cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Telpisks attēls
Telpisks attēls ir ķermeņa vizuālās attēlošanas veids, izmantojot grafiskās izpausmes paņēmienu trīsdimensiju telpā (3D telpa). Sākotnēji 3D attēli bija zīmējumi telpā (x,y,z) ar skaidri noteiktām kontūrām. Mūsdienās ir iespējams projicēt gaismas starus tā, lai tie veidotu hologrāfiskus attēlus, kuri spēj telpā pat kustēties.
Lielākā daļa, bet ne visi, telpiskie attēli ir autostereoskopiski, t.i., trīsdimensiju attēls ir redzams ar neapbruņotu aci.
Telpiskie attēli ir tikai viena daļa no 3D attēliem. Pārēji trīsdimensiju attēli var būt stereogrammas, elektrohologrāfiskie attēli, paralakses attēli, paralakses panoramagrammas
Dzimta
Dzimta var būt:
Stopiņu pagasts
Stopiņu pagasts ir pagasts Ropažu novadā, Vidzemes rietumos, Rīgas austrumu pievārtē. Pagasta un novada centrs ir Ulbroka. Tas robežojas ar sava novada Garkalnes un Ropažu pagastiem, kā arī Salaspils novadu un Rīgas pilsētu. Stopiņu pagastu šķērso valsts nozīmes ceļi A4 (Rīgas apvedceļš), A6, P2, P4 un P5, kā arī dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils un slēgtā līnija Rīga—Ērgļi. Novadā ir trīs dzelzceļa stacijas — Acone, Saurieši un Rumbula, kā arī bijusī stacija Cekule.
No 2004. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai pastāvēja kā Stopiņu novads. 2021. gadā Stopiņu novadu iekļāva jaunajā Ropažu novadā, par kura centru kļuva Stopiņu novada centrs Ulbroka. Novada teritorija saglabājās kā teritoriālā vienība Stopiņu pagasts.
Vēsture
Līdz 13. gadsimtam tagadējais Stopiņu pagasts ietilpa Daugavas līvu zemes sastāvā. Livonijas Konfederācijas laikā tā rietumu daļa ietilpa Rīgas pilsētas landfogtejā, bet austrumu daļa Livonijas ordeņa valsts teritorijā.
Pārdaugavas Livonijas hercogistes laikā Rīgas birģermeistars Hinrihs fon Ulenbroks, Melhiors Dreilings un Zahārijs Stopijs no Polijas—Lietuvas ūnijas valdnieka šeit ieguva muižas, no kuru vārdiem radušies Stopiņu pagasta un apdzīvoto vietu nosaukumi — Ulbroka, Dreiliņi.
Dreiliņbušas muižā (Dreylingsbusch) krievu feldmaršals Boriss Šeremetjevs 1709.—1710. gadā iekārtoja savu kara nometni astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma laikā. Šeit 1710. gada jūlijā tika parakstīts Rīgas kapitulācijas līgums, kurā Vidzemes bruņniecība, Rīgas rāte un ģildes "labprātīgi padevās" Krievijas caram, pretī saņemot 1561. gada Viļņas ūnijas līguma privilēģijas.
Laika gaitā Stopiņu pagasta teritorijas robežas vairākkārt mainījušās. 1766. gadā tika atklāta Biķeru Sv. Katrīnas evaņģēliski luteriskā baznīca, novada zemes daļēji ietilpa Biķeru draudzes novada (Bickern Kirchspiel) teritorijā. Līdz 1887. gadam te bija Dreiliņu, Ulbrokas un Stopiņu pagasti. 1888.—1905. gadā Vidzemes guberņā notika pagastu apvienošana un to nosaukumu maiņa. Ap 1900. gadu Ulbrokas un Stopiņu pagastu apvienoja Ulbrokas—Stopiņu pagastā.
