cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Twitter
Twitter 2006. gada martā izveidoja Džeks Dorsijs, Noa Glass, Bizs Stouns un Evans Viljamss, bet darboties tas sāka tā paša gada jūlijā. Tā bijušais mātes uzņēmums Twitter, Inc. atradās Sanfrancisko, Kalifornijā, un tam bija vairāk nekā 25 biroji visā pasaulē. Līdz 2012. gadam vairāk nekā 100 miljoni lietotāju tvītoja 340 miljonus tvītu dienā, un pakalpojums apstrādāja vidēji 1,6 miljardus meklēšanas vaicājumu dienā. 2013. gadā tā bija viena no desmit visvairāk apmeklētajām vietnēm, un to raksturota kā "interneta SMS". Līdz 2019. gada sākumam pakalpojumā Twitter bija vairāk nekā 330 miljoni aktīvo lietotāju mēnesī. Pēc 2020. gada aplēsēm aptuveni 48 miljoni kontu (15% no visiem kontiem) bija viltoti.
biznesa magnāts Īlons Masks par 44 miljardiem ASV dolāru iegādājās Twitter, iegūstot kontroli pār platformu. Kopš iegādes platforma ir kritizēta par to, ka tā veicina naida runu saturoša satura palielināšanos. Masks paziņoja, ka atkāpsies no platformas izpilddirektora amata, tiklīdz atradīs sev aizstājēju, un par šādu aizstājēju izvēlējās Lindu Jakarino, bijušo NBCUniversal reklāmu pārdošanas vadītāju, kas nomainīja Masku izpilddirektora amatā. 2023. gada jūlijā Masks paziņoja, ka Twitter mainīs zīmolu uz X un ka Twitter putna logo tiks aizstāts. <!-- == Twitter lietojums ==
Daudzi lieto Twitter, jo tas ar notikumu, informācijas un linku palīdzību uztur kontaktus. Uzņēmēji Twitter izmanto attiecību veidošanā, zīmola menedžmentā, klientu apkalpošanā un sabiedriskajās attiecībās. Pēc Twitter izpilddirektora Viljamsa Evansa sniegtajiem rezultātiem 2010. gadā, lietotāju skaits bija 145 miljoni. Ir dažādi veidi, kā pielietot Twitter, un pēc Evansa datiem, 78% lietotāju savus ierakstus veic, izmantojot mājaslapu twitter.com, 14% izmanto mobilo interneta vietni m.twitter.com, savukārt 8% izmanto lietotni twitter for iPhone jaunās paaudzes tālruņos. To lietotāji skaits, kas twitter.com lieto savos mobilajos tālruņos, palielinājies par 62%. Latvijā, pēc GARM Technologies un Latvijas Interneta asociācijas pētījuma datiem, Twitter pēc uzņēmumu lietojuma, ieņem 1. vietu, pēc tam seko Draugiem.lv un Facebook. Pētījumā piedalījās 314 Latvijas uzņēmumi.
Twitter lietotāji
Apkopojot datus no 1753 Amerikas iedzīvotāju aptaujas anketām 2010. gada februārī, tika noskaidrots, ka Twitter atpazīstamība, salīdzinot ar 2008. gadu, ir pieaugusi no 5% līdz 87%. Pētījuma ietvaros tika noskaidrots aptuvenais Twitter lietotāju skaits — 17 miljoni. Salīdzinot ar sociālo tīklu Facebook.com, Twitter.com ieņem zemāku popularitātes līmeni. No aptaujātajiem, kas kaut reizi lietojuši Twitter.com, vismaz mēnesi to darījuši 22%. Šādi gadījuma lietotāji ir 33% vecumā no 25 līdz 34 gadiem un 19% no 35 līdz 44 gadiem. 18-24 vecuma grupā šādi lietotāji ir tikai 11%. Dzimuma ziņā vismaz mēnesi Twitter lieto 53% sieviešu, savukārt 47% — vīriešu. Kā cēloņus Twitter lietošanai, amerikāņi uzskata ierakstu lasīšana par pakalpojumiem un produktiem, kā arī viedokļa izpaušana par tiem, izpārdošanu un atlaižu meklēšana. 51% Twitter lietotāju izvēlas sekot uzņēmumiem un zīmoliem. Pētījumā atklājās, ka 2/3 no amerikāņu Twitter lietotājiem šo sociālo tīklu izmanto, lietojot mobilo tālruni. Latvijā 26,4% Twitter lietotāji izmanto darba nolūkos. Pamatā tiek izmantoti sociālie tīkli, lai piesaistītu jaunu klientus (25,6%) un lai palielinātu kompānijas produkta popularitāti (25%). Interesanti, ka 5,1% uzņēmumu Twitter izmanto tikai tāpēc, ka tas ir aktuāli. Latvijā uz 2011. gada 24. februāri Twitter bija reģistrējušies lietotāji. No tiem lietotāji ir bijuši vai vēl aizvien ir aktīvie tvītotāji un ieraksta vismaz trīs tvītus nedēļā. Kā apgalvo Twitter analītiķis, SIA Soon pārstāvis Ernests Štāls: "Pašlaik tviterī ir tie, kam tas tiešām interesē." Pēc vietnes Itwitter.lv sniegtās informācijas, Latvijā Twiter lieto 81,07% privātpersonas, 9,75% uzņēmumi un 2,03% sabiedriskās organizācijas. Dzimumu sadalījums ir 53,5% vīrieši un 46,5% sievietes. Aktīvākie tvītotāji ir no Rīgas, Valmieras un Jelgavas. -->
14. augusts
14. augusts ir gada 226. diena pēc Gregora kalendāra (227. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 139 dienas.
Vārda dienas
Virma, Zelma, Zemgus
Calligra
Calligra Suite ir grafiskās izstrādes programmatūra un ofisa komplekts, kuru izstrādā KDE komanda. Calligra projekts tika atdalīts no KOffice 2010. gadā. Tas ir pieejams uz galddatoriem, planšetdatoriem un viedtālruņiem. Tajā ietilpst lietotnes vārdu apstrādei, rēķintabulām, presentācijām, datubāzēm, vektorgrafikai un zīmēšanai.
Calligra lieto ODF kā noklusēto dokumentu formātu vairumam savu lietotni, kā arī spēj importēt citus, piemēram dažus Microsoft Office formātus. Calligra paļaujas uz KDE tehnoloģijām un bieži tiek lietota kopā ar KDE Darbavirsmām.
Galddatori
Calligra komplekta galvenā platforma ir galddators ar Linux, FreeBSD, OS X un Windows, no kurām linux ir vislabāk atbalstītā operētājsistēma.
Uz galddatoriem, visas Calligra komplekta iespējas ir pieejamas pilnībā.
Viedtālruņi
Calligra Mobile ir versija viedtālruņa tipa ierīcēm. Tās galvenā funkcija ir dokumentu attēlošana ierīcēm ar Maemo sistēmu, vai tās pēctecim MeeGo. Tikai dažas vienkāršas rediģēšanas iespējas ir iespējamas. Šī versija piedāvā tikai Words, Sheets un Stage.
Projekts tika sākts 2009. gada vasarā un pirmo reizi prezentēts Akademy / Desktop Summit 2009 no KO GmbH puses kā vienkārša KOffice versija Maemo sistēmām. Vēlāk Nokia noalgoja KO, lai tie palīdzētu Nokia izveidot pilnvērtīgu mobilo versiju, tajā skaitā skārienjūtīgu, lietotājam draudzīgu interfeisu. To arī 2009. gada oktobrī Nokia prezentēja Maemo Konferencē. Pirmā alfa versija bija pieejama jau 2010. Janvārī. Reizē ar Nokia N9 viedtālruņa ražošanu, Nokia izlaida arī pati savu Poppler ─ uz Calligra bāzētu offisa dokumentu attēlotāju ar GPL licenci.
