cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
15. ieroču SS sapieru bataljons
Austrumu frontē
2. janvārī sākās atiešana no Novosokoļņiku pozīcijām, kuras laikā bataljona 3. rota veica segšanas un spridzināšanas darbus, pēc atiešanas bataljons novietojās bunkuros uzkalnā starp Ladugino un Muhino. Nākamajās dienās 1. un 2. rota turpināja mīnēšanas darbus, 3. rotai pildot sedzēja funkciju, 1944. gada 4. janvārī tik tikko izvairoties no ielenkuma. Lielāko janvāra daļu bataljona rotas turpināja sapieru darbus, taču no 20. janvāra 2. un 3. rotu novietoja priekšējā kaujas līnijā kā kājnieku vienības. Atraušanās kustība noslēdzās 31. janvārī, kad visas rotas novietojās Saikovas un Savino sādžās un pārgāja pilnā bataljona vadības un 15. divīzijas padotībā.
1. februārī bataljonu pārcēla uz Artemkovo sādžu, taču jau 4. februārī saņēma pavēli uzsākt pārvietošanās kustību uz Lokņu līnijā Suvorovo—Novaja—Iļjino—Grišitino—Assenova. 7. februāra 11:30 bataljons uzsāka iekraušanos vilciena sastāvā un devās uz Belebelkas staciju, kur vilcienu pameta un novietojās tuvējās sādžās. 10. februāri bija jāuzsāk kustība virzienā uz Burakovo, pirmo reizi ieņemot atsevišķu frontes sektoru kā kājnieki, jau 16. februārī bataljonu šajās pozīcijās nomainīja 32. pulka I bataljons. 20. februārī bataljons saņēma uzdevumu pie nākamās atkāpšanās kustības pildīt sapieru uzdevumus, sadalot to pa rotām, 1. rotu piedalot Krīpena kaujas grupai, kuras kodolā bija 32. pulks, 2. rotu Januma kaujas grupai, kuras kodolu savukārt veidoja 33. pulks, bet 3. rotu piesaistot tieši divīzijas štābam, atbalstot sarežģīto divīzijas vienību kustību Polistes purvos.
15. sapieru bataljona 1. rota palika piesaistīta 32. grenadieru pulkam līdz tā iekļaušanai Aperāta kaujas grupā un faktiskajai iznīcināšanai 1944. gada jūlija sākumā, lielākā daļa rotas vīru gāja bojā vai tika saņemti gūstā. 15. divīzija atkāpšanās gaitā pārgāja Aivieksti un novietojās Meirānu un Jaunlubānas rajonā, šeit tika pieņemts lēmums 15. sapieru bataljonu līdz ar 15. artilērijas pulku nodot 19. divīzijas rīcībā. 19. divīzijas sastāvā 15. sapieru bataljons piedalījās kaujās Madonas augstienē, Mores kaujās, kaujās pie Cesvaines un līdz ar to atkāpās uz Kurzemi 1944. gada rudenī.
Pārformēšana
Kurzemes cietoksni bataljons atstāja ar kuģi 1944. gada novembra beigās, 29. novembrī sasniedzot Dancigu, tālāk ar vilcienu 5. decembrī nonākot Švarnagastē. Šeit bataljons saņēma 475 vīru papildinājumu no 1. būvpulka, par komandieri tika iecelts kapteinis Pēteris Ijabs, un līdz 1945. gada 21. janvārim bataljons izgāja apmācības.
Kaujas Pomerānijas līnijā
21. janvārī ap plkst. 09.0 bataljons saņēma pavēli sagatavoties kaujas darbībai, trauksmi izsludināja 22. janvāra 03.00, tās pašas dienas 13.30 bataljons devās uz Brusas staciju, kur 23.00 iekrāvās vilcienā un caur Vandsburgu devās uz Nakeli. 23. janvāra rītā 08.30 tapa zināms, ka Nakele jau ir ienaidnieka rokās un bataljons vilcienu pameta Vandsburgā un kopā ar 34. grenadieru pulku uzsāka gājienu Nakeles virzienā. 14:10 bataljons saņēma pavēli doties uz 15. fizilieru bataljona ieņemto Immenheimu un iztīrīt to no potenciāliem ienaidnieka atbalstītājiem, sākotnējā divīzijas pavēle paredzēja nošaut visus vīriešus, taču pēc kapteiņa Ijaba un 34. pulka komandiera iebildumiem to izdevās mainīt. Bataljons tāpat nodarbojās ar pilsētas pārmeklēšanu, tvarstot izbēgušus karagūstekņus, kā arī iesaistoties sadursmēs ar vietējiem civiliedzīvotājiem; bija bojāgājušie. Pēc uzdevumu izpildīšanas bataljons palika atpūtā.
24. janvārī bataljons saņēma pavēli atbalstīt 34. grenadieru pulka II bataljona uzbrukumu Nakelei, 3. rotai pastiprinot kādu vācu kaujas grupu 34. pulka labajā spārnā, 1. rotai paliekot rezervē Immenheimā, bet 2. rotai sedzot pulka labo flangu. 2. rota uzbrukumā iesaistījās 24. februāra 08:10, tai piedalot arī nodaļu ar pieciem Panzerschreck ieročiem, savukārt 3. rota jau 07:00 iesaistījās pretuzbrukumā. Par spīti būtiskām sakaru problēmām, uzdevuma mērķi izdevās izpildīt un līdz pusnaktij Immenheimas dienvidu daļa bija sasniegta, 25. janvāra 01:00 sapieru bataljona vienības pozīcijās nomainīja 34. pulka II bataljons un tās norīkoja tiešo sapieru darbu izpildei Nakeles-Valerhauzenas zonā.
26. janvārī notika spēcīgs ienaidnieka uzbrukums, kas lika sapieru bataljona vispirms 1. rotu, bet vēlāk arī 2. un 3. atkal iesaistīt aizstāvībā kā kājnieku vienību, ciešot smagus zaudējumus, 27. janvārī sākās atiešana uz Vandsburgu, 2. un 3. rotai vēl aizvien piedaloties smagās kaujās par Lindeburgu, 1. rotas liktenis leitnanta Akmeņa vadībā nebija zināms. 27. janvāra vēlā naktī bataljons sapulcējās 3 km uz ziemeļiem no Immenheimas, 1. rota vēl aizvien bija pazudusi, un virzījās uz Valdheimu. Izvairoties no ielenkšanas mēģinājuma 2. un 3. rotas atliekām izdevās caur Flatovu atiet uz Vilkensvaldi, to sasniedzot 28. janvāra 15:00. Šeit bataljona atliekas novietojās 34. pulka rezervē, pēc ievainoto hospitalizēšanas ierindā bija 1 virsnieks, 5 instruktori un 35 kareivji, plus bataljona štābs 4 virsnieku, 3 instruktoru un 5 kareivju sastāvā.
29. janvārī no bataljona vīriem saformēja kaujas grupu leitnanta Šīrona vadībā, kas devās Novo virzienā uzņemt sakarus ar 15. izlūku bataljonu. Ap plkst. 12.00 Vilkensvaldē ielauzās ienaidnieka tanki un kājnieki un bataljona štābs kopā ar 34. pulka štābu atgāja virzienā uz Flātovu, taču šeit ienaidniekam izdevās nogriezt ceļu un bataljona štābs turpināja ceļu ar 33. grenadieru pulka vienībām. 30. janvārī ap plkst. 18.00 štābam Flātovā pievienojās leitnanta Šīrona grupa un bataljons tika nodarbināt prettanku aizsprostu izbūvē. 31. janvāra 03:30 bataljons atgāja uz Jastrovum, kur līdz ar citām divīzijas vienībām nonāca ielenkumā. 2. februārī 15. sapieru bataljonu pakļāva vācu ģenerāļa Šēra kaujas grupai un 10:00 tas devās uz Flederbornu, tālāk atkāpjoties uz Landeku. Pa ceļam uz Landeku bataljona vīri līdz ar 15. sakaru bataljonu iesaistījās asās cīņās par Vallahzē ciemu, niknā tuvcīņā ciemu ieņemot un ceļu uz Landeku atbrīvojot. Laužoties uz Landeku krita bataljona sevišķo uzdevumu virsnieks leitnants Prūsis.
