cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korporācija Masovia
Korporācija Masovia (de) ir vienīgā atlikusī akadēmiska studentu korporācija no Alberta Universitātes Karalaučos. 2001. gadā, Masovia tika atjaunota Potsdamā.
Vēsture
Korporācija "Mazovija" tika dibināta 1830. gada jūnijā un līdz 1935. gadam tai bija ietekmīga loma Kēnigsbergas Universitātē. Mazovieši pārstāvēja īpatnēju mazākumgrupu — poļvalodīgus luterāņus, kas kalpoja Prūsijas karalim. Arī pēc Otrā pasaules kara viņi sevi turpināja saistīt ar vāciešiem. Īpaša loma korporācijas mantojuma sargāšanā bija no tās nākušajiem luterāņu mācītājiem.
19. gadsimtā vairums no korporācijas biedriem bija no attālas, nabadzīgas, bet brīnišķīgas zemes, un tur arī atgriezās. 500 korporācijas biedri bija izglītojušies Elkā, un Kentšinā. Mazovieši uzskatīja korporācijas "Mazovija" biedrus par savējiem, un pieņēma korporācijas Masovia zili-balti-sarkano karogu. 1855. gadā, Frīdrihs Devišheits, mazoviešu skolotājs, sacerēja "Mazūru dziesmas" (Masurenlieds) par Mazoviju. Veltīta korporācijai Masovia, tā joprojām skaitās mazoviešu himna.
1930. gadā, korporācijas simts gadu jubilejā, "Mazovija" kā dāvanu saņēma ar visu mazoviešu pilsētu ģerboņiem izgreznotu komodi.
Prūšu Mantojums
Austrumprūsijā ļoti daudzi macītāji, skolotāji, tiesneši, zinātnieki, un valsts ierēdņi ar lepnumu nesa korporācijas Masovia krāsas, proti, gaišs zils, balts, un ugunīgi sarkans. 15 Prūsijas parlamenta locekļi bija korporācijas Masovia biedri — 3 no tiem konservatīvie, un 12 liberaļi. Divi biedri bija Prūsijas augstākās pārstāvju palātas (Prussische Herrenhaus) biedri, un četri bija Vācijas reihstagā. Korporācijas ebreju, katoļu priesteru, un franču un poļu biedri liecina par Masovia neierobežojamo brīvības garu.
115 biedri krita abos pasaules karos. Pirmajā pasaules karā seši saņēma augstu ordeni — Königliche Hausorden von Hohenzollern (Hohenzollernu karalisko mājas ordeni) (prestage Pour le Mérite). Otrā pasaules karā trīs tika apbalvoti ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustiem, un viens saņēma Dzelzs krusta Bruņinieka krustu ar ozollapām. No 1935. gada korporācijai Masovia bija jāsamierinās ar nacistu akadēmisko kārtību.
1950. gada janvārī Masovia pievienojās korporācijai Palaiomarchia, kura tika izraidīta no Halles, un atjaunota Ķīlē. Kad kļuva skaidrs, ka šī nebija pilntiesīga korporācijas atjaunošana, Masovia savu darbību atjaunoja Potsdamā, tieši 300 gadus pēc tam kad Prūsija kļuva par karalisti.
Ceplīši (Lendžu pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V567 (Krieviņi_Lendži).
Ciemā atrodas keramiķu Vogulu darbnīca. Darbnīcu un cepli 1976. gadā uzbūvējis keramiķis Voldemārs Voguls.
Bernātu iela (Rīga)
Bernātu iela ir iela, kas atrodas Rīgas pilsētas Mežaparka apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Sudrabu Edžus ielu un beidzas krustojumā ar Annas Sakses ielu. Ielas kopējais garums ir 391 metrs un tā ir klāta ar asfaltbetona segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Vēsture
Bernātu iela ir sastopama Rīgas ielu sarakstos no 1935. gada ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā netika mainīts.
Ielu savienojumi
Bernātu iela ir savienota ar šādām ielām:
Igaunijas Konservatīvā Tautas partija
2012. gada 24. martā Igaunijas Tautas savienība un Igaunijas Nacionāla kustība apvienojās, izveidojot Igaunijas Konservatīvo Tautas partiju.
Vimba (uzvārds)
Vimba ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kandavas vēsture
Kandavas vēsture aptver laika posmu no Kandavas dibināšanas Vanemas zemē līdz mūsdienām.
Vanemas zemes sastāvā (10.—13. gadsimtā)
Kandava bija Vanemas zemes pilskalns pie lielā Kursas tirdzniecības ceļa, kas no Lielupes lejteces gar jūras malu, tālāk caur Tukumu un Pūri veda uz Sabili, Rendu un Zlēkām, pievienojoties Ventas ūdensceļam. Līdz 10.—11. gadsimtam Kandavas pilskalnu iekaroja kurši, atspiežot pirmiedzīvotājus līvus uz ziemeļiem un austrumiem.
Kandavas nosaukums (villa Candowe) pirmo reizi pieminēts 1230. gada Rīgas miera līgumā ar kuršiem, ko tā sauktās Miera Kursas iedzīvotāju vecākie svinīgā ceremonijā Rīgā slēdza ar Rīgas domkapitulu, Zobenbrāļu ordeni un Rīgas rāti. Līguma slēdzēji no kuršu puses bija Rendas, Valgales, Pedvāles, Matkules, Vānes, Pūres, Iģenes, Kandavas un Ansiņu ciemu vecākie. Kurši apņēmās kristīties katoļticībā, uzturēt katoļu priesteri, ik gadus maksāt nodevās no katra arama un ecējama zirga vienu birkavu rudzu, bet pretī kurši paturēja īpašumtiesības uz saviem laukiem un apņēmās cīnīties pret Kristus ienaidniekiem. Tas netraucēja Kandavas kuršu vecākajiem kopā ar 11 citu Vanemas pilsnovadu virsaišiem jau 1231. gada 17. janvārī noslēgt līgumu arī ar Romas pāvesta pārstāvi Alnas Balduīnu par tiešu pakļaušanos pāvestam katoliskas Kursas valsts ietvaros. Abi līgumi zaudēja spēku pēc kuršu sacelšanās 1236. gadā. 1242. gadā Livonijas ordeņa mestrs Dītrihs fon Grīningens vadīja jaunu krusta karagājienu uz Kursu. Pēc kuršu karaspēka sakāves viņu vecākie sūtīja uz vācu karaspēka nometni sūtņus, kas piedāvāja atjaunot 1230. un 1231. gadā slēgtos miera līgumus. Tomēr 1253. gada 4. aprīļa līgumā, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestrs, kurši zaudēja brīvību un Vanemas zeme tika sadalīta un tās dienvidu daļu turpmāk pārvaldīja Livonijas ordenis. Līgumā pieminēts, ka starp Kandavu un Zemgali plešas neapdzīvots biezoknis.
Livonijas ordeņvalsts sastāvā
Pēc 1253. gada Kandava nonāca Livonijas ordeņa pakļautībā un te ilgākā laika periodā svarīgā Rīgas—Kurzemes kara un tirdzniecības ceļa malā tika uzcelta mūra pils, kas kalpoja kā "Kurzemes vārti" no Rīgas puses. No Rīgas līdz Kandavai jātnieks varējis nokļūt dienas laikā, nākamajā dienā pieveikt ceļa gabalu līdz Kuldīgai, aiznākamajā līdz Grobiņai un tālāk cauri Klaipēdai uz ordeņa Prūsijas zemēm. Pils būvi ap 1259. gadu pabeidza mestrs Burhards fon Hornhūzens un 1312. gadā tā kļuva par Kandavas fogtu galveno cietoksni un bijušās Vanemas zemes dienviddaļas pārvaldes centru. 1334. gadā mestrs Eberhards fon Monheims pili paplašināja. Kandavas pilī uzturējās visa novada pārvaldnieks (fogts). 1366. gadā pieminēta apmetne pie pils, kas 1496. gadā jau tiek dēvēta par miestiņu. 1534. gadā pieminēts krogs, 1536. gadā — kalve, 1540. gadā —skola, bet 1565. gadā — baznīca.
Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā
Hercogu laikos Kandavas pils kļuva par pilskunga tiesas (Hauptmannshaft Candau) pārvaldes centru, kas savukārt no 1617. gada pakļāvās Tukuma virspilskungam. 1625. gadā Kandavai piešķīra miesta tiesības un hercoga Jēkaba Ketlera valdīšanas laikā pēc 1642. gada Kandavā un tās apkārtnē uzcēla daudzas ražotnes jeb manufaktūras. Kandavas pulvera maltuvē (1645—1676) ražoja šaujamo pulveri no vietējā sēravotu sēra un salpetra, ko veda no Kuldīgas un Slampes, bet vēlāk vārīja arī Kandavā. Miestā bija linu austuve. Apkārtnē bija vairāki ogļu cepļi, kuros strādāja ogļudeģi (saglabājies vietvārds "Dekšņas"). Pa Abavas upi uz Ventspili pludināja kokus. Iedzīvotāju skaits sasniedza 1000, bet tās uzplaukumu pārtrauca Otrais Ziemeļu karš, kad 1659. gada 16. jūnijā zviedri ieņēma un izpostīja Kandavas pili. 1687.—1690. gadā tika uzcelta mūra baznīca. Lielā Ziemeļu kara laikā zviedri 1703. gadā no jauna ieņēma pili un uzbūvēja skanstis. 1710. gadā sākās mēra epidēmija, pēc kuras no 600 iedzīvotājiem dzīvi palika tikai daži amatnieki. Pils zaudēja savu militāro nozīmi un 1750. gadā pilskunga rezidenci pārcēla uz māju miestā. 1730. gadā atvēra 2 skolas, 1728. gadā nodegušās baznīcas vietā 1736. gadā uzcēla tagadējo baznīcu, bet ap 1769. gadu provizors Dītrihs Grūbe atvēra aptieku.
Kurzemes guberņas sastāvā
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas un inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā 1797. gadā Kandavā bija tikai 439 iedzīvotāji. 1799. gadā Kandavā atļāva apmesties ebrejiem, kuri sāka dibināt tirdzniecības un amatniecības uzņēmumus. 1812. gadā Kandavu īslaicīgi okupēja Napoleona karaspēks, Kandavu iekļāva veidojamās Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogistes sastāvā. Pēc 1819. gada administratīvās reformas Kandavas draudzes novads nokļuva Talsu apriņķa sastāvā, bet Kandavu pārvaldīja miesta priekšnieks. 1832. gadā pieminēta Kandavas zēnu skola, bet ap 1850. gadu dibināta divklasīgā pagastskola ar internātu. 1870. un 1881. gadā koka apbūvi iznīcināja ugunsgrēki. 1873. gadā uzcēla četru arku akmens tiltu pāri Abavai. 1892. gadā Kandavā dzīvoja 2100 iedzīvotāji, un miests ieguva daļējas pilsētas tiesības. 1893. gadā ievēlēja pirmo pilsētas domi un pirmo pilsētas vecāko. 1904. gadā atklāja Rīgas—Ventspils dzelzceļu ar tuvāko staciju Cērē, ko vēlāk nosauca par Kandavas staciju. 1903. gadā pilsētā atklāja dūņu dziedniecības iestādi.
1905. gada revolūcijas laikā Kandavā uz vairāk nekā mēnesi (28. novembrī—30. decembrī) varu pārņēma Rīcības komiteja. 1914. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 2300, bet lauku teritorijā — 4000, pilsētā darbojās pamatskola un pilsētas skola, elektrostacija, ūdensdzirnavas, vilnas pārstrādes uzņēmums, kokzāģētavas, galdniecības, kaļķu cepļi, ķieģeļnīca. Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā ap 75% iedzīvotāju bija spiesti doties bēgļu gaitās. 1917. gadā Kandavai piešķīra pilnas pilsētas tiesības. 1918. gada 8. martā pēc Krievijas izstāšanās no kara Kurzemes guberņas vietā atjaunoja Kurzemes un Zemgales hercogisti, kuru vēlāk pievienoja Baltijas hercogistei.
Latvijas Republikas sastāvā
Līdz 1950. gadam Kandava administratīvi ietilpa Talsu apriņķī, pēc tam bija Kandavas rajona centrs (1950—1959), tad Tukuma rajonā (1960—2009). 1945. gadā dibināja lauksaimniecības tehnikumu, 1958. gadā Kandavas internātskolu. 1950. gadā, apvienojot vairākus kolhozus, Kandavā izveidoja kolhozu "Abava". Kolhozs audzēja liellopus, cūkas, putnus, specializējās piena, gaļas un kartupeļu audzēšanā. 1957.-1958. g. kolhozs bija PSRS Tautsaimniecības sasniegumu izstādes dalībnieks. 1963. gadā izveidoja Rīgas radiorūpnīcas cehu radio detaļu un radioaparātu ražošanai. Pēc neatkarības atjaunošanas 1990./1991. gadā izveidoti vairāki kokapstrādes un tirdzniecības uzņēmumi. Kā pirmais Latvijā 1996. gadā tika izveidots Kandavas novads, kurā apvienojās Kandavas pilsēta, Kandavas pagasts un Cēres pagasts. 1997. gadā novadam pievienojās Matkules pagasts un Zemītes pagasts, bet 2009. gadā Vānes pagasts un Zantes pagasts. Kandava iekļauta īpaši aizsargājamā kultūrvēsturiskā teritorijā "Abavas ieleja".
Rūdolfs Pelše
Rūdolfs Pelše (1880—1942) bija latviešu keramiķis un pedagogs.
Dzīvesgājums
Dzimis Ceraukstes pagasta zemnieka ģimenē. Mācījās Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā, kur turpināja strādāt par pedagogu, izstādēs piedalījies jau no studiju gadiem. Vēlāk bija pedagogs Mirgorodas Mākslas rūpniecības skolā Ukrainā (1906–1922). 1923. gadā atgriezās Latvijā, strādāja par Rīgas 1. ģimnāzijas zīmēšanas skolotāju, no 1931. gada par Latvijas Mākslas akadēmijas prorektoru.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā 23. jūnijā arestēts un izsūtīts. Vēlāk R. Pelšem uzrādīta apsūdzība par to, ka viņš bija Ulmaņa valdības piekritējs, uzturēja sakarus ar Latvijas fabrikantiem Kuzņecovu un Jesenu, ar baltgvardu aprindām un sadarbojās ar buržuāziskajiem laikrakstiem “Brīvā Zeme” un “Rīts”.
Miris 1942. gada 30. oktobrī izsūtījumā.
Mozambikas šaurums
Mozambikas šaurums (fr, pt) ir Indijas okeāna daļa (jūras šaurums) Āfrikas austrumu piekrastē. Atdala Madagaskaras salu no kontinenta. Šauruma ziemeļu robeža tiek vilkta pa līniju no Ruvumas ietekas caur Grankomoras ziemeļu galu līdz Ambrē ragam Madagaskaras ziemeļos, dienvidu robeža — no Senmarī raga Madagaskaras dienvidos līdz Ouru ragam Mozambikas dienvidos.
Rahila Eidelsone
Rahila Eidelsone (be; dzimusi Vitebskā) ir Baltkrievijas starptautiskā lielmeistare šahā (1995).