Planšetdatori
Coffice ir Calligra versija Android Operētājsistēmai. Tā tika izlaista Google Play store 2013. gada 24. martā.
Vēsture
Calligra tika radīts KOffice kopienu sadalīšanās rezultātā 2010. gadā, pēc nesaskaņām izstrādātāju vidū. Sekojot šķīrējtiesai starp abām kopienām, vairākām lietotnēm tika mainīti nosaukumi. Lielākā daļa izstrādātāju, un visi bet viens programmas uzturētājs, no attiecīgajiem lietotņu projektiem pievienojās Calligra. Trīs lietotne Kexi, Krita, KPlato un lietotājvide mobilajām ierīcēm pilnībā atdalījās no KOffice un ir pieejamas tikai kopā ar Calligra. Pēc atdalīšanās jauna lietotne Braindump tika pievienota Calligra un KWord tika aizstāta ar Calligra Words.
KOffice 2.3, tika izlaists 2010. gada 31. decembrī, ar sekojošām ielāpu versijām (2.3.1—2.3.3) un joprojām bija kolektīvs darbs no abām ─ KOffice un Calligra komandām. Atsaucoties uz KOffice izstrādātājiem, šī versija bija gana vienkārša ikdienas lietošanai. Karbon14, Krita un KSpread tiek vairāk ieteiktas produkcijas darbam.
2011. gada 18. maijā Calligra komanda sāka izlaist ikmēnēša versijas, kamēr tiek sagatavota pirmā īstā Calligra 2.4 versija.
2011. gada 21. decembrī tika izlaista pirmā Calligra Suite versija priekš Windows operētājsistēmas. Windows versija tika pasniegta kā "ļoti eksperimentāla" un "nav piemērota ikdienas lietošanai".
Sākotnēji Calligra komanda plānoja 2.4 versiju izlaist 2012. gada janvārī, bet problēmas ar undo/redo iespējām Words un Stage lietotnēs piespieda daļēji pārakstīt kodu un izraisīja novēlotu versijas izlaišanu. Calligra 2.4 tika izlaists 2012. gada 11. aprīlī. Sākot ar 2.4 versiju un vēlāku, Calligra izstrādātāji mēģina izlaist jaunu versiju ik četrus mēnēšus.
Tehniskās detaļas
Calligra ir projektēta, lai strādātu uz KDE Platformas, lietojot Qt un KDE lietotņu bibliotēkas. Tomēr tā tiek izlaista neatkarīgi no KDE lietotņu izlases. Visas Calligra komponentes ir izlaists ar brīvās programmatūras licenci un lieto atvērtā dokumenta formātu kā savu natīvo kad vien ir tādas iespējas.
Calligra izstrādātāji plāno veidot kopēju infrastruktūru starp lietotnēm, lai mazinātu programmatūras caurumu veidošanos un uzlabotu lietošanas ērtumu. Tas tiek panākts ar tehnoloģijām kā Flake un Pigment. Flake piedāvā veidu kā apstrādāt formas, kuras satur tekstu, bildes, formulas (ar KFormula), diagrammas (ar KChart) vai citus objektus, savienojamā veidā ar visām lietotnēm. Calligra komanda vēlas veidot arī OpenDocument bibliotēku, kuru varētu lieto arī citas KDE lietotnes, tas atļaus izstrādātājiem viegli pievienot atbalstu OpenDocument failu lasīšanai un pasniegšanai uz savām lietotnēm. Uzdevumu automatizēšana un Calligra komplekta papildināšana ar dažādām funkcijām var tikt paveikta ar D-Bus palīdzību vai ar Python, Ruby un JavaScript skriptiem caur Kross skriptēšanas struktūru.
Tūnas ezers
Tūnas ezers ir ezers Šveices centrālajā daļā, Bernes kantonā.
Pēc spēcīgiem lietiem ezera apkaime mēdz pārplūst — no ezera iztekošā Āres upe nespēj uzņemt lielu daudzumu ūdens. Tūnas ezers izveidojies pēc pēdējā ledus laikmeta un kopā ar netālo Briencas ezeru veidoja lielāku Vendela ezeru (Wendelsee), kas tagad vairs nepastāv.
Haubice
Haubice (de) ir artilērijas ieroča veids, kurš paredzēts šaušanai pa mērķiem, kuri neatrodas tiešas redzamības zonā, ir aiz šķēršļiem. Pēc šaušanas veida, atrodas pa vidu starp lauka lielgabaliem (garš stobrs, šauj zemā leņķi ar lielu šāviņa sākumātrumu) un mortīrām (īss stobrs, šauj stāvā leņķī). Haubices raksturīgās pazīmes ir relatīvi īss stobrs (15 — 30 kalibri), kalibrs ir lielāks par 100 mm, šāviņus izšauj trajektorijās ar stāvu krišanas leņķi, šaušanas ātrums 1 — 6 šāvieni minūtē, šaušanas attālums līdz 17 km. Mūsdienu haubices šauj pat līdz 10 — 12 šāvieniem minūtē attālumā līdz 50 km un vairāk.
Vēsture
Husītu karu laikā 15. gadsimtā pretinieka grupu apšaudei lietoja lielgabalus, kurus čehiski dēvēja par houfnice, vāciski par Hauffnitz. Vēlākajos gadsimtos franciski tos dēvēja par obusier, holandiski par houwitser, bet angliski par howitzer. Plašāk haubices lietoja Zviedrijas karaspēks 17. gadsimta karos.
Atšķirībā no lauka lielgabaliem, tām bija īsāka atbalsta daļa. Tas nozīmēja, ka šie lielgabali bija nestabilāki šaušanā, tiem vajadzēja mazāku pulvera lādiņu un, lai šāviņš lidotu pietiekami tālu, to vajadzēja izšaut stāvākā leņķī. Šādi izšauts šāviņš arī krita stāvākā leņķī. Haubices tika radītas kā aplenkuma ieroči. Sevišķi noderīgas tās bija ienaidnieka cietokšņu iekšienes apšaudei. Atšķirībā no tā laika mortīrām, kuras varēja šaut tikai noteiktā leņķī un šaušanas attālumu regulēja ar pulvera lādiņa lielumu, haubices varēja šaut dažādos leņķos.
18. gs. vidū vairākas Eiropas valstu armijas sāka izmantot haubices, jo tās bija pietiekami mobilas, lai pavadītu karaspēku kaujas laukā. Sevišķi tika novērtēta to spēja izšaut sprāgstošos šāviņus, ko nevarēja parastie lauka lielgabali. 19. gs. vidū dažu valstu armijas sāka vienkāršot savu artilēriju, ieviešot gludstobra lielgabalus, kuri varēja izšaut gan sprāgstošos šāviņus, gan lielgaballodes. Slavenākais no tā laika lielgabaliem bija Napoleona 12-mārciņu lielgabals.
1859. gadā Eiropas armijas sāka lauka bateriju ieroču nomaiņu uz vītņstobru lauka lielgabaliem. Šajos lielgabalos izmantoja cilindriskus šāviņus, kuri, lai arī bija mazāka kalibra kā apaļie gludstobra haubiču šāviņi, tomēr saturēja pietiekošu sprāgstvielu daudzumu. Šie ieroči ne tikai spēja paveikt to pašu, ko gludstobra haubices, bet arī šāva tālāk. Tādējādi, armijas nevis nomainīja gludstobra lauka haubices ar vītņstobru haubicēm, bet aizvietoja ar vītņstobru lauka lielgabaliem, gan gludstobru lauka lielgabalus, gan haubices.
Meridian № 5
Meridian № 5 (Меридиан № 5) bija Krievijas sakaru pavadoņu sistēmas Meridian pavadonis, kurš tika zaudēts nesējraķetes avārijā 2011. gada decembrī.
