cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atriebēji: Bezgalības karš
"Atriebēji: Bezgalības karš" (en) ir 2018. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisori ir brāļi Entonijs un Džozefs Ruso. 19. filma Marvel Cinematic Universe sērijā, turpinājums 2012. gada filmai "Atriebēji" un 2015. gada filmai "Atriebēji: Ultrona laikmets". 2019. gadā filmai plānots izdot turpinājumu "Atriebēji: Noslēgums". Filmā Atriebēji kopā ar sabiedrotajiem cīnās pret starpgalaktisko tirānu Tanosu, kas cenšas savā īpašumā iegūt bezgalības akmeņus.
Elza Gulbe
Elza Gulbe (dzimusi Tukumā) ir latviešu airētāja. 2016. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļas ieguvēja.
Bērnību pavadījusi Vānē, šobrīd dzīvo Piņķos. Beigusi Murjāņu sporta ģimnāzijas Jūrmalas filiāli, studēja Biznesa augstskolā "Turība". Bija pārtraukusi profesionālā sporta gaitas laikā, kad gaidīja mazuli, bet pēc dēla piedzimšanas mēģināja atgriezties airēšanā.
Karjera
Pirmie lielie sasniegumi E. Gulbes airētājas karjerā bija Baltijas mērogā: uzvara Baltijas čempionātā jauniešiem līdz 18 gadiem un otrā vieta Baltijas kausa izcīņā pārī ar Mariku Trumekalni. 2010. gadā E. Gulbe piedalījās pirmajās Jaunatnes Olimpiskajās spēlēs Singapūrā, kur ieguva 4. vietu. 2011. gada Pasaules junioru čempionātā Londonā viņa izcīnīja bronzas medaļu, bet 2012. gada Pasaules U-23 čempionātā Traķos ieguva 5. vietu. Līdz šim lielākā uzvara iegūta 2011. gada Eiropas čempionātā junioriem Polijā, kur E. Gulbe pārliecinoši kļuva par čempioni.
2013. gada Universiādē E. Gulbe izcīnīja bronzas medaļu, to pašu atkārtojot U-23 Pasaules čempionātā Austrijā. 2015. gada Pasaules U-23 čempionātā Bulgārijā viņa palika piektā.
2016. gada Eiropas čempionātā Brandenburgā, Vācijā, E. Gulbe ieguva sudraba medaļu (uzvarēja Magdalēna Lēbniga no Vācijas, bet trešā bija Īrijas latviete Sanita Pušpure), kas ir sportistes augstākais sasniegums pieaugušo konkurencē.
Arvīds Blūmentāls
Arvīds Blūmentāls (dzimis, miris ), pazīstams kā Krokodilu Harijs, bija latviešu izcelsmes dēkainis, Austrālijas krokodilu mednieks un stāstnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1925. gadā Dundagas pagasta Būdenu mājās zemturu un jūrnieku ģimenē. Mācījās Talsu Valsts ģimnāzijā, 1942. gadā brīvprātīgi iestājās 25. Abavas bataljonā, vēlāk Latviešu leģionā. 1944. un 1945. gadā atkārtoti ievainots. Kara beigās pie Berlīnes nokļuva padomju okupācijas zonā, bet pārbēga uz amerikāņu zonu. Mācījās Alterfrādes lauksaimniecības skolā. 1947. gadā pieteicās Franču Ārzemnieku leģionā.
1951. gadā pārcēlās uz dzīvi Austrālijā. 1956. gadā Ziemeļkvīnslendas lietus mežos sācis nodarboties ar medībām. Stāstījis, ka savas dzīves laikā Ziemeļu teritorijā un Kvīnslendā esot nomedījis apmēram 10 tūkstošus vai pat 40 tūkstošus krokodilu. Kad 1968. gadā Austrālijas valdība aizliedza krokodilu medības, Blūmentāls devās uz opālu raktuvēm netālu no Kūberpedijas (Coober Pedy) pilsētiņas valsts vidienē. Apprecējās ar vācu dziedātāju Martu, kādā raktuvju alā viņš iekārtoja ar opāliem izrotātu mājokli, ko dēvējis par "Krokodila ligzdu" (Crocodile’s Nest).
Miris 2006. gada 13. oktobrī Kūberpedijas slimnīcā Dienvidaustrālijas štatā.
Piemiņa
2007. gadā viņa māja tika iekļauta Austrālijas Nacionālā Mantojuma (National Heritage) kandidātu sarakstā. Blūmentāla mājas vieta, pazīstama kā "Krokodilu ligzda", iekārtota apakšzemes alā, atrodas 5 km no pilsētas centra netālu no opālu atradnēm. Dzīvoklī redzamas arī dīvainas Blūmentāla roku veidotas skulptūras. 2008. gadā Dundagas pagasta tūrisma informācijas centrā Dundagas pilī atklāja Arvīdam Blūmentālam veltītu ekspozīciju.
Krokodilu Dandijs
Uzskata, ka Blūmentāls bijis prototips Krokodilu Dandijam, kas bija galvenais tēls trīs filmās: Pēc citiem uzskatiem, Krokodilu Dandija prototips bijis Rodnijs Ansels (Rodney William Ansell).
Ignalina (Baltkrievija)
Ignalina (baltkrievu: Ігналіна) ir ciemats Vitebskas apgabala Vjerhņadzvinskas rajonā Baltkrievijā.
Ciemats atrodas Latvijas—Baltkrievijas—Krievijas pierobežā.
Ir attīstīta liellopu audzēšana.
Iedzīvotāji
Ciematā galvenokārt dzīvo baltkrievi.
Iedzīvotāju skaits:
Dante Fabro
Dante Fabro (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Fabro pārstāv NHL komandu Našvilas "Predators".
Nana Dzagnidze
Nana Dzagnidze (ka; dzimusi Kutaisi) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).
Dante Fabro
2016. gada NHL draftā Fabro ar kopējo 17. numuru izvēlējās Našvilas "Predators". Savas karjeras sākumā Fabro spēlēja Bostonas Universitātes NCAA komandā. NHL Fabro debitēja.
Nana Dzagnidze
Biogrāfija
Daudzkārtējā Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātu laureāte, tajā skaitā sešas reizes uzvarējusi šajos turnīros: divas reizes Eiropas jauniešu šaha čempionātos (1997. gadā U10 vecuma grupā, 1999. gadā U12 vecuma grupā) un četras reizes Pasaules junioru šaha čempionātos (1999. gadā U12 vecuma grupā, 2001. gadā U16 vecuma grupā, 2003. gadā U18 vecuma grupā, 2003. gadā U20 vecuma grupā). 2002. gadā Maskavā uzvarējusi starptautiskajā junioru šaha turnīrā. 2003. gadā Tbilisi uzvarējusi Gruzijas sieviešu šaha čempionātā. 2004. gadā Drēzdenē ieņēmusi 5. vietu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm un atkārtoti uzvarējusi Gruzijas sieviešu šaha čempionātā. Divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Atēnu starptautiskajā šaha turnīrā Acropolis (2007, 2008). 2010. gadā Armēnijas pilsētā Džermukā uzvarējusi Women's FIDE Grand Prix sērijas šaha turnīrā, bet 2012. gadā Tbilisi uzvarējusi ACP Women Cup sērijas šaha turnīrā. Piecas reizes uzvarējusi Eiropas sieviešu šaha klubu kausa izcīņā dažādu komandu sastāvos (2004, 2005, 2008, 2014, 2015).
Dante Fabro
Kanādas hokeja izlases sastāvā Fabro spēlēja 2019. gada Pasaules čempionātā.
