cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siksiki
Latviski izdotajās grāmatās cilts nosaukums tulkots ļoti dažādi. 1937. gadā iznākušajā H. Longfelova poēmā "Dziesma par Hajavatu" viņi dēvēti par melnkājaiņiem, 1984. gada L. Velskopfas-Henrihas "Izraidīto ceļš" — siksikau un melnkājām, 1975. gadā Arkādija Fīdlera "Mazais Bizons" — Melnām Pēdām, grāmatās "Ziemeļamerikas indiāņi" (sērija "Redzes lokā") un "Runā Melnais Briedis" (izdota 2011. gadā) — blekfītiem.
Siksiku valoda pieder algonkinu valodu saimei, un tā ir nopietni apdraudēta. Par ciešiem siksiku sabiedrotajiem kļuva arī sarsi — neliela na-dene valodu saimes cilts.
Cilšu iedalījums
Starp blekfūtiem nekad nepastāvēja centralizēta vara, kas veidotu un struktualizētu attiecības starp dažādām radniecīgām kopienām un ciltīm. Šobrīd skaidrs, ka etnogrāfu radītais apzīmējums "konfederācija" ir kļūdains. Siksiki nebija ar kādu līgumu īpaši izveidota alianse, lai iekarotu vai pakļautu citas teritorijas. Tos drīzāk varētu raksturot kā lielu skaitu decentralizētu grupu un kopienu, kas kopīgi apdzīvoja plašas ziemeļrietumu līdzenumu teritorijas. Katrā grupā bija 80 līdz 240 cilvēku, un tas bija pietiekami, lai kopiena varētu sevi uzturēt un aizstāvēt. Vienas cilts pārstāvji citas cilts nometnē, un viņu bērni uzauga par šīs kopienas locekļiem. Tādējādi šķirtne starp niitsitapi ciltīm nebija skaidri izteikta.
Kā konfederāciju siksiki sevi pasludināja 2000. gadā, parakstot kopīgu deklarāciju starp dažādos rezervātos dzīvojošām kopienām. Konfederācijas mērķis ir kopīgi risināt sociālas, politiskas un ekonomiskas intereses, veicināt kultūru un atdzīvināt valodu.
Lielākā cilts bija pikuni (Piikunii). Tās nosaukumu bieži tulko kā "trūcīgi ģērbušies". Otrs pieņēmums, ka vārds atvasināts no ap'-ikŭn-i un nozīmē slikti izstrādātu ādu, ar baltiem, cietiem plankumiem, kur a'pi "balts", ih'-kan "cieta bizona āda"un i, iespējams, no tŭ'ppi, "cilvēks". Pēc robežas izveidošanas starp Savienotajām Valstīm un Kanādu, 19. gadsimta otrajā pusē cilts sadalījās ziemeļu (apatohsi) un dienvidu pikunos (amskapi).
Siksiki bija vistālāk uz ziemeļiem dzīvojošā cilts. Nosaukums tulkojas kā "melnās pēdas" (sik — melns, iká — "pēda").
Kaini bija trešā melnkājaino cilts, un tās nosaukums Káinaa nozīmē "daudzu virsaišu tauta" (aká — "daudz", nínaa — "virsaiši"). Literatūrā tos nereti dēvē par "bladiem" jeb "asiņainiem" (no angļu "blood" — asinis). Šis vārds atvasināts no līdzenumu krī dotā etnonīma Miko-Ew,— "notraipītie ar asinīm" (t.i. "asinskārie, nežēlīgie").
Sensoriskais receptors
Sensoriskais receptors sensoriskā sistēmā ir nervu sensoriskā galotne, kura atbild uz stimulu organisma iekšējā vai ārējā vidē un veic to transportu uz centrālu nervu sistēmu.
Siksiki
Cilšu iedalījums
Siksiku sabiedrotie bija atapasku cilts sarsi, kas būtībā sakusa ar pikuniem. Sarsi no subarktikas 18. gadsimta sākumā ieradās līdzenumos un izveidojās par tipisku Lielo līdzenumu kultūru pārstāvošu cilti.
Sensoriskais receptors
Ir daudz sensorisku receptoru veidu (piemēram, somatosensorie, muskuļaudu, ožas, dzirdes, vestibulārie, garšas, redzes receptori).
Siksiki
Kultūra un dzīvesveids
Siksiki dzīvoja viegli pārvietojamos tipi. Ap 1750. gadu viņu dzīvē ienāca zirgi. Pirms tam mantu pārvešanai izmantoja suņus, savukārt piejaucēti zirgu ar trevojiem spēja pavilkt līdz 135 kg smagu nastu, un indiāņi varēja sākt dživot krietni plašākos, ērtākos mājokļos. Melnkājainie līdzīgi citām nomadu ciltīm kļuva par izciliem jātniekiem, un savu jāšanas prasmi tie izmantoja medībās un karos.
Siksiku dzīvesveids bija atkarīgs no bizoniem. No kaltētas bizonu gaļas, sajaucot kopā ar vārītiem taukiem un ogām, gatavoja pemikanu. Tas bija ļoti barojošs, un to varēja uzglabāt gadiem ilgi. No bizoniem un citiem pārnadžiem darināja tipi, apģērbu, mājturības priekšmetus, līmi, auklas,loku stiegras, nažu makstis, vairogus. Kaltēti mēsli kalpoja par kurināmo, no nagiem izgatavoja ādas skrāpjus, ragiem — karotes un smaļamos kausus.
Rūpes par saimniecību bija pilnībā sieviešu pienākums. Ar krāsotām, noplacinātām dzeloņcūku adatām un no Eiropas ievestām pērlītēm viņas izšuva somas un citus mājsaimniecības priekšmetus, apģērbu, ragālijas.
Savienības
Melnkājaino ciltis bija sadalītas dažādās savienībās jeb biedrībās, caur kurām tika regulēta visa sabiedrības dzīve. Šī tradīcija sakņojas tālā pagātnē, vēl pirms eiropiešu ievesto zirgu piejaucēšanas. Lai iestātos kādā no savienībām, indiānim bija jāsasniedz noteikts vecums.
Jaunietim vispirms bija jāiziet cauri noteiktiem rituāliem un ceremonijām. To laikā viņš meklēja vīzijas, kas izskaidrotu nākotni. Lūgšanas un gavēnis notika ārpus nometnes un aizņēma četras dienas. Pēc vīziju saņemšanas indiānis atgriezās nometnē, būdams gatavs pievienoties kādai no savienībām. Savas dzīves laikā siksiks atkarībā no vecuma pārgāja no vienas biedrības citā. Piemēram, biedrības "Visi Draugi" jaunākā grupa saucās "Baloži", tālāk pēc vecuma sekoja "Mušas", "Trakie Suņi", "Vārnas Nesēji", "Drošsirdīgie", "Suņi", "Lapsas", "Ķērāji", "Melnie Karotāji", "Astes", "Kroplie Ragi", "Ragi". Katras savienības pārstāvim bija atšķirīgas regālijas. Piemēram, visiem siksikiem, kas piederēja Ragu biedrībai, bija galvassega no sermuļa ādiņām un bizona ragiem.
Ikvienas savienības karotājs pirms kaujas ievēroja noteiktus rituālus, krāsoja gan sevi, gan zirgu. Savienības līderis bija bruņots ar ādām, spalvām un citām regālijām rotātu šķēpu. Ar šādu šķēpu neaso galu siksiki centās kaujas laukā pieskarties dzīvam pretiniekam, kas skaitījās viens no izcilākajiem drosmes un izveicības apliecinājumiem.