Haubice
Vēsture
Stobru vītņojuma ietekme uz aplenkuma ieročiem bija savādāka. 1860. gados artilērijas virsnieki atklāja, ka vītņstobru aplenkuma haubices ir daudz efektīvākas aizsargmūru iznīcināšanai kā aplenkuma lielgabali vai mortīras. Tā, armijām noņemot no lauka bateriju bruņojuma viena veida haubices, tās ieviesa jauna tipa haubices fortu aizsardzības un aplenkuma ieroču bruņojumā. Mazākie no šiem ieročiem (vieglās aplenkuma haubices) bija ar kalibru ap 150 mm, šāviņu svars ap 40 — 50 kg. Lielākie (vēlāk pazīstami kā vidējās aplenkuma haubices) bija ar kalibriem no 200 līdz 220 mm, ar šāviņu svaru ap 100 kg. 1880. gados tika izveidotas trešā veida aplenkuma haubices - smagās aplenkuma haubices. To kalibri bija robežās no 240 līdz 270 mm, šāviņu svars lielāks par 150 kg.
Meridian № 5
Pavadoni bija paredzēts ievadīt augsti eliptiskā orbītā, kur tas nodrošinātu sakarus militāriem un civiliem lietotājiem.
Haubice
Vēsture
Krievu-turku kara laikā atkal parādījās vajadzība pēc lauka haubicēm, jo vītņstobru lauka lielgabali nespēja nodarīt pietiekamu kaitējumu pretinieku nocietinājumiem. 1890. gados Eiropas armijas ieviesa vai nu vieglās (105 — 127 mm kalibrs), vai smagās (149 — 155 mm kalibrs) lauka haubices. Vācija ieviesa bruņojumā abu veidu haubices. Šīs lauka haubices spēja izšaut šāviņus stāvās trajektorijās, panākot arī stāvas krišanas trajektorijas. Tās varēja izšaut šāviņus, kuri bija divas reizes lielāki, kā to spēja līdzīga svara lauka lielgabali. Tā, kamēr 75 mm lauka lielgabals, kurš svēra apmēram tonnu, nespēja izšaut šāviņus smagākus par 8 kg, tāda paša svara 105 mm haubice šāva 15 kg smagus šāviņus. Tomēr haubiču šaušanas attālums bija mazāks.
20. gs. sākumā parādījās vēl lielāki ieroči — supersmagās aplenkuma haubices. Pie šīs grupas piederēja slavenā Lielā Berta. Šīs grupas ieročus pārvietoja izjauktā veidā kā vairākas kravas un šaušanai sagatavoja uz vietas pozīcijā.
Meridian № 5
Atlūzas nokrita Novosibirskas apgabalā netālu no Ordinskas. Viens gabals trāpīja dzīvojamās mājas jumtā Vogaicevas ciemā. Neviens cilvēks nav cietis.
Haubice
Vēsture
Tā kā smagās lauka haubices un vieglās aplenkuma haubices izmantoja viena izmēra un tipa munīciju, parādījās šo ieroču veidu saplūšanas tendence. 20. gs. sākumā starpība starp lauka lielgabaliem un haubicēm vairs nebija tik izteikta un izpaudās galvenokārt to raksturojumā: Pēc Otrā pasaules kara armiju rīcībā esošie artilērijas lielgabali, kuri atrodas uz sauszemes un paredzēti mērķiem uz sauszemes, sevī apvieno abu tipu (lauka lielgabals un haubice) lielgabalu īpašības: liels šāviņa sākumātrums, garš stobrs, liels šaušanas attālums, maināms lādiņu lielums un maksimālais stobra pacēlums lielāks par 45o.
Mareks Gailītis
Mareks Gailītis (dzimis 1975. gadā) ir Latvijas žurnālists, bijušais Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta vadītājs (2006—2011).
Izglītība
Mareks Gailītis ir studējis politikas zinātni Latvijas Universitātē, tomēr nepabeidza studijas. Vēlāk studējis psiholoģiju Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā.
Karjera
1990. gadu nogalē Mareks Gailītis vadīja Latvijas Televīzijas raidījumu "Krustpunkti". Pēc tam pārgāja uz firmu "P.R.A.E. Sabiedriskās attiecības", bet no 2002. gada vadīja TV5 raidījumu "Ideja online". Viņš arī paziņoja, ka negrasās piedalīties 8. Saeimas vēlēšanās, lai nebūtu jāizrāda simpātijas kādai partijai. No 2005. gada bijis portāla "Apollo" vadītājs.
2006. gadā viņš bija viens no priekšvēlēšanu raidījumu cikla "Milžu cīņas" vadītājiem. Septembrī Gailītis tika izvēlēts par LTV Ziņu dienesta vadītāju, pēc tam, kad tika mainīts konkursa nolikums, ļaujot par Ziņu dienesta vadītāju kļūt personai bez augstākās izglītības. Amatā viņš stājās pēc 9. Saeimas vēlēšanām tā gada oktobrī, nomainot Gundaru Rēderu.
Laikā līdz 10. Saeimas vēlēšanām 2010. gadā bijis iesaistīts divos skandālos. Augustā internetā tika publicēts ilggadējās Ziņu dienesta producentes Dagnijas Neimanes vēstule, kurā ir rakstīts par to, ka Gailītis ir mēģinājis ietekmēt dienestu, liekot veidot sižetus par apvienības "Par labu Latviju" biedriem. Savukārt septembrī atklājās, ka VL-TB/LNNK deputāta kandidāts Emīls Jakrins ir draudējis Gailītim, par to, ka "iespējamas nepatikšanas", ja turpmāk sižeti par Satiksmes ministriju, kuru tobrīd vadīja Kaspars Gerhards, nebūs pozitīvi. M. Gailītis iesniedza atlūgumu un paziņoja, ka plāno turpmāk strādāt sabiedrisko attiecību jomā.
Privātā dzīve
Gailītis ir dzimis 1975. gadā. Brīvajā laikā nodarbojas ar austrumu cīņām. Precējies, sieva strādā Latvijas Valsts Radio un Televīzijas centrā (LVRTC).
Amery
Amery var attiekties uz:
Hetere Morisa
Hetere Elizabete Morisa (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, dziedātāja un dejotāja.
Luijs Dievbijīgais
Luijs Dievbijīgais (fr, Louis Ier, le Débonnaire; dzimis, miris ) bija Akvitānijas karalis, kā arī Franku karalis un Svētās Romas imperators.
Viņa tēvs bija Kārlis Lielais, Karolingu dinastijas pārstāvis. 781. gadā Luijs tika kronēts par Akvitānijas karali. 813. gadā kļuva par Franku karali un Svētās Romas imperatoru, sākotnēji valdīja kopā ar tēvu, pēc viņa nāves 814. gadā valdīja viens pats līdz pat savai nāvei.
Galileo Galilejs
Galileo Galilejs (it, dzimis, miris ) bija Renesanses laika fiziķis, astronoms, matemātiķis, domātājs.
Luijs Dievbijīgais
Luijs centās saglabāt valsts vienotību, kā arī apspieda pakļauto tautu sacelšanos.
Galileo Galilejs
Dinamikas kā zinātnes nozares un eksperimentālās fizikas pamatlicējs. Definējis inerces likumu un brīvā kritiena likumu, formulējis ķermeņa kustības pa slīpni un trajektoriju pamatprincipus (ripinot lodi pa slīpni un mērot tās atrašanās vietu dažādos laika sprīžos, konstatēja, ka lodes ātruma palielināšanās ir proporcionāla tās kustības laikam); izvirzīja ideju par kustības un miera stāvokļa relativitāti (Galileja relativitātes princips); izgudroja arī termoskopu (mūsdienu termometra priekšteci). Izveidojis teleskopu un veicis virkni atklājumu astronomijā: jaunus objektus kosmosā (piemēram, Jupitera pavadoņus), kosmosa objektu rotāciju ap savu asi. Heliocentrisma koncepcijas piekritējs.