4. martā 15. sapieru bataljonu atkal sapulcēja vienuviet un pakļāva 33. grenadieru pulka komandierim pulkvedim Janumam; bataljons kopā ar 33. pulku sedza visas divīzijas atiešanu līdz Baltijas jūrai. 11. martā bataljons devās uz Horstu, kur tā 3. rotu piedalīja Hēmeļa kaujas grupai, bet 1. un 2. rotu 34. pulkam kā kājniekus un iesaistīja izlaušanās triecienā pie Dīvenovas; šeit 12. martā kaujā krita bataljona komandieris kapteinis Jansons. No Dīvenovas bataljons devās uz divīzijas pulcēšanās vietu Meklenburgā. 30. martā bataljons uzsāka nocietināšanas darbus Līhenas apkaimē.
Kaujas gaitas 15. sapieru bataljons beidza ar padošanos ASV spēkiem pie Sīlsdorfas 1945. gada 3. maijā.
Priežu rudmiese
Vēsture un taksonomija
Rudmieses ir pazīstamas kā ēdamas sēnes no seniem laikiem; tās sastopamas Senās Romas sienu gleznojumos. Rudmieses ietilpst itāliešu, spāņu, krievu un franču tautas ēdienu receptēs.
Sugu pirmais aprakstījis Kārlis Linnejs 1753. gadā kā Agaricus deliciosus, kur epitets deliciosus tulkojumā no latīņu valodas nozīmē "gardā". 1821. gadā angļu botāniķis Semjuels Grejs novietoja to Lactarius (pienaiņu) ģintī, kur tā atrodas arī pašlaik.
Daļa mikologu uzskata, ka Amerikas kontinenta priežu rudmiese ģenētiski, morfoloģiski un ekoloģiski atšķiras no attiecīgās Eiropas sugas. Citos kontinentos šī suga visdrīzāk nejauši ievazāta no Eiropas kopā ar priežu stādiem vai ievesta apzināti.
Augšanas apstākļi
Priežu mikorizas sēne. Latvijā aug nelielās grupās galvenokārt no jūlija beigām līdz septembrim priežu mežos. No Eiropas mērenās joslas izplatījusies pa visu pasauli, izņemot ekvatoriālos un antarktiskos rajonus. Priežu rudmieses parasti mežā izvēlas saulainas vietas ar smilšainu augsni, atklātas vai klātas ar nelielu zāli vai viršiem, ceļmalas. Bieži sastopamas vietās, kurās vasarās var atrast parastās vai graudainās sviestbekas. Mitrās vasarās augļķermeņi parādās lielos daudzumos jau vasarā, lai gan pamatā tiek uzskatīta par rudens sēni.
Barības vērtība
Laba ēdamā sēne, pēc PSRS laika klasifikācijas pirmās — augstākās kategorijas, lietojama visos veidos. Krievijā tās tradicionāli pieņemts sālīt bez termiskās apstrādes, īpaši ziemeļu reģionos; dokumenti liecina, ka jau 19. gadsimtā tikai no Kargopoles pilsētiņas vien gadā uz Sanktpēterburgu tika nosūtītas 80 tonnas sālītu rudmiešu. Jaunas sēnes Latvijas klimata zonā var ēst svaigas tūlīt pēc ievākšanas, tomēr ir ziņas, ka dienvidu zemēs (piemēram, Izraēlā) sausā laikā rudmiešu rūgtums var būt lielāks un tur tās prasa vismaz mērcēšanu. Latvijā bieža marinādēs. Viena no retajām sēņu sugām, kuras vēsturiski pārtikai vāc visā Eiropā, īpaši rietumu Vidusjūras piekrastes zemēs un Krievijas ziemeļos, un Eiropas imigrantu pēcteči citos kontinentos. Arī ne visai sēņojošajā Indijā, augsto plakankaļņu Meghālajas štatā, pētījums parādīja, ka šī sēne tur ir starp populārākajām.
Audzēšana
Bieži notiek mēģinājumi audzēt priežu rudmieses mākslīgi. Tā, Jaunzēlandē 2007. gadā iestādīja 42 priedes kopā ar rudmiešu micēliju. Pēc 5 gadiem tika novāktas 569 sēnes 30 kilogramu kopsvarā. Tika atzīmēts, ka lai gan koku mulčēšana paātrināja koku augšanu, tā negatīvi ietekmēja rudmiešu augļķermeņu veidošanos.
Andromedas miglājs
"Andromedas miglājs" var būt:
Rolāns Barts
Rolāns Barts (fr, dzimis, miris ) bija franču filozofs un semiotiķis, kas parasti tiek pieskaitīts strukturālisma un poststrukturālisma nozīmīgākajiem pārstāvjiem.
Rajko Mitičs
Rajko Mitičs (sr, dzimis, miris ) bija Dienvidslāvijas futbolists un futbola treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Dienvidslāvijas futbola izlasi.
Mitičs tiek uzskatīts par vienu no Belgradas "Crvena Zvezda" visu laiku svarīgākajiem spēlētājiem. Viņa vārdā ir nosaukts Rajko Mitiča stadions, kur Crvena Zvezda un bieži arī Serbijas futbola izlase aizvada savas mājas spēles.
Dienvidslāvijas futbola izlases sastāvā spēlējis no 1946. līdz 1957. gadam, kopumā 59 mačos gūstot 32 vārtus. Izcīnījis sudraba medaļu 1948. un 1952. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Piedalījies arī 1950. un 1954. gada FIFA Pasaules kausā.
Ņujorkas Svētā Patrika katedrāle
Uzcelta 1878. gadā, Amerikas pilsoņu kara laikā celtniecība tika pārtraukta. Baznīcas torņi pabeigti 1888. gadā. Iesvētīta. No 1927. līdz 1931. gadam tā tika restaurēta. 100 metrus augstā baznīca ir 53 metrus plata un 101 metru gara.
Vatikāna bibliotēka
Vatikāna apustuliskā bibliotēka (la, it) ir pāvesta Siksta IV dibināta bibliotēka Vatikānā. Atrodas Apustuliskās pils telpās. Kaut arī formāli dibināta 1475. gadā, bibliotēkas materiāli sākti vākt daudz senāk. 16. gadsimtā pāvests Pāvils V no Vatikāna bibliotēkas atdalīja Vatikāna slepeno arhīvu.
Mūsdienās tā ir milzīga seno un renesanses materiālu krātuve, kura tiek papildināta. Tās kolekcijā ir 1 600 000 grāmatu, 150 000 manuskriptu, 8300 inkunābulu, 100 000 gravīru un ģeogrāfisko karšu, 300 000 monētu un medaļu. Bibliotēkas struktūrā ietilpst bibliotekāru skola un restaurācijas laboratorija. Bibliotēkas materiāli ir pieejami pētniekiem. Kopš 2014. gada notiek bibliotēkas materiālu digitalizācija.
Ļevaškova
Ļevaškova ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada ziemeļu daļā 4 km no novada centra Baltinavas un 255 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa P45.