1924. gadā daļu Dreiliņu pagasta teritorijas ar Dreiliņu muižu pievienoja Rīgai — pie tagadējiem Pļavniekiem, Lubānas un Dārzciema ielu rajonā. 1934. gadā Rīgas pilsētā iekļāva Dreiliņu pagasta Burharda muižas zemes (tagadējā Mežciema ziemeļu daļa). 1935. gads Stopiņu pagasta platība bija 8000 ha un tajā dzīvoja 1237 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Stopiņu un Ulbrokas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Rīgas rajona Stopiņu ciemam pievienoja likvidēto Ulbrokas ciemu, 1963. gadā — Dreiliņu ciemu. 1974. gadā Stopiņu ciemam pievienoja daļu Salaspils ciema teritorijas (Rumbulu), savukārt daļu no Stopiņu ciema teritorijas pievienoja Salaspils ciemam. 1975. gadā Rīgas pilsētai no Stopiņu ciema pievienoja Juglas papīrfabrikas ciematu, Brekšus, Frankus, zvērsaimniecību "Jugla", Pļavniekus un daļu Dreiliņu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2004. gadā pagastu reorganizēja par Stopiņu novadu. 2021. gadā Stopiņu novada teritoriju iekļāva jaunajā Ropažu novadā, par kura centru kļuva Stopiņu pagasta centrs Ulbroka.
Ģints (bioloģija)
Ģints (la) ir organismu klasifikācijas taksonomiskā vienība. Lieto gan dzīvu, gan fosilu organismu nosaukšanai. Vienību ģints lieto zooloģijā.
Līdzīgas ģintis tiek apvienotas ciltī, tādā gadījumā veidojas ķēde: sugas→ģintis→cilts→dzimta.
Ģints jēdzienu zinātnē ieviesis dabas zinātnieks Kārlis Linnejs.
Nosaukums ģints nāk no latīņu vārda genus- šis vārds latīņu-latviešu tulkojumā nozīmē- paaudze, ģimene.
Ģints zinātnisko nosaukumu vienmēr raksta ar lielo burtu, piemēram lāču ģints Ursus, sugas nosaukumā ģints nosaukums parādās kā pirmais vārds, piemēram, brūnais lācis Ursus arctos. Savukārt, ja suga pieder kādai apakšģintij, tad tā tiek rakstīta sugas nosaukumā pa vidu un ielikta iekavās, piemēram, Dienvidamerikas īssejas lāču suga Arctotherium (Pararctotherium) enectum pieder Arctotherium ģintij un Pararctotherium apakšģintij.
Atsaite
Atsaite ir kāpšanas un alpīnisma inventāra sastāvdaļa, kas ļauj virvei brīvi slīdēt cauri stiprinājumiem vai citiem drošināšanas veidiem apakšējās drošināšanas gadījumā. Taisnā aizdare paredzēta drošināšanas pusē (pie klints), bet ieliektā aizdare vai stieples aizdare paredzēta virvei.
Militārais identifikācijas žetons
Identifikācijas žetonus pasaules valstu bruņotajos spēkos ieviesa un lieto, lai identificētu ievainotos un kritušos karavīrus. Žetonos paralēli personas datiem tiek norādīta arī medicīniska rakstura pamatinformācija palīdzības sniegšanai cietušiem, kā piemēram asins grupa. Žetonus galvenokārt izgatavo no nerūsošiem, pret koroziju izturīgiem metāliem vai to sakausējumiem, piemēram alumīnija un nerūsošā tērauda. Tomēr Pirmā un Otrā pasaules kara gados tos gatavoja no jebkāda pieejamā metāla.
Žetonus nēsāt pakārtus kaklā ir obligāti visiem karavīriem, kamēr tie ir kaujas laukā vai militārās mācībās. Parasti informācija žetonos ir dublēta uz divām metāla plāksnītēm, vai ierakstīta uz vienas plāksnītes tā, ka nepieciešamības gadījumā plāksnīte ir pārlaužama divās daļās saglabājot identisko informāciju uz abām plāksnītes daļām. Tas ļauj vienu žetonu (tā daļu) paņemt informācijas savākšanai, kamēr otrs žetons (tā daļa) paliek pie ievainotā vai kritušā karavīra, brīdī, kad kaujas apstākļi neļauj evakuēt vai sniegt tūlītēju palīdzību.
Vēsture
ASV pilsoņu kara laikā (1861-1865) daži karavīri savu mēteļu oderē iešuva papīra zīmītes ar vārdu un mājas adresi. Savukārt citi šo informāciju ierakstīja mugursomās vai formas tērpa siksnas sprādzes mugurpusē. Ražotāji apzinoties tirgus izmērus, savu produkciju sāka reklamēt laikrakstos. Viņu ražotie žetoni bija dažādas formas, tajos iegravēja karavīra vārdu un vienības nosaukumu.
Franču - prūšu kara sākumā, prūšu armija 1870. gadā saviem karavīriem izgatavoja žetonus nosaucot par Hundemarken ("zīmes suņiem" jeb "suņuzīmes") un salīdzināja ar līdzīgu identifikācijas sistēmu Berlīnes suņiem.