Luijs Dievbijīgais
Pēc Luija I nāves 840. gadā sākās cīņas par Franku karalistes valdnieka troni starp trim viņa dēliem. 843. gadā Kārlis Plikgalvis ar brāļiem Lotāru I un Ludviķi Vācieti noslēdza Verdenas līgumu, kā rezultātā sadalīja Franku valsti.
Galileo Galilejs
Biogrāfija
Dzimis Pizā, mūsdienu Itālijas teritorijā, paputējušā florenciešu aristokrātu ģimenē. Tēvs, Vinčenco Galilejs bija visai zināms mūziķis, komponists, kurš lai uzturētu savus 7 bērnus, bija spiests ne tikai pasniegt privātstundas, bet pat nodarboties ar audumu tirdzniecību (kas aristokrātam bija liels negods).
Pamatizglītību Galileo ieguva mājās, taču kad 1575. gadā ģimene pārcēlās atpakaļ uz Florenci, sāka mācīties benediktiešu Valombrosas klostera skolā, kur līdz 15 gadu vecumam apguva klasisko "septiņu mākslu" (la) — gramatika, retorika, loģika, aritmētika, ģeometrija, mūzika, astronomija, — pamatus. Pēc tam atkal mācījās mājās, tēva vadībā.
1581. gadā uzsāka studijas Pizas universitātē, studēt medicīnu. Lekcijas apmeklējis neregulāri un priekšroku devis vīnam, meitenēm un tiem kursiem, kas viņu interesējuši, izvairoties no nogurdinošiem prāta vingrinājumiem. Šajā laikā viņš aizrāvies ar matemātiku un mehāniku (Aristotelis, Eiklīds, Arhimēds, u. c. antīkie matemātiķi), taču finansiālu iemeslu dēļ studijas nepabeidzis un zinātnisko grādu neaizstāvējis, universitāti bija spiests pamest un atgriezties Florencē. Tur Galileo palaimējās iepazīties ar matemātiķi Ostilio Ričči, kurš savās lekcijās aplūkoja ne tikai tīri matemātiskas problēmas, bet arī teorētisko aprēķinu saistību ar lietišķo mehāniku.
Šo četru gadu rezultāts bija apjomā neliels Galileo apcerējums "Mazie hidrostatiskie svari". Izgatavojis vairākus manuskripta norakstus, Galileo mēģināja to pārdot. Bagāts nekļuva, toties iepazinās ar vienu no tā laika spožākajiem matemātiķiem, marķīzu Gvido Ubaldo del Monte, "Mehānikas rokasgrāmata" autoru. Del Monte novērtēja jaunā Galileja prātu, talantu un darbaspējas, ievērojami palīdzot jaunajam censonim turpmākajā dzīvē. Būdams Toskānas lielhercogistes cietokšņu un fortifikācijas būvju ģenerālinspektors, marķīzs 1589. gadā iekārtoja Galileo par matemātikas profesoru Pizas universitātē. Šajā laikā tapa nākamais Galileja zinātniskais darbs "Par kustību" (kur eksperimentiem zinātnieks izmantojis slīpo Pizas torni).
1591. gadā mira Galileo tēvs, un viņam nācās uzņemties rūpes par visu ģimeni. 1592. gadā, pateicoties del Montes protekcijai, tika pieņemts darbā Padujas universitātē (1592.-1610.) Venēcijas republikā par astronomijas, mehānikas un ģeometrijas profesoru. Izdeva savu ģeocentriskās astronomijas lekciju kursu, taču vairāk bija pievērsies jaunu mehānikas principu noformulēšanai. 1594. gadā izdeva traktātu "Mehānika", kā arī publicēja rakstu par viņa izgudroto proporcionālo cirkuli, kurš noderīgs ģeometrisku aprēķinu veikšanai.
1608. gadā Galilejs iepazinās ar jaunu astronomijas pētījumiem domātu aparātu, t. s. "holandiešu cauruli" un, izmantodams savas visai plašās zināšanas optikas ģeometrijā, pilnībā aizrāvās ar jauno virzienu. Galileo ja ne gluži izgudroja, toties fundamentāli pārveidoja un uzlaboja aparātu, izveidojot savam laikam modernāko un jaudīgāko teleskopu, kurš palielināja attēlu vairāk nekā 30 reizes. 1609. gada augustā aparāts tika demonstrēts Venēcijas Senātam.
1610. gadā Galilejs publicēja savu astronomisko pētījumu apkopojumu "Zvaigžņu vēstnesis" tam laikam milzu tirāžā — 550 eksemplāros, — kas strauji izplatījās Eiropas zinātnes aprindās, saceļot lielu ažiotāžu. Šajā pašā gadā Toskānas lielhercogs Kozimo II dei Mediči viņu "uz mūžu" iecēla par astronomijas profesoru Pizas universitātē, ar 3 reizes lielāku algu un atbrīvojumu no lekciju lasīšanas, kā arī par hercoga galma matemātiķi un astronomu. Galileo Galilejs pārvācās uz dzīvi Florencē.
1610. gada vēlā rudenī Galilejs aizsāka zinātnieku disputu par plankumiem uz Saules un tās rotāciju. Pārējie tā laika astronomi domāja, ka tie ir kādi debesu ķermeņi, kas rotējot ap sauli, laiku pa laikam nostājas starp to un Zemi, savukārt Galilejs uzstāja, ka tie ir plankumi pašā Saules substancē, kas bija pretrunā ar vispārpieņemto Aristoteļa koncepciju par debesu ķermeņu nemainīgumu. Visai drīz atskanēja arī apvainojumi Galileja virzienā arī no teologu puses, tāpēc 1611. gada 23. martā viņš devās uz Romu, t. s. Romas kolēģiju, kurā darbojās spēcīgākie katoļu Baznīcas zinātnieki (lielākā daļa jezuīti). Iepazinusies ar Galileja aprēķiniem un argumentiem, kolēģija atzina, ka viņam ir taisnība, un diskusija par plankumiem beidzās.
1612. gadā pēc hercoga pasūtījuma Galilejs uzrakstīja darbu "Pārspriedumi par ūdenī ievietotiem ķermeņiem", ar kuru aizsāka disputu par Aristoteļa atziņu nemaldīgumu. Viņa skolnieks Kastelli pat uzrakstīja ziņojumu sv. Inkvizīcijai, ka Galilejs noliedz Aristoteļa filozofiju, ko katoļu Baznīca atzinusi par visas zinātnes pamatu. Kā pierādījums tika uzrādītas vēstules, kurās viņš aicina izvairīties no Svēto Rakstu interpretācijas, saprotot tos burtiski, ja vien kāds cits avots nepierāda pretējo un konkrēto "Bībeles" tekstu par problēmu nav jāsaprot burtiski. Kardināls Ballermini, viens no pazīstamākajiem tā laika teologiem atzina, ka Galilejam taisnība un, "ja tiks atrasti reāli pierādījumi" Zemes rotēšanai, būs jākoriģē burtisku Bībeles interpretāciju par šo jautājumu.
1615. gada decembrī Galilejs devās uz Romu, lai meklētu aizstāvību pie Baznīcas vadības no Florences garīdzniecības uzbrukumiem un apvainojumiem ateismā. Viņu pieņēma pats pāvests Pāvils V un augstākie kūrijas kardināli, nomierinot, ka tas viss ir tumsonīgu provinciāļu izdomājumi, un zinātniekam nav par ko uztraukties.