Mozambikas šaurums
Šaurumā izvietojušās vairākas salas: Komoru salas, Glorjēzu salas, Žuana da Novas sala, Eiropas sala un Basa da Indija. No ziemeļiem šaurumā ieplūst siltā okeāna straume, kas dienvidos savienojas ar Adatas raga straumi.
Rahila Eidelsone
Biogrāfija
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā uzvarējusi Sanktpēterburgā (1999), bet 2014. gadā Daugavpilī uzvarējusi ikgadējā starptautiskajā šaha turnīrā Latgales pavasaris.
Piedalījusies 2000. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Ņūdelī, kurā 1. kārtā uzvarējusi Asmu Houli, bet 2. kārtā zaudējusi Alisai Maričai.
Pārstāvējusi Baltkrieviju lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1988. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 1995. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Garlene
Garlene ir ciems Talsu novada Laucienes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā autoceļu V1407 un V1415 krustojumā 6,5 km no pagasta centra Laucienes, 18 km no novada centra Talsiem un 123 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Garlenes (Gargeln, Alt-Gargeln) muižas centru. Ziemeļaustrumos no ciema izvietojies Oktes lidlauks.
Zemgales artilērijas pulks
Zemgales artilērijas pulks bija viens no Latvijas Bruņoto spēku artilērijas pulkiem. Tā formēšana uzsākta 1920. gada janvārī, neilgi pēc Kurzemes atbrīvošanas no Bermonta karaspēka. Pulks atradās 4. Zemgales kājnieku divīzijas sastāvā. Par pulka dzimšanas dienu tiek uzskatīts 1920. gada 12. janvāris, kad kapteinis Voldemārs Šēnfelds, kuram bija uzdots izveidot pulku, parakstīja pirmo pavēli. Pulks bija dislocēts Daugavpils cietoksnī.
Vēsture
Par pirmo pulka komandieri dažas dienas pēc pirmās pavēles izdošanas kļuva Ādolfs Zemgalnieks, kurš turpināja pulka formēšanu, veidojot pulku pēc franču artilērijas pulku parauga.
Par pulka kodolu kļuva X artilērijas divizions, kuru 1919. gada 20. decembrī tika uzdots saformēt kapteinim Marovskim. Divizionā ietilpa divas baterijas no artilērijas rezerves (8. un 10.), kuras komandēja attiecīgi virsleitnanti Harijs Lūsis un Jānis Geliņš.
Pirmos lielgabalus pulks ieguva 1919. gada 24. decembrī, kad tos ar kuģi atveda no Francijas uz Liepāju. Tika attransportēta arī munīcija, kā arī pulkā ieradās vairāki franču armijas virsnieki, kas iepazīstināja karavīrus ar lielgabala uzbūvi un darbību.
Sakarā ar karadarbības atslābumu, pulkam tika dots ilgāks laiks tā formēšanai un karavīru apmācībai. 1920. gada maija sākumā tas tika pārcelts uz Austrumu fronti pret lieliniekiem. Pulks iesaistījās aktīvā karadarbībā Drisas apriņķī, kā arī pabalstīja Polijas karaspēku un veica vairākus izlūkgājienus. Šajā frontē palika līdz pat Atbrīvošanas kara beigām, kad tika pārvietots uz Daugavpils cietoksni, kur arī atradās pulka dislokācijas vieta. Atbrīvošanas kara laikā sniedzis lielu atbalstu savas divīzijas kājnieku pulkiem.
Zeltgalvītis
Zeltgalvītis (Regulus regulus) ir neliela auguma krāšņgalvīšu dzimtas (Regulidae) dziedātājputns, kas sastopams plašā areālā Eirāzijā un Makaronēzijas salās. Izdala 14 pasugas.
Izplatība
Zeltgalvītis plaši izplatīts gandrīz visā Eiropā un fragmentāri Āzijā (Mazāzijā, Kaukāzā, Vidusāzijas kalnu apgabalos, Nepālā, Himalaju piekalnēs, Ķīnas austrumos, Sahalīnā un Japānā). Lielākā daļa Eiropas populācijas ziemo ligzdošanas areālā, vienīgi tālākie ziemeļu ligzdotāji Skandināvijā, Somijā un Krievijā rudenī pilnībā pamet ligzdošanas rajonus. Uzturas gan zemienēs, gan kalnos galvenokārt līdz 3000 m virs jūras līmeņa, reizēm novērojams līdz 4800 m. Ja ziema ir auksta, lielākā ziemeļu reģionu populācijas daļa, kas palikusi ziemot ligzdošanas areālā, var aiziet bojā.
Latvijā
Zeltgalvītis Latvijā ir parasts ligzdotājs un ziemotājs. Atsevišķos gados rietumu piekrastē rudens ceļošanas laikā sastopams masveidā. Skaits gadu no gada svārstās.
Izskats
Zeltgalvītis ir mazs, apaļīgs putniņš ar īsu asti un smalku, melnu knābi. Tas ir mazākais Eiropā dzīvojošais putns. Ķermeņa garums 8,5—9,5 cm, spārnu plētums 13,5—15,5 cm, svars 4,5—7 g.
Apspalvojums mugurpusē olīvzaļš, apakšpusē pelēcīgi balts ar gaiši dzeltenu nokrāsu. Uz galvas koši dzeltens cekuliņš, kuru no abām pusēm ieskauj melnas joslas. Tēviņam cekuliņa centrs tumšāk dzeltens vai oranžs, mātītei cekuliņš viscauri dzeltens. Gaišajā sejā izceļas lielas, melnas acis, tā kā ap acīm ir gaišs apspalvojums. Uz spārniem divas bāli dzeltenas šķērsjoslas. Kājas tumši brūnas.
Mātītei ne tikai cekuliņa krāsa ir atšķirīga, bet arī tās apspalvojums kopumā ir blāvāks, nedaudz pelēcīgāks. Jauno putnu apspalvojums pelēcīgāks, iztrūkst arī krāsainais cekuls.
Uzvedība
Zeltgalvītis ligzdo skujkoku (galvenokārt egļu un priežu) un jauktu koku mežos. Arī lielos dārzos un parkos, kuros aug arī skujkoki. Atlantijas okeāna salās mājo priežu un kadiķu mežos vai laurkoku birzīs. Ārpus vairošanās sezonas uzturas arī krūmājos un lapu koku mežos. Migrācijas pārlidojumu veic nakts laikā. Zeltgalvītis nedēļas laikā nolido apmēram 1000 km.
Zeltgalvītis ir ļoti kustīgs un aktīvs, galvenokārt uzturas zaru galotnēs. Lidojums, meklējot barību, ir saraustīts, brīžiem uz vietas, brīžiem ar asām, zigzag kustībām. Tam ir spēcīgi pirksti, tādēļ spēj karāties koku zaros ar galvu uz leju. Barojoties tas bieži uzturas nelielās grupās, īpaši ārpus vairošanās sezonas. Ziemā grupa guļ kopā, viens pie otra cieši piespiedušies. Ligzdošanas laikā zeltgalvītis ir teritoriāls, lai gan augstā kokā var būt vairākas ligzdošanas teritorijas — atšķirīgos augstumos atšķirīgas teritorijas.
Lizgdošana
Sezonā parasti divi perējumi, ja ir pietiekami daudz barības. Dējumā 9—12 gaišas olas ar dažiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 14—16 dienas, perē tikai mātīte. Tēviņš to tikmēr baro. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Pirmās 7 dienas pēc izšķilšanās mātīte mazuļus silda. Jaunie putni izlido 15—22 dienu vecumā, bet vecāki tos turpina barot papildu 2 nedēļas. Otro dējumu mātīte var uzsākt perēt pirms pirmā perējuma putnēni ir atstājuši ligzdu.