Gamma (burts)
Gamma (Γ, γ;gr) - grieķu alfabēta 3. burts. Grieķu alfabēta skaitļu pieraksta sistēmā, tam ir nozīme 3. Cēlies no feniķiešu burta — gimels. No burta "gamma" cēlies latīņu alfabēta burts C un G, un Kirilicas alfabēta Г.
Militārais identifikācijas žetons
Latvija
Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos 1998. gadā tika pieņemts lēmums līdz gada beigām izgatavot un ieviest militāros identifikācijas žetonus. NBS militārie identifikācijas žetoni ir no alumīnija gatavota taisnstūra (6x4cm) plāksnīte ar noapaļotiem stūriem. Plāksnītes vidū perforējums, lai to varētu pārlauzt. Personas informācija uz žetona [atšķirībā no pārējām valstīm], ir uzkrāsota. Žetonā iekļautā informācija:
Žetoni ir beztermiņa, tie obligāti nēsājami militāro mācību un karadarbības laikā.
Austrija
Žetona augšpusē ierakstīts burts A (Austrijas valsts kods). Žetonā ir ierakstīta asins grupa ar rēzus faktoru. Vienības numuru neraksta, jo pastāv iespēja karavīru pārvietot uz citu vienību. Identifikācijas numurs ierakstīts abās žetona daļās. Apakšējā daļa ir nolaužama.
Austrālija
Austrālijas Aizsardzības spēki karavīriem izsniedz divus dažādas formas žetonus. Pirmais ir astoņstūra disks, otrs - apaļš. Abos žetonos ir burti AS (Austrālijas apzīmējums), karavīra dienesta numurs, vārds un iniciāļi, reliģiskā piederība un asins grupa.
Beļģija
Beļģijas BS žetoni, tāpat kā Latvijas ir paredzēti pārlauzt divās daļās. Apakšējā daļa tiek nodota Beļģijas BS štābam, kamēr augšējā daļa paliek pie karavīra. Žetonos ir sekojoša informācija:
Dānija
Dānijas militārie identifikācijas žetoni ir neliela metāliska plāksnīte, kas paredzēta pārlauzt. Žetons satur šādu informāciju:
Labajā pusē žetonam ierakstīts 'Danmark'
Izraēla
Izraēlas militārie žetoni nepieciešamības gadījumā ir paredzēti pārlauzt divās daļās. Visa informācija ir trijās rindās, kas atkārtota uz abām žetona daļām:
Gūsta gadījumā, Izraēlas karavīri instruēti sniegt tikai to informāciju, kas ir uz žetona un savu dienesta pakāpi.
Kanāda
Kanādas Bruņoto spēku identifikācijas žetoni (arī "I discs") karavīra nāves gadījumā paredzēti pārlauzt, apakšējo daļu kopā ar kritušā dokumentiem nogādā Bruņoto spēku štābā, kamēr augšējā daļa paliek pie ķermeņa. Žetonos iekļauta sekojoša informācija:
Pirms militārpersonas dienesta numura ieviešanas 1990-jos gados, žetonā (tāpat kā citos dokumentos) ierakstīja sociālās apdrošināšanas numuru.
Kipra
Kiprā identifikācijas žetonos ir sekojoša informācija:
Somija
Somijas karavīru identifikācijas žetoni nepieciešamības gadījumā ir paredzēti pārlauzt uz pusēm. Vienīgais teksts, kas iedrukāts žetonā, ir nacionālais identifikācijas numurs un žetona augšējā daļā burti SF (kas nozīmē Suomi Finland) Somijas BS emblēmā - tornī.
Singapūra
Žetoni sastāv no divām metāla plāksnītēm, vienas ovālas ar diviem caurumiem un vienas apaļas ar vienu caurumu. Caur abām plāksnītēm izvērta sintētiska aukla, pakāršanai lietotāja kaklā. Plāksnītes iesietas auklā tā, ka karavīra nāves gadījumā, apaļā plāksnīte ar durkli ir nogriežama, kamēr ovālā paliek iesieta auklā pie ķermeņa.