Nana Dzagnidze
Biogrāfija
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kuros 2004. gadā 4. kārtā zaudējusi Antoanetai Stefanovai, 2006. gadā 2. kārtā zaudējusi Dzjui Veņdzjuņai, bet 2010. gadā 2. kārtā zaudējusi Almīrai Skripčenko. 2017. gadā Teherānā 1. kārtā uzvarējusi Monu Haledu, 2. kārtā uzvarējusi Olgu Ziminu, 3. kārtā uzvarējusi Šeņu Janu, bet ceturtdaļfinālā zaudējusi Dronavalli Hārikai. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Jerisbeli Mirandu Ljanesu, bet 2. kārtā zaudējusi Lei Tindzje.
Pārstāvējusi Gruzijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2004. gadā Dzagnidzei piešķīra starptautiskā meistara vīriešiem (IM), bet 2008. gadā - starptautiskā lielmeistara vīriešiem (GM) nosaukumu.
1983. gada Pasaules čempionāts hokejā
1983. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Diseldorfā, Dortmundē un Minhenē, Rietumvācijā, no 1983. gada 16. aprīļa līdz 2. maijam. Tas bija 49. Pasaules čempionāts hokejā.
Sandra Perkoviča
Sandra Perkoviča (hr; dzimusi ) ir horvātu vieglatlēte, startē diska mešanas sacensībās. Viņa ir divkārtēja olimpisko spēļu, divkārtēja pasaules un seškārtēja Eiropas čempione.
Piedalījusies trīs olimpiskajās spēlēs. Londonā izcīnīja zelta medaļu ar 69,11 m tālu diska raidījumu. 2016. gadā Riodežaneiro ieguva savu otro olimpisko zeltu, bet 2020. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā ieņēma 4. vietu.
2013. gadā Maskavā pirmo reizi kļuvusi par pasaules čempioni. Šo panākumu izdevās atkārtot 2017. gada Pasaules čempionātā Londonā. Pasaules čempionātos ieguvusi arī divas sudraba un vienu bronzas medaļu.
Sešas reizes pēc kārtas (2010, 2012, 2014, 2016, 2018, 2022) izcīnījusi Eiropas čempiones titulu. 2010. gada Eiropas čempionātā uzvarējusi, kļūdama par visu laiku jaunāko Eiropas čempioni diska mešanā sievietēm. Šis arī bija pirmais gads Perkovičai pieaugušo sacensībās, pirms tam bijusi veiksmīga junioru karjera (2009. gada Eiropas čempione junioriem).
2010. gadā uz pusgadu tika diskvalificēta par psihostimulantu lietošanu. Sportistes personiskais rekords ir 71,41 m, kas ir Horvātijas rekords. No 2012. līdz 2019. gadam astoņas reizes pēc kārtas tikusi atzīta par Horvātijas gada labāko sportisti.
Čārlzs Bronsons
Dzimis 15 bērnu Lietuvas tatāru emigrantu ģimenē. Strādājis ogļu raktuvēs. Piedalījās Otrajā pasaules karā. Pēc kara sācis darboties teātra trupā Filadelfijā. Pirmā kinoloma (bez iekļaušanas titros) — 1951. gadā. Makartisma laikā nomainīja uzvārdu, lai neasociētos ar krievu. Atpazīstamību ieguva ar lomu Džona Stērdžisa 1960. gada vesternā "Lieliskais septiņnieks". Bez Holivudas, piedalījies arī Eiropas režisoru filmās. Miris 2003. gadā.
Dāvis Sīmanis
Dāvis Sīmanis var būt:
Depozīta sistēma
Depozīta sistēma Latvijā
Depozīta sistēma Latvijā stājās spēkā no 2022. gada 1. februāra.
Gaiļu ezers (Garkalnes pagasts)
Gaiļu ezers (arī Gaiļezers) ir brūnūdens ezers Ropažu novada Garkalnes pagasta rietumos, Lielā Jūgezera (Jaunciema) mežā Jūgu purvā. Caur novadgrāvjiem ezeram ir neregulāra notece uz ziemeļos no tā esošo Lielo Jūgezeru. Ezera krasti zemi, parasti pārpurvoti, ar dažām pieejas vietām. Krastos pārmitri priežu meži un krūmāji. Gaiļu ezera tuvumā nav apdzīvotu vietu, apmēram kilometru uz rietumiem no tā sākas Jaunciema kapi. Aug vilkvālītes, sfagni, grīšļi, puplakši, lēpes. Pie ezera mīt bebri. Ūdenī sastopamas karūsas un citas zivis.
Akatnieki
Akatnieki ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 34 km no novada centra Preiļiem, 6 km no pagasta centra Aglonas un 240 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nostāk no vietējas nozīmes autoceļiem. Uz dienvidiem no ciema atrodas Akatnīku pilskalns.
Stilistika
Stilistika (fr, cēlies no la — ‘irbulis rakstīšanai’, vēlāk ‘runas veids, izklāsts’) ir stila pētniecības nozare. Šaurākā nozīmē valodniecības un literatūras nozare, kas pēta valodas stilistiskos izteiksmes līdzekļus un daiļdarbu valodiskās īpatnības.
Tiek izšķirta lingvistiskā un literatūrrzinātniskā stilistika. Lingvistiskajā stilistikā latviešu valodā pēc funkcijas tiek izšķirti vairāki funkcionālie stili: zinātniskās valodas, publicistikas, lietišķo rakstu un sarunvalodas stilu. Vēl tiek izšķirts katra cilvēka individuālais stils. Tāpat pastāv dažādi emocionāli ekspresīvie stili, piemēram, oficiālais, svinīgais, humoristiskais, ironiskais stils.
Visual Basic
Visual Basic, saīsinājumā VB, ir trešās paaudzes programmēšanas valoda. To izstrādājis uzņēmums Microsoft. To izmanto lietojumprogrammatūru izstrādei Microsoft Windows un MS-DOS vidēs. Visual Basic valodas izveides procesā ir bijusi liela ietekme programmēšanas valodu saimei BASIC. Visual Basic ir objektorientēta un notikumu virzīta programmēšanas valoda.
Programmēšanas valoda izstrādāta 1991. gadā, bet pirmo plašo atpazīstamību ieguva pēc 3.0 versijas izlaides 1993. gada vasarā. Pēc tam daudzi uzņēmumi izrādīja interesi par tās funkcionalitātes uzlabošanu. Pēdējā versija 6.0 izlaista 1998. gadā. Balstoties uz šo valodu, 2001. gadā tika izlaista programmēšanas valoda Visual Basic .NET.
Šoru
Šoru (Choro) ir Brazīlijas tautas mūzikas žanrs.
Vārds “Šoru” portugāļu valodā nozīmē: raudas, bēdas, kliedziens, vaimanas, žēlabas. Šo vārdu lieto arī pamazinātā formā kā “Šoriņju”, kas būtu tulkojamas kā: bēdiņas, asariņas, sāpītes un tam līdzīgi. Šoru ir populārs instrumentāls Brazīlijas mūzikas žanrs, kas radās 19. gadsimtā Riodežaneiro. Neskatoties uz tā nosaukumu, mūzika ir ātra, dzīvespriecīga un ļoti ritmiska. To raksturo virtuozitāte, improvizācija, veiklas modulācijas, tā ir pilna ar sinkopēm un kontrapunktiem. Šoru tiek uzskatīts par pirmo tieši Brazīlijai raksturīgo mūzikas stilu, kas radās kā pilsētvides populārā mūzika.
Sākotnēji Šoru mūzikas stilu spēlēja trio ansambļi ar flautu, ģitāru un mazo ģitāriņu kavakiņjo (cavaquinho), kas ir neliels četru stīgu instruments. Mūsdienās Šoru stila mūziku spēlē arī ar mandolīnu, klarneti, trompeti un trombonu. Šiem melodiskajiem instrumentiem ritmu nodrošina ritma ģitāra, septiņu stīgu basģitāra un vieglas perkusijas (sitamie instrumenti) kā pandeiro. Kavakiņjo mazā ģitāra skaņdarbā var spēlēt gan melodiju un pavadījumu, gan ritmu.