Nomodā
"Nomodā" (en) ir 2007. gada ASV trilleris, kura režisors un scenārija autors ir Džobijs Harolds. Galvenās lomas atveido Džesika Alba, Heidens Kristensens, Terenss Hauards, Lena Olina un Arliss Hauards. Filmas pirmizrāde notika.
Turīgs jaunietis, kuram paredzēta sirds transplantācijas operācija, atklāj, ka ķirurgu komanda plāno viņu nogalināt.
Herberts Manns
Herberts Manns (ru, dzimis, miris ) bija Cēsīs dzimis padomju krimināltiesību profesors.
Mācījās ģimnāzijā Jelgavā. 1912. gadā beidza Kazaņas universitāti, papildinājies Berlīnē. Strādājis Irkutskas, vēlāk Saratovas (no 1927. gada — profesors) universitātē. No 1928. gada Saratovas universitātes Fundamentālās bibliotēkas direktors. 1937. gadā — arestēts, 1938. gadā — nošauts, 1957. gadā — reabilitēts.
Bromēlijas
Bromēlijas (Bromelia) ir bromēliju dzimtas augu ģints. Bromēlijas izplatītas Latīņamerikā un Vestindijā. Ģintī ietilpst aptuveni 50 sugas. Zināmākā no tām ir Bromelia karatas.
Mūra likums
Mūra likums ir novērojums, ka skaitļošanas aparatūras vēstures gaitā tranzistoru skaits integrālajās shēmās dubultojas aptuveni divu gadu laikā. Likums nosaukts Intel līdzdibinātāja Gordona Mūra vārdā, kurš aprakstīja šo tendenci savā 1965. gada publikācijā. Viņa prognoze ir pierādījusies kā precīza daļēji tāpēc, ka to šobrīd izmanto pusvadītāju industrijā, lai veiktu ilgtermiņa plānošanu un uzstādītu mērķus pētniecībai un attīstībai.
Jūrgordenas tilts
Jūrgordenas tilts ir tilts Stokholmā, kas savieno Jūrgordenu ar Ēstermalmi.
Šajā vietā tilts uz Jūrgordenu ir pastāvējis no 1661. gada. Pašreizējais tilts tika būvēts 1896. gadā, bet atklāts 1897. gada maijā, dažas dienas pirms Starptautiskās Pasaules mākslas un rūpniecības izstādes atklāšanas Stokholmā, kas notika Jūrgordenā.
Sēdermalmē, Berksunda rūpnīcā tika izgatavotas tilta konstrukcijas.Tilta čuguna margas ir bagātīgi rotātas stilizētu ūdensaugu formās. Tlta centrālajā laidumā ir redzama tā laika karaļa Oskara II monogramma un moto "Mūsu nāciju labklājībai", kas atgādina Zviedrijas un Norvēģijas Ūnijas laikus. Pīlārā, kura pamatni grezno ūdenslilijas un jūras dievības, ir atveidots Stokholmas svētais izgādnis Svētais Ēriks. Tlta arhitekts ir Ēriks Jozefsons. Četrus granīta balstus katrā tilta stūrī rotā Rolfa Adlerspares veidotie dzelzs lukturi un mitoloģisko dievību skulptūras — Ēstermalmes pusē tās ir Friga, Odina sieva un Heimdals, sargs, bet Jūrgordenas pusē redzami Freija — auglības un mīlas dieviete, kā arī Tors ar savu āmuru.
Taisnā zarna
Taisnā zarna ir resnās zarnas beigu daļa (15—20 cm), kas sākas aiz S veida zarnas un beidzas ar anālo atveri. Atrodas mazā iegurņa dobumā. Taisnās zarnas mugurpusē ir krustu kauls un astes kauls, bet priekšpusē vīriešiem urīnpūslis, sēklas pūslīši, sievietēm — dzemde un maksts. Taisnajai zarnai mazā iegurņa rajonā ir paplašinājums, kas uz leju starpenes rajonā pāriet tūpļa kanālā, kuru noslēdz 2 slēdzējmuskuļi. Iekšējais slēdzējmuskulis nav pakļauts cilvēka gribai, bet ārējais slēdzējmuskulis ir pakļauts cilvēka gribai. Taisno zarnu izklāj gļotāda, kas apakšdaļā veido vairākas gareniskas, bet augšdaļā — 3 šķērseniskas krokas. Tāpat kā viscaur resnajā zarnā, arī taisnajā zarnā gļotādā ir zarnu dziedzeri un atsevišķi mezgliņi. Taisnās zarnas augšdaļa klāta ar vēderplēvi, kas veido ārējo zarnas kārtu.
Ievu iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Ievu iela ir savienota ar šādām ielām:
Tiešsaistes sociālais tīkls
Tiešsaistes sociālais tīkls ir tīmekļa vietne, kurā, reģistrējoties un izveidojot individuālo profilu, ir iespējams kontaktēties un sazināties ar citiem lietotājiem (indivīdiem, grupām vai organizācijām). Saziņa sociālajā tīklā notiek dažādos veidos: var paust savu viedokli dienasgrāmatās un forumos, var veidot interešu grupas, apmainīties ar fotogrāfijām, augšupielādēt audio un video failus, sūtīt vēstules u.tml. Lietotājus var vienot intereses, gaume vai paziņas. Pēdējā laikā galvenais uzsvars tiek likts uz savas virtuālas identitātes veidošanu, izkopšanu un popularizēšanu, nevis, lai veidotu sasvstarpēju komunikāciju.
Iedalījums
Ir pieejami vairāki simti dažādu sociālo tīklu veidi, un to skaitam ir tendence palielināties. Visus sociālos tīklus var iedalīt četrās lielās kategorijās:
Latvijā 2012. gadā populārākie sociālie tīkli bija Draugiem.lv, Facebook, YouTube un Twitter.
Vēsture
Datortīklu iespējas veicināt sociālo mijiedarbību tika aprakstītas jau agrā datoru tīklu attīstības stadijā. Mēģinājumi atbalstīt sociālos tīklus ar datora pastarpinātu komunikāciju tika veidoti daudzos agrīnajos tiešsaistes pakalpojumos, piemēram, Usenet, ARPANET, LISTSERV un ziņojumu dēļa pakalpojumos. Daudzas sociālo tīklu prototipa funkcijas bija pieejamas tādos tiešsaistes pakalpojumos kā America Online, Prodigy, CompuServe, ChatNet un The WELL.
20. gadsimta 90. gadu beigās par sociālā tīkla galveno iezīmi kļuva lietotāja profils, ļaujot lietotājiem veidot draugu sarakstus un meklēt citus lietotājus ar līdzīgām interesēm. Jaunas sociālās tīklošanās metodes tika attīstītas 90. gadu beigās un daudzas tīmekļa vietnes sāka izstrādāt sarežģītāku funkcionalitāti lietotāja draugu atrašanai un pārvaldībai. Šī sociālo tīklu jaunā paaudze uzplauka, sākot ar 1997. gadu, kad parādijās SixDegrees.com,, tad Makeoutclub 2000.gadā, , Hub Culture un Friendster 2002. gadā,, un drīz kļuva par plaši izplatītu lietu internetā.
Taču, pateicoties augstam interneta izplatības līmenim Dienvidkorejā, pirmais masveida sociālais tīkls bija Dienvidkorejas pakalpojums Cyworld, kas tika palaists 1999. gadā kā tīmekļa emuāru vietne, kam pievienoja sociālo tīklu funkcijas 2001. gadā. Šī kompānija kļuva par vienu no pirmajām pasaulē, kas guva peļņu, pārdodot virtuālas preces.
