteka Valmieras novadā. Iztece Igaunijā, pie Ramata (Raamatu) ciema. Tek dienvidu-dienvidaustrumu virzienā. Augštecē tek gar Ķeseles purva austrumu malu. Vidustecē caurtek Rauskas ūdenskrātuvei. Lielākās pietekas - Ārņupīte, Kabuļupīte, Krūkļupe, Ķīšupe, Zariņupīte. Ietek Salacā lejpus Pēcas purva, pie Puņmušu mājām. Ramatu šķērso valsts autoceļi V170 (Krustiņi–Ārgaļi), V177 un V164. Tās krastos atrodas Talcis, Ramata, Nuķis.
Aéro-Service
Aéro-Service (pilns nosaukums Société Aéro-Service Afrigo) ir Kongo Republikas lidsabiedrība. Tās bāze izvietota Antonio Agostinho Neto starptautiskajā lidostā Puentnuārā. Dibināta 1967. gadā.
Lidsabiedrība nodarbojas ar pasažieru un kravu čartera pārvadājumiem Kongo Republikā un uz kaimiņvalstīm.
2009. gadā Eiropas Savienība pret Kongo Republikas lidsabiedrībām, tai skaitā Aéro-Service, ieviesa lidojumu aizliegumu uz ES valstīm.
Recenzija
Recenzēšana
Recenzija vēstures avotu kritikā ir vācu filologa Karla Lāmana (Karl Konrad Friedrich Wilhelm Lachmann) ieviests nosaukums vēsturiskam pirmtekstam — uzticamam pirmavotam. Ja pieejami vairāki pirmavota noraksti, recenzenta uzdevums ir izvēlēties un sagatavot vislabāko teksta versiju, ideālā gadījumā — maksimāli iespējami pietuvoties pirmavota autora tekstam. Uzdevums ir vieglāks, ja teksta oriģināls ir saglabājies, bet, ja gadsimtu gaitā vēstures avotus daudzkārt pārrakstot, tekstā ieviesušies izlaidumi un iespraudumi, kā arī kļūdas atsevišķos vārdos un izteicienos, tad darbs prasa lielu uzmanību un zināšanas, īpaši analizējot vārdus, kas dažādos norakstos interpretēti atšķirīgi. Šādā gadījumā ieteicams uzskaitīt recenzētā teksta beigās visus variantus, kas rokrakstos sastopami. Oriģinālais teksts jāatkārto vārds vārdā, izlabojot tikai pareizrakstības kļūdas, bet saīsinājumus izvēršot pilnā tekstā. Ja saglabājies tikai pirmteksta noraksts, ar to aizstāj oriģinālo tekstu.
Aéro-Service
Lidsabiedrībai notikuši vairāki incidenti, no kuriem divi (2010. un 2012. gadā) beigušies traģiski.
Loran C
Loran C ir akronīms no angļu valodas vārdiem long range navigation (tāla darbības rādiusa navigācija). Tā bija elektroniska sistēma ar uz Zemes izvietotiem raidītājiem, kuri pārraidīja zemas frekvences impulsus ar kuru palīdzību kuģi un lidaparāti varēja noteikt savu atrašanās vietu. Sistēma, kura izmantotu šādu principu, tika pirmo reizi piedāvāta 1930. gados un izmantota kā Apvienotās Karalistes Gee sistēma Otrā pasaules kara sākumā. Gee sistēma izmantoja vadošos un vadāmos raidītājus, kuri tika izvietoti apmēram 100 jūdžu attālumā un lietoja frekvences no 30 līdz 80 MHz. Ultraīsviļņu izmantošana ierobežoja sistēmas izmantošanu tikai tiešas redzamības attālumos, bet tas nebija būtisks trūkums, jo sistēmu izmantoja bumbvedēju navigācijā bombardējot Vāciju.