1616. gadā heliocentrisma koncepciju atzina par nezinātnisku hipotēzi, kuru aizliedza mācīt izglītības iestādēs, bet heliocentriķu darbus iekļāva "Nerekomendējamo grāmatu indeksā". Kardināls Barberini (vēlāk pāvests Urbāns VIII) personīgi ieteica Galilejam, ka Kopernika idejas ir tikai interesanta matemātiska hipotēze, kuru nevajadzētu izmantot, mēģinot skaidrot reālo pasauli. Turpmākos gadus Galileo Galilejs pavadīja Florencē, netraucēti nodarbojoties ar zinātni.
1632. gadā Galilejs publicēja traktātu "Dialogi par divām svarīgākajām pasaules uzbūves sistēmām — Ptolemeja un Kopernika". Tā kā te viņš heliocentrisma kritiku bija ielicis dialogu negatīvā varoņa mutē, sacēlās skandāls. Bez tam sv. inkvizīcija saņēma ziņojumu, ka Galileo ir atomisma piekritējs, kas bija daudz nopietnāka apsūdzība. 1632. gada rudenī Galileju izsauca uz Romu, kur viņam nācās stāties inkvizīcijas komisijas priekšā un skaidrot, ko un kā ir domājis. 22. jūnijā viņam nācās publiski uz ceļiem nožēlot savu maldīšanos un pievēršanos māņiem, savukārt komisija noteica veto viņa turpmāko zinātnisko darbu publicēšanai, ja tie skars heliocentrismu vai atomismu.
Pēc šī sev nepatīkamā procesa Galilejs apmetās sākumā Vatikāna piešķirtajā villā Pinčo, tad sava drauga Sjenas arhibīskapa pilī, bet pēc tam pārvācās uz dzīvi atpakaļ savā villā Florencē. Te viņš 1637. gadā sarakstīja traktātu "Sarunas par divām zinātnēm, kas attiecas uz mehāniku un krišanas likumiem, un to matemātiskais pamatojums". Ap šo laiku, strādājot savā observatorijā, atklāja Mēness librāciju (nelielas periodiskas šķietamas Mēness svārstības ap savu centru, kuru cēlonis ir Mēness nevienmērīgā kustība pa orbītu un Mēness ekvatora slīpums attiecībā pret Mēness orbītu).
1637. gadā viņa redze strauji pasliktinājās, līdz 1638. gadā Galileo Galilejs kļuva akls. Tas lielā mērā notika tāpēc, ka viņš savas dzīves laikā pārāk bieži bija vērojis Sauli caur teleskopa lēcām. Taču par spīti tam, turpināja aktīvu zinātnisko darbu, vadot savu skolnieku — V.Viviani, Evandželista Toričelli u. c. — grupas pētījumus un kūrējot to eksperimentus, kā arī diktējot pielikumus "Sarunām" par dažādām eksperimentu problēmām.
1641. gadā zinātnieka veselība strauji pasliktinājās, un 1642. gada 8. janvārī viņš mira savā villā "Villa il Gioiello" (Pērle) Arčetri, Florences pievārtē.
1737. gadā beidzot tika izpildīta Galileo Galileja kā ļoti ticīga cilvēka — In tutte le opere mie, non sara chi trovar possa pur minima ombra di cosa che declini dalla pieta e dalla riverenza di Santa Chiesa (nevienā manā darbā nav pat mājiena, kas mestu ēnu un kā aizvainotu Svēto Baznīcu) — pēdējā vēlēšanās: viņa pīšļus pārapglabāja Florencē, Santakročes katedrālē.
1992. gadā pāvests Jānis Pāvils II oficiāli atzina, ka Baznīca kļūdījusies, piespiežot Galileo Galileju atteikties no brīvas savas zinātniskās izpētes tēmu izvēles — labāk būtu bijis zinātniekam ļaut turpināt darbu, jo tad varbūt būtu atrasti pierādījumi heliocentrisma koncepcijas patiesumam (ko pierādīja tikai XIX gs.).
Konflikts ar Baznīcu
Galileja izturēšanās un raksti uzskatāmi demonstrē, ka viņš bijis izteikti patmīlīgs un paštaisns cilvēks, ārkārtīgi augstās domās par sevi un visai zemās domās par apkārtējiem, turklāt visai subjektīvs. Piemēram, pat viņa grāmatas "Dialogi par divām svarīgākajām pasaules uzbūves sistēmām — Ptolemeja un Kopernika" nosaukums ir ar izteiktu zemtekstu, jo tajā laikā zinātnē aplūkoja četras iespējamās pasaules uzbūves sistēmas: bez Ptolemeja un Kopernika koncepcijām vēl bija Keplera un Brahes sistēmas. Galilejs nekad necitēja Kepleru, jo ciest viņu nevarēja (iespējams tāpēc, ka ārkārtīgi nicināja astroloģiju, kuru Keplers daļēji atzina un ar to dažkārt niekojās). Viņš necitēja arī Brahi. Abi tā laika dižākie astronomi Galilejam neeksistē, un viņš aplūko tikai jau tajā laikā novecojušo Ptolemeja sistēmu un Kopernika hipotēzi.
Vēl kāda visai raksturīga situācija: 1618. gadā debesīs bija lieliski redzama komēta. Taču Galilejs bija saslimis un viņam nebija spēka to novērot. Visi Eiropas astronomi to vērojuši, raisījās diskusijas, bet Galilejam nebija ko teikt. Ko viņš darīja? Viņš vienkārši paziņoja, ka nekādu komētu nav. Tās esot tikai optisks efekts Zemes atmosfērā, tāpat kā varavīksne. Kāpēc atsacījās atzīt komētu pastāvēšanu? Tieši tā paša iemesla dēļ, kāpēc ietiepīgi ignorēja Keplera atklājumu, ka okeānu paisumus un bēgumus izraisa Mēness gravitācija, tam rotējot ap Zemi. Komētas neatbilda Galileja priekšstatiem par to, kā viss notiek — to orbītas neatrodas ekliptikas plaknē, — tātad to nav. Tāpat kā viņš ignorēja heliocentrisma kritiku, kaut nespēja to atspēkot un argumentēti pierādīt, ka heliocentrisms ir kas vairāk par teorētisku hipotēzi.
1624. gadā Galilejs, labi zinot, ka heliocentrisms netiek atzīts par zinātnes daļu, informēja bijušo kardinālu Barberini, bet nu jau pāvestu Urbānu VIII, ka rakstot grāmatu "Dialogi par svarīgākajām pasaules uzbūves sistēmām", kurā salīdzinot esošās kosmogonijas sistēmas. Pāvests visnotaļ atbalstīja šo projektu kā zinātnes attīstībai svētīgu, tikai atgādinot, lai būtu izklāstīti visu sistēmu piekritēju argumenti, nevis demagoģiski un selektīvi atlasīti tikai vienai sistēmai labvēlīgie. 1630. gadā Galileo Galilejs atkal tikās ar pāvestu, un saruna bija līdzīga. Astronoms neslēpa, ka ir heliocentrisma piekritējs, savukārt pāvests lūdza topošajā darbā pieminēt, ka ja dažus aprēķinus veikt ir ērtāk, izmantojot heliocentrisma modeli, tad tomēr jānorāda, ka Dievs nav radījis pasauli tādu, lai astronomiem būtu vieglāk, bet gan visai sarežģītu, daudz kur vēl neizskaidrojamu, un heliocentrisms pagaidām nav zinātniski pierādīts.