Gadu vēlāk Friendster sekoja MySpace un LinkedIn un pēc tam arī Bebo. Friendster ieguva popularitāti klusā okeāna salās. Orkut kļuva par pirmo populāro sociālo tīklu pakalpojumu Brazīlijā un drīz vien ieguva popularitāti Indijā (Madhavan, 2007). Apliecinot straujo sociālo tīklu vietņu popularitātes pieaugumu, tika ziņots, ka 2005. gadā Myspace bija populārāks par Google. Facebook tika palaists 2004. gadā, kļuva par lielāko sociālo tīklu pasaulē 2009.gada sākumā. Facebook vispirms tika ieviests kā Harvardas universitātes sociālais tīkls, tad izplatījās uz citām universitātēm un visbeidzot visā pasaulē. Tika ieviests termins "Sociālie mediji", un tas drīz kļuva plaši pazīstams.
Hristopuls
Hristopuls (gr (Hristopoulos); sieviešu dzimtē Hristopulu) ir grieķu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Anta
Anta (pon, en) ir neapdzīvots koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī, administratīvi pakļauta Kiti municipalitātei Ponpejas salas dienvidrietumos. Daivinga tūrisms.
Ģeogrāfija
Anta ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā Seņavina salu grupā 10 km uz dienvidrietumiem no Ponpejas ārējā rifa. Atolā 13 salas, kopējā to sauszemes platība ir 1,86 km². Koraļļu rifs ieskauj 74 km² lielu līdz 67 m dziļu lagūnu; kopējā atola platība ir 99 km². Atola salas izvietojušās uz atola dienvidu—dienvidrietumu rifa, lielākās no tām ir Pānmveka (60 ha), Nikalapa (47 ha) un Pasa (19 ha).
Sociālais tīkls
Sociālais tīkls ir sociāla struktūra, kas sastāv no sociālajiem dalībniekiem (piemēram, privātpersonām vai organizācijām). Šo struktūru analizēšanai izmanto sociālo tīklu analīzi, lai noteiktu lokālos un globālos modeļus un pārbaudītu tīkla dinamiku.
Sociālie tīkli nav sinonīms sociālajiem medijiem vai sociālo tīklu portāliem. Šāda veida vietnes ir tikai vieni no piemēriem, kuros cilvēku sociālā tīklošanās izpaužas.
Vēsture
19. gadsimta deviņdesmito gadu beigās Emīls Dirkems un Ferdinands Tennīss savās teorijās un sociālo grupu izpētē aizsāka ideju par sociālajiem tīkliem. Tennīss apgalvoja, ka sociālās grupas var pastāvēt kā personiskas un tiešas sociālās saiknes, kas vai nu savieno indivīdus, kuriem ir kopīgas vērtības un ticība (vācu val. "Gemeinschaft”, parasti tulko kā "kopiena") vai bezpersoniskas, formālas un instrumentālas sociālās saiknes (vispārpieņemtais vācu valodā "Gesellschaft" kā "sabiedrība"). Dirkems sniedza nestandantistisku sociālo faktu izskaidrojumu, apgalvojot, ka sociālās parādības rodas, saskaroties ar indivīdiem, un to vairs nevar uzskatīt par atsevišķu dalībnieku īpašībām. Georgs Zimmels divdesmitā gadsimta mijā norādīja uz tīklu būtību, lieluma ietekmi uz mijiedarbību un sāka pētīt mijiedarbības varbūtību tīklos, nevis grupās. 1930. gadā lielas izmaiņas šajā jomā varēja redzēt vairākās grupās psiholoģijā, antropoloģijā un arī matemātikā.
Psiholoģijā 1930. gados Jakobs L. Moreno sāka sistemātiski reģistrēt un analizēt sociālo mijiedarbību mazās grupās, īpaši klasēs un darba grupās. Pētījumi sociālo tīklu kontekstā tika veikti arī tādās nozarēs kā antropoloģija un socioloģija.
Analīzes līmeņi
Mikro līmenis — molekulārā līmenī sociālā tīkla izpēte parasti sākas ar indivīdu, jo sociālas attiecības var rasties nelielā indivīdu grupā kādā konkrētā sociālajā kontekstā. Mikro līmeņa apakšlīmeņi ir diādes līmenis, triādes līmenis, aktiera līmenis un apakškopas līmenis.
Mezo līmenis — kopumā mezo līmeņa teorijas sākas ar populācijas lielumu, kas ir starp mikro un makro līmeni. Tomēr mezo līmenis var attiekties arī uz analīzi, kas ir īpaši izstrādāta, lai atklātu saikni starp mikro un makro līmeni. Mezo līmeņa tīkliem ir mazs blīvums, un tiem var būt cēloniski procesi, kas atšķiras no starppersonu mikro līmeņa tīkliem. Mezo līmenī ietilpst organizāciju tīkli, nejauši sadalīti tīkli un bezmēroga tīkli.
Makro līmenis — tā vietā, lai izsekotu starppersonu mijiedarbībai, makro līmeņa analīzes parasti izseko mijiedarbības rezultātus, piemēram, ekonomisko vai citu resursu pārsūtīšanas mijiedarbību lielā iedzīvotāju populācijā. Makro līmenī ietilpst plaša mēroga tīkli un kompleksie tīkli.
Teorētiskās saites
Importētās teorijas — sociālo tīklu analīzes vajadzībām tika importētas dažādas teorētiskās pamatnorādes. Visredzamākās no tām ir grafu teorija, bilances teorija, sociālās salīdzināšanas teorija un sociālās identitātes pieeja.
Vietējas teorijas — no sociālo tīklu analīzes viedokļa ir izveidotas divas teorijas (strukturālā lomu teorija un heterofīlijas teorija). Heterofīlijas teorijas pamatā ir viena pētījuma atklājums, ka vājās saites var būt svarīgas, meklējot informāciju un jauninājumus, jo pastāv tendence vairāk homogenizēt viedokļus, kā arī dalīties ar daudzām kopīgām iezīmēm.
Borovka (Šķilbēnu pagasts)
Borovka ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 10,8 km no pagasta centra Rekovas, 21,9 km no novada centra Viļakas un 257,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, pie valsts robežas ar Krieviju, uz dienvidiem no Rikas upes ietekas Kūkovā.
Martins Hanzals
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Hanzals sāka 2005.—06. gada sezonā, 19 spēles aizvadot Čehijas Ekstralīgas kluba HC Ceske Budejovice sastāvā. 2006.—07. gada sezonā spēlēja Rietumu hokeja līgā, taču tad izcīnīja vietu NHL kluba Fīniksas "Coyotes" rindās. "Coyotes" sastāvā Hanzals aizvadīja 10 sezonas, līdz 2017. gada februāra nogalē tika aizmainīts uz Minesotas "Wild".
Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2008. un 2013. gada Pasaules čempionātos.
Matiass Vesino
Sasniegumi
Nacional
Lodvārpu grīslis
Lodvārpu grīslis ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā izplatīta gandrīz visur Eiropā, neiekļaujot galējos austrumus, ziemeļus un dienvidus. Latvijā lodvārpu grīslis ir sastopams nevienmērīgi un nereti, neiekļaujot austrumdaļu, kur tas ir sastopams ļoti reti.
Atsevišķi eksemplāri un skrajas grupas aug sausos mežos un to izcirtumos, meža laucēs un sausās pļavās.
Apraksts
Lodvārpu grīslis ir daudzgadīgs, 15-35 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un pūslītim ir īss knābītis.