Savas savienības bija arī sievietēm. Viņas ar saplacinātām dzeloņcūku adatām, bet vēlāk arī eiropiešu ievestām pērlītēm izšuva noteiktus, katrai sabiedrībai īpašus rakstus. "Vairogu Nesēju" savienības pārstāves svinīgos brīžos nesa vīru vairogus un ieročus, uzvilka viņu regālijas. Tas, neapšaubāmi, vienoja cilti un nostiprināja tās cīņas garu. Tāpat viņas izstrādāja ādas, rūpējās par bērniem un tos apmācīja, gatavoja pārtiku un veica citus pienākumus.
Reliģisko savienību pārstāvji vadīja cilts reliģisko dzīvi un dažādas ceremonijas, caur kurām tika lūgta Radītāja svētība un palīdzība.
Kara tradīcijas
Līdzenumu cilšu pasaulē karošana un ar tiem saistīti kulti, ceremonijas un tradīcijas bija neatņemama dzīves daļa. Tomēr lielas kaujas cilšu starpā notika reti. Nelielas kareivju grupiņas siroja, lai zagtu zirgu un atriebtu kāda nāvi, bet galvenokārt — lai gūtu godu un slavu. Bezbailība un drosme tika augstu vērtēta, un sasniegumus skaitīja pēc sistēmas, kurā bija ietverts skalpēšana, zirga nozagšana, pieskaršanās kaujas laukā. Siksikiem, gluži kā citām līdzenumu ciltīm, kari pirmkārt bija pārbaudījums indivīda drosmei un gara spēkam, nevis disciplinētu kareivju cīņa par teritoriju un politisko ietekmi.
Tīmekleņu dzimta
Tīmeklenes (Cortinariaceae) ir bazīdijsēņu dzimta, kurā ietilpst vairāk nekā 2100 sugu. Lielākā ģints pēc sugu skaita ir tīmeklenes (Cortinarius), kurā ietilpst vairāk nekā 2000 sugu. Dažas tīmekleņu sugas ir indīgas un var izraisīt tubulointestinālu nefrītu. Nāvējoši indīgas ir arī, piemēram, Cortinarius rubellus un Cortinarius orellanus. Tikai plīvurpūces tīmeklene (Cortinarius praestans) un cirtainā čigānene (Cortinarius caperatus) ir ēdamas un ir sastopamas dažās Eiropas valstīs.
Siksiki
Vēsture
Siksiki ieradās Lielajos līdzenumos no mežiem klātiem apgabaliem tagadējo Savienoto Valstu ziemeļaustrumos, kur koncentrējās lielākā daļa algonkinu cilšu. Pārceļotāji uz laiku apmetās salīdzinoši blīvi apdzīvotajā Lielo ezeru reģionā, kuru bija spiesti pamest. Šis periods ir pilnībā izzudis no viņu vēsturiskās atmiņas.
Sasnieguši ar zāli klātos līdzenumus un prērijas, melnkājainie no mežu mednieku un vācēju iemītniekiem pārtapa par līdzenumu nomadiem. Šajā laikā viņi vēl nepazina zirgus, un iedzīves pārvešanai tika izmantoti suņi. Bizonu medībām izmantoja bultas, šķēpus, kā arī akmens vāles medījuma galīgai nogalināšanai. Savu tagadējo dzimteni siksiku lielākā daļa saniedza 17. gadsimta vidū. Šajā laikā siksikus Kanādas centrālajā daļā sastapa pirmie eiropiešu atklājēji.
1957. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
1957. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija 2. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Šis Eirovīzijas konkurss notika Frankfurtē, Rietumvācijā. Eirovīzijas dziesmu konkurss norisinājās svētdienā, 1957. gada 3. martā. Par šī gada konkursa uzvarētāju kļuva Korija Brokena ar dziesmu "Net als toen". Konkurss bija paredzēts kā radiopārraide, taču pieauga arī televīzijas skatītāju skaits.
Siksiki
Vēsture
Ap 1730. gadu siksikiem uzbruka šošonu jātnieki. Melnkājainie pirmo reizi redzēja zirgus, kurus nosauca par "aļņa suņiem". Drīz siksiki miermīlīgas tirdzniecības ceļā no kaimiņiem sališiem, kutenajiem un nezpersiem ieguva pirmos zirgus.
Silkini
Silkini ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 243 km attālumā no Rīgas.
Siksiki
Vēsture
1754. gadā kainu nometni apmeklēja Hudzona līča kompānijas tirgotājs Antonijs Hendrijs. Viņš apmetās plašā nometnē un nesekmīgi mēģināja pārliecināt indiāņus tirgoties. Kainiem jau bija zirgi, bet milzīgie bizonu ganāmpulki nodrošināja ar visu pārtikai un sadzīvei nepieciešamo.
1957. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Jau kādu laiku pirms 1957. gada konkursa klīda baumas, ka privilēģija rīkot šī gada Eirovīzijas konkursu pienākas Vācijai, kura iepriekšējā gada konkursā piedalījās ar dziesmu "Im Wartesaal zum Großen Glika" Valtera Andreasa Švarca izpildījumā. Vēl nebija iecerēts, ka uzvarētājvalsts rīko nākamā gada konkursu, bet gan — šo konkursu rīko valstis pēc noteiktas kārtas, šāda kārtība kļuva neparocīga, kad šim konkursam sāka pieteikties aizvien vairāk dalībvalstu.
Konkursa norises vieta
1957. gada Eirovīzija norisinājās Frankfurtes Großer Sendesaal des hessischen Rundfunks ēkā ar mūzikas halli un televīzijas studiju. Mūsdienās šo ēku izmanto kā koncertzāli. Frankfurte Otrā pasaules kara laikā tika pamatīgi sagrauta, taču jau pēc dažiem gadiem pilsēta tika atjaunota, kļūstot par vienu no lielākajiem ekonomiskajiem centriem Eiropā.
Andrejs Šuvalovs (galminieks)
Andrejs Šuvalovs (1802—1873) bija Krievijas impērijas diplomāts, Galma kantora prezidents ķeizara Nikolaja I laikā, vēlāk galma virshofmaršals (1858), virskambarkungs (1868). Rundāles pils mantinieces Teklas Platonovas vīrs.
Siksiki
Vēsture
No 1792 — 1800. gadam Elkpointā tagadējās Albertas centrālaustrumos pastāvēja Hudzona līča kompānijas izveidots tirdzniecības postenis, un siksiki caur maiņas tirdzniecību ieguva šautenes.
No 1780 — 1805. gadam siksiki vairākās kaujās sakāva šošonus un ieguva daļu viņu medību teritorijas. Dažās šošonu nometnēs plosās baku epidēmija, un ar slimību tiek aplipināti un mirst viena trešdaļa siksiku. Kontaktu rezultātā ar eiropiešu tirgotājiem, 1837. gadā starp siksikiem uzliesmoja otra smaga gripu epidēmija. Mirst ap 6000 melnkājaino, kas ievada cilts varenības norietu.
Andrejs Šuvalovs (galminieks)
Dzīvesgājums
Dzimis 1802. gadā ģenerālleitnanta Pētera Šuvalova ģimenē. 1823. gadā viņu kā aktuāristu (reģistrātoru) nosūtīja uz Krievijas impērijas Neapoles sūtniecību, tad uz Vīnes sūtniecību. Tur viņš iepazinās ar jauno atraitni kņazieni Teklu Platonovu, viņas dēļ pameta darbu un devās uz Florenci, kur viņi kopā nodzīvoja gadu, 1826. gada novembrī Leipcigā apprecējās un apmetās uz dzīvi Pēterburgā. Pēterburgā dzima viņu bērni Pēteris (1827—1889), Sofija (1829—1912), Pāvils (1830—1908) un Olga (1833—1859).