Vācija
Vācijas Bundesvērā identifikācijas žetoni ir ovālas formas, kas nepieciešamības gadījumā paredzēti pārlauzt uz pusēm. Abās daļās ir vienāda informācija, kas apakšējā žetona daļā ierakstīta augšpēdu. Žetonos ir sekojoša informācija:
Priekšpuse
Aizmugure
Klase
Klase var būt:
Grūžas
Grūžas (arī Grūžciems) ir ciems Ventspils novada Puzes pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā uz Ameles pacēluma (pagasta augstākais punkts 56,5 m vjl) pie Blāzmas—Ameles autoceļa 9 km no pagasta centra Blāzmas, 46 kmno novada centra Ventspils un 167 km no Rīgas.
Zvjaheļa
Zvjaheļa (uk, līdz 2022. gadam — Novohrada-Volinska) ir pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Žitomiras apgabala rietumos, Slučas upes krastā. Tā ir Zvjaheļas rajona administratīvais centrs. Attālums līdz apgabala centram Žitomirai ir 86 km.
Zvjaheļa ir ukraiņu tautas dzejnieces Lesjas Ukrainkas dzimtā pilsēta. Šeit ir dzimis Ukrainas armijas virspavēlnieks ģenerālis Valerijs Zalužnijs.
Vēsture
Vēstures avotos apdzīvotā vieta pirmoreiz minēta 1256. gadā Slučas labajā krastā kā Vozvjaheļa (Возвягель) Galīcijas-Volīnijas hronikā. Gadu vēlāk to par nepaklausību nodedzināja Galīcijas karalis Danila. Nākamo reizi apdzīvotā vieta minēta 1432. gadā jau Slučas kreisajā krastā kā Vzvjahoļas (Взвяголь) miests, bet 1499. gadā — Zvjahoļa (Звяголь). 1507. gadā miests ieguva tiesības būvēt pili un veidot pilsētu. Pēc Ļubļinas ūnijas 1569. gadā miests saukts par Zvjaheļu (Звягель, pl).
1793. gadā Zvjaheļa nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. 1795. gadā miests ieguva Novohradas-Volinskas nosaukumu un pilsētas tiesības, un kļuva par jaunizveidotās Volīnijas guberņas centru (līdz 1804. gadam).
2022. gada 16. jūnijā Novohradas-Volinskas domes deputāti nobalsoja par pilsētas pārdēvēšanu tās vēsturiskajā nosaukumā — Zvjaheļa. Vēlāk šo lēmumu apstiprināja Žitomiras apgabala dome. Ar Ukrainas Augstākās Radas dekrētu 2022. gada 16. novembrī pilsēta tika pārdēvēta par Zvjaheļu.
Tatra T3
Tatra T3 ir tramvaju modelis, kuru no 1960. gadiem līdz 1990. gadu beigām ražoja Čehoslovākijas rūpnīcā "Tatra Smichov". Pavisam tika saražoti aptuveni 13 991 tramvaju vagons, kā arī 122 piekabes vagoni. Līdz ar to Tatra T3 ir pasaulē visvairāk ražotais tramvajs. Tatra T3 ir nākamais tramvaju modelis aiz, izmantojot amerikāņu PCC sistēmu, konstruētā Tatra T2 tramvaju modeļa.
Ražošana
Tramvajs Tatra T3 (sākotnējais nosaukums Tatra TIII) tika izstrādāts tāpēc, ka tā priekšgājējam tramvajam Tatra T2 bija pārāk liela masa un tam bija maza ietilpība un nekvalitatīvas ritošās daļas. Pateicoties jaunajam dizainam un kvalitātei šis tramvajs ir kļuvis par sinonīmu vārdam "tramvajs" vārda vistiešākajā nozīmē (tika saražoti vairāk nekā 14 000 tramvaju). Vēl mūsdienās tas ir viens no populārākajiem tramvajiem pasaulē. Savulaik tas bija viens no modernākajiem tramvajiem pasaulē, jo tajā tika izmantota plastmasa un stiklšķiedra.
Tatra T3 ir četrasu tramvajs, kas aizgūts no amerikāņu PCC koncepta. Salīdzinot ar tramvaju Tatra T2 tika veiktas izmaiņas interjerā (mākslīgās ādas sēdekļi, laminātu sāka izmantot vēlāk) un elektrodaļās (jauna veida TR37 rezistors). Šasija palika nemainīga. 90. gados sekoja vairākas veiksmīgas tramvaja rekonstrukcijas un modernizācijas, kā arī dažas neveiksmīgas.