19. gadsimtā Šoru mūzikas stils radās kā dažādu mūzikas stilu (polka, valsis, mazurka, habanera) spēles veids, kuru spēlēja karioka muzikanti, un kurus jau bija spēcīgi ietekmējusi afrikāņu ritmiskā mūzika, galvenokārt lundu un batuki (batuque). Apzīmējums Šoru tika neformāli lietots, lai vispirms apzīmētu spēles stilu vai konkrētu instrumentālā ansambļa veidu, piemēram, 1870. gadā flautists Žoakims Antonio da Silva Kollado (Joaquim Antônio da Silva Callado) izveidoja ansambli ar nosaukumu "Choro Carioca", kurā spēlēja flauta, ģitāra un kavakiņjo. Vēlāk šis apzīmējums tika lietots, lai apzīmētu visu mūzikas žanru un to pārstāvošos mūzikas ansambļus. Brazīliešu tautas dejas mašiše (Maxixe), kas bieži tek saukts par Brazīlijas tango, pavadījumu bieži spēlēja tieši Šoru ansambļi. Līdz ar to, laika gaitā šim mūzikas žanram izveidojās vairāki apakš žanri kā “šoru-polka”, “šoru-lundu”, “šoru-šote”, “šoru-mazurka”, “šoru-valsis”, “šoru-mašiše”, “samba-šoru” un citi.
Līdzīgi kā džezs ASV, tango Argentīnā, habanera Kubā, Šoru mūzika ir veidojusies kā vairāku dažādu Eiropas un Āfrikas mūzikas stilu, ritmu un ietekmju sajaukums. Sākotnēji laika periodā no 1880. gada līdz 1920. gadam Šoru popularitāti veicināja apstāklis, ka to spēlēja neformālas mākslinieku apvienības, kas pārsvarā savā starpā ir draugi, un kopā spēlējot vienkārši labi pavada laiku. Ļoti izplatīti šādi neformālie ansambļi bija pasta un dzelzceļa darbinieku vidū, kas uzstājās vietējos klubos un krogos (botecos), svinībās, spēlēja uz ielām, mājas ballītēs (forrobodós). Taču par pilnvērtīga mūzikas stila izveidošanos, īpaši jāpateicas tādiem māksliniekiem un komponistiem kā Ernesto Nazarets, Činkviņja Gonzaga (Chiquinha Gonzaga) un citiem pianistiem, kas savus Šoru stila skaņdarbus apkopoja nošu rakstā un tos publiski publicēja. Sākot ar 1910. gadu daudzi Brazīlijas pirmie fonogrāfiskie muzikālie ieraksti attiecas tieši uz Šoru mūzikas žanru.
Par lielo šī mūzikas stila veiksmi laika periodā no 1930. gada līdz 1940. gadam ir jāpateicas tieši radio, kur ansambļi uzstājās ar dzīvo mūziku tiešajā ēterā. Laika periodā no 1950. gada līdz 1960. gadam šo mūzikas stilu nomainīja samba, taču neskatoties uz to, joprojām tas bija populārs žanrs amatieru aprindās, kas sevi sauca par “rodas de choro” (šoru tikšanās dzīvesvietās). Vispopulārākā šāda šoru cienītāju tikšanās vieta bija māja “Jacob do Bandolim”, kas atradās pilsētā Žakarepagua (Jacarepaguá), un krogs "Kobras paduses” (Suvaco de cobra), kas atradās pilsētā Peņja (Penha).
Pagājušā gadsimta 70. gadu beigās bija veiksmīgi centieni atjaunot un atdzīvināt šo žanru, ko veicināja 1977. gadā un 1978. gadā notikušais nacionālais mūzikas festivāls, kuru pārraidīja Brazīlijas nacionālā televīzija, un pateicoties tam šim mūzikas žanrs sev piesaistīja jaunus profesionālus mūziķus. Pateicoties šiem centieniem, šoru mūzika joprojām ir ļoti iecienīta un pazīstama Brazīlijā. Pavisam nesen šoru žanrs ir piesaistījis mūziķus no ASV, kā Maiku Maršalu (Mike Marshall) un Mauritu Mērfiju Mīdu (Maurita Murphy Mead), kuri šim mūzikas žanra veidam ir pievērsuši jaunus klausītājus.
Daudzi brazīliešu klasiskās mūzikas komponisti ir atzinuši šoru mūzikas sarežģītību un tās lielo nozīmi Brazīlijas instrumentālajā mūzikā. Komponists Radames Gnattali (Radamés Gnattali) ir teicis, ka šoru žanrs ir vissarežģītākais populārās instrumentālās mūzikas veids visā pasaulē. Savukārt komponists Heitors Villa-Loboss šoru mūzikas žanru ir nosaucis par Brazīlijas dvēseles iemiesojumu. Tieši šie abi komponisti ar savu komponēto mūziku ir vistiešāk ietekmējuši šoru mūzikas žanru, to paceļot līdz klasiskās mūzikas tradīcijai. Franču komponists Dariušs Mijo (Darius Milhaud) bija aizgrābts ar šoru žanru, kuru iepazina 1917. gadā, laikā, kad viņš uzturējās Brazīlijā, un tādēļ savā komponētājā skaņdarbā baletam “Govs uz jumta” (Le Boeuf sur le toit), viņš izmanto aptuveni 30 dažādas brazīliešu melodijas. Kā teicis brazīliešu dziedātājs Akils Riks Rejs (Aquiles Rique Reis): “Šoru ir klasiskā mūzika, kuru spēlē ar basām kājām un tulznām uz rokām”.
Vairāk par Šoru mūzikas žanru iespējams lasīt latviešu izcelsmes brazīliešu pianista Paulo Steinberg koncertprogrammā: http://site-323356.mozfiles.com/files/323356/Pianista_Paulo_Steinberg_klavierkoncerta_programma-1.pdf
Siguldas draudzes novads
Siguldas draudzes novads bija viens no 25 Vidzemes guberņas Rīgas apriņķa draudzes novadiem.
Muižas
Siguldas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Alans Kejs
Alans Kērtiss Kejs (en; dzimis ) ir amerikāņu datorzinātnieks. Viņš ir ievēlēts biedrs Amerikas Mākslas un zinātnes akadēmijā, Nacionālajā Inženierijas akadēmijā un Karaliskajā Mākslas sabiedrībā. Viņš ir visplašāk zināms par savu pirmatklājēja darbu objektorientētajā programmēšanā, un logos bāzētas grafiskās lietotāja saskarnes izstrādē.
Kejs ir Viewpoints izpētes institūta prezidents un Kalifornijas Universitātes Losandželosā datorzinātnes profesors. Viņš darbojas arī TTI/Vanguard padomdevēju valdē. Līdz 2005. gada vidum viņš bija HP Labs vecākais biedrs, Kioto Universitātes vieslektors un Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta profesors. Pēc desmit pavadītiem gadiem Xerox PARC Kejs kļuva par Atari galveno zinātnieku triju gadu garumā.
Kejs ir arī profesionāli nodarbojies ar džeza ģitārspēli, mūzikas komponēšanu un bijis teātra dizaineris, kā arī amatiera līmenī spēlē ērģeles.
Būtāni
Būtāni ir ciems Izvaltas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Kabata
"Kabata" ir 1983. gadā divās daļās izdota Latvijas animācijas filma. Filmas režisore ir Roze Stiebra.
Sižets
Animācijas filma ir veidota, balstoties uz Ojāra Vācieša dzeju.