Siksiki
Vēsture
1851. gadā Larami fortā Savienoto Valstu valdība noslēdza līgumu ar vairākām Lielo līdzenumu ziemeļu apgabalu ciltīm. Kalifornijas zelta drudža laikā ārkārtīgi pieauga pārceļotāju skaits uz Kaliforniju un Oregonu, un līgums garantēja šo migrantu drošību, kas ceļā uz rietumiem bija spiesti šķērsot indiāņu zemes. Lai arī melnkājainie sarunas neapmeklēja, līguma 5. paragrāfā bija atzīmēta viņu teritorija, kas iekļāva plašas teritorijas mūsdienu Montānas štatā.
Andrejs Šuvalovs (galminieks)
Dzīvesgājums
No 1829. līdz 1838. gadam strādāja Krievijas impērijas Ārlietu ministrijas Āzijas departamentā, tika paaugstināts par galma kambarkungu (1830) un ceremonijmeistaru (1833). 1834. gadā Šuvalovi nopirka namu Moikas krastmalā 90/1 Pēterburgā, kur bieži pulcējās augstākā sabiedrība, to skaitā dzejnieks Puškins.
Siksiki
Vēsture
1855. gadā tika noslēgts Klibā Vērša līgums (Lame Bull treaty), kas noteica siksiku, kā arī nezpersu, sališu un lejas kalispelu medību teritoriju. Teritoriju nenosprauda precīzi, tikai identificēja un aprakstīja.
1870. gada 23. janvārī agrā rītā nepilni 200 amerikāņu kavalēristu uzbruka guļošai pikuna Smagi Skrejošā grupas nometnei. Uzbrukumu izraisīja kāda ietekmīga rančo īpašnieka Malkoma Klarka nogalināšana 1869. gada augustā. Viņam iepriekš bija vairāki konflikti ar pikunu Pūces Bērnu, taču Pūces Bērns nepiederēja Smagi Skrejošā nometnei. Slaktiņā tika nogalināti ap 200 pikunu. 15 no tiem bija karotāji, pārējie sievietes, bērni un sirmgalvji.
Andrejs Šuvalovs (galminieks)
Dzīvesgājums
Civilajā dienestā viņu paaugstināja par īsteno valsts padomnieku (1837), bet galmā par hofmaršalu (1844). Kopš 1847. gada viņš pārvaldīja ķeizara Nikolaja I un viņa sievas nekustamos īpašumus Pēterburgā un tās apkārtnē. 1850. gadā viņu paaugstināja par galma virshofmaršalu un iecēla par Galma kantora prezidentu, 1852. gadā par Ziemas pils pārvaldnieku.
Siksiki
Vēsture
1873. un 1874. gadā prezidents Uliss Grānts izdeva rīkojumu, saskaņā ar kuru tika samazinātas siksiku un vairāku citu cilšu zemes, kuru sākotnējās robežas bija noteiktas 1851. un 1855. gada līgumos. Spiediena ietekmēts, Grants 1875. gadā indiāņiem atgrieza daļu no viņiem atsavinātās teritorijas, taču jau pēc pieciem gadiem prezidents Raterfords Heiss anulēja šo līgumu.
1883/84. gada ziemā no bada nomira vairāk nekā 500 siksiku.
Literatūra
The Mystic Warriors of the Plains. Thomas E. Mails. New York. 1996. ISBN 1-56924-843-5
Džokers (2019. gada filma)
"Džokers" (en) ir 2019. gada ASV psiholoģisks trilleris, kura režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Tods Filipss. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tāda paša nosaukuma tēlu. Filmā galvenās lomas atveido Hoakins Fīnikss, Roberts De Niro, Zazija Bītsa un Frānsisa Konroja. Filmas pirmizrāde notika Venēcijas filmu festivālā.
Šarkavščinas rajons
Šarkavščinas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Mjoru, Hlibokajes, Pastavu un Braslavas rajoniem.
Džokers (2019. gada filma)
Filmā tiek izpētīts, kā garīgi slimais komiķis Arturs Fleks mainījās un no cilvēka, kuru sabiedrība apsmēja, kļuva par Džokeru, Gotemas atpazīstamāko ļaundari.
Šarkavščinas rajons
Vēsture
Līdz 1939. gada 4. decembrim atradās Viļņas apgabalā, pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.
Novadnieki
Šarkavščinas rajona Lužku ciemā dzimis ebreju leksikogrāfs Eliezers Ben-Jehuda (1858-1922).
Džokers (2019. gada filma)
Filma ierindojas sestajā vietā starp ienesīgākajām 2019. gada filmām, kā arī ir visu laiku ienesīgākā R reitinga (ierobežota vecuma auditorijai) filma. Tāpat filma ierindojas 35. vietā starp visu laiku ienesīgākajām filmām.
Mucenieki (Ropažu pagasts)
Mucenieki ir ciems Pierīgā, Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies pagasta rietumos pie Rīgas apvedceļa A4 19 km attālumā no pagasta centra Ropažiem, 10 km no novada centra Ulbrokas un 20 km no Rīgas centra.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies bijušās padomju armijas kara pilsētiņas vietā. Kopš 1960. gadiem te bija dislocēta PSRS Pretgaisa aizsardzības karaspēka daļa k/d 55725. 1982. gadā sāka būvēt 6. atsevišķās pretgaisa aizsardzības armijas 27. korpusa komandpunktu «Arka» (k/d 78454-В), pie kura izauga virsnieku pilsētiņa. Sakarā ar Krievijas bruņoto spēku izvešanu objektu nesāka izmantot, pēc 1994. gada tā aprīkojumu demontēja, bunkuru nojauca 2000. gados.
1998. gadā Muceniekos izveidoja patvēruma meklētāju izmitināšanas centru “Mucenieki” 200 personām. Ciema austrumu daļā veidojās individuālās apbūves apvidus Silava.
2022. gada 18. augustā Muceniekos demontēja vienu no pēdējiem Latvijas Ļeņina pieminekļiem, kas atradās bijušajā kara pilsētiņā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Māris Liniņš
Māris Liniņš (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris.
1987. gadā absolvējis LLU inženiera mehāniķa specialitātē. 1996. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju dramatiskā teātra specialitātē. No 1997. līdz 2004. gadam Jaunā Rīgas teātra aktieris. Atveidojis galvenās lomas E. Sabato romāna "Tunelis" dramatizējumā" (1997) un K. Dīras lugā "Stāsts par Kasparu Hauzeru" (2002, "Spēlmaņu nakts" nominācija "Labākais aktieris").
Citas lomas: Rūdis (R. Blaumaņa "Skroderdienas Silmačos", 1998), kapteinis Braiss (T. Stoparda "Arkādija", 1998), Kārlis (J.V. Gētes "Verters", 1999), uzraugs Radions (V. Nabokova "Aicinājums uz nāvessodu", 2000), Ordulfo (Momo) (L. Pirandello "Heinrihs IV", 2000), Rūdolfs (G. Priedes "Jaunākā brāļa vasara", 2001), Luks Lukičs Hlopovs (N. Gogoļa "Revidents", 2002).
Valmieras Drāmas teātrī iestudējis R. Bredberija romāna "Pieneņu vīns" dramatizējumu (1997). Filmējies "Slikta vieta", "Nediena. Dzīve nr.2", "Jaunā Vertera lielās ciešanas", "Ērglis" un "Seko man".
Trīs krāsas: baltā
"Trīs krāsas: baltā" (fr) ir 1994. gada Francijas, Polijas un Šveices komēdijas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Kšištofs Keslovskis. Filmā galvenās lomas atveido Zbigņevs Zamahovskis, Žilija Delpī, Janušs Gajoss un Ježijs Šturs. Tā ir otrā no trim filmām "Trīs krāsas" triloģijā, kuras tēma ir franču revolūcijas ideāli — brīvība, vienlīdzība un brālība, pēc "Zilā" (1993) un pirms "Sarkanā" (1994), kura nosaukta Francijas karoga krāsā.