Augs ir blāvi zaļš un veido blīvu ceru. Lapas ir 0,2-0,3 cm šauras, mazliet īsākas nekā stublājs vai gandrīz stublāja garumā. Apakšējo lapu makstis ir sarkanīgas un šķeldrainas. Stublājs ir trīsšķautņains un parasti nedaudz izliekts. Stublāju galā ir viena, vālesveidīga, 0,4-1,2 cm gara vīrišķo ziedu vārpiņa. Sievišķo ziedu vārpiņas ir lodveidīgas, 2-5, sēdošas, blīvi satuvinātas tūlīt zem vīrišķās vārpiņas. Apakšējās vārpiņas seglapa ir nedaudz īsāka vai vienāda garuma ar ziedkopu. Augļa pūslīša segplēksne ir brūna, olveidīga, gals smails, vidū ar zaļu joslu. Pūslītis ir zaļš vai dzeltenzaļš, olveidīgs, apmatots. Knābītis ir īss, paugurveidīgs. Zied maijā.
Bebru pagasts
Bebru pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar sava novada Iršu, Kokneses, Vietalvas un Klintaines pagastiem un Ogres novada Krapes, Madlienas un Meņģeles pagastiem.
Reljefa formas
Brencēnu kalns, Cūkkalns, Mitrukalns, Plepu kalns
Ūdensteces
Bebrupe, Elkšņupe, Gaidupe, Galdupe, Lobe, Lokmene, Paskule, Pērse, Recija.
Ūdenstilpes
Recijas dzirnavezers, Rožkalnu dīķis, robežojas ar Lobes ezeru.
Purvi
Dzērvēnu purvs, Garais purvs, Lielais purvs (Šķibes purvs), Rozu purvs
Dabas aizsardzība
Pagasta teritorijā atrodas dabas liegums Šķibu purvs.
Vēsture
Dibināts pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanas.
1935. gadā Bebru pagasta platība bija 116 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bebru un Jaunbebru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Bebru ciemam pievienoja Vērenes ciemu. 1960. gadā daļu Bebru ciema iekļāva Plāteres ciemam. 1962. gadā Bebru ciemam pievienoja daļu Ratnicēnu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kokneses novadā. 2021. gadā iekļauts Aizkraukles novadā
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas: Vecbebri (pagasta centrs), Blankas, Brencēni, Gaidupes, Jaunbebri, Ozoli, Tupiešēni, Vēži, Zutēni.
Izglītība un kultūra
Bebru pagastā atrodas Kokneses novada Bebru pagasta pārvalde, Vecbebru bibliotēka, Vecbebru pasta nodaļa, Vecbebru pirmsskolas izglītības iestāde "Bitīte" un Vecberu Profesionālā vidusskola.
Lai veicas, Čak!
Filmā sievietes atrod savu "īsto mīlestību" pēc pārgulēšanas ar zobārstu Čaku. Čaks satiek meiteni Kemu un cenšas kļūt par viņas īsto mīlestību.
Marks Opeskins
Marks Opeskins (dzimis 1953. gadā Rīgā) ir kordiriģents, latviešu dziesmu svētku virsdiriģents. Frankfurtes latviešu sieviešu kora "Silava" diriģents.
Dzīvesgājums
Dzimis 1953. gada oktobrī Rīgā. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā un studēja mūziku Latvijas Valsts konservatorijā. 1973. gadā izceļoja uz Vāciju, kur 1974. gadā kopā ar Gundaru Rulli izveidoja psihedēliskā roka un blūzroka grupu "Prusaku ansamblis", kas ierakstīja tikai vienu albumu.
Turpināja mūzikas studijas Frankfurtes Mūzikas un Tēlotājmākslas augstskolā (Hochschule für Musik und Darstellende Kunst), pēc kuras beigšanas kopš 1980. gada strādā šajā augstskolā un kopš 1981. gada Dr. Hoha Konservatorijā (Dr. Hoch's Konservatorium) kā mūzikas teorijas docētājs. Līdztekus bija Vācijas latviešu kamerkora “Dūdas” (1983–1990) dibinātājs un mākslinieciskais vadītājs, vadīja Minsteres Pasaules Brīvo Latviešu Dziesmu dienu un kultūras svētkus (1984, 1987), bija virsdiriģents Latviešu dziesmu svētkos Eiropā, Kanādā un Austrālijā. 1990. gadā viņš bija XX Vispārējo latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents Rīgā.
1990. gadā pārcēlās uz dzīvi Neianšpahā (Neu-Anspach), kur darbojās kā Augštaunas apriņķa (Hochtaunuskreis) koru vadītājs (1990-2004), ir Hesenes federālās zemes koru valdes mūzikas nodaļas biedrs. Vada arī Frankfurtes latviešu sieviešu kori “Silava”. Studentu korporācijas Fraternitas Imantica filistrs.
Mesija
Mesija (no senebreju — ‘svaidītais’) ir cilvēks, kuru Dievs ir izraudzījies par valdnieku. Jūdaismā tas ir Dieva apsolītais glābējs, kristietībā tas ir Jēzus Kristus, savukārt islāmā — mahdī.
Skandināvu aizsardzība
Skandināvu aizsardzība ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. e2-e4 d7-d5 '''.
To klasificē pie pusatklātām atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu B01.
Vēsture
Atklātne pirmoreiz pieminēta L. Lusenas grāmatā (15. gs. beigās) un sākotnēji saukta par centra kontrgambītu. Mūsdienu nosaukuma rašanos veicinājuši skandināvu (galvenokārt zviedru) šahistu pētījumi. Vērtīgu ieguldījumu teorijas attīstība devis Ž. Mizess (1918), kas pirmais sarakstījis monogrāfiju par šo atklātni. Mūsdienu praksē reti sastopama.
Stratēģiskā ideja
Tās ideja ātra dāmas attīstība un figūru pretspēle centrā. Tomēr tempa zaudējums, kas saistīts ar dāmas pāragro gājienu, un atbalsta punktu trūkums centrā, nodrošina baltiem labāku pozīciju un ilgstošu iniciatīvu.
Galvenie varianti
Pēc dabiskā: 2. e4xd5 melniem divas iespējās:
Žans Mikaēls Seri
Žans Mikaēls Seri (fr, dzimis ) ir Kotdivuāras futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Kotdivuāras futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Seri pārstāv Francijas 1. līgas komandu Bordo "Girondins", kas viņu īrē no Fulham FC.
Sasniegumi
Galatasaray
Individuālie sasniegumi
Strautiņi
Strautiņi var būt:
Nikto
Nikto (arī Ņikto) ir Latvijas alternatīvā roka grupa, kas iedvesmojusies 20. gadsimta sākuma krievu dzejā un Ņujorkas No Wave kustībā. Tā izpilda dziesmas krievu valodā. 2015. gadā dibinātās grupas līderis, visu dziesmu tekstu autors un izveidotājs ir Latvijas krievu mūziķis Aleksandrs Aleksandrovs (balss, ģitāra u.c. instrumenti), tajā spēlē arī Jana Petkus (basģitāra), Matīss Akuraters (bungas) un Armands Benders (trompete).
Biogrāfija
Grupas nosaukums radies no krievu valodas vārda никто (latviski — "neviens"). To iedvesmoja grupas līdera redzētais sapnis, kurā Aleksandra tēvs jautājis, par ko viņš vēlās kļūt, uz ko Aleksandrs atbildējis "nikto" (par neko).