Sistēmu attīstīja Masačūsetsas Tehnoloģiju institūts un jau 1943. gadā ASV Krasta apsardze sāka izmantot raidītāju ķēdi. Šo sistēmu vēlāk pārdēvēja par Loran A. Sistēma darbojās frekvenču diapazonā no 1850 līdz 1950 kHz ar attālumu starp vadošo un vadāmajām stacijām līdz pat 600 jūras jūdzēm. Loran A izmantoja virsmas viļņus attālumā no 600 līdz 900 jūras jūdzēm no krasta dienas laikā un debesu viļņus attālumā no 1250 līdz 1500 jūras jūdzēm no krasta nakts laikā. Sistēmas precizitāte bija apmēram 1 jūras jūdze, izmantojot virsmas viļņus, un 6 jūras jūdzes, izmantojot debesu viļņus. Loran A uztvērējs darbojās izmērot laika starpību ar kādu tika uztverti signāli no ķēdes vadošās un vadāmās stacijas. Katra laika starpība starp vadošās un vadāmās stacijas pārraidi deva vienu pozīciju līniju. Atrašanās vietu varēja noteikt krustojoties divām pozīciju līnijām izmantojot divus piemērotus vadošās un vadāmo staciju pārus. Katrā staciju ķēdē vadāmās stacijas pārraide bija aizkavēta laikā attiecībā pret vadošo staciju. Šādu aizkavējumu sauca par kodēšanas kavējumu (coding delay — angļu val.) un tā lielums bija tāds, lai ķēdes uztveršanas rajonā vadošās stacijas impulsu vienmēr uztvertu pirms vadāmās stacijas impulsa.
1980. gadā ASV Loran A nomainīja Loran C. Sistēmu Loran A turpināja izmantot citās pasaules daļās, līdz arī tur to nomainīja Loran C. Pēdējās Loran A ķēdes bija izvietotas Ķīnas piekrastē. Loran C sistēma attīstījās no Loran A un tās darbības pamatprincipi ir tādi paši.
Darbības princips
Pieņemot, ka radioviļņu izplatīšanās ātrums vakuumā ir 300 000 000 m/s, impulsa noieto attālumu var izteikt ar laiku, kāds nepieciešams dotās distances veikšanai:
,
kur d — attālums, v — radioviļņu ātrums, t — laika periods, kāds nepieciešams impulsam, lai veiktu doto distanci.
Loran pozīciju līnijas
Ja divi raidītāji vienlaicīgi pārraida vienu un to pašu impulsu grupu, tad uztvērējs, kurš atrodas uz bāzes līnijas starp abiem raidītājiem un vienādā attālumā no abiem, uztvers abas impulsu grupas vienlaicīgi. Turpretī, ja šis uztvērējs atradīsies tuvāk vienam no raidītājiem, tad tas uztvers šī raidītāja impulsu grupu ātrāk par otra raidītāja impulsu grupu. Pie tam būs arī citi punkti, ne tikai uz bāzes līnijas, kuros abu signālu uztveršanas laika starpība būs tāda pati. Ja savieno visus punktus, kuros signālu uztveršanas laika starpība ir vienāda — iegūst pozīciju līniju.
Iegūtajai pozīciju līnijai ir hiperbolas forma ar abiem raidītājiem tās fokusos. Šī iemesla dēļ Loran un citas līdzīgas sistēmas dēvē arī par hiperboliskajām navigācijas sistēmām. Ir iespējams novilkt arī citas pozīciju līnijas, kurās impulsu grupu uztveršanas laika starpība būs cita.
Centrālā līnija ir bāzes līnijai perpendikulāra līnija, kura novilkta caur bāzes līnijas viduspunktu un kurā impulsu grupas no abiem raidītājiem pienāk vienlaicīgi — tas ir uztveršanas laika starpība ir nulle. Visas pozīciju līnijas ir simetriski novietotas abās pusēs centrālajai līnijai. Pie tam abās pusēs būs pa pozīciju līnijai ar vienādu impulsu grupu uztveršanas laika starpību. Atšķirība ir tikai tajā, no kura raidītāja pienāks pirmā impulsu grupa. Ja vienīgā ar uztvērēju iegūstamā informācija ir laika starpība, var rasties nenoteiktības kļūda. Lai to likvidētu, var likt vienam no raidītājiem uzsākt raidīt savu impulsu grupu tikai tad, kad līdz tam nonāk impulsu grupa no pirmā raidītāja. Tad pozīciju līniju izvietojums nemainās, bet katrai no tām ir sava, unikāla laika starpība.