Filmas galvenā tēma ir vienlīdzība, tā vēsta par poļu imigrantu Karolu — kautrīgu vīrieti, kurš Parīzē strādā par frizieri. Viņa sieva francūziete Dominika pieprasa šķiršanos un nepatiesi apsūdz viņu ļaunprātīgā dedzināšanā. Sievu pametot, paliek bez dzīvesvietas, naudas un draugiem. Karolam izdodas atgriezties Varšavā, kur viņš ātri atrod ienesīgu nodarbošanos un, būdams dziļi apkaunots ubags Parīzē, izplāno smalku atriebību Dominikai, cenšoties atjaunot vienlīdzību savā dzīvē.
"Trīs krāsas: baltā" pirmizrāde notika. Keslovskis par filmu saņēma Sudraba lāča balvu Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā. "Trīs krāsas: baltā" tika izvēlēta kā Polijas kandidatūra par labāko filmu svešvalodā 67. Kinoakadēmijas balvai, bet filma netika pieņemta par kandidātu.
Simons Eders
Simons Eders (de; dzimis ) ir austriešu biatlonists, sudraba medaļas un 2014. gada bronzas medaļas ieguvējs stafetē, vairākkārtējs pasaules čempionātu medaļnieks.
Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja Rūpoldingā sprintā, tomēr finišu nesasniedza. Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 2007. gadā Antholcā. 2009. gada Pasaules čempionātā ieguva sudraba medaļu stafetē. Hantimansijskā distancē ar kopēju startu izcīnīja pirmo uzvaru PK posmā.
2016. gada Pasaules čempionātā Holmenkollenē ieguva savu pirmo individuālo medaļu pasaules čempionātos — bronzu 20 km distancē. 2017. gadā Hohfilcenē divreiz kāpa uz goda pjedestāla, iegūstot 3. vietu distancē ar kopēju startu un stafetē.
Informācijas komiteja
Informācijas komiteja (krievu: Комитет информации) bija Padomju Savienības izlūkošanas iestāde, kas pastāvēja no 1947. līdz 1958. gadam. Laikā no 1947. līdz 1951. gadam tas bija PSRS ārējās izlūkošanas kopējs nosaukums.
Informācijas komiteja tika izveidota 1947. gada 30. maijā ar PSRS Ministru padomes rīkojumu. Līdz 1949. gadam komiteja bija pakļauta Ministru Padomei, pēc tam — Ārlietu ministrijai. Līdz 1949. gadam Informācijas komitejā bija iekļauta Valsts drošības ministrijas Pirmā galvenā pārvalde un Galvenā izlūkošanas pārvalde, tas ir, gan politiskā, gan militārā izlūkošana. Kopš 1949. gada tajā bija ietverta tikai politiskā izlūkošana. Pēc 1951. gada, kad tika atjaunota Valsts drošības ministrijas Pirmā galvenā pārvalde, Informācijas komitejā palika tikai dezinformācijas dienests. 1958. gada 19. februārī ar PSKP CK Prezidija lēmumu komiteja tika likvidēta.
Komitejas vadītāji bijuši:
Agris Daņiļevičs
Agris Daņiļevičs (dzimis Siguldā) ir latviešu horeogrāfs, dejas pedagogs.
1985. gadā absolvējis Latvijas Konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti. 2008. gadā Latvijas Kultūras akadēmijā ieguvis maģistra grādu teātra režijā.
1980. gados darbojies tautas deju ansamblī "Gundega", sākotnēji kā repetitors, vēlāk — mākslinieciskais vadītājs. 1985. gadā kļuva par Krimuldas pagasta deju grupas "Dzirnas" vadītāju, 1998. gadā — deju skolas "Dzirnas" vadītāju, 2002. gadā dibinājis deju skolas studiju Rīgā. Viņa horeogrāfijas tikušas izmantotas Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos, Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkos, izstādē EXPO 2000, deju lieluzvedumā "Dziesma dejo. Deja skan" (2022). un citur. Bijis vairāku TV šovu žūrijas loceklis, kā arī piedalījies TV3 šovā "Koru kari 1" Siguldas kora sastāvā.
Piedņestras karš
Piedņestras karš (rumāņu: Războiul din Transnistria, krievu: Война в Приднестровье) bija bruņots konflikts, kas 1990. gada 2. novembrī izcēlās Dubesari pilsētā starp Piedņestras separātistu spēkiem, kurus atbalstīja Krievijas 14. Gvardes Armija, un Moldovas valdības spēkiem - Moldovas armiju un policiju.
Cīņas pastiprinājās 1992. gada 1. martā un ilga visu 1992. gada pavasari un vasaras sākumu, līdz 1992. gada 21. jūlijā tika pasludināts pamiers, kas ir spēkā vēl joprojām. Galvenokārt Moldovā un Rumānijā, karš bieži tiek dēvēts par Moldovas-Krievijas karu (rumāņu: Războiul moldo-rus).
Priekšvēsture
Vēsturiski Piedņestra bija daļa no Polijas—Lietuvas kopvalsts un Hetmanāta, no 18. gadsimta beigām atradās Krievijas Impērijas Podolijas un Hersonas guberņu dienvidrietumu nomalē. Tā vēsturiski nekad nebija bijusi Moldāvijas sastāvā, taču Dņestras piekrastes apgabalos gandrīz 50% iedzīvotāju bija moldāvi, kas 1917—1918. gadā bija vēlējušies pievienoties Moldāvijas Demokrātiskajai Republikai. Pēc Besarābijas pievienošanās Rumānijai, daudzi boļševiku un sociālistu atbalstītāji bēga uz upes otru krastu, kur veidojās padomju vara.
Pirms 1940. gada, kad PSRS okupēja Besarābiju un Ziemeļbukovinu un izveidoja Moldāvijas PSR, mūsdienu Moldovas teritorija bija Rumānijas Karalistes daļa (1918–1940). Molotova—Ribentropa pakts starp Padomju Savienību un nacistisko Vāciju, kas noveda pie 1940. gada notikumiem, vēlāk to nosodīja mūsdienu Moldova, kas to pasludināja par “spēkā neesošu” savā neatkarības deklarācijā 1991. gadā. Tomēr pēc Padomju Savienības sabrukšanas, teritoriālās izmaiņas, kas izriet no šī pakta, palika spēkā.
Pirms Moldāvijas PSR izveidošanas mūsdienu Piedņestra bija daļa no Ukrainas PSR, kā autonoma republiku, ko sauca par Moldāvijas Autonomo Padomju Sociālistisko Republiku, ar Tiraspoli kā tās galvaspilsētu (1924–1940). Tā ir nedaudz vairāk nekā viena desmitā daļa no mūsdienu Moldovas teritorijas.
Politiskais fons
Padomju varas laikā Moldāvijas PSR kļuva par pārkrievošanas politikas upuri, Moldovai tika uzspiesta izolācija no rumāņu kultūras sfēras un kirilicas alfabēta lietošana rumāņu valodā. Pārkārtošanās un atklātības laikā veidojās dažāda lieluma un ietekmes Moldovas neatkarības kustības. Tā kā šīs kustības izrādīja arvien vairāk nacionālu noskaņojumu un pauda nodomu pamest PSRS, lai apvienotos ar Rumāniju, tās saskārās ar pieaugošu pretestību no Moldovā dzīvojošajām, galvenokārt, krieviski runājošajām etniskajām minoritātēm.