Aklais ezers (Jūrmala)
Aklais ezers (arī Beltes ezers) ir relikts lagūnas tipa brūnūdens ezers Jūrmalas pilsētas teritorijā Slokas purvā starp Sloku un Ķemeriem. Ietilpst Ķemeru nacionālā parka teritorijā dabas lieguma zonā. Krasti zemi, grūti pieejami. Dibens akmeņains (dolomīts), dūņains. Ietek vairāki grāvji, iztek 200 m gara caurteka uz Slokas ezeru. Mīt līdaka, plaudis, rauda, līnis, karūsa, sudrabkarūsa, vīķe, ausleja, asaris.
Mērdoks
Mērdoks var būt:
Jānis Einfelds
Jānis Einfelds (dzimis ) ir latviešu rakstnieks. Postmodernisma pārstāvis.
Biogrāfija
Māte — komponiste Maija Einfelde.
Mācījies Rīgas 46. profesionāli tehniskajā vidusskolā, ieguvis kuģu elektromontiera specialitāti. Strādāja rūpnīcā.
Einfelda pirmā publikācija bija pasaka "Īsās ziemas kauja", kas publicēta laikrakstā "Pionieris". Rakstījis stāstus, prozu, romānus, noveles. 1999. gada filmas "Trīs stāsti par..." kinonoveles "Tristans un Izolde" scenārija autors. Termins "einfeldi" apzīmē tēlainības principu. Tas radies autora darbu īpatnējās stilistikas dēļ. Darbi publicēti arī Vācijā un ASV.
Kopš 1996. gada ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs. 1992. gadā saņēmis Klāva Elsberga literāro prēmiju par prozas publikācijām periodikā. Žurnāla "Karogs" rīkotajā romānu konkursā 1995. gadā J. Einfelda romāna "Cūku grāmata" manuskripts ieguva otro godalgu un tika izdots konkursa darbu sērijā. Par prozas darbu "Neļaudis" 2005. gadā saņēmis Literatūras gada balvu.
Flisingas rags
Flisingas rags (nl, ru) vai Vlisingenes rags ir zemesrags Novaja Zemļas arhipelāgā ietilpstošās Ziemeļu salas ziemeļaustrumos Arktikā. Tiek uzskatīts par Eiropas galējo austrumu punktu.
Zemesragu 1596. gadā atklāja un atzīmēja kartē (t' Vißinger Hooft) Vilema Barenca ekspedīcija. Nosaukts par godu Vlisingenes pilsētai Nīderlande. Zemesrags ir ap 1,5 km garš līdz 28 m augsts klinšu masīvs Karas jūras piekrastē. Atdala Avārijas līci ziemeļos no Andromedas līča dienvidos.
19. gadsimta mode
19. gadsimta mode vēsturē ir laika posms, kad radušās vairākās modes tendences, kas saglabājušās līdz pat mūsdienām, tajā skaitā baltā kāzu kleita, ko ieviesa karaliene Viktorija 19. gadsimta 30. gados. 19. gadsimtā radušies arī modes žurnāli.
19. gadsimta modi var nodalīt vairākos lielākos laika periodos. No 18. gadsimta beigām pēc Franču revolūcijas līdz 1820. gadiem modē valdīja ampīra stils,ar tam raksturīgām šaurākiem un gaisīgākajiem tērpiem, kas atdarināja Senās Grieķijas un Romas laiku. 19. gadsimta 20. gados ampīru pakāpeniski nomainīja romantisms, kas savukārt atkal iedvesmojās no 18. gadsimta modes tendencēm. Gadsimta vidū sieviešu kleitas kļuva ārkārtīgi platas, un, lai panāktu to kuplumu, tika patentēts krinolīns, kas savu popularitāti saglabāja tikai divas desmitgades. 19. gadsimta beigās tērpi atkal kļuva šaurāki un modē ienāca jūgendstils.
Ampīra posms (1795 - 1820)
18. gadsimta 90. gados pēc Lielās Franču revolūcijas 18. gadsimtam raksturīgos krāšņi rotātos rokoko stila tērpus nomainīja vienkāršāks siluets. 1795. - 1820. gadu modes vēsturē mēdz dēvēt par ampīru jeb impērijas posmu, kad Francijā tika nodibināta Napoleona Pirmā impērija. Šajā laikā liels modes iedvesmas avots bija klasicisms (ampīru mēdz dēvēt par vēlo neoklasicismu), kas savukārt atdarināja senās Grieķijas un Romas mākslu. 18. gadsimta 90. gadi bija modes pārejas posms no rokoko uz ampīru, tāpēc šajā laikā vēl saglabājās vairāki 18. gadsimtam raksturīgie modes elementi. 18. gadsimta beigās sieviešu vidukļa līnija tika būtiski pacelta, kas vizuāli pagarināja augumu. Augstā jostasvieta bija tipiska visa ampīra laika perioda modes iezīme. Laikmetam bija raksturīgs ļoti dziļš kakla izgriezums un to izcēla ar „īsās korsetes” palīdzību. Savukārt „garā korsete” radīja kolonnveidīga slaiduma iespaidu. Svārki 18. gadsimta 90. gados kļuva šaurāki un garāki salīdzinoši ar iepriekšējo periodu, bet kleitas piedurknes bija līdz elkoņiem. Populāras bija gaišās pasteļkrāsas. 18. gadsimta beigās vēl joprojām saglabājās samērā kupla kleitas svārku daļa, svārki tika polsterēti ar auduma kārtām. 18. gadsimta 90. gados modē vēl saglabājās arī pūderētie mati, kas tika rotāti ar putnu spalvām.
19. gadsimta 10. gados sieviešu kleitas kļuva platākas.Gaisīgo auduma kleitiņas nomainīja detaļām bagātāki un smagnējāki tērpi. Tērpu rotāšanai izmantoja mežģīnes un zīdu. Desmitgades beigās sieviešu jostasvieta kļuva mazliet zemāka. Tērps kļuva arvien dekoratīvās un reprezentatīvāks.
Vīriešu ampīra laika tērps sastāvēja no žaketes, krekla, vestes ar dziļu iegriezumu un biksēm pāri ceļgaliem, dažkārt līdz papēžiem. Šī laika posmā krekliem, žaketēm, mēteļiem raksturīgas augstas apkakles. Ap kaklu, virs krekla apkakles, tika sasiets kakla lakats. Matus apgrieza vidēji īsus, to sakārtošanā izmantoja īpašu vasku matiem. Vecāka gadagājuma vīrieši, oficieri, tiesneši valkāja pūderētas parūkas. Vīrieši valkāja trijstūrveida un divstūrveida cepures. Par modīgu uzskatīja konusveida cepuri (tā sašaurinās virzienā uz augšu).
Pārejas posms (1820 - 1830)
Pēc Napoleona krišanas 1815. gadā mode pakāpeniski nomainījās, populārs atkal kļuva 18. gadsimtam raksturīgais siluets. 19. gadsimta 20. gadi tiek uzskatīti par pārejas periodu, kad ampīru nomainīja romantisms. Vidukļa līnija kļuva zemāka nekā iepriekšējā desmitgadē, bet tērpi kļuva vēl detaļām bagātāki. Rotājumi horizontālās līnijās klāja kleitu apakšdaļu. Kleitu svārku daļa atkal kļuva platāka, iegūst konusveida formu. Platākas un garākas kļuva arī kleitu piedurknes. Salīdzinoši ar ampīra periodu, atkal pamanāmākas kļuva korsetes, vidukļa līniju izcēla arī ar jostas palīdzību. Populārākas kļuva košās krāsas - dzeltenā un sarkanā. 19. gadsimta 20. gados sievietēm bija raksturīgi veidot matus ciešās cirtās, sākot no deniņiem, veidojot taisnu celiņu galvas vidū, perioda beigās matu cirtas kļuva platākas.