Sistemātika
Zeltgalvītim ir 14 pasugas:
Ziemeļu karagājiens
Ziemeļu karagājiens, arī Ziemeļu ekspedīcija bija Ķīnas Republikas Gomiņdana partijas Nacionālās revolucionārās armijas karagājiens no 1926. līdz 1928. gadam Čana Kaiši vadībā, ar mērķi pakļaut politiski sašķeltās Ķīnas centrālās un ziemeļu piekrastes provinces Gomiņdana varai. Dienvidos bāzētais Gomiņdans, zināms arī kā Nacionālisti, vērsās pret Pekinu kontrolējošo Beijaņas valdību un provinču autonomajiem militārajiem režīmiem, formāli atjaunojot Ķīnas vienotību.
Karagājiens noritēja divos posmos, ko izraisīja Gomiņdana sašķelšanās 1927. gada aprīlī labajā un kreisajā spārnā. To izraisīja Čana Kaiši organizētie komunistu slaktiņi, kas izbeidza 1923. gadā PSRS iespaidā izveidoto Pirmo vienoto fronti ar komunistiem. Politisko un militāro neveiksmju dēļ Čans Kaiši bija spiests uz laiku atkāpties no Nacionālās revolucionārās armijas vadītāja amata, taču atguva to 1928. gada janvārī. Gomiņdana militārie panākumi lika tam pieslieties arī daļai no provinču militārajiem režīmiem, bet Pekinas Beijaņas valdību kontrolējošajam Čžanam Czoliņam bēgt uz Mandžūriju, kur viņu nogalināja japāņi. Čžana Czoliņa dēls 1928. gada jūnijā paziņoja, ka viņa kontrolētā Mandžūrija atzīs Gomiņdana Naņdzjinas valdību, tā izbeidzot Ziemeļu karagājienu.
Karagājiena sākums
Kopš Ķīnas sašķelšanās provinču militārajos režīmos, Gomiņdans nostiprinājās dienvidu Guandunas provincē, kur sāka saņemt PSRS atbalstu, un 1924. gadā izveidoja militāro akadēmiju Čana Kaiši vadībā. Pēc Gomiņdana līdera Suņa Jatsena nāves 1925. gada martā Čans Kaiši ātri kļuva par jauno partijas vadoni, atbrīvojoties no konkurentiem. 1926. gada 9. jūlijā viņu formāli iecēla par 100 000 kareivju lielās Nacionālās revolucionārās armijas komandieri. Karagājiena laikā nacionālistu pusē pārgāja vairāku reģionālo karavadoņu armijas.
Nacionālistu pirmais uzbrukums bija vērsts pret Uhaņu, ko sasniedza 31. augustā un pilsētas garnizons padevās 10. oktobrī. Uzbrukums tālāk turpinājās pret Naņčaņu Dzjansji provincē. 18. decembrī krita Fudzjaņas provinces galvaspilsēta Fudžou. Sešu mēnešu laikā Nacionālisti bija iekarojuši septiņas dienvidu provinces ar gandrīz 170 miljoniem iedzīvotāju.
Otrā fāze
Šanhajas slaktiņa izraisītā šķelšanās nacionālistu armijā pavēra iespēju ziemeļu karaspēkam pārgrupēties un vasarā sākt pretuzbrukumu, augustā pietuvojoties Nankinai. Šo neveiksmju rezultātā 12. augustā Čans Kaiši paziņoja par atkāpšanos, pameta Nankinu un devās uz Šanhaju. Nankinā bāzētais nacionālistu labējais spārns veica sarunas ar Uhaņā bāzēto kreiso spārnu, taču vienotību neizdevās atjaunot. No 25. līdz 31. augustam ziemeļu armija veica neveiksmīgu uzbrukumu Nankinai, kuras ieņemšana nozīmētu visa Ziemeļu karagājiena izgāšanos. Pēc ziemeļnieku uzbrukuma atsišanas Nankinas nacionālistu armija devās uzbrukumā Uhaņai, kuru ieņēma 15. novembrī. Pēc kreisā spārna līderu došanās trimdā notika jauna varas dalīšana, reģionālajiem vadoņiem piešķirot politiskās un militārās pilnvaras. Čanu Kaiši 1928. gada 1. janvārī uzaicināja atkal uzņemties armijas vadītāja amatu. 16. februārī pieņēma lēmumu par Ziemeļu karagājiena atsākšanu, kas vainagojās ar Pekinas ieņemšanu 8. jūnijā.
Ukrainas bruņotie spēki
Ukrainas bruņotie spēki (UBS) (uk) ir militāra organizācija, kas paredzēta Ukrainas neatkarības un teritoriālas neaizskaramības nodrošināšanai, militāri aizstāvot valsts suverenitāti un realizējot militāru drošību.
Ziemeļu karagājiens
Otrā fāze
1928. gada aprīlī Nacionālisti sasniedza Huanhe upi, jau apdraudot Pekinu, uz kuru karagājienu sāka arī Nacionālistiem pieslējies karavadonis Jans Sjišans. Pēc Ķīnas iekšpolitikā ietekmīgās Japānas paziņojuma, ka tā atzīs Nacionālistu valdību, Čžans Czoliņš izlēma pamest Pekinu, un pa ceļam uz Mandžūriju viņu nogalināja japāņi. Viņa dēls un pēctecis atzina Nacionālistu valdību, tā izbeidzot karu, taču saglabāja militāro kontroli pār Mandžūriju.
Ukrainas bruņotie spēki
Bruņotie spēki tiek komplektēti, iesaucot militārajā dienestā vīriešus no 18 līdz 27 gadiem un slēdzot līgumus profesionālajā dienestā. Obligātā militārā dienesta laiks ierindniekiem un seržantiem, kas dien Bruņotajos spēkos, ir 18 mēneši, personām ar augstāko izglītību — 12 mēneši.
Ziemeļu karagājiens
Sekas
Lai arī Ziemeļu karagājiena rezultātā Ķīna formāli bija apvienota vienas Nacionālistu valdības varā un aizsākās Nankinas desmitgade, provinču militārie vadoņi turpināja saglabāt lielu autonomo varu un savus bruņotos spēkus. Čana Kaiši centieni to samazināt un nostiprināt centrālās valdības varu izraisīja reģionu dumpjus un Centrālo līdzenumu karu 1930. gadā. Lai arī Čans Kaiši tajā uzvarēja, Nacionālistu valdībai drīz nācās karot pret komunistiem un atvairīt Japānas uzbrukumu Mandžūrijā.
Ukrainas bruņotie spēki
Sastāvs un aprīkojums (līdz 2021)
Pēc Global Firepower (GFP) datiem pirms Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainas armija militārā spēka ziņā atradās 22. vietā pasaulē. UBS personāla skaits bija 361 tūkst. cilvēku, ar militāru pieredzi — 407 tūkst. cilvēku, rezervistu — 1 mlj. cilvēku. Ukrainas armijas bruņojumā pēc GFP datiem atradās 2809 tanku, 8217 bruņumašīnu, 1302 pašgājējlielgabalu, 1669 lielgabalu un 625 reaktīvās zalvju uguns sistēmas. GFР eksperti saskaitīja 234 militāros lidaparātus, tai skaitā 39 iznīcinātājus un 33 triecienhelikopterus.