Politiskais konflikts
Jaunpieņemtie Moldāvijas PSR valodas likumi, kuros bija liels uzsvars uz rumāņu valodas aizsardzību, radīja īpaši lielu spriedzi sabiedrībā, jo liela daļa Moldāvijas PSR iedzīvotāju, kuri nebija etniskie moldāvi, nerunāja moldāvu (rumāņu) valodā. 1990. gada 2. septembrī tika proklamēta Piedņestras Moldāvu PSR. PSRS vadība, Gorbačova personā, neatzina šo proklamēšanu par likumīgu. Divus mēnešus Moldovas varas iestādes atturējās vērsties pret šo Piedņestras separātistiem. Piedņestra kļuva par vienu no "neatzītajām republikām", kas parādījās bijušās PSRS teritorijā, līdzās Abhāzijai, Dienvidosetijai un Kalnu Karabahai. Šīs pašpasludinātās valstis uzturēja ciešas saites savā starpā.
Ugo Sančess
Ugo Sančess (es, dzimis ) ir bijušais Meksikas futbolists un futbola treneris, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. Tiek dēvēts par vienu visu laiku labākajiem Meksikas futbolistiem. 2004. gadā Sančess tika iekļauts FIFA 100 sarakstā. Sančess ir ceturtais labākais La Liga vārtu guvējs vēsturē, kā arī septītais labākais vārtu guvējs Real Madrid vēsturē.
Savu karjeru Sančess sāka Meksikas klubā Club Universidad Nacional. 1981. gadā Sančess pievienojās Spānijas komandai Atletico Madrid, bet 1985. gadā pievienojās Atletico lielākajiem konkurentiem Madrides "Real" (futbols)Real Madrid. Tur viņš pavadīja savas karjeras labākos gadus, izcīnot piecus La Liga titulus. Vēlāk viņš pievienojās Meksikas klubam Club América. Spēlēja arī Spānijas komandā Rayo Vallecano, Austrijas komandā FC Linz un MLS komandā Dallas Burn. Karjeru noslēdza Atlético Celaya komandā.
Trenera karjerā Sančess ir trenējis vairākus Meksikas klubus, kā arī no 2006. līdz 2008. gadam Meksikas futbola izlasi.
Spēlētāja karjera
UNAM
Atlético Madrid
Real Madrid
América
Linz
Meksika
Individuālie apbalvojumi
Mellupīte (Dursupes pieteka)
Mellupīte ir Dursupes labā krasta pieteka Tukuma novadā.
Kaspers Šmeihels
Kaspers Šmeihels (da; dzimis ) ir Dānijas futbolists, Francijas kluba Nice un Dānijas futbola izlases vārtsargs. Kaspera tēvs Peters Šmeihels arī bija vārtsargs.
Šmeihels karjeru sāka Manchester City. Tur vārtos bieži netika un tika izīrēts dažādiem Anglijas un Skotijas līgas klubiem. 2009. gadā Šmeihels pievienojās Anglijas pēc spēka ceturtās līgas klubam Notts County. 2010. gadā Šmeihelu gribēja iegādāties gan Premjerlīgas, gan Bundeslīgas klubi un viņš pievienojās Leeds United. 2011. gadā pievienojās Leicester City. 2015.—2016. gada sezonā Šmeihels ar Leicester City izcīnija Premjerlīgas titlulu. Kaspers un Peters Šmeihels kļuva par vienīgo tēvu un dēlu, kas ir ieguvuši Premjerlīgas titulu. 2021. gadā ar Leicester City uzvarēja FA kausa izcīņā. 2022. gada augustā pārgāja uz Francijas Ligue 1 klubu OGC Nice.
Sasniegumi
Notts County
Leicester City
Individuālie sasniegumi
Šumiļinas rajons
Šumiļinas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Haradokas, Vitebskas, Bješankoviču, Ušaču un Polockas rajoniem.
Šumiļinas rajona Kļenoviku ciemā dzimis latviešu strēlnieks Frīdrihs Briedis (1888-1918).
Baltā sniegpulkstenīte
Baltā sniegpulkstenīte (Galanthus nivalis) ir amariļļu dzimtas suga. To audzē vietās, kas pavasarī ir saulainas, bet vasarā noēnotas, brīvos grupējumos zem kokiem, krūmiem, zālienā, arī akmeņdārzos. Atsevišķas šķirnes sniegpulkstenītes, piemēram, krokainās var stādīt arī pilnīgi atklātā, saulainā vietā. Augsnei jābūt irdenai, trūdvielām bagātai un neitrālai. Augus pārstāda pēc 5—6 gadiem vai vēl retāk, kad tie ir pārāk blīvi saauguši. Sīpolus stāda 6—10 centimetru dziļumā, vēlams ligzdās. Rudenī stādījumus pārklāj ar satrūdējušām lapām, kompostu vai sadalījušos kūdru. Pavasarī var augiem dot papildu mēslojumu ar slāpekli.
Lapas nedrīkst nopļaut, kamēr tās nav nodzeltējušas. Sniegpulkstenītes pavairo ar sīpoliem, kā arī sējot sēklas tūlīt pēc to ienākšanās. Sējeņi uzzied 3.—5. gadā pēc izsējas.
Sniegpulkstenītes var uzziedināt arī ziemā — podiņos vai zemos traukos.
Kārnīte
Kārnīte (Karniete, Karnīte) ir Vornīnes kreisā krasta pieteka Balvu novadā.
Izteka - uz dienvidiem no Lielā purva. Tek rietumu virzienā. Lielākā pieteka - Dobupe. Ietek Vornīnē lejpus Užgovu. Upes krastos atrodas Spičkova, Kārnīte, Kīļi. Pie Kīļiem upi šķērso valsts autoceļš P46 (Dubļeva — Cērpene). Upes vidusteces labajā krastā Ploskīnes Lielais Vella akmens.
Silovi (Kalniešu pagasts)
Silovi ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Vaičuku ezers, Silavu ezers, viesu māja.
Mežsaimniecība
Mežsaimniecība ir uzņēmējdarbības un augkopības nozare, kas nodarbojas ar meža stādīšanu, uzlabošanu, efektīvu meža zemes apsaimniekošanu un izmantošanu. Tā ir viena no lielākajām saimniecības nozarēm Latvijā. Mežsaimniecība ir arī zinātniskās pētniecības joma, kas pēta meža apmežošanas metodes un mežsaimniecības uzlabošanu, kā arī mežus kā vienu no svarīgākajām biosfēras sastāvdaļām.
Mūsdienās mežsaimniecībā ir nostiprinājies un popularitāti ieguvis atsevišķs mežsaimniecības novirziens – daudznozaru mežsaimniecība. Tā parasti fokusējas uz plašu problēmu loku un apskata mežu kā vienotu kopumu (neizdalot atsevišķi tikai kokus kā koksnes avotu), kā daļu no lielākas ekosistēmas, un neizslēdz mežu lomu kultūrā (tostarp estētisko un ekonomisko aspektu). Daudznozaru mežniecība fokusējas uz kokmateriālu un kurināmās koksnes nodrošināšanu, savvaļas biotopu un bioloģiskās daudzveidības pasargāšanu; atpūtas zonu, ainavas un kopienas aizsardzību; nodarbinātību; ūdenssateces baseina apsaimniekošanu, erozijas kontroli un mežu kā atmosfēras oglekli absorbējošas ekosistēmas saglabāšana.
Intrigante
"Intrigante" (en) ir amerikāņu seriāls, kas ir balstīts uz rakstnieces Sesīlijas fon Zigezāras izdoto grāmatu sēriju. Seriāla autori ir Džošs Švarcs un Stefānija Saveidža. "Intrigante" tika pārraidīta The CW televīzijas kanālā no līdz. Seriālam iznāca 121 sērija (sešas sezonas). Šis ir pirmais The CW seriāls, kam ir iznākušas vairāk nekā 100 sērijas.