Grupa veidojās, attīstoties no mūziķa Aleksandra Aleksandrova soloprojekta, 2015. gada rudenī. Aleksandram, kurš tobrīd uzstājās kā solomākslinieks, piedāvāja uzstāties koncertā, kas mudināja izveidot grupu. Pārējie sākotnējie dalībnieki Māris un Matīss ar Aleksandru iepazinās kopīgā sadarbības partnera, mūziķa Gata Ziemas studijā. Pēc pāris mēģinājumiem notika pirmais koncerts, kurā grupa sevi dēvēja par "Aleksandra Aleksandrova trio". Otrajā koncertā grupa iesildīja holandiešu mūziķi Jozefu van Visemu un uzstājās ar nosaukumu "Moonzund", bet rītā pēc koncerta Aleksandrs izdomāja pašreizējo nosaukumu.
Vēlāk grupai pievienojās trompetists Armands.
2019. gada janvārī grupa izdeva savu debijas albumu "Nikto", kurš izdots gan digitālā, gan vinila plates formātā un ierakstīts Hodila Records studijā. Kopumā albums tapa apmēram divus ar pusi gadus. Albums tika atzinīgi novērtēts mūzikas apskatnieku vidū, saņemot augstāko vērtējumu no tādiem kritiķiem kā Uldis Rudaks, Dace Volfa un Toms Treibergs. Albums tika nominēts "Austras balvai 2019". Tāpat grupa tika nominēta Latvijas mūzikas ierakstu gada balvai "Zelta mikrofons 2020" nominācijā "Debija".
Ventspils 2. vidusskola
'''Ventspils 2. vidusskola''' ir vispārizglītojoša skola, kas atrodas Kuldīgas ielā 65 Ventspilī. Skolā mācās 533 skolēni un strādā 49 pedagogi.
Vēsture
Dibināta pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā kā skola ar krievu mācību valodu.
Dālderi
Dālderi var būt:
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete vīriešiem
Paukošana ar floreti vīriešiem bija viena no septiņām paukošanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, Parīzē. Sacensības tika aizvadītas no 1900. gada 14. līdz 21. maijam, 14. un 15. maijā tika aizvadīta pirmā kārta, 16. maijā notika ceturtdaļfināli, 17. maijā notika atkārtojuma cīņas, bet 18. un 19. maijā notika pusfināla sacensības, bet 21. maijā tika aizvadītas fināla sacensības. Tās notika Tilerī dārzā, Parīzē un tajā kopā startēja 54 sportisti no 10 valstīm.
Sanpaulu metro
Sanpaulu metro jeb Sanpaulu metropolitēns (Metropolitano de São Paulo) ir metro sistēma Brazīlijas lielākajā pilsētā pēc iedzīvotāju skaita Sanpaulu, kas ir sākusi darboties 1974. gada 14. septembrī. Metro sastāv no sešām līnijām un sešdesmit sešām stacijām. Kopējais līniju garums sasniedz 74,8 kilometrus. Pēc 2013. gada datiem, katru dienu Sanktpēterburgas metro pārvadā 4,6 miljonus pasažieru, bet gada laikā 888,6 miljonus pasažieru.
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete vīriešiem
Olimpiskās medaļas šajā disciplīnā izcīnīja tikai Francijas paukotāji. Zelta medaļu ieguva Emīls Koste, sudraba medaļu ieguva Anrī Masons, bet bronzas medaļu ieguva Marsels Bulenžē.
Sanpaulu metro
Tas ir otrais lielākais metro tīkls Dienvidamerikā aiz Mehiko metro un četrdesmit astotais lielākais metro tīkls pasaulē pēc kopējā līniju garuma, kā arī piecpadsmitais noslogotākais metro pasaulē pēc pārvadāto pasažieru skaita.
Nākotnē ir plānots Sanpaulu metro tīklu paplašināt līdz divpadsmit līnijām ar 143 metro stacijām.
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete vīriešiem
Sacensību formāts
Disciplīnā tika izmantots piecu kārtu formāts: pirmā kārta, ceturtdaļfināls, atkārtojuma cīņas, pusfināls un fināls. Pirmajās trīs kārtās (pirmā kārta, ceturtdaļfināls, atkārtojuma cīņas) sastāvēja no paukotāju salikšanas pāros, kur viņi cīnījās viens pret otru. Lai noteiktu progresu, tika izmantoti žūrijas prasmju vērtējumi, nevis spēles rezultāti. Pēdējās divās kārtās (pusfinālā un finālā) tika izmantota apļa spēle, kurā tika ieskaitīti faktiskie rezultāti. Disciplīnā tika izmantoti standarta floretes noteikumi, tostarp pieskārienu veikšana ar floretes galu, mērķa zona bija ierobežota līdz rumpim, un prioritāte noteica dubultpieskārienu uzvarētāju.
Albērvila
Albērvila (fr) ir komūna Savojas departamentā, Ronas-Alpu reģionā, Francijā.
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete vīriešiem
Sacensību formāts
Pirmajā kārtā startēja visi 54 paukotāji, kuri bija sadalīti 27 pāros. Žūrija izvēlējās 37 paukotājus, kuri kvalificējās ceturtdaļfinālam. Ceturtdaļfinālā 37 paukotājus atkal sadalīja pāros, vienam no paukotājiem nebija pretinieka. Trīs no paukotājiem izstājās pirms ceturtdaļfināla, kā rezultātā vienam no paukotājam sanāca sacensties divas reizes. Žūrija izvēlējās 10 paukotājus, kuri uzreiz kvalificējās pusfinālam, un 14 paukotājus, kuri startēja atkārtojuma cīņās. Atkārtojuma cīņās startēja 14 paukotāji, kuri bija sadalīti 7 pāros. Žūrija izvēlējās 6 paukotājus, kuri kvalificējās pusfināla cīņām. Pēc tam, kad viens no paukotājiem izstājās pēc pusfināla cīņām, no atkārtojuma cīņas kārtas tika izvēlēts vēl viens paukotājs, kurš automātiski kvalificējās cīņai par 9. — 16. vietu. Pusfinālu kārtā startēja kopā 16 paukotāji, kuri tika sadalīti 2 grupās, katrā pa 8 paukotājiem. Katrā no šīm grupām tika izspēlēta, grupu spēle, kur katrs paukotājs sacenstās ar pārējiem grupas paukotājiem. Četri labākie katras grupas paukotāji kvalificējās finālam, savukārt 5. — 8. vietas ieguvēji kvalificējās cīņai par 9. — 16. vietu.
Albērvila
Albērvila tika dibināta 1836. gadā. Tajā notika.
Paukošana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete vīriešiem
Sacensību kalendārs
— Pirmā kārta; — ceturtdaļfināls;  — atkārtojuma cīņas;  — pusfināls;  — fināls (medaļu izcīņa)
Pirmā kārta
— kvalifikācija nākamajai kārtai.
Ceturdaļfināls
— kvalifikācija nākamajai kārtai; — kvalifikācija atkārtojuma cīņai.
Pusfināls
— kvalifikācija finālam; — kvalifikācija fināla cīņai par 9 — 16. vietu.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Disciplīnā startēja 54 sportisti no 10 valstīm. Pirmo reizi šajā disciplīnā bija pārstāvēti ASV, Austrijas, Beļģijas, Haiti, Itālijas, Peru, Spānijas, Šveices un Zviedrijas sportisti.
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.