Vīriešu tērpam šajā laikā bija raksturīgi mēteļi ar platiem pleciem un piedurknēm, kā arī šauru jostas vietu un platu apakšdaļu. Vīrieši nēsāja vestes, lai panāktu šaurās jostasvietas efektu. Linu un kokvilnas krekli ar augstajām apkaklēm, ap kuru apsiets lakats, joprojām saglabāja popularitāti no iepriekšējā laika perioda. Šajā laika periodā vīriešiem modē bija bikses ar platiem gurniem. Vīriešu virsdrēbēm šajā laikā kļuva ļoti populāri izmantot vilnas audumu.
1830 - 1840
Ap 1830. gadu eiropiešu mākslā populārs kļuva romantisma stils, kam bija raksturīgas savās lokālās iezīmes. Anglijas modes vēsturē laika posmu no 1830. - 1890. gadam mēdz dēvēt par viktoriāņu laikmetu, kas bija laiks Apvienotajā Karalistē valdīja karaliene Viktorija no 1837. līdz 1901. gadam, savukārt Vācijā un Austrijā no apmēram 1815. līdz 1848. gadam modē valdīja bīdermejiera stils.Salīdzinoši ar ampīru, kas valdīja modē gadsimta sākumā romantisma posmā tērpi atkal palika platāki gurnos un plecos.
19. gadsimta 30. gadu sieviešu modes iezīme ir ļoti platās jeb "jēra cisku" piedurknes, kas 30. gadu beigās bija platākās kādas jebkad bijušas. Kleitu piedurknes tika rotās ar mežģīnēm un lentēm. Kleitām bija plati, konusveida svārki, un šaurā jostasvieta kas tika panākta ar korsetes palīdzību, bija nedaudz virs dabiskās. Desmitgades vidū jostasvietu izcēla ar platas jostas palīdzību. Smagnējākie un stīvākie audumi kā brokāts atkal atgriezās modē. 30. gadu sākumā kleitas garums bija līdz potītei, bet desmitgades beigās kleitas atkal sniedzās līdz grīdai. Šajā laikā valkāja arī 18. gadsimta kleitas, kas tika pāršūtas pēc 19. gadsimta 30. gadiem raksturīgajām tendencēm.
Salīdzinoši vīriešu mode tik strauji nemainījās, un joprojām modē bija šaurais viduklis ar platajām piedurknēm.
1840 - 1850
Vīriešu modē 19. gadsimta 40. gados populārākas kļuva zemākas jostasvietas un noapaļota plecu daļa, tomēr kopā saglabājās jau iepriekšējām desmitgadēm raksturīgā šaurā jostasvieta un platā plecu daļa. Vīriešu modi šajā laikā spēcīgi ietekmēja karalienes Viktorijas vīrs princis Alberts.
1850 - 1860
Sieviešu svārkiem 19. gadsimta 50. gados kļūstot arvien platākiem, radās nepieciešamība pēc konstrukcijas, kas ļautu svārkiem saglabāt to plato formu. 1956. gadā parādījās pirmie stīpu svārki – krinolīns, kas ļāva atbrīvoties no smagajām, antisanitārajām daudzo apakšsvārku kārtām. Agrīnie stīpu svārki tika darināti no dzelzs stieņiem, kam piemita tendence čīkstēt un sist pa sāniem, bet vēlāk krinolīnu darināšanai sāka izmantot tērauda stieples. 19. gadsimta svārkiem bija raksturīgas vairākas dažāda garuma kārtas. Kleitu piedurknes šajā laikā bija platas, modē bija tā sauktās pagoda piedurknes, ko nēsāja virs "neīstām" piedurknēm. Vakartērpi bija ar ļoti zemu kakla izgriezumu, atsegtiem pleciem un īsām piedurknēm.
Vīriešu modē joprojām dominēja lina krekli ar augstu apkakli, modē ienāca jauni trīstūrveida un četrstūveida kaklauti. 19. gadsimta 50. gados vīriešu jostasvieta apģērbiem kļuva platāka. Vīriešu mēteļi kļuva brīvāki, garuma ziņā esot līdz augšstilba vidusdaļai. Ikdienā vīrieši nēsāja garās bikses. Sākot no 19. gadsimta 50. gadiem līdz pat gadsimta beigām modē nāca vīriešu sejas apmatojums.
1860 - 1870
19. gadsimta 60. gadu sākumā krinolīns sasniedza savu maksimālo platumu un svārku dēļ lēdijas pavadonim vairs nebija iespējas iet viņai blakus. 19. gadsimta 60. gadu vidū, Čārlza Vorta ietekmes rezultātā, svārku priekšpuse saplacinājās, un tā pamazām krinolīna ēra pārtapa turnīru modes proporciju pārspīlējumos. Kleitu aizmugurējā daļa tika bagātīgi rotāta, popularitāti atguva mežģīnes, ko izmantoja kleitu rotāšanai. Popularitāti saglabāja iepriekšējās desmitgades pagoda piedurknes. 19. gadsimta 50. gadu vidū tika atklāta pirmā ķīmiskā krāsviela, un 60. gados populāras kļuva violetā un purpursarkanā krāsa. Vakarkleitas līdzīgi kā iepriekšējās desmitgadēs bija ar dziļu iegriezumu un īsām piedurknēm.
Vīriešu mode 19. gadsimta 60. gados daudz neizmanījās, un lielā mērā saglabājās iepriekšējo desmitgažu modes tendences.
1870 - 1880
19. gadsimta 70. - 90. gados sieviešu modē dominēja turnīrs, ar kura palīdzību tika izcelta sieviešu kleitu aizmugure, formu palīdzēja uzturēt arī vairākas auduma kārtas. 70. gados sieviešu kleitas tika bagātīgi dekorētas ar mežģīnēm un lentēm. Kleitu augšdaļa bija cieši pieguļoša ar šaurām piedurknēm. Šajā laikā populārs bija kvadrātveida kakla izgriezums. Ikdienas kleitas bija ar augstu kakla izgriezumu, kas līdzīgi bija vai nu kvadrātveida, vai V veida formā. Zemais kakla izgriezums saglabājās vienīgi vakartērpos, kas bija ar ļoti īsām piedurknēm, atsedzot plecus. Pie vakarkleitām klāt vilka īsus, vēlāk mazliet garākus cimdus. Vēl raksturīga desmitgades iezīme bija velveta lentes, ko sēja ap kaklu. 70. gadu beigās uz īsu brīdi izzuda kleitas ar izteiksmīgo aizmuguri, un kleitas kļuva ļoti šauras, taču šāda tipa kleitas ļoti ātri zaudēja savu popularitāti.
Salīdzinoši ar iepriekšējām desmitgadēm arī vīriešu modē ienāca vairāki jauninājumi. Parādījās vīriešu krekli ar nelieliem rakstiem, samazinājās kreklu apkakļu augstums. No modes izgāja kaklauti, ko pakāpeniski nomainīja kaklasaites. Joprojām populāri vīriešu modē saglabājās gariem mēteļi līdz augšstilba vidusdaļai. Lielākoties vīrieši visos gadījumos nēsāja garās bikses. 1873. gadā Līvajs Stross un Jākobs Suferss Sanfrancisko, ASV sāka tirgot džinsu bikses.
1880 - 1890
Līdzīgi kā iepriekšēja desmitgadē 19. gadsimta 80. gados lielākais uzsvars tika likts uz kleitas aizmuguri, kleitai esot kuplākai no ceļgala līdz jostasvietai. Lai kleitas izskatītos sabalansēti kuplākas kļuva arī kleitas augšdaļas, 80. gadiem raksturīgas kleitas ar dziļāku kakla izgriezumu nekā iepriekšējā desmitgadē. Kleitas šajā laikā ieguva S veida siluetu. Salīdzinoši ar 19. gadsimta 70. gadiem, šajā laika periodā kleitām nebija garo aizmuguru. Kleitas 19. gadsimta 80. gados bija ļoti ciešas. Ziemas laika tērpi bija tumšākās krāsās, bet vasarās sievietes nēsāja gaišākas kleitas. Velvets bija ļoti populārs audums šajā desmitgadē. Vakartērpi bija bez piedurknēm un ar zemu kakla izgriezumu, pie vakartērpa vilka garus cimdus. Dānijas Aleksandras ietekmē populāras bija cieši ap kaklu apsietās lentes un ar dārgakmeņiem rotātas apkakles.