Un tieši šajā laikā sv. inkvizīcija saņēma ziņojumu, ka Galilejs propanē atomismu. Bet tas jau bija nopietni, jo jau Tridentas koncilā tika nolemts, ka apgalvojums, ka pasaule sastāv no atomiem, ir pretrunā ar ticības dogmātu par dievgaldu. T. i. runa ir nevis par zinātnieku savstarpējajiem ķīviņiem un to, ko atļaut mācīt izglītības iestādēs (kas bija Baznīcas kompetencē), bet jau teoloģisku dogmu apšaubīšana. 1632. gada septembrī Galileju izsauca uz Romu, kur viņam nācās stāties inkvizīcijas zinātnieku komisijas priekšā. Ar visādiem iemesliem novilcinājis nepatīkamo braucienu, viņš tomēr ieradās sv. inkvizīcijas mītnē 1633. gada februārī. Zinātniekam inkriminēja divus pārkāpumus: krāpšanos (jo vēl 1616. gadā solījis nepropanēt neviena nepierādīto Kopernika hipotēzi kā realitātes skaidrojumu, Dekrēta par publicēšanai nerekomendējamās literatūras pārkāpšanu), un atomisma propanēšanu.
Taču arī te iejaucās pāvests, turpinot rūpēties par Galileja likteni: viņš nevis ļauj visam notikt ierastajā procesuālajā kārtībā, bet izveidoja īpašu inkvizīcijas komisiju no gudrākajiem kūrijas prātiem, neuzticot ziņojuma par Galileja iespējamo ķecerību izmeklēšanu parastiem inkvizitoriem. (Inkvizīciju kontrolēja jezuītu ordenis, ar kuru pāvestam bija ļoti saspīlētas attiecības — Urbāna VIII laikā neviens jezuīts netika iesvētīts par kardinālu, kas ir bezprecedenta gadījums Baznīcas vēsturē). Par komisijas vadītāju iecēla kardinālu Barberini (pāvesta brāļadēls, arī kardināls, kas garantēja kontroli pār komisiju.) Pati komisija sastāvēja no diviem teologiem, no kuriem viens bija pāvesta privātsekretārs, bet otrs — tēvs Paskvalivo, — populārs zinātnes aprindās ar to, ka iestājās par zinātnes un teoloģijas nošķiršanu t. i. saprata, ka zinātne un ticība ir divas dažādas lietas, kā arī jezuīts brālis Inkofers, viens no zināmākajiem tā laika astronomiem. Iespējams, ka pāvesta rīcību motivēja ne tik daudz cieņa pret zinātnieku, bet gan tas, ka visi zināja par viņu draudzību: ja Galileo izrādītos ķeceris, tas būtu nopietns trieciens Urbāna VIII prestižam. Lai gan vēl 1632. gada septembrī pāvests sarunā ar Florences vēstnieku uzsvēris, ka uzskata Galileju par savu personīgo draugu.
22. jūnijā Galileo Galilejam nācās publiski uz ceļiem nožēlot savu maldīšanos, atzīt, ka nevar pierādīt Zemes griešanos ap Sauli, un apsolīt šai "nezinātniskajai maldu hipotēzei" nekad vairs nepievērsties. Savukārt inkvizīcijas komisija noteica viņam bargu sodu: divus mēnešus pavadīt izolētam no ārpasaules pāvesta ārpilsētas pilī, katru dienu skaļā balsī skaitot septiņus nožēlas psalmus (jāpiebilst, ka Galilejs sodu izcieta tikai daļēji — pilī divus mēnešus viņš nodzīvoja, taču psalmus viņa vietā skaitīja Galileja māsa.)
Mīts, ka it kā pametot inkvizīcijas telpas, Galilejs teicis: "Un tomēr viņa griežas!", kā norāda Vitorio Messori, radies 1757. gadā, kad to izdomājis žurnālists Džuzepe Baretti.
Viedokļi
"Galilejs tikai pierādīja, ka tic tam, ko pats uzskata par patiesu — taču viņa uzskatu patiesība netika pierādīta. Un nav brīnums, ka pasauli neaizrāva viņa entuziasms. Kardināla Bellarmini viedoklis bija objektīvāks. Tā padoms visnotaļ atbilst mūsdienu zinātnes pierādījumu prasību standartiem… Fakts, ka modelis strādā labi, nebūt nenozīmē, ka realitāte veidota tā kā šis modelis… Tradīcijai, pie kuras pieturējās Baznīca, bija ļoti interesanti aizsācēji antīkajā pasaulē, un visnotaļ progresīvi piekritēji mūsdienās… Ņemam par piemēru kaut vai spēcīgākās mūsdienu fizikas teorijas: relativitātes teoriju un kvantu mehānikas teoriju. Neraugoties uz visām pūlēm, vēl joprojām nav izdevies izveidot vienotu pasaules uzbūves ainu, kas būtu saskaņā ar tām abām — vienas teorijas pieņēmumi ir pretrunā ar otru. Vai varam uzskatīt, ka kāda no tām ir patiesāka par otru pasaules aprakstā? Es nevaru. Es varu tikai apgalvot, ka tās abas ir optimāli, pietuvināti un derīgi modeļi, taču par realitāti, kuru tie cenšas skaidrot, mums visai miglains priekšstats… Un nevar uzsākt apmācību, par pamatu ņemot tikai vienu teoriju, nepārliecinoties, ka tā kā minimums nav sliktāka par veco. Tikai tā var aizstāvēt pamatizglītību no modes un aizraušanos kaleidoskopiskas mainas. Doma, ko viņš pauž pēdējā frāzē, visai derīga arī mūsdienu pedagogiem un augstskolu rektoriem: nedrīkst mainīt apmācības sistēmu, to balstot tikai uz jauniem priekšstatiem, pirms neesam pārliecinājušies, ka tie patiesi pareizāki par iepriekšējiem. Tā, nenoliedzami, ir visai saprātīga doma." (Feijerabends P.)
Literatūra
Фантоли А. Галилей. В защиту учения Коперника и достоинства Святой Церкви. — Москва, 1999
Ingrīda Betankūra
Ingrīda Betankūra Polesio (es, dzimusi Bogotā, Kolumbijā) ir Kolumbijas politiķe.
Bijusī Kolumbijas senatore un pretkorupcijas aktīviste. 2002. gadā kandidēja prezidenta vēlēšanās. viņu nolaupīja FARC kaujinieki, kad Betankūra devās uz pārrunām ar tiem. Betankūra tika atbrīvota 2008. gada jūlijā, pēc 6,5 gūstā pavadītiem gadiem.
Bučauska
Bučauska ir apdzīvota vieta Madonas novada Dzelzavas pagastā. Izvietojusies pagasta rietumos autoceļu Lubāna—Dzelzava (P83) un Pļaviņas—Madona—Gulbene (P37) krustojumā 1,5 km no pagasta centra Dzelzavas, 22 km no novada centra Madonas un 172 km no Rīgas. Ciemā atrodas pareizticīgo baznīca, kurā notiek dievkalpojumi arī katoļiem. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Bučauskas muižas (Butzkowsky) centru.
Dominiks de Vilpēns
Dominiks de Vilpēns (fr; dzimis ) ir franču politiķis, pārstāv Vienotas Republikas (République solidaire) partiju.
Viņš bija viens no Žaka Širaka protežē. Laikā no līdz  D. de Vilpēns pildīja Francijas ārlietu ministra amata pienākumus. Viņš bija pret 2003. gada iebrukumu Irākā. Laikā no līdz  bija Francijas iekšlietu ministrs un no  līdz  — Francijas premjerministrs. Politiķis ticis apsūdzēts par Nikolā Sarkozī apmelošanu, taču tiesa viņu ir attaisnojusi.
2011. gada decembrī paziņoja, ka kandidēs 2012. gada Francijas prezidenta vēlēšanās.
Katalina Sandino Moreno
Katalina Sandino Moreno (Catalina Sandino Moreno, dzimusi 1981. gada 19. aprīlī Bogotā) ir kolumbiešu aktrise.