Ikšķiles iela (Jūrmala)
Ikšķiles iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Ikšķiles iela sākas krustojumā ar Turaidas ielu un beidzas krustojumā ar Raunas ielu. Kopējais ielas garums ir 160 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ikšķiles ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Ikšķiles iela ir savienota ar šādām ielām:
Strautiņi (Alsviķu pagasts)
Strautiņi (agrāk Ķemeri) ir ciems Alūksnes novada Alsviķu pagastā pie autoceļa P34 (Sinole—Silakrogs). Strautiņos ietilpst ciema daļa Līvkalni. Atrodas pagasta centrālajā daļā 10 km no pagasta centra Alsviķiem, 11 km no novada centra Alūksnes un 197 km no Rīgas. Netālu no Strautiņiem līdz Padomju armijas izvešanai 1994. gadā atradās PSRS raķešu bāze (23. raķešu divīzijas 30. raķešu pulka 1. diviziona pozīcijas).
No 1868. līdz 2023. gadam Strautiņos atradās skola.
Šaja Kozlovskis
Šaja Kozlovskis (pl; dzimis 1910. gadā, miris 1943. gadā) bija ebreju izcelsmes poļu šaha problēmists, poļu šaha etīdes skolas pamatlicējs. Pēc nacistu okupācijas gājis bojā Lodzas geto.
Šaha kompozīcija
20. gadsimta trīsdesmitajos gados poļu laikrakstos Głos Poranny un Świat szachowy publicējis apmēram 30 šaha etīdes.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Etilmaltols
Etilmaltols ir organiska viela ar ķīmisko formulu C7H8O3. Etilmaltols ir balta viela ar saldenu smaržu, ko var raksturot kā karamelizēta cukura vai karamelizētu augļu smaržu. To lieto kā garšas pastiprinātāju E637 dzērieniem un ēdieniem, arī kā smaržvielu.
Ivans Vasiļjevičs maina profesiju
Prologs
Filmas sākums ir melnbalts. Izgudrotājs Aleksandrs Timofejevs (Šuriks) būvē laika mašīnu. Kārtējais eksperiments (kas bieži vien novedis pie elektrības drošinātāja pārdegšanas kāpņu telpā) šoreiz izraisa sprādzienu un drošinātāju pārdegšanu visā mājā, bet Šuriks zaudē samaņu.
Timofejeva vīzijas
Sākoties vīzijām, filma kļūst krāsaina.
Piedūmotajā dzīvoklī mājās pārnāk Timofejeva sieva Zina, kas ir kinoaktrise. Viņa paziņo Šurikam, ka to pamet un brauks prom uz Gagru kopā ar savu jauno draugu, kinorežisoru Jakinu. Tajā pašā laikā kaimiņa zobārsta Antona Špaka dzīvoklī uzdarbojas zaglis-recidīvists Žoržs Miloslavskis. Pie Šurika dzīvoklī atnāk nama pārvaldnieks Ivans Vasiļjevičs Bunša, kam Šuriks nodemonstrē laika mašīnas darbību pie zemas jaudas. Tā rezultātā izgaist siena starp Šurika un Špaka dzīvokļiem. Pie Špaka pārsteigtais zaglis Miloslavskis paskaidro, ka ir zobārsta draugs. Viņu ieinteresē ierīce, ar kuru var novākt sienas. Šuriks palielina mašīnas jaudu, un cauri sienai parādās cara palātas, kur tronī sēž Ivans Bargais, blakus viņam diakons Feofans. Ieraudzījis neierasta izskata cilvēkus, Feofans notur viņus par dēmoniem un aizskrien saukt palīgā sargus, bet Ivans Bargais nobīstas no Šurika melnā kaķa un cauri Šurika dzīvoklim izskrien kāpņu telpā. Atskrien cara sargi, tiek pielietoti kaujas cirvji, viens cirvis trāpa laika mašīnai, un tā sabojājas. Ivans Bargais paliek mūsdienās, bet pārvaldnieks Ivans Vasiļjevičs Bunša un zaglis Miloslavskis paliek pagātnē, Ivana Bargā laikā. Bunšam un Miloslavskim izdodas aizbēgt no sargiem. Miloslavskis ir pamanījis pārvaldnieka vizuālo līdzību ar caru, un pierunā viņu saģērbties cara drēbēs un izlikties par Ivanu Bargo. Pats Miloslavskis uzdodas par kņazu.
20. gadsimtā nokļuvušajam caram Šuriks cenšas paskaidrot, kas noticis. Viņš lūdz caru pagaidīt dzīvoklī, kamēr pats aizskries uz veikalu pēc tranzistoriem. Cars gaida dzīvoklī, bet tad uzrodas kaimiņi, Bunša sieva un arī zobārsts Špaks. Pēc vairākiem starpgadījumiem un strīdiem tiek izsaukta gan psihiatriskās palīdzības komanda, gan milicija.
Miliči aiztur gan Ivanu Bargo, gan Bunšu, bet psihiatriskās palīdzības komanda abiem uzvelk trakokreklus, jo viņu paskaidrojumiem neviens netic. Miliči abus aizved pie Bunša sievas, kas atpazīst abus un rezultātā padomā, ka pati arī sajukusi prātā un dodas viņiem līdzi uz psihiatrisko slimnīcu. Miloslavskis slimnīcā pamanās pārģērbties baltā halātā un izliekas par darbinieku. Kopā ar sanitāriem viņš izved pacientus ārā no slimnīcas. Bet tad miliči atrod Miloslavska atstātajā jakā dokumentu par atbrīvošanu no apcietinājuma un saprot, ka palaiduši zagli. No balkona viņi sauc, ka Miloslavskis jānoķer, visi metas viņam pakaļ. Pa to laiku Ivans Bargais nemanīts aizbēg un ierodas pie Šurika, kas iedarbina laika mašīnu un aizsūta caru atpakaļ savā laikā.
Epilogs
Filma atkal kļūst melnbalta. Šuriks attopas no samaņas zuduma un vairs nesaprot, kas īsti ir noticis. Pie durvīm klauvē. Šuriks atver, un tur stāv Bunšu pāris, draudot sūdzēties par mājas atstāšanu bez elektrības. Šurika jautājums, vai viņus jau izlaiduši no trakomājas, padara viņus vēl niknākus. Pamazām Šuriks attopas un atceras, ka viņu pametusi sieva. Drīz arī Zina pārnāk no darba. Šuriks jautā par kinorežisoru un braukšanu uz Gagru. Zina neko nesaprot, saka, ka viņš par daudz darbojas ar laika mašīnu. Tad Šuriks pamana cara atstāto cepuri, kas ir krāsaina. Bet tad tā, izrādās, jau pārvērtusies par melno kaķi.
Filmas uzņemšana
Filmu sāka uzņemt 1972. gada maijā. 20. gadsimta skatus filmēja Maskavā, Ivana Bargā palātas filmētas Rostovas Kremlī. Atsevišķas filmas epizodes filmētas arī Jaltā.
Filma tika pakļauta cenzūrai. Bija uzskats, ka Ivana Bargā tēlu nevar rādīt tik komiskā veidā. Tika pieprasīts izgriezt epizodi, kur cars Šurika dzīvoklī cep kotletes. Dažās vietās nācās mainīt tekstu. Piemēram, kad Bunša (cara lomā) greznajās cara vakariņās jautā Miloslavskim, kas par to visu maksās, atbildei bija jābūt "Tauta, tauta, tētiņ!", bet cenzūras dēļ atbilde tika mainīta uz "Katrā gadījumā, ne mēs". Epizodē, kur caram miliči prasa dzīves vietu, oriģinālā atbilde bija "Maskava, Kremlis", bet cenzūras dēļ mainītā atbilde ir: "Palātās". Cenzūras rezultātā filma tika saīsināta par 10 minūtēm. Tomēr oriģinālais variants Mosfiļm studijā ir saglabāts.