Pēc Prāgas un Brno transporta uzņēmumu mēģinājumiem modernizēt tramvaju Tatra T3, pārveidojot to par Tatra T3R, tramvaju ražotājs ČKD nolēma atsākt tramvaju Tatra T3 ražošanu, ko bija pārtraucis 1989. gadā. Tika uzsākta modernizētās versijas Tatra T3R ražošana, nedaudz vēlāk sāka arī ražot tramvaju Tatra T3RF.
Šim tramvajam var uzstādīt riteņus standarta atstatumā — 1435 mm, kā arī savādākā — 1000 mm. Ir iespējams uzstādīt arī, pēc pasūtītāja vēlmes, citus gabarītus.
Prototips
Pirmais prototips tika radīts 1960. gadā (reģ. nr. 6101). Tā paša gada rudenī tas uzsāka testa braucienus Prāgā. Tas tika testēts līdz 1961. gada 21. jūnijam. Bet 1962. gada rudenī tas cieta autoavārijā, 1963. gada rudenī tika uzsākta sērijveida tramvaja Tatra T3 ražošana. Tramvaju saremontēja un sāka atkal ekspluatēt. Pasažieru pārvadājumi ar to tika pārtraukti 1984. gadā. Pēc aptuveni septiņiem mēnešiem tramvaju pārnumurēja uz nr. 5513 (pārnumurēts tikai administratīvi, ne — fiziski). 1985. gada maijā tramvajs tika sagriezts metāllūžņos. Prototips no priekšgājēja tramvaja Tatra T2 atšķiras ar durvīm. Priekšējās un aizmugurējās durvis ir plašākas (1300 mm), vidējās durvis savukārt ir šaurākas (1050 mm). Lai gan šis risinājums ļauj cilvēkiem labāk iekāpt tramvajā, tomēr beigās tika pāriets uz vienādu durvju izmēru, lielā mērā to noteica rezerves daļu apjoma samazināšanās.
Otrs prototips (tiek saukts arī par "uz priekšu ejošo") tika radīts 1962. gadā (reģ. nr. 6102) un tajā pašā gadā sāka kursēt pa Prāgas ielām. Tramvaju norakstīja 1996. gadā, to bija paredzēts sagriezt metāllūžņos. Pateicoties ventilatoru nomaiņai 19. un 20. gadsimta mijā tas tika atjaunots gandrīz sākotnējā stāvoklī. Patlaban to izmanto komerciāliem nolūkiem un tūristu vadāšanai.
Renovācija un modernizācija
90. gados tramvaju Tatra T3 renovāciju uzsāka transporta kompānija "Libereckij". Paralēli tā sauktajai lielajai modeļu T3G un 02T rekonstrukcijai, daudzās transporta kompānijās tramvajiem tika veiktas tikai nelielas izmaiņas, kuras dēvēja par modeļa Tatra T3M radīšanu. Šajos tramvajos tika uzlabots interjers (jauni sēdekļi, neslīdošas grīdas, jauns apgaismojums, u.c.).
Tramvaju atjaunošana un pārbūve notiek arī ārpus Čehijas un Slovākijas
Tatra T3
Tramvajam Tatra T3 tika izvirzīti lieli izaicinājumi. Tramvajam vajadzēja būt tādai pašai ietilpībai kā priekšgājējam Tatra T2, bet tam bija jābūt vienkāršākam. Lai to sasniegtu tamvaja sienu biezums tika samazināts, bet polsterētie sēdekļi tika nomainīti pret lamināta sēdekļiem. Tramvajs Tatra T3 visvairāk tika piegādāts bijušās Čehoslovākijas pilsētām, it īpaši Prāgai (piegādāja vairāk kā 1000 tramvajus). Tramvajs Tatra T3 tiek modernizēts dažādos veidos, un vēl joprojām pārsvarā pa Čehijas pilsētām brauc tieši tramvajs Tatra T3.
Tatra T3SU
Tāpat kā tramvaji Tatra T2SU, arī pirmie jaunie Tatra T3SU tramvaji tika piegādāti ar diviem sakabes āķiem un divām durvīm uz vagonu. Vēlāk pēc pasūtītāju vēlmes tika piegādāti tramvaji ar trīs durvīm uz vagonu. Laika gaitā vadītāja kabīne tika ar sienu atdalīta no tramvaja salona, tika uzlabota klimata kontrole tramvajā. Kopsummā tika piegādāti aptuveni 11 368 šādu tramvaju, kas ir pasaule lielākais kāda tramvaja modeļa piegādes daudzums. Lielākais trūkums bija tas, ka ražojot šo tramvaju tik ilgi un ļoti daudzos eksemplāros, netika strādāts pie modernāka tramvaja izgatavošanas.