19. gadsimta 80. gadu vīriešu apģērbs sastāvēja no trīs pamatdaļām - mēteļa, vestes un biksēm. Saviesīgos pasākumos vīrieši nēsāja mēteļus ar garu aizmuguri, baltus kreklus ar atlocītu apkakli un baltu tauriņus. Desmitgades vidū vakartērpi kļuva vienkāršāki, popularitāti ieguva smokingi. Bikses līdzīgi kā iepriekšējās desmitgadēs bija pilna garuma. Populāras joprojām bija augstās cepures.
Jūgendstila posms (1890 - 1910)
19. gadsimta beigās no sieviešu modes izzuda turnīrs. 90. gadu sākumā kleitu svārki kļuva šaurāki, bet modē joprojām saglabājās šaurās un ciešās korsetes. Desmitgades vidū modē ienāca leg o'mutton piedurknes, kas līdz pat desmitgades beigām kļuva arvien platākas. Šajā pašā laikā arī svārki kļuva platāki un ieguva A veida siluetu. Desmitgades beigās modē atgriezās šaurās piedurknes, kas reizēm plecu daļā bija platākas. Svārki ieguva trompetes formu no gurniem līdz ceļgaliem esot ļoti šauriem, bet zemāk kļūstot platākiem. Korsetes šajā laikā ļāva sievietēm iegūt smilšu pulksteņa formu, ko savos darbos plaši iemūžinājis Džeimss Gibsons. Šis siluets savu popularitāti saglabājas arī nākamās desmitgades. Gadsmita beigās galvenās modes tendences noteica jūgendstils, kura apģērbus ietekmēja dekorāciju ziņā, tērpi tika ar rotāti ar augu, ziedu un ģeometriskajiem ornamentiem. 19. gadsimta beigās modē arī ienāca jauna veida frizūras, kas raksturīgas jūgendstila periodam.
Vīriešu siluets šajā desmitgadē bija garš, izstiepts un sportisks. 19. gadsimta 90. gados neformālajos un daļēji formālajos pasākumos vīrieši visbiežāk valkāja īsos mēteļus jeb žaketes. Popularitāti saglabāja arī garie mēteļi, kas šajā laikā bija gan ar, gan bez apkakles. Formālajos pasākumos popularitāti saglabāja mēteļi ar garo aizmuguri. Kreklu apkakles bija atliektas un desmitgades laikā kļuva augstākas. Svītroti krekli bija populāri neformālos pasākumos. Līdzīgi kā visu 19. gadsimtu arī 90. gados popularitāti joprojām saglabāja augstās cepures. Vīriešu mati parasti bija īsi ar izteiksmīgu bārdu vai ūsām.
Jūgendstila raksturīgā mode savu popularitāti saglabāja arī 20. gadsimta sākumā līdz pirmās desmitgades beigām, kad pakāpeniski šo stilu atkal nomainīja nākamais.
Lela Džavahišvili
Lela Džavahišvili (ka; dzimusi Kahetijā ) ir Gruzijas starptautiskā lielmeistare šahā (2003).
Maltas Olimpiskā komiteja
Maltas Olimpiskā komiteja (mt) ir Nacionālā Olimpiskā komiteja, kas pārstāv Maltu un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja ir dibināta 1928. gada 5. jūnijā, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 1936. gadā. Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Maltas pilsētā Gzirā. Maltas izmantotais SOK kods ir MLT.
Lela Džavahišvili
Biogrāfija
Daudzkārtējā Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātu laureāte, kuros izcīnījusi sešas medaļas: zelta Eiropas junioru šaha čempionātos U14 vecuma grupā, 1999. gadā U12 vecuma grupā), trīs sudraba (Eiropas junioru šaha čempionātā 1996. gadā U12 vecuma grupā un 2001. gadā U20 vecuma grupā, Pasaules junioru šaha čempionātā 1998. gadā U14 vecuma grupā) un divas bronzas (Eiropas junioru šaha čempionātā 1999. gadā U18 vecuma grupā, Pasaules junioru šaha čempionātā 1999. gadā U18 vecuma grupā).
Maltas Olimpiskā komiteja
Līdz šim Malta ir startējusi 16 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1936. gada Berlīnes spēlēs) un 2 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 2014. gada Soču spēlēs).
Lela Džavahišvili
Biogrāfija
Divas reizes uzvarējusi Gruzijas sieviešu šaha čempionātā (2001, 2007). 2004. gadā ieņēmusi 2. vietu starptautiskajā šaha turnīrā Tarragonā. 2006. gadā uzvarējusi starptautiskajā šaha turnīrā Ungārijas pilsētā Seki. 2007. gadā Baku starptautiskajā šaha turnīrā ieņēmusi 3. vietu. Trīs reizes uzvarējusi Eiropas sieviešu šaha klubu kausa izcīņā dažādu komandu sastāvos (2004, 2005, 2015). 2020. gada augustā ierindojusies 4. vietā Gruzijas sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojusies 6. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā sievietēm. 2022. gadā izcīnījusi bronzas medaļu Gruzijas sieviešu šaha čempionātā. 2023. gada februārī izcīnījusi 2. vietu Gruzijas sieviešu šaha čempionātā.
Maltas Olimpiskā komiteja
Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums
Maltas Olimpiskās komitejas prezidentu suzskatījums kopš tās izveidošanas 1928. gadā.
Lela Džavahišvili
Biogrāfija
Piedalījusies Pasaules šaha čempionātos sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas:
Maltas Olimpiskā komiteja
Izpildkomitejas sastāvs
Maltas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
Lela Džavahišvili
Biogrāfija
Pārstāvējusi Gruzijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Džavahišvili piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2003. gadā — starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2005. gadā saņēmusi starptautiskā meistara vīriešiem (IM) nosaukumu.
Džozefs Kotens
Džozefs Češīrs Kotens jaunākais (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris.
Savu atpazīstamību ieguvis kā teātra aktieris Brodvejā. Pasaules slavu iemantojis, piedaloties trīs Orsona Velsa filmās "Pilsonis Keins" (1941), "Lieliskie Ambersoni" (The Magnificent Ambersons, 1942) un "Ceļojums bailēs" (Journey into Fear, 1943), pēdējā no tām esot arī scenāristam.
40. gados kļuvis par vienu no vadošajiem Holivudas aktieriem, spēlējot lomas tādās filmās kā "Šaubu ēna" (1943), "Gāzes gaisma" (1944), Love Letters (1945), Duel in the Sun (1946), Portrait of Jennie (1948), "Trešais cilvēks" (1949) un "Niagāra" (Niagara, 1953). Viena no viņa pēdējām lomām bija Maikla Čimino filmā Heaven's Gate (1980).
Kampāni (Seces pagasts)
Kampāni ir apdzīvota vieta Aizkraukles novada Seces pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā Lauces kreisajā krastā pie autoceļu V927 un V928 krustojuma 5,5 km no pagasta centra Seces, 17 km no novada centra Aizkraukles un 104 km no Rīgas.
Murdoch
Murdoch var būt:
Sēlija (ciems)
Sēlija ir ciems, Jēkabpils novada Sēlpils pagasta centrs. Izvietojies novada ziemeļrietumos 15 km no novada centra Jēkabpils un 117 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P76 (Aizkraukle—Jēkabpils), aptuveni 3,5 km attālumā no Daugavas kreisajā krastā esošās vēsturiskās Sēlpils (mūsdienu Vecsēlpils).