Jūras spēku sastāvā atradās 1 patruļkuģis "Nerejs" (klasificēts kā fregate), 1 mazais pretzemūdeņu kuģis un 1 vidējais desanta kuģis, 1 mīnu kuģis, 1 raķešu kreiseris, 7 upju bruņukuteri, 2 patruļkuģi Island (ASV ražojums, 2021. gadā bija plānots nodot Ukrainai vēl 3 šādas klases kuģus), 1 pretdiversiju un 1 desanta kuteris (PSRS ražojums). Jūras spēku sastāvu plānoja papildināt ar vismaz 1 korveti "Volodimirs Lielais" (projekts 58250), 1 vidējo izlūkkuģi (projekts "Lagūna"), domājams, arī ar 4 korvetēm «Ada» (projekts MILGEM), 8 raķešu kreiseriem (klase "Barzan"), 2 desantkuteriem (projekts 58181 "Kentaurs"), no 6 līdz 16 patruļkuteriem (projekts Mark VI) un vēl 3 patruļkuteriem "Island" ASV palīdzības ietvaros.
Finansējums
Valsts budžets 2021. gadā nacionālās drošības sektoram un aizsardzībai atvēlēja 267 miljardus hrivnu (5,93% no iekšējā kopprodukta). Taču izdevumi, kas paredzēti tikai Aizsardzības ministrijai, sastāda 117 mljrd. hrivnu (4,171 mljrd. ASV dolāru).
Vadība
Ukrainas prezidents ir Ukrainas bruņoto spēku augstākais virspavēlnieks. Viņš nozīmē amatos un atceļ no tiem UBS vai citu militāro formējumu augstāko komandējošo sastāvu, veic pārvaldi valsts nacionālās drošības un aizsardzības sfērā.
Tiešo UBS pārvaldi miera un kara laikā veic UBS ģenerālštāba priekšnieks. Viņu ieceļ amatā un atceļ Ukrainas prezidents.
Vīksna (uzvārds)
Vīksna ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Renē Žils Tions de la Šoms
Renē Žils Tions de la Šoms (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Tions de la Šoms 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas posmā.
Robežgrāvis (Mēmeles pieteka)
Iztece uz ziemeļiem no Mežgaļu skolas. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Mēmelē pie Sprīdīšu mājām. Upi šķērso valsts autoceļi V1021 (Grenctāles pienotava – Ērgļi – Mežgaļu skola – Tunkūni), V1022 (Bauska – Brunava – Ērgļi – Budberga – Lietuvas robeža).
Vieglās un smagās narkotikas
Vieglās un smagās narkotikas ir termins, ar kuru apzīmē psihotropo vielu iedalījumu, kur smagās narkotikas ir tās, kas ir atkarību izraisošas un tiek uzskatītas kā izteikti veselībai bīstamas, bet vieglās — kas tiek uzskatītas par atkarību neizraisošām (vai minimālu atkarību izraisošām), ar daudz mazākām veselībai kaitīgām sekām. Pie smagajām narkotikām parasti tiek pieskaitīts, piemēram, heroīns, kokaīns, metamfetamīns, pie vieglajām — MDMA, LSD, marihuāna, katas koks, kofeīns.
Šim iedalījumam ir kritiķi, jo tas rada priekšstatu, ka dažas psihotropās vielas (vieglās) ir drošākas par citām vielām un ka tās tāpēc nerada veselībai bīstamas sekas.
Sesile Oserno
Sesile Oserno (fr; dzimusi Dižonā) ir Francijas starptautiskā meistare šahā (2017).
Biogrāfija
Četras reizes uzvarējusi Francijas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās: 2006. gadā U8 meiteņu grupā, 2007. gadā U10 meiteņu grupā, 2011. gadā U14 meiteņu grupā un 2013. gadā U16 meiteņu grupā. 2009. gadā bijusi otrā U16 meiteņu grupā, bet 2010. gadā ieņēmusi trešo vietu U12 zēnu grupā.
Vairākkārt pārstāvējusi Franciju Eiropas un Pasaules jauniešu šaha čempionātos. Divas reizes uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātos meitenēm: 2007. gadā U10 vecuma grupā un 2009. gadā U12 vecuma grupā. 2010. gadā izcīnījusi bronzas medaļu U12 vecuma grupā. Pasaules jauniešu šaha čempionātos labāko rezultātu sasniegusi 2008. gadā U10 vecuma grupā meitenēm, kad izcīnījusi 4. vietu.
2017. gadā izcīnījusi otro vietu Francijas sieviešu šaha čempionātā (uzvarējusi Sofija Miljē).
Par panākumiem turnīros FIDE 2017. gadā Oserno piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Klods Bakenhems
Klods Persivals Bakenhems (en; dzimis, miris ) bija britu kriketists un futbolists. Izcīnījis olimpisko zelta medaļu 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Bakenhems 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja Lielbritānijas futbola komandas Upton Park F.C. sastāvā. Olimpiskajās spēlēs komanda pārspēja Francijas komandu Club Français ar rezultātu 4 – 0. Lielbritānijas komanda olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu.
Zīle (uzvārds)
Zīle ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Spreņģu strauts
Spreņģu strauts ir Ceraukstes labā krasta pieteka Bauskas novada Brunavas pagastā. Tek dienvidu virzienā. Ietek Ceraukstē augšpus Tunkūnu mājām, kādus 100 metrus no Lietuvas robežas.
Brēmenes iela (Rīga)
Brēmenes iela ir iela, kas atrodas Rīgas pilsētas Mežaparka apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Ezermalas ielu un beidzas ar strupceļu pie Ķīšezera. Ielas kopējais garums ir 130 metri, tā ir klāta ar asfaltbetona segumu un nosaukta par godu Vācijas pilsētai Brēmenei.
Agates iela
Agates iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Laimdotas ielu un beidzas krustojumā ar Smilgu ielu.
Lincoln Red Imps FC
Lincoln Red Imps FC ir Gibraltāra futbola klubs. Pašlaik spēlē Gibraltāra Nacionālā līgā. Mājas spēles aizvada Viktorijas stadionā, ko dala ar citiem Gibraltāra klubiem. Kluba futbolisti ir 25 reizes izcīnījuši Gibraltāra čempionu titulu un 18 reizes uzvarējuši Gibraltāra kausa izcīņā.
Agates iela
Ielu savienojumi
Agates iela ir savienota ar šādām ielām:
Brēmenes iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Brēmenes iela ir savienota ar šādām ielām:
Lincoln Red Imps FC
UEFA rīkotājās Eiropas klubu sacensībās pirmo reizi piedalījās 2014.—2015. gada sezonā, startējot Čempionu līgas kvalifikācijā. Pirmo reizi kādu no kārtām pārvarēja 2015.—2016. gada UEFA Čempionu līgas kvalifikācijā, divu spēļu summā uzvarot Andoras klubu FC Santa Coloma. 2016. gada jūlijā Čempionu līgas 2. kvalifikācijas kārtā mājas spēlē pārsteidzoši ar 1:0 uzvarēja Skotijas klubu Glāzgovas "Celtic". Taču atbildes spēlē zaudēja 0:3 un nespēja kvalificēties nākamajai kārtai.
Indijas mazais ērglis
Indijas mazais ērglis (Clanga hastata) ir vidēja auguma vanagu dzimtas (Accipitridae) plēsīgais putns, kas pieder vidējo ērgļu ģintij (Clanga). Ģeogrāfisko variāciju nav. Tas sastopams Dienvidāzijas tropu un subtropu sausajos mežos un atklātās ainavās: Indijā, Bangladešā, Nepālā, Mjanmā un Kambodžā. Reizēm novērojams Pakistānā. Saskaņā ar Starptautiskās dabas un dabas resursu aizsardzības savienības (IUCN) datiem Indijas mazais ērglis ir iespējami apdraudēta putnu suga.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē Indijas mazais ērglis tika klasificēts kā mazā ērgļa (Clanga pomarina) pasuga. Tomēr pēdējo gadu morfoloģiskajos un DNS pētījumos atklājies, ka šī suga nav tuvāk radniecīga mazajam ērglim kā vidējais ērglis (Clanga clanga). Indijas mazais ērglis no visu vidējo ērgļu kopīgā priekšteča atdalījies pliocēna vidū, apmēram pirms 3,6 miljoniem gadu. Aizvēsturiskais vidējais ērglis ir dzīvojis Afganistānas teritorijā. Tam ir bijušas divas apakšgrupas: ziemeļu un dienvidu.