Seriāls stāsta par bagātu jauniešu dzīvi Augšīstsaidas apkaimē, Manhatanā, Ņujorkā. Galvenās lomas tajā atveido Bleika Laivlija, Leitone Mīstere, Penns Bedžlijs, Čeiss Krofords, Teilora Momsena, Eds Vestviks, Kellija Raterforda, Matjū Sitls, Džesika Zora un Keilija Defera.
Latvijā to rādija LNT un Kanāls 2.
Talačinas rajons
Talačinas rajons ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Čašņiku, Sjanno un Oršas rajoniem, Mogiļevas apgabala Šklovas un Kruhlajes rajoniem, kā arī Minskas apgabala Krupku rajonu.
Fortaleza
Fortaleza vai Fortalēza (pt-br, ) ir pilsēta Brazīlijā, Searas štata administratīvais centrs. 2020. gadā tajā dzīvoja 2,69 miljoni iedzīvotāju un pēc šī rādītāja tā ir piektā lielākā pilsēta Brazīlijā aiz Sanpaulu, Riodežaneiro, Salvadoras un Braziljas. Fortalezas aglomerācijā dzīvoja 4,14 miljoni iedzīvotāju.
Fortaleza ir pilsēta ar vienu no augstākajiem slepkavību koeficientiem pasaulē. 2019. gadā uz 100 tūkstošiem iedzīvotāju bija 34,5 slepkavības.
Vēsture
Fortaleza sākotnēji tika izveidots kā portugāļu nocietinājums pret vietējiem iedzīvotājiem. 1654. gadā tā nosaukums portugāļu valodā bija Villa do Forte da Assumpção. 1810. gadā Fortaleza kļuva par Searas vadošo apdzīvoto vietu, 1823. gadā ieguva pilsētas tiesības un tika pasludināta par Searas administratīvo centru. Šajā laikā nosaukums portugāļu valodā bija Fortaleza Nova de Bragança.
Sports
Fortalezā Castelão stadionā notiks sešas 2014. gada FIFA Pasaules kausa spēles. Slavenākie futbola klubi no Fortalezas ir Ceará Sporting Club, Fortaleza Esporte Clube un Ferroviário Atlético Clube.
Platačkalns
Platačkalns (arī Platači un Plataču kalns) ir ciems Jēkabpils novada Ābeļu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumos 3,4 km no pagasta centra Brodiem, 4,8 km no novada centra Jēkabpils un 148,3 km no Rīgas.
Siltene
Siltene ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 246 km attālumā no Rīgas.
Krālūvdvūra
Krālūvdvūra ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Berounas apriņķī, uz dienvidrietumiem no apriņķa centra Berounas Litavkas krastos.
2013.—2014. gada NBA sezona
2013.—2014. gada NBA sezona bija 68. Nacionālās basketbola asociācijas sezona. Regulārā sezona ilga no līdz. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas (29 no ASV un 1 no Kanādas).
Par NBA čempioniem piekto reizi kluba vēsturē kļuva Sanantonio "Spurs", kas ar 4—1 finālsērijā uzvarēja Maiami "Heat". Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts "Spurs" spēlētājs Kavai Leonards.
Kevins Durants (Oklahomasitijas "Thunder") ar vidēji spēlē gūtiem 32 punktiem bija sezonas rezultatīvākais spēlētājs, Durants tika atzīts arī par sezonas vērtīgāko spēlētāju.
2013. gada NBA drafts notika Barclays Center Bruklinā, Ņujorkā. Ar pirmo numuru Klīvlendas "Cavaliers" izraudzījās Entoniju Benetu.
Ņūorleānas "Pelicans" organizēja 63. NBA Visu zvaigžņu spēli New Orleans Arena arēnā Ņūorleānā.
Pa konferencēm
Piezīmes
Finālsērija
Spēļu sākumi norādīti pēc Latvijas laika
Nautilus Pompilius
Nautilus Pompilius bija pazīstama PSRS un Krievijas mūzikas grupa, ko  1982. gadā dibināja Vjačeslavs Butusovs un Dmitrijs Umeckis.
Vēsture
Grupa Nautilus Pompilius tika dibināta 1982. gada 10. novembrī, pirmais studijas albums Переезд tika ierakstīts 1983. gadā. Grupas sastāvs vairākkārt ir mainījies, līdz ar to mainījies arī tās mūzikas stils. Agrīnos gados grupa spēlēja smago roku, bet 1980. gadu vidū — jauno vilni. 1997. gada 5. jūnijā grupa paziņoja par darbības izbeigšanu.
Eskandons
Eskandons var būt:
2019. gada Eiropas spēles
2019. gada Eiropas spēles (be; ru), zināmas arī kā II Eiropas spēles, bija otrās Eiropas spēles, kas notika Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā no līdz. Spēlēs sacentās par 199 medaļu komplektiem 15 sporta veidos (23 disciplīnas). Piedalījās apmēram 4000 sportistu no 50 valstīm. Desmit sporta veidos Eiropas spēles ietvēra kvalifikācijas sacensības nākamajām vasaras olimpiskajām spēlēm Tokijā. Spēļu atklāšanas ceremonija notika Dinamo stadionā, un noslēguma ceremonija.
Rīkotājpilsētas izvēle
Vairākas valstis un pilsētas pauda interesi par otro Eiropas spēļu rīkošanu 2019. gadā, bet tikai Nīderlande iesniedza oficiālu piedāvājumu. Ārkārtas Ģenerālās asamblejas sanāksmē 2015. gada 16. maijā Nīderlande vienbalsīgi tika apstiprināta par otrā spēļu izdevuma vadītāju. Šīs spēles bija paredzētas valsts mērogā un norisinātosseptiņās pilsētās, tostarp Amsterdamā, Hāgā, Eindhovenā, Roterdamā, Utrehtā. 2015. gada 10. jūnijā Nīderlande paziņoja, ka atsakās rīkot otrās Eiropas spēles sakarā ar nepietiekamo finansējumu, jo paredzamās spēļu izmaksas bija EUR 57,5 miljonu apmērā. Eiropas Olimpiskās komitejas priekšsēdētājs Patriks Haikijs atzina, ka šie jaunumi ir "neapmierinoši". Pēc tam vairākas valstis pauda interesi par spēļu rīkošanu: Baltkrievija (Minska), Lielbritānija (Glāzgova), Polija (Poznaņa), Krievija (Kazaņa un Soči), Turcija (Stambula).
2015. gada novembrī Krievija tika paziņota par II Eiropas spēļu rīkotājvalsti. Tajā pašā laikā Pasaules antidopinga aģentūra uzsāka izmeklēšanu par dopinga skandālu Krievijā, kā rezultātā Starptautiskā Olimpiskā komiteja atteicās atbalstīt lielāko sporta pasākumu rīkošanu Krievijā, tostarp otrās Eiropas spēles.
Eiropas Olimpiskās komitejas Ģenerālās asamblejas sanāksmē, kas notika Minskā 2016. gada 21. oktobrī, Minska tika izvēlēta par otrās Eiropas spēles rīkotājpilsētu. 2017. gada 1. septembrī līgumu parakstīja Minskas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs Andrejs Šorats, EOC prezidents Janezs Kocijančičs, Baltkrievijas sporta un tūrisma ministrs Aļaksandrs Šamka, Baltkrievijas nacionālās olimpiskās komitejas pirmais viceprezidents Andrejs Astaševičs, 2. Eiropas spēļu 2019. gada direktors Georgijs Katuļins un Eiropas Olimpisko komitejas ģenerālsekretārs Rafaels Pagnoci.