Ruperts Mērdoks
Kīts Ruperts Mērdoks (en; dzimis ) ir austrāliešu un amerikāņu biznesa magnāts. Viņš ir pasaulē otra lielākā mediju konglomerāta News Corporation dibinātājs, priekšsēdētājs un izpilddirektors.
R. Mērdoks trīs reizes bijis laikraksta Time veidotajā Time 100 sarakstā kā viens no pasaulē ietekmīgākajiem cilvēkiem. Forbes veidotajā The World's Most Powerful People sarakstā 2010. gadā viņš ierindojās 13. vietā. Ar kopējiem ieņēmumiem, kas sastāda 7,6 miljardus ASV dolāru, viņš 2011. gada martā bija 117. bagātākais cilvēks pasaulē. 2015. gadā pēc Forbes ziņām Mērdoka ģimenes kopējais īpašums tika vērtēts ap 13,4 milardi dolāru, tādējādi ierindojoties 77. vietā pasaulē.
Zvaigžņu kari: Pēdējie džedi
"Zvaigžņu kari: Pēdējie džedi" (en) ir 2017. gada amerikāņu zinātniskās fantastikas filma, kuras scenārists un režisors ir Raians Džonsons. Turpinājuma triloģijas otrā filma un astotā "Zvaigžņu karu" filma, turpinājums 2015. gada filmai "Zvaigžņu kari: Spēks mostas". Filmā Reju apmāca Lūks Debesgājējs cīņai ar Kailo Renu un Pirmo ordeni. Šī ir pēdējā filma, kurā filmējusies Kerija Fišere, kas nomira 2016. gada decembrī.
1957. gada Pasaules čempionāts hokejā
ASV, Kanāda, Norvēģija, Rietumvācija, Itālija un Šveice boikotēja turnīru pēc tam, kad PSRS bija apspiedusi 1956. gada Ungārijas revolūciju.
Marijas dzirnavas
Marijas dzirnavas bija dzirnavas pie tagadējā Māras dīķa, Rīgas nocietinājumu daļa Pārdaugavā. Sakarā ar Māras dīķa apkārtnes izbūvi 1923.–1924. gadā veco dzirnavu ēku nojauca. Pie Mārupītes iztekas no dīķa saglabājusies vairs tikai dzirnavu slūžu vieta.
Vēsture
Rīgas domkapitula nocietinātās dzirnavas pirmo reizi minētas 1226. gadā. Pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas un Livonijas sabrukuma Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds II Augusts dzirnavas uzdāvināja Andrejam Spillem, kurš 1573. gadā par 3500 sudraba dālderiem tās pārdeva Rīgas pilsētai. Kad Rīgas pilsēta 1621. gada 16. septembrī padevās zviedriem, Marijas dzirnavām uzbruka lietuviešu karaspēks, kurš vismaz četras reizes mēģināja ieņemt un nodedzināt dzirnavas, taču tajās bija nocietinājušies 15 rīdzinieki, kuri atsituši visus uzbrukumus. Šie notikumi iedvesmojuši romāna «Trīs vella kalpi", kā arī mākslas filmas "Vella kalpi" un "Vella kalpi Vella dzirnavās" tapšanu.
Otrā Ziemeļu kara (1656–1661) laikā Marijas dzirnavas izpostīja - dzirnavniekam un būvmeistaram Miķelim Glēzeram 1660. gadā tās vajadzēja būvēt no jauna: uzcēla laukakmeņu mūra ēku ar vairākiem ūdensratiem. Nedaudz vēlāk virs dzirnavu ēkas ieejas akmenī izkala Rīgas pilsētas ģerboni. Dzirnavās pilsētas iedzīvotāji mala miltus līdz pat Pirmajam pasaules karam. 1902. gadā ūdens spēku nomainīja tvaika dzinējs.
Krievu lamuvārdi
Krievu lamuvārdi (ru) jeb mātesvārdi (ru) ir krievu valodā parasti dzimumorgāniem veltīti lamuvārdi, kas vēlāk aizgūti arī dažās citās valodās, tostarp latviešu valodā. Rupjākie no šiem vārdiem un izteicieniem ir kopīgi visām slāvu tautām un izsekojami līdz dziļai senatnei, tomēr dažiem no tiem laika gaitā mainījusies nozīme vai rupjuma pakāpe. Reizēm šī pakāpe mainās arī, pārejot uz citu — ne radniecisku valodu, kurā ne visi pārzina vārda etimoloģiju; tā, ivritā bez seksuālām konotācijām iegājies vārds "kibenimat", apzīmējošs tālu nomali, uz kuru var pasūtīt bez īpašas rupjības.
Lietojot necenzēto leksiku, runātājs parasti nevēlas kādu personiski aizvainot — viņa mērķis ir padarīt savu runu emocionālāku, tai skaitā pozitīvā nozīmē. Pateicoties krievu valodas vārdformu veidošanai, kurā iespējams pārveidot katru vārdu plašos apmēros, nezaudējot tā jēgu un unikālumu, lamas var brīvi aizvietot gandrīz jebkuru citu valodas vārdu, saglabājot tā abstrakto nozīmi. Pateicoties tam, "mātes valoda" attīstītā kultūrā ir svarīgs literārās izteiksmes līdzeklis. Arī pats lamuvārdu termins ir neskaidrs. Valodniecībā vispār nelieto tādus jēdzienus kā "rupjība", lieto jēdzienu "vulgārisms", kura nozīme ir daudz plašāka.
Statuss Krievijā
Atšķirībā no vairākām citām valodām (piemēram, spāņu, kur necenzēta seksuālā leksika arī ir ļoti izplatīta un daudzveidīga), krievu valodā šī valodas sastāvdaļa līdz 20. gadsimta beigām tika stingri tabuēta un Krievijas autoriem pētījumus vai apkopojumus par to bieži nācās izdot ārzemēs vai samierināties ar cenzūras izgriezumiem.
Krievu valodā oficiālās Krievijas iestādes ir atzinušas par likumu pārkāpjošiem četrus vārdus un no tiem darinātos daudzveidīgos atvasinājumus: блядь (bļaģ — vieglas uzvedības sieviete), ебать (jebaķ — stāties dzimumsakaros), пизда (pizda — sievietes ģenitālijas), хуй (hui — vīrieša dzimumloceklis). Pirmais no tiem reizēm tiek atdalīts no citiem kā uz dzimumsakariem tikai netieši attiecināms un kā vēsturiski veidojies uz cita pamata. Pie šīm saknēm daudzi pieskaita vēl 3: муде (mude — sēklinieki, pauti), манда (manda — sievietes ģenitālijas), елда (jelda — vīrieša dzimumloceklis). Pēdējie divi ir retāk lietoti par saviem "lielā četrinieka" analogiem, taču pēc pamatnozīmes ir identiski tiem.
Krievu, tāpat kā latviešu valodā, tiek nodalītas vienkārši rupja lamāšanās (бранная лексика — piemēram, ar fekālijām un attiecīgo procesu saistītie izteicieni) un necenzēta lamāšanās (обсценная лексика — ar aizliegto vārdu lietošanu), taču reizēm ir grūti nodalīt aizliegtos vārdus no to mazāk rupjajiem sinonīmiem.