Šādā gadījumā vienu no stacijām, kura pārraida pirmā, sauc par vadošo, bet otru par vadāmo staciju. Lai arī šādā veidā var likvidēt nenoteiktības kļūdu, tiek radīta cita problēma. Rajonā ap bāzes līnijas pagarinājumu aiz vadāmās stacijas abu impulsu grupu uztveršanas laika starpība ir mazāka par atsevišķa impulsa ilgumu. Bet uz paša bāzes līnijas pagarinājuma impulsu grupu uztveršanas laika starpība būs nulle. Tādējādi šajos rajonos nebūs iespējams uztvert impulsu grupas atsevišķi un nebūs arī iespējams izmērīt uztveršanas laika starpību.
Lai atrisinātu šo problēmu, vadāmās stacijas pārraide notiek nevis uzreiz, saņemot signālu no vadošās stacijas, bet ar zināmu nokavējumu, kuru sauc par kodēšanas kavējumu (coding delay — angļu val.). Kopējais laiks no vadošās stacijas pārraides sākuma līdz vadāmās stacijas pārraides sākumam tiek saukts par pārraides kavējumu (emission delay — angļu val.) un tas ir vienāds ar laika, kāds nepieciešams, lai radio signāls atnāktu līdz vadāmajai stacijai un kodēšanas kavējuma summu.
Pozīciju līnijas tiek uzdrukātas uz jūras kartēm un pie katras pozīciju līnijas ir norādīta tai atbilstošā uztveršanas laiku starpība mikrosekundēs. Tādējādi uz kuģa, izmantojot uztvērēju, kurš var izmērīt laika nobīdi uztvertajos impulsos no vadošās un vadāmajām stacijām, ir iespējams iegūt kuģa atrašanās vietas pozīciju līniju vai, interpolējot starp uz kartes esošajām, uznest uz tās pozīciju līniju ar starpvērtību. Savukārt, lai noteiktu kuģa pozīciju, ir jānosaka kuģa atrašanās vietas otra pozīciju līnija, kura krusto pirmo. Šo pozīciju līniju iegūst izmantojot citu raidītāju pāri — tas ir vadošo staciju, kura ir tā pati visiem pāriem, un dažādas vadāmās stacijas.
Loran C sistēmas pamati
Loran C sistēma parasti sastāvēja no ķēdītēm, kurās bija no trijām līdz piecām krasta stacijām, lai gan vienā no ķēdītēm bija sešas stacijas. Viena no stacijām vienmēr tiek nozīmēta kā vadošā (M), kamēr pārējās ir vadāmās (W, X, Y un Z).
Visi raidītāji ir sinhronizēti tā, lai pārraides no vadāmajām stacijām sekotu ar precīzu laika intervālu pēc vadošās stacijas pārraides sākuma. Loran C raidītāju jauda ir no dažiem kW līdz vairākiem simtiem kW un to jauda ietekmē izmantojamu signālu uztveršanas attālumu, un attiecīgi arī ķēdītes pārklājumu.
Loran C izmanto 100 kHz frekvenci un katra impulsa ilgums ir 250 μs. Impulsu grupu uztveršanas laika starpību mēra no vadošās (M) stacijas impulsu grupas pirmā impulsa līdz attiecīgās vadāmās stacijas impulsu grupas pirmajam impulsam. Pie tam laika starpību mēra nevis no impulsu sākuma, kā tas bija Loran A sistēmā, bet no impulsu sinusoidālā signāla trešā perioda sākuma. Ja signāla frekvence ir 100 kHz, tad tā periods ir 10 μs un punkts, no kura uzsāk (vadošās stacijas) un kurā pabeidz (vadāmās stacijas) laika starpības mērīšanu, atrodas 30 μs attālumā no impulsa sākuma.