Organizatoru komiteja
2017. gada 12. maijā Baltkrievijas prezidents Aļaksandrs Lukašenka parakstīja dekrētu par II Eiropas spēļu 2019. gada direktorāta izveidi. Fonda dibinātāji ir Nacionālā olimpiskā komiteja, Minskas pilsētas izpildkomiteja un Baltkrivijas sporta un tūrisma ministrija. Baltkrievijas Republikas Nacionālās olimpiskās komitejas ģenerālsekretārs Georgijs Katuļins tika iecelts par fonda dibinātāju 2017. gada augustā. 2017. gada novembrī tika izveidota oficiālā spēļu tīmekļa vietne.
Stroh
Stroh ir privāts alkoholisko dzērienu ražošanas uzņēmums, kura galvenā mītne atrodas Austrijas dienvidu pilsētā Klāgenfurtē. 1832. gadā dibinātais uzņēmums specializējas stipro spirtoto dzērienu ražošanā. Sevisķi pazīstami ir uzņēmuma rumi ar augstu (līdz pat 80%) etanola saturu.
2019. gada Eiropas spēles
Organizatoru komiteja
2019. gada aprīlī Lukašenka paziņoja, ka spēles iekļausies budžetā un laikā un, ka „viss atbilst augstākajiem standartiem”. Baltkrievijas premjerministrs un organizatoriskās komitejas vadītājs Sergejs Rumass norādīja, ka viss tiks pabeigts līdz 15. maijam.
Smirdīgā rožvabole
Smirdīgā rožvabole (Oxythyrea funesta) ir vaboļu suga, kas izplatīta Eiropā un Tuvajos Austrumos. Sastopama arī Latvijā.
2019. gada Eiropas spēles
Organizatoru komiteja
2019. gada 20. maijā Lukašenka parakstīja dekrētu Nr.191 "Par drošības pasākumiem 2. Eiropas Spēļu laikā Baltkrievijā".
Brīvprātīgie
Brīvprātīgo atlase 2017. gada septembrī „Dobrofest” laikā un beidzās 2019. gada 1. aprīlī. 2019. gada aprīlī, brīvprātīgo tīkla vadītāja Nadežda Anisoveca paziņoja, ka ir saņemti 24 000 pieteikumi, kas ir par 8000 vairāk nekā nepieciešams spēlēm. Lielākā daļa no tiem bija Baltkrievijas universitāšu studenti. Pieteikumi tika saņemti arī no 52 citām valstīm, ieskaitot Krieviju, Austrāliju, ASV, Meksiku un Ēģipti. Kandidāta pamatprasība bija komunikācijas prasmes un augsta angļu valodas prasme.
Smirdīgā rožvabole
Izplatība
Vēsturiski sastopama Dienvideiropā, Vidusjūras reģionā, Tuvajos Austrumos, Ziemeļāfrikā, arī Aizkaukāzā. Pēdējās desmitgadēs strauji izplatījusies uz ziemeļiem, sasniedzot Somiju. Kopš 20. gadsimta 90. gadiem areāls ietver arī Latviju.
Latvijā
Smirdīgā rožvabole ir jauna suga Latvijas kukaiņu faunā, pirmo reizi sastapta tikai 1992. gadā Rīgā. Tas sakrīt ar sugas strauju izplatību ziemeļu virzienā. Mūsdienās tās izplatība aptver visu Latvijas teritoriju un areāla ziemeļu mala jau sasniegusi Somiju. Latvijā kopš 20. gadsimta 90. gadiem vairāki desmiti novērojumu.
2016. gadā smirdīgā rožvabole ir nosaukta par vienu no Latvijas dabas simboliem — Gada kukaini. Kā Latvijai jauna suga, kuras areāla paplašināšanās, iespējams, saistīta ar klimata izmaiņām, tā izraudzīta, lai pievērstu uzmanību cilvēka ietekmei uz vidi.
Izskats
Visai liela, 0,8-1,5 cm gara vabole ar melni spīdīgu ķermeni, ko klāj gaiši plankumi un garš rets apmatojums. Kāpuri balti, līdzīgi kā citām Latvijā sastopamajām rožvabolēm, tikai mazāki.
Ekoloģija
Līdzīgi citām rožvabolēm tā ir fitofāgs. Kāpuri attīstās augsnē vienas sezonas laikā, barojas ar saknēm. Pieaugušās vaboles parādās vasarā, bieži novērojamas uz ziediem, kur barojas ar nektāru. Sastopama pārsvarā kultūrainavā.
Henrijs Vodsvorts Longfelovs
Henrijs Vodsvorts Longfellovs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu dzejnieks, rakstnieks un tulkotājs. Populārākais amerikāņu dzejnieks 19. gadsimtā.
Dzimis Portlendā, Meinas štatā. Kādu laiku pavadījis Eiropā, vēlāk kļuva par skolotāju Hārvarda koledžā. 1854. gadā pameta pedagoģisko darbu un nodevās rakstniecībai. Atlikušo mūžu dzīvoja Keimbridžā, bijušajos Džordža Vašingtona apartamentos. Savās poēmās un dzejoļos bieži aprakstīja leģendas un mitoloģiskus stāstus. Iegūdams slavu savas dzīves laikā, vēlāk kritizēts par Eiropas stila aklu kopēšanu un izdabāšanu publikas gaumei. Tulkojis angliski Dantes "Dievišķo komēdiju".
Teterupe
Teterupe ir Bolupes kreisā krasta pieteka Balvu novadā.
Izteka - uz dienvidiem no Balviem. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Bolupē uz dienvidiem no Šņitkas purva. Upes krastos atrodas Rāvu sala, Teteri, Stradi, Griestiņi, Kaņepiene, Upetnieki. Augštecē upi šķērso valsts autoceļš P47 (Balvi — Kapūne), V484 (Lukstiņi – Teteri), bet pie ieteces Bolupē - P36 (Rēzekne — Gulbene).
Kārlis Maiets
Biogrāfija
Cēlies no senas Francijas hugenotu ģimenes. 1828. gadā beidzis skolu Berlīnē, pēc tam mācījies tiesību zinātni Berlīnes un Heidelbergas Universitātēs. Strādājis Berlīnes municipālajā tiesā par advokātu un notāru. 1840. gadā pārcelts uz Potsdamu, pēc tam uz Štetinu. 1850. gadā atgriezies Berlīnē.
Kopā ar Ludvigu Bledovu, Paulu Rūdolfu fon Bilgueru, Vilhelmu Hanšteinu un citiem bijis viens no Berlīnes plejādes dalībniekiem. No 1850. gada līdz savai nāvei 1868. gadā bieži ticies pie šaha galdiņa ar Ādolfu Andersenu un sekmīgi cīnījies ar savu slaveno pretinieku. 1851. gadā piedalījies pirmajā starptautiskajā šaha turnīrā Londonā, kur gan zaudējis pirmajā kārtā. 1853. gadā zaudējis maču Žanam Difrenam ar 5:7. Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā, īpaši spāņu atklātnē, un savās partijās nereti lietojis arī latviešu gambītu.
Glagolica
Glagolica (Ⰳⰾⰰⰳⱁⰾⰹⱌⰰ) ir senākais zināmais slāvu alfabēts, kuru, kā pieņemts uzskatīt, ap 860. gadu izveidojuši brāļi Svētais Kirils un Svētais Metodijs. Pamazām glagolicu nomainīja kirilica, taču visilgāk tā saglabājās Horvātijas Romas katoļu lietojumā, kuri atsevišķos reģionos glagolicā rakstītas grāmatas izmantoja līdz pat 20. gadsimta sākumam.