Izskats
Indijas mazais ērglis ir vidēji liels dienas plēsīgais putns ar samērā īsiem, platiem spārniem. Tā ķermeņa garums ir 50—67 cm, spārnu izplētums 154–168 cm. Ārēji ļoti līdzīgs mazajam ērglim, bet ar nedaudz garākiem spārniem. Indijas mazajam ērglim ir relatīvi liela, plata galva ar platu muti (platāko no visiem vidējiem ērgļiem ). Knābis samērā smalks, tumši pelēks, vaskādiņa dzeltena. Tam ir proporcionāli garš ķermenis un īsa aste. Apspalvojums gaiši brūns, ar kontrastējoši tumšākām lidspalvām. Acis tumši brūnas, tumšākas par apspalvojumu. Salīdzinoši ziemeļos dzīvojošam mazajam ērglim acis ir gaišākas par apspalvojumu. Spārni un aste no apakšas raibumoti. Jaunajiem putniem ķermeņa apspalvojums vienmērīgi gaiši brūns, bet uz galvas un krūtīm spalvu galiņi krēmīgi gaiši, radot raibumojuma efektu. Sasniedzot 18 mēnešu vecumu, jaunie putni maina apspalvojumu, kļūstot nedaudz tumšāki un zaudējot lielāko daļu raibumojuma.
Uzvedība un barība
Indijas mazais ērglis ir nometnieks un atšķirībā no vidējā ērgļa, kurš Indijā ziemo, nav novērojams lietus mežos. Tas izvēlas atklātas ainavas, kas atrodas meža tuvumā, skrajus mežus, klajumus mežos un arī purvainas teritorijas. Sastopams arī mazāk intensīvi izmantotās lauksaimniecības zemēs vai pat pilsētu parkos. Indijas mazais ērglis ir spēcīgs mednieks, kas galvenokārt medī sauszemes zīdītājus, bet ķer arī putnus, rāpuļus un abiniekus. Tas apkārtni vēro un medījumu nosakta no kāda augsta koka zara.
Ligzdošana
Indijas mazā ērgļa vairošanās sezona ir no marta līdz maijam. Putni veido monogāmus pārus, riesta laikā izpildot sarežģītus lidojumus. Ligzda ir samērā lēzena, platformai līdzīga konstrukcija, kas būvēta augsta koka zaru žāklē. Ligzdu pamatā būvē mātīte, bet tēviņš mēdz reizēm pienest materiālus. Dējumā ir 1—2 olas (visbiežāk viena), kuras perē abi vecāki, lai gan mātīte perē galvenokārt. Inkubācijas periods ilgst apmēram 31 dienu. Kad putnēns izšķīlies, galvenais mednieks ir tēviņš, bet mātīte paliek pie mazuļa līdz tas sasniedz 7 nedēļu vecumu. Barība tiek atdota mātītei, kura putnēnu pēc tam baro. Apspalvojums jaunajiem putniem izaug 71 dienas vecumā.
Kohei Učimura
Kohei Učimura (ja, Kōhei Uchimura; dzimis ) ir profesionāls japāņu vingrotājs.
Arī viņa vecāki bijuši vingrotāji. Ar vingrošanu sācis nodarboties triju gadu vecumā, pirmajās sacensībās piedalījies sešu gadu vecumā un bija palicis pēdējais. 2007. gadā pievienojies Japānas nacionālajai izlasei. Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs. 2008. gadā Pekinā izcīnīja divas sudraba medaļas: komandu un individuālajās sacensībās. 2012. gadā Londonā komandu sacensībās un brīvajās kustībās izcīnīja sudrabu, savukārt individuālajā daudzcīņā izcīnīja savu pirmo Olimpisko spēļu zelta medaļu. Ar panākumiem startējis arī Pasaules čempionātā, kur sešas reizes kļuvis par čempionu, trīs reizes bijis otrais un četras reizes ierindojies trešajā vietā. Laikā no 2009. līdz 2011. gadam viņš triumfēja trijās individuālajās sacensībās Pasaules čempionātos, kļūdams par pirmo vingrotāju, kas to paveicis. Uzvarot arī 2013. gadā, Učimura kļuva par pirmo vingrotāju, kas uzvar četrās individuālajās daudzcīņās pēc kārtas. 2011. gada aprīlī K. Učimura uzstādīja augstāko rezultātu individuālajās sacensībās kopš 2006. gada, kad tika mainīta punktu sistēma.
Miliolīdas
Miliolīdas (Miliolida) ir ir foraminīferu kārta. Miliolīdas dzīvo no karbona perioda (iespējams pat no devona) līdz mūsdienām, un ir bentiski organismi, kas plaši izplatīti seklūdenī, piemēram, upju grīvās un gar krasta līniju, kaut gan ir arī dziļūdens okeāniskas formas.
Apraksts
Miliolīdām ir porcelānveidīgas kaļķa čaulas, kas nav perforētas un parasti klātas ar pseidohitīna kārtiņu. Čaulas veido haotiski orientētas kalcīta adatas ar lielu magnija un organiskā materiāla daudzumu. Čaulām nav poru un parasti tām ir vairākas kameras. Primitīvākās miliolīdas ir ar divkameru čaulu: ar ieapaļu primāro jeb dīgļkameru un sekundāro garo cauruļveida (lielai daļai plakani spirālisku) kameru. Parasti ir daudzkameru čaulas ar izstieptām cauruļveida kamerām, kas izvietojas pa divām katrā spirāles vijumā. Vijumi var būt vienā plaknē vai arī kamolveidīgi uztīti vairākās savstarpēji krustojošās plaknēs. Dažām ģintīm pēc kamolveida attīstības stadijas attīstās vienā rindā izstiepts nodalījums. Reizēm izstieptās daļas kameras ātri pieaug platumā, veidojot vēdekļveida formu vai pat gredzenveida uzbūvi. Vairāk specializētās grupas veido kameras, kas sīkāk sadalās sekundārajās kamerās.
Galvenā atvere ir vienkarša, ieapaļa vai spraugveidīga, reizēm ar vienkāršu vai sazarotu zobu, retāk krokota vai vēl sarežģītāka. Beidzamajā gadījumā tā var būt sietveidīga vai sazarota. Čaulas sieniņa nav poraina, porcelānveidīga, un sastāv no slēptkristāliskas struktūras kalcīta (ar apm. 1,5 μm lieliem graudiņiem ar haotiski orientētām optiskajām asīm) un organiska hitinoīda materiāla. Atsevišķos gadījumos dīgļkameras sieniņas ir porainas, un izņēmuma kārtā ar aglutinētām daļiņām.
Sistemātika
Miliolīdu kārta dalās šādi:
(†) - izmirušu organismu grupa.
Dark (seriāls)
Dark ir Vācijas zinātniskās fantastikas trillera seriāls. Seriāla autori ir Barans bo Odars un Jantje Frīze un tas no līdz  iznāca straumēšanas platformā Netflix. Seriālam iznāca trīs sezonas un kopumā 26 sērijas.