Impulsu grupu atkārtošanās intervāls
Loran C stacija darbojās ar noteiktu grupu atkārtošanās intervālu (group repetition interval (GRI) — angļu val.), kurš ir 10 μs reizinājums no 40 000 μs līdz 99 990 μs. Mikrosekundēs izteikta grupu atkārtošanās intervāla dalījumu ar desmit izmanto, lai apzīmētu konkrētu Loran C staciju ķēdīti un to sauc par ķēdītes ātrumu (rate — angļu val.). Jebkura raidītāja grupu atkārtošanās intervālu definē kā laika intervālu starp citas citai sekojošām impulsu grupām, mērītu no grupas pirmā impulsa sinusoidālā signāla trešā perioda sākuma līdz tās pašas stacijas nākamās impulsu grupas pirmā impulsa sinusoidālā signāla trešā perioda sākumam.
Vadāmo staciju impulsu grupas vienas ķēdītes ietvaros tiek pārraidītas ar vienu un to pašu GRI, kāds ir vadošajai stacijai, un to pārraides ir laikā saistītas ar pārraidēm no vadošās stacijas.
Loran C impulsu pārraide
Loran A sistēmā vadošā un vadāmā stacija pārraidīja pa vienam impulsam. Uztvērējā abu impulsu pienākšanas laikus fiksēja un aprēķināja laika starpību. Savukārt Loran C raidītāji, gan vadošās, gan vadāmās stacijas, pārraida impulsu grupas. Tipiska Loran C ķēdītes pārraides secība redzama attēlā.
Vadošais raidītājs pārraida deviņu impulsu grupu, bet vadāmie raidītāji tikai astoņu impulsu grupu.
Izvairīšanās no debess viļņu uztveršanas
Par debess viļņiem sauc tādus radioviļņus, kurus atstaro jonosfēra un tie atgriežas atpakaļ uz Zemes. Parasti, augstas precizitātes pozīcijas noteikšanai, Loran C izmantoja virsmas viļņus, kuri seko Zemes izliekumam. Debess viļņi uztvērējā vienmēr nonāk vēlāk par virsmas viļņiem, lai arī šī viļņu uztveršanas starpība kļūst mazāka palielinoties distancei no raidītāja. Tomēr uztveršanas starpība nekad nav mazāka par 30 μs visā Loran C pārklājuma rajonā. Tātad, ja tiek izmantotas tikai impulsa pirmās 30 μs, debess viļņa radīts piesārņojums nav iespējams.
Distancēs, lielākās par 1 000 jūras jūdzēm, virsmas viļņus to vājināšanās dēļ nav iespējams izmantot. Tālāk par šo distanci tiek izmantoti debess viļņi, taču tie nedod tik augstu precizitāti un iegūto rezultātu jākorektē, jo debess viļņi veic lielāku distanci par virsmas viļņiem.
Fāžu nobīde
Loran A sistēmā laika starpību starp vadošo un vadāmo staciju signāliem mērīja starp attiecīgo impulsu sākumiem. Tāpat rīkojās arī Loran C sistēmā, tikai tur šādi noteica rupjo laika starpību. Precīzās laika starpības noteikšanai izmantoja fāžu nobīdes izmērīšanu starp vadošās un vadāmās stacijas impulsu radioviļņiem. Uztvērējā ir izvietots spara rata oscilators (flywheel oscillator — angļu val.), kuru iesvārsta vadošās stacijas 100 kHz impulsi. Spara rata oscilators pārņem vadošās stacijas frekvenci un fāzi, kā arī to regulāri atjauno. Tādā veidā uztvērējā vienmēr ir pieejama vadošās stacijas frekvence un fāze.
Fāžu starpību starp spara rata oscilatoru un uztverto vadāmās stacijas signālu var noteikt ar precizitāti līdz 0,1 μs. 100 kHz signāla periods ir 10 μs, bet fāžu starpību var izmērīt ar precizitāti līdz 1/100 no signāla perioda.
Izmērot laika starpību starp impulsu sākumiem tiek iegūti mikrosekunžu tūkstošu desmiti, tūkstoši, simti un desmiti ar precizitāti ±4 μs, bet ar fāžu starpības izmērīšanu tiek iegūti mikrosekunžu vieni un to desmitdaļas.