Vēsture
Ziemeļos un austrumos Lielmorāvija robežojās ar nekristītām, pagānu, ciltīm, bet rietumos ar Svēto Romas impēriju, kura baznīcas liturģijā atzina tikai trīs valodas — senebreju, sengrieķu un latīņu. Lai gan tajā laikā Bizantijas baznīca vēl atzina Romas pāvesta autoritāti, tā pret dievkalpojumiem citās, dzīvajās, valodās izturējās tolerantāk. Šī iemesla dēļ Lielmorāvijas Ratislavs lūdza Bizantijas imperatoram atsūtīt kādu, kurš vietējiem iedzīvotājiem varētu sludināt viņiem saprotamā valodā. Tā kā tajā laikā atšķirība starp dažādās vietās dzīvojošo slāvu runāto valodu nebija tik krasa kā mūsdienās, Lielmorāvijas slāvi spēja saprast Kirilam un Metodijam zināmo dialektu, uz kura pamata viņi izveidoja alfabētu slāvu skaņu atveidei un no sengrieķu valodas iztulkoja liturģijai nepieciešamos tekstus.
Tomēr dievkalpojumi slāvu valodā izsauca vācu bīskapu neapmierinātību, kas Kirila un Metodija misijai radīja šķēršļus un lika viņiem doties uz Romu meklēt pāvesta aizbildniecību. Pāvests Adrians Otrais, atbalstīdams Kirilu un Metodiju, iecēla viņus par Morāvijas un Panonijas arhibīskapiem, kas atviegloja viņu darbu.
Uzturēdamies Romā, Konstantīns saslima un nomira 869. gada 14. februārī, pirms nāves kļūdams par mūku un pieņemdams Kirila vārdu, ar kuru viņš pazīstams mūsdienās. Pēc brāļa nāves Metodijs atgriezās Lielmorāvijā, taču dievkalpojumi slāvu valodā pamīšus tika gan aizliegti, gan atkal atļauti. Pēc Metodija nāves 885. gadā viņa sekotājus padzina un grāmatas slāvu valodā tika iznīcinātas. Metodija un Kirila sekotāji pārvietojās uz mūsdienu Bulgārijas un Ziemeļmaķedonijas teritorijām, kur viņi izstrādāja otru slāvu alfabētu, kas nosaukts par godu Sv. Kirilam par kirilicu.
Intelsat III F-2
Intelsat III F-2 bija Intelsat sakaru pavadonis. Ģeostacionārajā orbītā palaists ; darbojās līdz 1971. gadam.
Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums TRV. Tas bija cilindra formas, stabilizācija nodrošināta ar rotāciju ap centrālo asi. Intelsat III bija apgādāts ar diviem raidītājiem ar jaudu 183 W. Plānotais darbības laiks bija 5 gadi.
Intelsat III F-2 tika palaists 00:32 UTC ar nesējraķeti Delta M no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-17A. No ģeosinhronās pārejas orbītas pavadonis ar savu dzinēju SVM-2 sasniedza ģeostacionāro orbītu.
Intelsat III F-2 bija izvietots punktā 24° austrumu garuma (virs Brazīlijas). 1971. gada vidū pavadonis pārtrauca darboties.
Pavadonis vēl joprojām nekontrolēti dreifē. 2018. gada 4. martā tas bija orbītā ar apogeju, perigeju , slīpumu 11,5° un periodu 1596,6 minūtes.
Pablo de Eskandons
Hosē Pablo Eustakiu Manuels Fransisko de Eskandons i Barons (es; dzimis, miris ) bija meksikāņu polo spēlētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Eskandons startēja polo sacensībās. Viņš bija viens no Jauktās komandas komandas Mexico spēlētājiem. Komanda šajā turnīrā izcīnīja bronzas medaļu.
Turnīrā viņš startēja kopā ar brāļiem Eustakiu un Manuelu. Viņi bija pirmie, kas Meksikai izcīnīja pirmo olimpisko medaļu.
Brīele
Brīele ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz ziemeļaustrumiem no Šverīnes. Apkārtnē Šternbergas ezera dabas parks (Naturpark Sternberger Seenland).
Abedi Pele
Abedi Ajū (en, dzimis ), zināms arī kā Abedi Pele (en), ir bijušais Ganas futbolists, spēlēja uzbrūkošā pussarga pozīcijā. Bijis Ganas futbola izlases kapteinis. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem Āfrikas futbolistiem. Lielāku atpazīstamību Pele ieguva, kad viņš pārstāvēja Ligue 1 komandas Lille OSC un Marseille, kuras sastāvā ieguva arī UEFA Čempionu līgas titulu.
2023. gada Eiropas spēles
2023. gada Eiropas spēles (pl), zināmas arī kā III Eiropas spēles (III Igrzyska Europejskie), bija trešās Eiropas spēles, kas notika Polijas pilsētā Krakovā un citās norises vietās Mazpolijas vojevodistē no līdz. Sacensības notika 29 sporta veidu disciplīnās. Olimpiskajos sporta veidos tā bija viena no iespējām kvalificēties.
Abedi Pele
Ganas futbola izlases sastāvā Pele ir spēlējis četros Āfrikas Nāciju kausa finālturnīros, 1982. gadā arī iegūstot čempionu titulu.
2023. gada Eiropas spēles
Krakova par spēļu norises vietu tika apstiprināta. Polija bija vienīgā kandidāte uz Eiropas spēļu rīkošanu. Spēlēs piedalījās sportisti no 48 valstīm. Krievijas un Baltkrievijas sportistu dalība bija aizliegta Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ.
Dzelzsgriezējs
"Dzelzsgriezējs" ir latviešu grupas "Līvi" dziesma, kas iekļauta 1988. gadā iznākušajā grupas albumā "Kurzemei — saules ceļš". Dziesmas mūzikas autors ir Ainars Virga, bet teksta autors — dzejnieks Valdis Grēviņš.
2023. gada Eiropas spēles
Latvijas sportisti
Latviju 2023. gada Eiropas spēlēs pārstāvēja 96 sportisti 17 sporta veidos. Latvijas komandas karognesēji atklāšanas ceremonijā bija smaiļotājs Roberts Akmens un tekvondo sportiste Inese Tarvida. Latvijas sportisti izcīnīja trīs zelta, divas sudraba un divas bronzas medaļas. Zelta medaļas Latvijai izcīnīja vieglatlētes Agate Caune 5000 metros un Līna Mūze šķēpa mešanā, kā arī 3x3 vīriešu basketoba komanda (Francis Lācis, Kārlis Apsītis, Kristaps Gludītis un Zigmārs Raimo), sudraba medaļas ieguva šāvējs Dainis Upelnieks apaļajā stendā un sporta kāpējs Edvards Gruzītis boulderingā, bet bronzu — Roberts Akmens 200 m smaiļošanā un tekvondo sportiste Jolanta Tarvida.
Abedi Pele
Vārdu "Pele" ieguvis vidusskolas laikā, pateicoties savai futbola prasmei tiekot salīdzināts ar izcilo Brazīlijas futbolistu Pelē.
Dzelzsgriezējs
Dziesma speciāli uzrakstīta 1987. gadā notikušajam režisora Miervalda Mozera veidotajam Jāņa Rudzutaka piemiņas pasākumam Mežaparka Zaļajā teātrī. Tā tika atskaņota arī 1987. gada festivālā „Liepājas dzintars”.
2018. gadā "Dzelzsgriezējs" ieguva 37. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Abedi Pele
Abedi Pele dēli Andrē, Ibrahīms un Džordans arī ir profesionāli futbolisti.
Sasniegumi
Marseille
Gana