Dark pirmā sērija iznāca, kļūstot par pirmo Netflix orģinālseriālu vācu valodā. Otrā sezona iznāca 2019. gada jūnijā, bet trešā sezona 2020. gada jūnijā.
Dark guva plašu atzinību gan no kritiķiem, gan no publikas, slavējot seriāla noskaņu, vizuālo stilu, aktierspēli, mūziku, kā arī stāstījuma sarežģītību. BBC to nosauca par 58. labāko 21. gadsimta seriālu.
Bezmatu teorēma
Bezmatu teorēma apgalvo, ka pēc iekļūšanas melnajā caurumā matērijas daļiņas saglabā tikai savu masu, spinu un elektrisko lādiņu, taču zaudē formu un ķīmisko sastāvu, pārstājot būt matērija vai antimatērija. Visa pārējā informācija (šai gadījumā "mati" ir metafora, lietota šīs informācijas apzīmēšanai) par matēriju, kas veidojusi melno caurumu vai nokļuvusi tajā, pazūd aiz melnā cauruma notikumu horizonta, līdz ar to kļūstot nepieejama jebkādai novērošanai.
Amerikāņu fiziķis Džons Vīlers reiz sacījis: "melnajiem caurumiem nav matu", no šī izteikuma radies teorēmas nosaukums.
Līdz šim bezmatu teorēmai nav stingra matemātiska pierādījuma, un matemātiķi to sauc par bezmatu hipotēzi. Šo hipotēzi no 1970. līdz 1974. gadam daļēji pamatoja angļu fiziķis Stīvens Hokings un viņa kolēģi Brendons Kārters un Deivids Robinsons.
Ilmārs Verpakovskis
Ilmārs Verpakovskis (dzimis, miris ) bija latviešu futbolists un treneris. Viņš ir tēvs vienam no visu laiku labākajiem latviešu futbolistiem Mārim Verpakovskim.
Biogrāfija
Karjeras lielāko daļu pavadīja futbola klubā Liepājas "Zvejnieks", bija komandas līderis un ilggadējais kapteinis.
Vienu sezonu aizvadījis kā Rīgas "Daugavas" meistarkomandas spēlētājs (1989). Ilmārs Verpakovskis aizvadījis 3 spēles Latvijas futbola izlasē no 1991. līdz 1992. gadam, kurās vārtus nav guvis. Bijis arī FK Liepājas Metalurgs komandas treneris.
Kad Māris Verpakovskis tika uzaicināts spēlēt Kijevas "Dinamo", Ilmāram tika piedāvāts strādāt "Dinamo" jaunatnes futbola sistēmā. Sarunā ar "Kurzemes Vārdu" Ilmārs Verpakovskis teica, ka vislielāko iespaidu atstājusi "Dinamo" futbola saimniecība. Viņaprāt, gan pieaugušo, gan jaunatnes komandu treniņu bāzēs ir viss, līdz pat sīkumiem, kas nepieciešams treniņiem un atpūtai.
Miris 2022. gada februārī 63 gadu vecumā.
Oktes pienotava
Oktes pienotava ir ciems Talsu novada Laucienes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Oktes upes krastā pie autoceļa V1410 8,5 km no pagasta centra Laucienes, 21 km no novada centra Talsiem un 125 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ceļa malā pie bijušās Jaunoktes pusmuižas (Jaunmuižas).
Vaļu bārda
Vaļu bārda ir keratīna plātnes, kas nokarājas no plātņvaļu aukslējām. Ar "bārdas" palīdzību valis izfiltrē ūdenī esošos sīkos organismus (planktonu), galvenokārt vēžveidīgos, gliemjus un nelielas zivis, kurus valis patērē barībai.
136. gads
136. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Kārlis Ašmanis
Kārlis Arturs Aleksandrs Ašmanis (dzimis  (pēc vecā stila — ), miris 1962. gadā ) bija latviešu futbolists.
Dzimis Rīgā - galdnieka Johana Fridriha Ašmaņa un viņa sievas Lizetes dzimušas Buivit ģimenē.
7 spēles Latvijas futbola izlasē, piedalījās. Trīskārtējs Latvijas meistars RFK sastāvā (1924.-1926.g.).
1940. gadā Latvijas PSR Futbola savienības tiesnešu kolēģijas valdes priekšsēdētājs. 1944. gadā strādāja Rīgas hipodromā. Represēts 1945. gadā, vairākus gadus pavadījis izsūtījumā.
Virsaišu iela (Lielvārde)
Virsaišu iela ir iela Lielvārdē, Ogres novadā. Tā sākas krustojumā ar Smilgu ielu un beidzas krustojumā ar Māras ielu.
Ielu savienojumi
Virsaišu iela ir savienota ar šādām ielām:
Vecmokas
Vecmokas ir ciems Tukuma novada Tumes pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V1442 10 km no pagasta centra Tumes, 6,5 km no novada domes Tukumā un 73 km no Rīgas. Šeit atrodas 1,5 km gara liepu aleja (gatve), kopumā ciemā ir 3 alejas (liepu un kļavu) ar kopējo garumu 1,9 km. Vecmoku aleju komplekss ir īpaši aizsargājamo dabas teritoriju sastāvā esošs dabas piemineklis. Vecmokas ir slavenas ar tādiem ievērojamiem novadniekiem kā rakstnieks Kārlis Ķezbers, pianists Vestards Šimkus.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojās ap bijušās Vecmoku muižas (Alt-Mocken) centru. Muiža vēstures avotos kā Moku muiža (Mowken Hof) pirmoreiz minēta 1460. gadā kā Livonijas ordeņa īpašums. Vecmoku pilskalns ir valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis.
Līdz 1949. gadam Vecmokās atradās Vecmoku pagasta valde. 1942. gadā Vecmokās bija ierīkota koncentrācijas nometne ebrejiem, Vecmoku mežā ir masu kapi.
Pjērs Rozenbaums
Pjērs Rozenbaums (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Rozenbaums 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas posmā.
Linards Grantiņš
Linards Grantiņš (1950) ir latviešu disidents un sabiedriskais darbinieks, viens no organizācijas Helsinki-86 dibinātājiem.
Inna Ivahinova
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt sešu gadu vecumā. 2000. gadā izcīnījusi otro vietu Krievijas meiteņu šaha čempionātā U12 vecuma grupā. Pārstāvējusi Krieviju Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros divas reizes kļuvusi par uzvarētāju: 2005. gadā U16 vecuma grupā un 2007. gadā U18 vecuma grupā. 2010. gadā Ivanovā uzvarējusi Krievijas sieviešu šaha čempionātā 1. līgā, bet 2011. gadā kļuvusi par Krievijas studenšu šaha čempionāta uzvarētāju.
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Ivahinovai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2012. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
2011. gadā beigusi Burjatijas Valsts universitātes ekonomikas fakultāti. Nodibinājusi savu šaha skolu, kurā nodarbojās ar jauno šahistu apmācību.
Linards Grantiņš
Biogrāfija
Dzimis 1950. gadā Sibīrijā, kur vecāki un vecvecāki bija izsūtīti 1949. gadā. Atgriezās Latvijā 1956. gadā. 1986. gadā bija viens no Helsinki-86 dibinātājiem, tika apcietināts, pēc atbrīvošanas 1987. gada novembrī Grantiņš piekrita uzstāties Latvijas TV un aicināt nepiedalīties protesta akcijās pie Brīvības pieminekļa. Pēc tam viņam atļāva emigrēt uz Vāciju.
Atrazdamies Rietumos, Grantiņš nezaudēja sakarus ar Atmodas aktīvistiem un nosūtīja tiem tolaik deficīto video un audio tehniku notikumu dokumentēšanai.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Grantiņš atgriezās valstī.
Apbalvojumi
1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.