Starptautisku atzinību izpelnījās ar galveno lomu 2004. gada filmā María Llena Eres de Gracia (angļu variants - Maria Full of Grace; latviski - Marija, Tu esi grācijas pilna).
Saksija-Anhalte
Saksija-Anhalte ir federālā zeme Vācijas centrālajā daļā.
Ģeogrāfija
Robežojas ar Lejassaksiju ziemeļrietumos, Brandenburgu ziemeļaustrumos, Saksiju dienvidaustrumos un Tīringeni dienvidrietumos.
Saksija-Anhalte lielākoties atrodas Magdeburgas līdzenumā, vienīgi zemes dienvidrietumos atrodas Harca kalni. Šeit ir no lauksaimniecības viedokļa viena no augsvērtīgākajām augsnēm visā Vācijā. Lielākās upes: Elba, Allere, Zāle, Hāfele.
Vēsture
Saksijas-Anhaltes teritorija vēsturiski izveidojusies no Anhaltes, Prūsijas Saksijas provinces un Braunšveigas-Lineburgas hercogistes nelieliem anklāviem. Federālās zemes ziemeļdaļa ir senais Altmarkas novads.
Federālā zeme tika izveidota 1990. gadā, kad atkal izveidojās apvienotā Vācija. Pirms 1990. gada federālās zemes teritorija ietilpa VDR, kuras sastāvā no 1947. līdz 1952. gadam arī eksistēja šāda administratīva vienība.
Saksiju-Anhalti var uzskatīt par luterticības rašanās vietu, jo 16. gadsimtā šeit darbojās Mārtiņš Luters un Filips Melanhtons. Saksijā-Anhaltē dzimuši Ernests Gliks, Georgs Frīdrihs Hendelis, Oto fon Bismarks, Frīdrihs Nīče, Osvalds Špenglers.
Administratīvais iedalījums
Iedalās 21 apriņķī (Landkreis) un 3 neatkarīgās pilsētās (kreisfreien Städte).
Rajoni:
Neatkarīgas pilsētas:
.bg
.bg ir Bulgārijas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šim domēnam pastāv sekojoši ierobežojumi: ''Līdz 2006. gada vidum'' reģistrācijas maksas bija 50 USD, kas vietējām organizācijām bija par lielu, tādēļ daudzi uzņēmumi registrēja savas mājas lapas zem .com, .org un .net, jo to cena bija ievērojami mazāka un reģistrācija bija mazāk birokrātiska.
Saksija-Anhalte
Administratīvais iedalījums
Desava - Halle - Magdeburga
.bg
''2008. gada 25. augustā'' Register.bg atviegloja reģistrācijas noteikumus. Tagad ir iespējams reģistrēt domēna vārdu bez dokumentēta apstiprinājuma par uzņēmuma nosaukumu vai preču zīmi. Strīdi tiek risināti ar jaunizveidotas šķīrējtiesas palīdzību
Saksija-Anhalte
Pilsētas
Lielākās pilsētas :
.bg
''2006. gada 18. septembrī'' Register.bg izveidoja jaunus otrā līmeņa domēnus formā latīņu alfabēta burts vai cipars + .bg Šie otrā līmeņa domēni ir pieejami par zemāku cenu un ar mazāk ierobežojumiem, bet bez strīdu risināšanas iespējām. Pamatā tie ir paredzēti privātpersonām.
Saksija-Anhalte
Ievērojamas vietas
Vairākas vietas Saksijā-Anhaltē iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā:
.bg
''Kopš 2009. gada 5. septembra'' ir iespējams reģistrēt internacionālus domēna vārdus, kuri satur kirilicas alfabēta burtus.
Saksija-Anhalte
Ievērojamas vietas
Tūristu iemīļota vieta ir arī Harca kalni un pie kalnu masīva esošies senās mazpilsētas (Kvedlinburga, Vernigerode, Halberštate).
Šķilbēnu pagasts
Šķilbēnu pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām, Krievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Medņevas, Vecumu, Briežuciema, Lazdulejas un Baltinavas pagastiem, kā arī Krievijas Pleskavas apgabala Pitalovas rajonu.
Daba
Pagasta teritorija izvietojusies Adzeles pacēluma rietumdaļā un Mudavas zemienes Abrenes nolaidenumā. Vidējā temperatūra aukstākajā ziemas mēnesī janvārī -9 °C, karstākajā vasaras mēnesī jūlijā +18 °C. Bezsala periods ilgst 135 dienas, bet sniega sega zemi klāj vidēji 153 dienas gadā, nokrišņu daudzums ~550 mm gadā.
Hidrogrāfija
Pagasta teritorijas lielākā daļa ietilpst Veļikajas upes sateces baseinā. Pagasta robežu ar Krieviju iet pa Kūkovas upi, kurā ieplūst vairākas pietekas, lielākā no kurām ir Rika, kas šķērso pagastu no rietumiem uz austrumiem. Ir apzināti arī 3 avoti.
Ezeri
Ančipovas ezers
Vēsture
Pēc 1920. gada agrāras reformas Orlavas muižu (mūsdienās Orlova Lazdulejas pagastā) sadalīja 86 vienībās 1140 ha platībā, Šķilbēnu muižu 76 vienībās 711 ha kopplatībā. Šķilbēnu pagasts tika izveidots 1930. gadā, atdalot teritorijas no Baltinavas un Viļakas pagastiem. 1935. gadā tā platība bija 216 km² un tajā dzīvoja 6423 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Egļevas, Loginas, Stabļevas, Šķilbēnu un Zaļčupes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Loginas ciems ietilpis Viļakas apriņķī (1945-1949) un Abrenes (1949-1959) un Balvu (pēc 1959. gada) rajonos. Loginas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Zaļčupes ciemu, 1962. gadā — Medņevas un Šķilbēnu ciemu padomju saimniecības «Šķilbēni» teritoriju. 1968. gadā Loginas ciemu pārdēvēja par Šķilbēnu ciemu. 1971. gadā tam pievienoja daļu Lazdulejas ciema padomju saimniecības «Šķilbēni» teritorijas, bet padomju saimniecības «Medņeva» teritoriju pievienoja Medņevas ciemam. 1977. gadā Šķilbēnu ciemam pievienoja daļu likvidētā Upītes ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Šķilbēnu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viļakas novadā. 2021. gadā Viļakas novadu iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Šķilbani, Rekova (pagasta centrs), Upīte.
Ančipova, Bākarova, Buki, Čalkova, Čilipīne, Dagunova, Dubļova, Fabriki, Ivanovka, Lemešova, Logini, Lotuši, Nikolajevka, Peksīne, Plešova, Porskova, Prisjolova, Rekova, Sišova, Stiglova, Šķilbani, Tribunova, Upīte, Vilkova, Zaļčupe, Zatišje.
Blīvie spalvmākoņi
Blīvie spalvmākoņi Cirrus spissatus (Ci sp) ir spalvmākoņi ar daudziem baltiem nevienādas formas sablīvējumiem. Atšķirībā no parastajiem spalvmākoņiem, tiem nav diegiem līdzīgu formu, tie ir biezāki un var aizsegt Sauli. Parasti sastāv no ledus kristāliņiem, kuri rodas no sasaluša ūdens pilieniem. Atšķiras ar lielo garumu un to, ka neaizsedz visas debesis. Augstums mērenajos platumos ir 7—10 km, bet tropos — 17—18 km. Mākoņu biezums var būt no dažiem simtiem metru līdz dažiem kilometriem. Cauri Ci sp bieži spīd Saule, dažreiz arī Mēness. Dienā tie reti samazina apgaismojumu. Šajos mākoņos apkārt Saulei novērojami apļi ar rādiusu 22 vai 46 grādi vai šo apļu daļas. Nokrišņi ir mazi ledus kristāliņi, no kuriem sastāv blīvie spalvmākoņi, tie var lēni krist un gandrīz vienmēr iztvaiko jau lielā augstumā virs zemes. Mākoņi veidojas gaisa atdzišanas dēļ augšupejošas gaisa kustības laikā atmosfēras frontes zonā. Atdziestošajā gaisā notiek ūdens tvaiku sublimācija un ledus kristāliņu veidošanās. Vakarā pēc saulrieta Ci sp vēl ilgi paliek apgaismoti un sākumā tie izskatās sudrabaini, vēlāk zeltaini, pēc tam sarkani, vēlāk tie paliek violeti un tad nemanāmi kļūst pelēki.