Fāžu nobīdi mēra vispirms nobīdot uztverto vadāmās stacijas impulsa radiovilni laikā par 180°. Pēc tam to pastiprina par noteiktu lielumu un algebriski pieskaita oriģinālajam spara rata oscilatorā saglabātajam vadošās stacijas vilnim. Rezultātā tiek iegūts impulss ar skaidri noteiktu minimumu, kurš atrodas pirms punkta, kurā mērījumus var traucēt debess viļņa uztveršana. Tā kā uztvertais vadāmās stacijas impulss ir nobīdīts fāzē par kaut kādu lielumu attiecībā pret spara rata oscilatorā saglabāto vilni, tad summārā, iegūtā impulsa sākumam būs kaut kāds stiprums (oriģinālā spara rata oscilatora viļņa amplitūda ir lielāka par uztvertā viļņa amplitūdu). Tad seko minimums, jo uztvertā, par 180° nobīdītā un pastiprinātā viļņa amplitūdas sasniedz spara rata oscilatora viļņa amplitūdas (tās ir pretējas un summā dod nulli). Pēc tam summārā, iegūtā impulsa stiprums atkal pieaug (oriģinālā spara rata oscilatora viļņa amplitūdas ir mazākas par uztvertā un pastiprinātā viļņa amplitūdām).
Fāžu nobīdi izmēra ar tādu pašu metodi kā mēra laika starpību starp dažādu impulsu sākumiem. Tikai šoreiz laika starpība tiek mērīta no impulsa sākuma līdz tā minimumam. Minimuma atrašanās vieta no impulsa sākuma ir tieši saistīta ar fāžu starpību starp vadošās un vadāmās stacijas viļņiem.
Parasti laika starpības mērīja starp impulsu sinusoidālo signālu trešo periodu sākumiem. Taču Loran C uztvērēju varēja pārslēgt arī, lai tas mērītu laika starpības starp impulsu sinusoidālo signālu septīto periodu sākumiem. Tā kā septītā perioda amplitūda ir lielāka par trešā perioda amplitūdu, tad sistēmas darbības attālumu bija iespējams palielināt par apmēram 500 jūras jūdzēm. Tomēr šādā gadījumā varēja rasties traucējumi no debess viļņa uztveršanas.
Loran C kartes
Par Loran C kartēm sauc jūras navigācijas kartes uz kurām uznestas Loran C pozīciju līnijas. Uz katras kartes ir attēlotas vairāku staciju pāru, ar vienu grupu atkārtošanās intervālu, pozīciju līnijas. Tās apzīmē ar grupu atkārtošanās intervālu un attiecīgajai vadāmajai stacijai piešķirto burtu.
Visas pozīciju līnijas uz kartes neuznes. Bieži tās uznes ar intervālu ik pēc 10 μs. Ja jāatliek cita laika starpība — jāinterpolē. Katra staciju pāra pozīciju līnijas ir savā krāsā. Tajā pašā krāsā ir attēloti arī staciju pāra apzīmējumi.
Recenzija
Recenzēšana
Rakstot recenziju, jāievēro:
Loran C
Pozīciju atlikšana
Pēc tam, kad tika izvēlēta ķēdīte, izvēlējās vadāmās stacijas. Vadošās un vadāmo staciju pārus centās izvēlēties tā, lai uz kartes attiecīgo pāru pozīciju līnijas būtu izvietotas pēc iespējas tuvāk viena otrai. Tāpat lielāku precizitāti varēja iegūt, ja dažādu pāru pozīciju līnijas krustojās 90° tuvā leņķī.