Konflikti
2012. gadā pret Grantiņu sāka kriminālprocesu pēc Krimināllikuma panta par darbībām, kas apzināti vērstas uz nacionālā naida un nesaticības izraisīšanu. 2013. gadā Saeimas deputāts Valērijs Agešins vērsies Ģenerālprokuratūrā un Drošības policijā, aicinot izvērtēt Grantiņa interneta vietnē rakstīto un no Grantiņa saņemtos elektroniskā pasta vēstījumus. Drošības policija nolēma kriminālprocesu neuzsākt.
Grantiņš ir mājaslapas Tautastribunals.eu dibinātājs, kurā nereti izplatījis skandalozus paziņojumus, asi kritizējot Latvijas politiķus un citas pazīstamas personas un draudot tiem.
Latvijas juristu apvienības vadītājs R. Bunka 2018. gadā lūdzis ģenerālprokuroru sākt kriminālprocesu par neslavas celšanu un valsts varas piesavināšanos, kuru esot veicis Grantiņš, kā arī lūdzis Ordeņu kapitulu izvērtēt Linarda Grantiņa valsts apbalvojuma anulāciju.
Georgs Šnēfogts
Georgs Šnēfogts (fi; dzimis, miris ) bija Somijas zviedru čellists un diriģents, kurš 1910. gadā dibināja Rīgas Simfonisko orķestri un 1929.—1931. gadā bija Latvijas Nacionālās operas galvenais diriģents.
Dzīvesgājums
Dzimis 1872. gadā Viborgā diriģenta Ernsta Bernharda Šnēfogta (1835—1905) ģimenē. 1890. gados kā čellists devās koncertturnejās pa Eiropu, bija Helsinku filharmonijas orķestra galvenais čellists (1896—1902). 1901. gada jūlijā viņš kopā ar Helsinku filharmonijas orķestri uzstājās Dubultu konzertzālē, bet 1902. gadā visu vasaru Helsinku simfoniskais orķestris Dubultos muzicēja Šnēfogta vadībā, kas pievilka lielu klausītāju skaitu. Tā kā lielo panākumu dēļ viņš noslēdza kontraktu vēl uz trim gadiem, tad kūrmājas dārzā 1903. gadā pēc somu arhitekta plāna uzbūvēja jaunu mūzikas estrādi, kurā Šnēfogts muzicēja ar Varšavas filharmonijas orķestri. 1905.—1908. gadā viņš diriģēja Minhenes (Kaima) filharmonijas orķestri, 1910. gadā dibināja Rīgas Simfonisko orķestri, kuru diriģēja līdz 1914. gadam. Pirmā pasaules kara laikā viņš pārcēlās uz Skandināviju, kur diriģēja Stokholmas filharmonijas orķestri (1915—1924) un Oslo filharmonijas orķestri (1919—1921). Tad devās uz Austrāliju, tad uz ASV, kur diriģēja Losandželosas filharmonijas orķestri (1927—1929).
1929. gadā Šnēfogts atgriezās Latvijā un bija Latvijas Nacionālās operas galvenais diriģents (1929—1931) un Latvijas Konservatorijas mācībspēks (viņa meistarklasē mācījās Jānis Norvilis un Leonīds Vīgners).
No 1930. gada viņš bija Malmes un Helsinku (1932—1940) filharmonijas orķestru diriģents.
Kalnamuiža (Smiltenes pagasts)
Kalnamuiža ir ciems Smiltenes novada Smiltenes pagastā, pagasta centrs. Atrodas Smiltenes pilsētas ziemeļu pierobežā, Abula kreisajā krastā 1,6 km no novada domes Smiltenē un 133 km no Rīgas. Atrodas bijušās Smiltenes muižas vietā. Kalnamuižā atrodas pagasta pārvalde un Smiltenes tehnikums. Muižas komplekss un parks ir valsts nozīmes arhitektūras un dabas pieminekļi. Austrumos no Kalnmuižas Tepera ezera krastā atrodas sporta komplekss ar autosporta un kartinga trasēm un stadionu.
Vēsture
Tagadējā Kalnamuižas ciema vietā 1370. gadā Rīgas arhibīskapam tika uzcelta nocietināta Smiltenes pils, kas nopostīta 16. un 17. gadsimta karos. 1530. gadā pilsnovadu savā īpašumā ieguva Rīgas arhibīskapa koadjuktors Brandenburgas Vilhelms. Pēdējais Smiltenes pilsmuižas (Schloss Smilten) īpašnieks no 1893. gada bija firsts Pauls Līvens, kuram pateicoties muižā un Smiltenes miestā tapa slimnīca, pirmā HES Baltijā, nabagu patversme, kokzāģētava, šaursliežu dzelzceļš uz Valmieru un Smilteni. 1922. gadā Smiltenes pilsmuižā tika ierīkota viengadīga piensaimnieku skola, kas vēlākos gados izauga par Smiltenes sovhoztehnikumu, pie kā pēckara gados izauga saimniecības ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
9. šaha olimpiāde
9. šaha olimpiāde notika no 1950. gada 20. augusta līdz 10. septembrim Dienvidslāvijas, tagad Horvātijas pilsētā Dubrovnikā.
Olimpiādes organizēšana
FIDE 9. kongresā, kas 1948. gadā notika Zviedrijas pilsētā Saltsjobadenā, Dienvidslāvijas delegāts paziņoja, ka viņa valsts šaha federācija ir gatava sarīkot pirmo pēckara "Nāciju turnīru". Tomēr galīgo lēmumu par olimpiādes sarīkošanu Dienvidslāvijā pieņēma FIDE nākamais 1949. gada kongress Parīzē. Lai piesaistītu tūristus, Dienvidslāvija par olimpiādes mājvietu izvēlējās vēstures pieminekļiem un muzejiem bagāto kūrortpilsētu Dubrovniku, kurā šahistu rīcībā tika nodotas trīs zāles Mākslas galerijā. Pirmo reizi olimpiāžu vēsturē spēlēšanai bija radīti tik labu apstākļi: viena kārta dienā un katrā trešā dienā pārtraukto partiju izspēle. Jauninājums bija arī tas, ka katra komandā varēja būt ne viens, bet divi rezervisti. Šo iespēju gan izmantoja tikai dažas komandas. Olimpiādē tika pieņemts sekojošs spēles reglaments: 40 gājieni 2,5 stundās un pa 16 gājieniem katrā nākamajā stundā. Olimpiādes galvenais tiesnesis bija starptautiskais tiesnesis Milans Vidmars (Dienvidslāvija). Pirmo reizi šaha olimpiādē vīriešu komandas sastāvā piedalījās sieviete - Francijas komandā pie rezerves galdiņa spēlēja Šantala Šodē de Silana, kas savāca 1½ punktus 6 partijās.
Pirmo reizi valsts olimpiādes rīkotāja izlaida pastmarkas — piecu marku sēriju.
Olimpiādes rezultāti
Sacensībās piedalījās 16 valstu komandas. Visas komandas spēlēja katra ar katru pēc apļa sistēmas. Olimpiādes rezultāti bija šādi:
Labākie pie galdiņiem
!Galdiņš, vieta||Vārds, Uzvārds||Valsts||Punkti||Partijas||Procenti
Hetlo pils
Hetlo pils (nl) ir 17. gadsimtā uzcelta baroka pils, kas atrodas Nīderlandes pilsētas Apeldornas ziemeļrietumu pievārtē. Nīderlandes karaliskās dinastijas vasaras rezidence. Pils celta 17. gadsimtā Viljama III vajadzībām. Kopš 1962. gada pils ir Nīderlandes valsts īpašumā. Tajā iekārtoti vairāki muzeji.