Jaunbakāni
Jaunbakāni vai Jaunbakani ir apdzīvota vieta Madonas rajona Dzelzavas pagastā. Izvietojis pagasta ziemeļdaļā pie šosejas Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37) 5 km attālumā no pagasta centra Dzelzavas. Netālu no ciema atrodas Bakanu ezers. Ciematā atrodas veikals.
Floridas "Panthers"
Floridas "Panthers" (en) ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas ir bāzēts Sanraisā, Floridas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Atlantijas okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1993. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Panthers" ne reizi nav uzvarējis NHL, 2 reizes ir kļuvusi par konferences uzvarētājiem, un trīs reizes uzvarējusi divīzijā. 1995./96. gada sezonas Stenlija kausa izcīņas finālsērijā viņi zaudēja Kolorādo "Avalanche". Mājas spēles komanda aizvada BB&T Center hallē. Komandas kapteinis ir soms Aleksandrs Barkovs.
Vēsture
"Panthers" tika izveidota 1993. gadā, un jau 1993.—94. gada sezonā tā uzsāka spēlēt NHL. Par komandas pirmajām zvaigznēm kļuva vārtsargs Džons Vanbīsbruā, kā arī Robs Nīdermaijers un Skots Melanbijs. "Panthers" sezonu noslēdza vien par punktu atpaliekot no vietas Austrumu konferences izslēgšanas kārtā.
1995.—96. gada sezonā "Panthers" regulāro sezonu noslēdza ceturtajā vietā Austrumu konferencē. Komandai izdevās sasniegt Stenlija kausa izcīņas finālu, uzvarot gan Bostonas "Bruins", gan arī Filadelfijas "Flyers" un Pitsburgas "Penguins". Finālsērijā "Panthers" ar 0—4 atzina Kolorādo "Avalanche" pārākumu.
Nākamo sezonu komanda uzsāka ar 17 nezaudētu spēļu sēriju, taču sezonas otrajā pusē komandas panākumi nopluka. 1997.—98. gada sezonā "Panthers" jau vairs neizdevās iekļūt līgas izslēgšanas kārtā. 1998.—99. gada sezonā komandai pievienojās krievu uzbrucējs Pāvels Burē. 1999.—2000. gada sezonā Florida iekļuva Stenlija kausa izcīņā, taču jau pirmajā kārtā piekāpās vēlākajai čempionei Ņūdžersijas "Devils".
Spēlētāji
Savulaik komandā spēlējuši tādi spēlētāji kā Skots Melanbijs, Pāvels Burē, Eds Jovanovskis, Rejs Vitnijs un Viktors Kozlovs.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.''
Toms Flečers
Toms Flečers ir britu poproka, poppanka grupas McFly vokālists un ģitārists. Kopā ar viņu grupā darbojas Denijs Džouns (ģitāra, balss), Dugijs Pointers(bass, balss) un Harijs Džads (bungas).
Flečers ir ritma ģitārists un dažreiz pianists grupā McFly. Viņš bija idejas autors grupas nosaukumam. Viņam ļoti patika filma "Atpakaļ nākotnē" un tās personāžs Marty McFly. McFly veidošanās sākās ar atlasi uz grupu Busted. Toms Flečers zaudēja cīņu par vietu grupā Čārlijam Simpsonam, tagad pazīstamam kā grupas Fightstar dalībnieks. Sākumā Toms bija akceptēts grupai, taču tad ierakstu kompānija izdomāja, ka vēlas redzēt Busted trīs cilvēku sastāvā, nevis četru. Taču ierakstu kompānija Island bija pamanījusi puiša komponista talantu, un uzaicināja viņu rakstīt dziesmas priekš Busted, kopā ar Džeimsu Bornu. Borns viņam daudz iemācīja par dziesmu rakstīšanu. Strādājot pie grupas Busted otrā albuma A Present for Everyone, ierakstu kompānija palūdza Flečeram filmēt atlasi grupai V. Tā bija pirmā reize, kad Flečers satika Deniju Džounsu. Flečers bija sajūsmā par puiša unikālo stilu, un viņš uzaicināja Deniju rakstīt dziesmas kopā ar viņu un Bornu. Kad dziesmu rakstīšana priekš Busted gāja uz beigām, Flečers un Džouns sāka strādāt pie jaunas(pagaidām nenosauktas) grupas. Viņi ievācās InterContinental Hotel Londonā, lai pilnībā koncentrētos dziesmu rakstīšanai kopā. Basistu Dugiju Pointeru un bundzinieku Hariju Džadu atrada pēc sludinājuma žurnālā NME.
McFly ir arī iekļuvuši Ginesa Rekordu Grāmatā, kā jaunākā grupa, kas ieņēmusi albumu topa pirmo vietu. Iepriekšējais rekords piederēja The Beatles.
Dziesmu rakstīšana
Toms Flečers ir sarakstījis, vai piedalījies rakstīšanā desmit Nr. 1 singliem Lielbritānijā. Crashed The Wedding, Who's David un Thunderbirds priekš Busted, kā arī Five Colours in Her Hair, Obviously, All About You, I'll Be OK, Please, Please, Star Girl un Transylvania priekš McFly. Viņš arī aranžēja Jellyfish dziesmu Baby's Coming Back, kas arī sasniedza pirmo vietu Apvienotajā Karalistē.
Eimerija šelfa ledājs
Ledāja ziemeļu malu 1931. gada 11. februārī atklāja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un tās izvirzījumu nosauca par Eimerija ragu (Cape Amery) par godu tā laika Apvienotās Karalistes valdības pārstāvim Austrālijā Viljamam Eimerijam (William B. Amery). 1947. gadā nosaukums tika attiecināts uz visu šelfa ledāju.
N-Gage
N-Gage ir Nokia mobilais telefons un spēļu konsole. Tā darbojas uz Symbian bāzētas operētājsistēmas S60. Izlaista.
Ierīcei ir radio, MP3 atskaņotājs, displejs spēj attēlot 4096 krāsas.
N-Gage QD ir konsoles N-Gage turpinājums. Tas ir mazāks par iepriekšējo, baterija sarunu režīmā strādā 5 stundas. Nokia neattaisnoja cerības, ka jaunais N-Gage QD spēs attēlot 65000 krāsas, tas spēj attēlot tikai 4096 krāsas. Telefonam ir vienkāršāka MMC kartes nomaiņa. Klasiskajam N-Gage vajadzēja noņemt akumulatoru, lai varētu nomainīt MMC karti, bet jaunajam to var nomainīt, neizslēdzot tālruni. Nokia jaunajam N-Gage QD ražotāji ir noņēmuši MP3 atskaņotāju un radio uztvērēju. Jaunajam N-Gage nevar arī ievietot USB kabeli. Ar N-Gage QD var darbināt visas N-Gage spēles.
Voldemārs Āviste
Voldemārs Āviste (līdz 1936. gadam Voldemārs Avotiņš ; — ) bija latviešu izcelsmes Igaunijas armijas pulkvežleitnants, Igaunijas Brīvības krusta kavalieris. Karojis Pirmajā pasaules karā un Igaunijas brīvības cīņās.