Slāvu valodu veidošanās periods
Pēc daļas lingvistu viedokļa, protoslāvu valodā daudziem rupjiem vārdiem bija arī cita, praktiska pamatnozīme. Tā slāvu sākotnē jebti apzīmēja arī "sist" vai "krāpt" (šīs nozīmes kā perifērās arī tagad saglabājušās — jobnuķ po golove krieviski nozīmē stipru triecienu pa galvu, objebaķ, najebaķ — apkrāpt), huj apzīmējis arī baltu valodām radniecīgo "skuju", pisjda — urinēšanas orgānu. Tomēr šim viedoklim ir arī oponenti, kas norāda uz vienādu šo vārdu seksuālo nozīmi vēlākos laikos un šādas sinhronizācijas neticamību viduslaiku apstākļos. Citi autori norāda uz senākiem praindoeiropiešu pisd-eH (vulva) un ebh (kopoties). Visām slāvu valodām ir kopīgs līdzīgs izteiciens ar jēgu "drāžu tavu māti", kas sākotnēji varētu būt saistījies ne tik daudz ar seksuālo kā dominējošo saimniecisko nozīmi — "es tagad valdu jūsu saimniecībā". Līdzīga dominēšanas nozīme manāma arī citos līdzīgos izteicienos, kā Dienvidslāvijas valodās biežais "drāžu tavu dievu". Vēlāk parādās dominēšanas jēdziens pār veselu dzimtu, kas izpaužas tās noniecināšanā ar izcelsmi no suņiem — "kuces dēls", "kuces dēli" (sukin syn, sukiny ģeķi), salīdzinājumam arī poļu psia krew ("suņa asins"). Populāra gan ir arī versija, ka izteiciens par māti sākotnēji skanējis kā "suns drāzis tavu māti" (пёс ёб твою мать) un tiek norādīts uz suņa kopību ar "senslāvu" darbības vārdu "pisti", kura nozīme latviešiem ir saprotama arī bez senslāvu valodas pārzināšanas. Arī pizda dažās valodās saglabājusi savu seno nozīmi — piemēram, bulgāriski šajā vārdā sauc jebkuru atveri klintī, no kuras iztek ūdens.
Liela daļa autoru uzskata arī, ka šiem vārdiem bijusi sakrāla nozīme, kas vēl ilgi saglabājusies māņticīgos reģionos. Literatūrā aprakstīts, kā serbu zemnieki mēģinājuši izsaukt lietu, metot gaisā cirvi un pie tam lamājoties. Kaut kādā mērā šādu vārdu aizlieguma iemesls kristietībā bijusi cīņa ar šādiem pagāniskiem ticējumiem, nevis cīņa ar rupjību, kura tolaik nav uzskatīta par tādu. Tamlīdzīgi paradumi Balkānos vietām bija saglabājušies vēl 20. gadsimtā.
Atsevišķi stāv bļaģ, kas neapšaubāmi bijis lamuvārds ar pilnīgi citu pamatnozīmi — senos rakstos tas bieži lietots kā apvainojums melībā vai ķecerībā. Seksuālo papildnozīmi "palaistuve" viņš rakstu pieminekļos iegūst tikai 13.—15. gadsimtā, būdams maz atšķirams no līdzīgā vārda bluģiķ — "nomaldīties" (senkrievu блясти), tai skaitā morāli, līdz izlaidībai un promiskuitātei. No šīs pašas "bļaģ" saknes latviski radies vārds "blēdis".
Senkrievu valoda
Vēlajos viduslaikos Krievijā jau vairs nebija nekādu šaubu ne par šo vārdu nepieklājīgo nozīmi, ne par to, ka tos var lietot brīvi un masveidīgi. Vācu ceļotājs Ādams Oleārijs 1647. gadā pēc ceļojuma caur Krieviju rakstīja: "'Dusmu uzliesmojumos un lamājoties viņi nelieto, diemžēl, pārlieku pie mums izplatītos lāstus ar svēto priekšmetu pieminēšanu, sūtīšanu pie velna, apsaukāšanas par neliešiem u. tml. Tā vietā viņiem lietā iet daudzi apkaunojoši, pretīgi vārdi un apsmiekli, kurus es — ja to neprasītu vēsturiskais patiesīgums — nekad nebūtu pavēstījis šķīstām ausīm. Viņiem nav nekā parastāka uz mēles, kā „блядин сын, сукин сын, собака, ёб твою мать, ебёна мать“, kuri tiek papildināti ar 'kapā, pats sevi, acī' un citiem līdzīgiem riebīgiem teicieniem. Saka tos ne tikai lieli un veci, bet arī mazi bērni, kuri vēl neprot nosaukt ne Dievu, ne tēvu, ne māti..."
1666. gadā reliģiskais strīdnieks protopops Avakums bez kautrēšanās uzrakstīja rupjību carienei Irinai Romanovai par baznīcas reformu: "Vai gan labāk nav ar Kristu samierināties un veco ticību atzīt, kuru vectēvs tavs un tēvs pieturējās, bet jauno maucību puvekļos noslēpt?" "не лучше ли со Христом помиритца и взыскать старая вера, еже дед и отец твои держали, а новую блядь [Никона] в гной спрятать?"
Krievu valoda
19. gadsimtā strauji attīstījās krievu literatūra, un tā kā lamuvārdus masveidīgi lietoja ne tikai vienkāršā tauta, bet arī tālaika intelektuāļi, tad attiecīgi šie termini nokļuva arī literatūrā, un lai gan cenzūra centās tos izgriezt no teksta, lasītāji arī no izgriezumiem saprata, kas tiek domāts. Bieži, lai pārvarētu cenzūru, literatūrā tika lietoti sinonīmi, kā arī to pašu nozīmējošie citvalodu vārdi (piemēram, hui tika aizvietots ar ģermāņu "her" vai tjurku "jelda"). Puškins žēlojās par cara cenzūru, kas no viņa darbiem izgriežot lamas krievu un franču valodās.
Kad Krievijā parādījās pilsoniska vidusšķira, tā izrādījās vislielākā lamuvārdu pretiniece: uz to laiku Krievijā daudz lamājās tikai vai nu zemākās šķiras, vai intelektuāļi un aristokrāti. Vidusšķira neredzēja sev vietu starp šīm grupām un sāka attīstīt pati savas normas.
Mūsdienu situācija
21. gadsimtā kārtējais politkorektuma vilnis Krievijā un arī citur ar tautas atbalstu novedis pie jauniem gan necenzētās, gan cenzētās leksikas aizliegumiem. Bet oficiālās personas drīkst to, ko nedrīkst pilsoņi. Krievijas ārlietu ministram Lavrovam pie nejauši (?) neizslēgta mikrofona tas netraucēja nokomentēt savu tikšanos ar Saūda Arābijas pārstāvjiem ar vārdiem Дебилы, блядь! Un tas netraucēja Krievijas parlamenta Sabiedriskās kultūras padomes loceklim Sergejam Šnurovam televīzijā izgāzt kaudzi necenzētu izteicienu kopā ar citiem studijā esošiem pilsoņiem. Aizliegumi attiecas tikai uz ar varas iestādēm neintegrētām personām.
Literārā valoda
Latviešu literatūrā nepieciešamība pēc krievu lamām rodas tad, kad jāatveido krievu vai citas valodas izteicieni, kuriem trūkst piemērotāku analogu latviešu valodā, vai precīzi jāatveido tās latviešu valodas formas, kurās šie izteicieni ir dabiska sastāvdaļa. Tā kā latviešu valodas uzbūve maz atšķiras no krievu valodas, tad arī daudzveidīgās krievu lamuvārdu formas iespējams pārnest uz latviešu valodu tiešā tulkojumā, tomēr vairumā gadījumu vārds tiek pārņemts krievu valodas gramatiskajā formā. Angļu valodas vārdi līdzīgā situācijā bieži tiek pārveidoti latviskā formā.
Sarunvaloda
Latviešu valodā krievu lamuvārdi tiek lietoti plaši, bet vienveidīgi. Viens no iemesliem šādai aizgūšanai ir svešvalodu lamuvārdu mazāka rupjuma sajūta, salīdzinot ar latviešu valodas vārdiem, kuri visi raisa savas asociācijas, kamēr ārzemju aizguvumi šķiet neitrālāki.