Mašīnkods
Mašīnkods, arī mašīnvaloda vai datorvaloda, ir instrukciju kopa, kuru pazīst un kuras komandas izpilda datora centrālais procesors. Datorprogrammām, kas rakstītas mašīnvalodā, nav nepieciešama iepriekšēja kompilēšana.
Datorvaloda
Datorvaloda var būt:
Dionisijs Kasdaglis
Dionisijs Kasdaglis (el) arī Dimitrijs Kasdaglis (el) (dzimis 1872. gada 10. oktobrī, miris 1931. gadā) bija grieķu-ēģiptiešu tenisists, divu olimpisko sudraba medaļu ieguvējs, kā arī 1896. gada vasaras olimpisko spēļu un 1906. gada neoficiālo olimpisko spēļu dalībnieks.
Kasdaglis ir dzimis Anglijā, Lielajā Mančestrā. Viņš dzīvoja Ēģiptē, bet saskaņā ar oficiālo ziņojumu viņš Olimpiskajās spēlēs startējis kā Grieķijas komandas pārstāvis.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Viņš 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja tenisā gan vienspēļu, gan dubultspēļu turnīros. Vienspēļu turnīrā Kasdaglis izcīnīja sudraba medaļu uzvarot Ž. Defertu, Konstantinu Akratopulu, Momčilo Tapavicu, bet fināla mačā piekāpās Lielbritānijas tenisistam Džonam Bolandam. Dubultspēļu turnīrā viņa partneris bija Demetrijs Petrokokins. Viņi turnīrā izcīnīja sudraba medaļu, pieveicot Konstantinu Paspati/Evangeli Ralli un Edvīnu Fleku/Džonu S. Robertsonu, bet fināla mačā zaudēja Džonam Bolandam/Frīdriham Traunam. Starptautiskā Olimpiskā komiteja savā olimpisko medaļnieku datubāzē Kasdagļa un Petrokokina rezultātu un iegūto medaļu pieskaita pie Jauktās komandas panākumiem.
1906. gada neoficiālās olimpiskās spēles
Savukārt 1906. gada neoficialajās olimpiskajās spēlēs Atēnās Kasdaglis startēja gan vienspēļu turnīrā. Tajās viņš uzvarēja pirmajā kārtā P. Manesi, bet otrajā kārtā zaudēja Gūsam Kesleram un cīņu par neturpināja.
Klonazepāms
Klonazepāms (zināms arī kā Klonopin) ir benzodiazepīnu grupas psihotropā viela, ko daudzās pasaules valstīs izplata kā recepšu zāles. Klonazepāmu patentēja 1964, gadā, bet sāka izplatīt ASV 1975. gadā.
Medicīnā to izmanto pret konvulsijām, panikas lēkmēm, kā arī kustību traucējumiem, piemēram, akatīzijai. Lietojot orāli, efekts sākas stundas laikā un ilgst no 6 līdz 12 stundām.
Klonazepāmu lieto ne tikai medicīniskos, bet arī izklaidējošos nolūkos. To lieto relaksācijai un ikdienas stresa mazināšanai, kā arī dažkārt alkohola paģirām un miegam pēc stimulantu lietošanas.
Daiena Rosa
Daiena Ernestīne Ērla Rosa (en, dzimusi ) ir dziedātāja, aktrise un ierakstu producente no Amerikas Savienotajām Valstīm. Viņa dziedāja ritmblūza, soulmūzikas, disko, popmūzikas un deju mūzikas žanros. 1960. un 1970. gados bija viena no dziedātājām slavenajā sieviešu mūzikas grupā The Supremes. 1970. gadu sākumā uzsāka solo karjeru. 2018. gadā Billboard Daienu Rosu ierindoja 10 visu laiku veiksmīgāko sieviešu dziedātāju sarakstā. Rosa viena no retajām slavenībām, kurai ir divas zvaigznes Holivudas Slavas alejā (viena kā solodziedātājai, otra par dalību grupas The Supremes sastāvā).
Dārza stērste
Dārza stērste (Emberiza hortulana) ir neliela auguma stērstu dzimtas (Emberizidae) putnu suga, kas sastopama Eirāzijā un Āfrikā. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izplatība
Eiropā dārza stērste izplatīta fragmentāri, vairāk tās austrumu daļā, sākot no Polijas un Somijas. Austrumos sastopama līdz Altajam un Mongolijas ziemeļrietumiem. Dienvidos areāls iesniedzas Turcijā, Irākas ziemeļos un Irānā gar Kaspijas jūru, sasniedzot Kopetdaga kalnus. Ziemo Āfrikā uz dienvidiem no Sahāras.
Bērzu iela (Aizkraukle)
Bērzu iela ir iela Aizkrauklē. Tā sākas krustojumā ar Lāčplēša ielu un beidzas krustojumā ar Jaunceltnes ielu. Kopējais ielas garums ir 845 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Bērzu ielā ir daudzstāvu dzīvojamo ēku apbūve, kā arī daudzas sabiedriskas ēkas. Pie tās atrodas Aizkraukles novada dome (Lāčplēša ielā 1), pasta nodaļa (Bērzu ielā 1), poliklīnika (Bērzu 5), pirmsskolas izglītības iestāde "Zīlīte" (Bērzu 10), Aizkraukles profesionālā vidusskola (Jaunceltnes ielā 21). Ielas pāra numuru pusē posmā starp Bitēnu ielu un Maurēnu ielu izveidots Mežaparks.
Dārza stērste
Latvijā
Dārza stērste Latvijā vietām ir diezgan parasta ligzdotāja, bet izplatība nevienmērīga. Vairāk sastopama rietumu daļā. Migrācijas laikā dārza stērste Latviju arī caurceļo, bet skaits nav liels.
Izskats
Dārza stērste ir neliela auguma, slaids dziedātājputns ar relatīvi garu, spēcīgu knābi un apaļu galvu. Ķermeņa garums 15—17 cm, spārnu plētums 23—29 cm, svars 18—30 g.
Bērzu iela (Aizkraukle)
Ielu savienojumi
Bērzu iela ir savienota ar šādām ielām:
Dārza stērste
Izskats
Apspalvojums ķermeņa augšpusē abiem dzimumiem pelēkbrūns ar tumšāk brūnām svītriņām. Spārnu lidspalvas sarkanbrūnas. Acis tumši brūnas, ap acīm dzeltens gredzens (kas tēviņiem ir košāk dzeltens). Knābis rozīgi brūns ar melnu galu, kājas rozīgi brūnas. Tēviņam ir gaiši pelēkzaļa galva un krūšu augšējā daļa, pakakle dzeltena, vaigi dzeltenzaļi ar košāk dzeltenām "ūsām", vēders rudi brūns. Mātītei vēders dzeltenīgi brūns ar tumšāk brūnām svītriņām. Jaunie putni līdzīgi mātītei, bet to apspalvojums ir tumšāks ar vairāk svītriņām.
Uzvedība
Dārza stērste ir gājputns. Ligzdošanai labprātāk izvēlas reģionus ar kontinentālāku klimatu — pēc iespējas vairāk saulainu dienu un mazāk lietainu. Izplatības ziemeļu reģionos galvenokārt uzturas lauksaimniecības teritorijās, kurās ir viegla augsne un nenotiek pārāk intensīva saimniekošana. Svarīgi, lai tuvumā būtu daži koki vai krūmi. Mežu teritorijās apmetas mežmalās, meža lauču vai ceļu tuvumā. Izplatības dienvidu reģionos uzturas klinšainās, atklātās vietās ar dažiem krūmiem, līdz 2400 m virs jūras līmeņa. Rudens migrācija parasti sākas augusta vidū. Pārlidojumi tiek veikti nakts laikā.