Rajonu ap bāzes līnijas pagarinājumu kuģa vietas noteikšanā centās neizmantot. Ja uz kartes nebija attēlota pozīciju līnija ar nepieciešamo laika starpību — interpolēja starp divām blakus esošām līnijām. Jaunākie Loran C uztvērēji paši spēja pārrēķināt laika starpības starp vadošo un vadāmajām stacijām ģeogrāfiskajās koordinātās.
eLoran
Par eLoran sauc ierosinātu uz Loran C bāzes būvētu uzlabotu (enhanced — angļu val.) Loran sistēmu. Tiek ieteikts papildināt Loran C staciju signālus ar datu paketi, kura saturētu pozīcijas korekcijas konkrētām ģeogrāfiskām koordinātām. Tādā veidā tiktu izveidota precīza sistēma, kas pēc savas darbības līdzinātos esošajām pavadoņu navigācijas sistēmu papildinformācijas nodrošināšanas sistēmām (Satellite Based Augmentation System (SBAS) — angļu val.). Pazīstamākās pavadoņu navigācijas sistēmu papildinformācijas nodrošināšanas sistēmas ir Amerikas Savienoto Valstu WAAS un Eiropas Savienības EGNOS. eLoran gadījumā gan pozīcijas noteikšanai, gan papildinformācijas pārraidīšanai nebūtu vajadzīgi Zemes mākslīgie pavadoņi.
Loran C sistēma tika izslēgta 2015. gada beigās. Arī eLoran sistēma netika ieviesta.
Recenzija
Recenzijas daļas
Recenzijai ir trīs daļas:
Bulgārijas ģerbonis
Bulgārijas ģerbonis (bg) ir viens no Bulgārijas nacionālajiem simboliem. Tas sastāv no pakaļkājās saslējušās kronētas zelta lauvas, kas attēlota uz tumši sarkana vairoga; virs vairoga novietots vēsturisks Bulgārijas kronis. Vairogu tur divas uz pakaļkājām saslējušās kronētas zelta lauvas; zem vairoga pamatnē novietoti ozola zari ar zīlēm un balta lente ar uz tās uzrakstītu nacionālos devīzi "Vienotība dod spēku" (bg).
Apraksts
Pašreizējais Bulgārijas ģerbonis pieņemts 1997. gadā. Šis ģerbonis ir nedaudz pārveidota Bulgārijas ģerboņa versija, kas bija valsts ģerbonis no 1927. līdz 1946. gadam. Savukārt šis ģerbonis bija veidots pēc ģerboņa agrākās formas, ko pirmais izmantoja cars Ferdinands I (1887 –1918) kā savu personīgo valdnieka ģerboni. Iepriekšējais ģerbonis, kurā bija apvienoti tradicionālā zelta lauva ar Padomju Savienības ģerboņa rakstu, tika atcelts 1989. gadā, kad valstī beidzās komunistiskā režīms. Jaunajā Bulgārijas Konstitūcijā, kas tika pieņemta 1991. gadā, un tajā par Bulgārijas ģerboni teikts:
Daudzus gadus vienošanās par ģerboņa dizainu Bulgārijas valdībai radīja lielas domstarpības, jo dažādas puses iebilda pret dizaina elementiem. Galīgais dizainparaugs tika noteikts Bulgārijas Republikas likumā par ģerboņiem:
Vēsture
Agrākais piemērs ar lauvas tēlu kā Bulgārijas heraldikas simbolu ir dokumentēts lorda Maršala rullī, kas sarakstīts 1294. gadā un saglabājies kopijā no aptuveni 1640. gada. Tā pirmajā daļā ir attēlots Le Rey de Bugrie jeb Bulgārijas karaļa ģerbonis, visticamāk, tas ir cara Smileca (1292–1298) ģerbonis, vai arī tas varētu būt kāda no viņa neseno priekšgājēju ģerboņiem. Tajā uz melna vairoga attēlots uz pakaļkājām saslējies sudraba lauva ar zelta kroni galvā. 14. gadsimta beigās kāds anonīms arābu ceļotājs, kas apmeklēja Otrās Bulgārijas caristes galvaspilsētu Tarnovu, ieraudzīja un attēloja trīs lauvas-sargus, kas bija uzgleznoti uz apaļiem zelta vairogiem, un kurus nesa cara Ivana Šišmana (1371–1395) personīgie sargi. Viņa manuskripts tagad glabājas Marokas Nacionālajā bibliotēkā.