1963. gadā tramvajs Tatra T3SU tika piegādāts Maskavai, vēlāk vēl 33 citām Padomju Savienības pilsētām.
Tatra T3SUCS
1976. gadā lielāka uzmanība tika pievērsta jaunu tramvaju modeļu izgatavošanai. 1980. gadā tika radīts pirmais izņēmums Slovākijas pilsētai Košicei, tie bija divi motorvagona tramvaji. 1985. gadā tika plānots sākt tramvaja Tatra KT8D5 ražošanu, bet tas nenotika, vajadzēja domāt par citu tramvaju. Tālāka Tatra T3 ražošana būtu par dārgu, tāpēc tika importēti atpakaļ Tatra T3SU tramvaji, tie tika no jauna pielāgoti. Atdalītā vadītāja kabīne no salona un trīs durvis palika, izskata ziņā tramvajs ne ar ko neatšķīrās no tramvaja Tatra T3 (atšķīrās tikai dažas detaļas). Tramvaja vagonu sakabināšana noris bez problēmām un daudz kur tiek praktizēta.
Tatra T3D
Paralēli Dienvidslāvijai paredzētajiem tramvajiem, arī VDR domātie tramvaji bija sakabināti vagoni. Tos dēvēja par Tatra B3D un tie bija tādi paši kā Tatra T3D. Šodien vairs tikai Hemnica izmanto šādus tramvajus, tos sauc par Tatra T3D-M (modificēts).
Tatra T3YU
Dienvidslāvijai piegādātie tramvaji no pārējiem atšķīrās ar nedaudz savādāku strāvas noņēmēju — pantogrāfu. Pantogrāfs atradās vai nu uz priekšējā statīva vai uz samazinātā statīva. Tāpat, tāpat kā VDR, tika piegādāti arī sakabināti vagoni. Līdzās divām agrākās Čehoslovākijas pilsētām un vienai Padomju Savienības pilsētai visā Dienvidslāvijā tika piegādāti tramvaju vagoni, kas ir paredzēti šaursliežu sliežu ceļiem.
Tatra T3R
60. gadu beigās arī Rumānija bija spiesta iepirkt Tatra tramvajus. Pirmie tramvaji tika piegādāti Rumānijas pilsētai Galati 1967. gadā. Tie atšķīras ar to, ka tiem bija savādākas elektroiekārtas, tie bija paredzēti 750V līdzstrāvas spriegumam. Ņemot vērā to, ka tramvaji nebija piemēroti citu Rumānijas pilsētu sliežu ceļiem, jo tramvaji bija par platu, tie palika tikai Galati pilsētā. Citām Rumānijas pilsētam tos nepiegādāja.
Tramvaju piegādes
Laikā no 1961. gada līdz 1999. gadam tika saražoti aptuveni 13 963 šādu tramvaju (ieskaitot modifikācijas Tatra T3M, Tatra T3R, Tatra T3RF). Tāpat tika saražoti aptuveni 125 komplekti ar rezerves daļām.
🇩🇪
Piezīme vārds "modernizēts?" sadaļā modelis nozīmē aizstātu tramvaju (fakstiski jauns), ko aizstāja pēc avārijas vai ugunsgrēka. Pārsvarā šie tramvaji saņēma tādu pašu numuru kā viņu priekšgājējs. Tomēr ir arī gadījumi, kad vecākie tramvaji tika rekonstruēti, piemēram, tramvaji Tatra T1 Mostā — Litvínovā un Prāgā, kā arī tramvaji Tatra T2 Bratislavā un Košicē vai arī tramvaji tika pārbūvēti gandrīz kā jauni (Ostrava un Prāga, 90. gadu vidus).
'''Piezīme Nr. 2''' Tramvaji Tatra T3SUCS Mostā — Litvínovā saņēma šādus reģ. nr. 204, 205, 210, 211, 214, 222—225, 227—238, 240—254, 257, 259—261, 264, 266, 269, 271, 274—284 un 300—313.
'''Piezīme Nr. 3''' Tramvajs ar numuru 8071 Prāgā tika nodots ekspluatācijā 1992. gadā, tas aizstāja sākotnējo tramvaju ar reģ. nr. 8071, kurš cieta ugunsgrēkā. Šis tramvajs bija Tatra T3M prototips, ražots 1971. gadā un līdz pat 1992. gadam bija uzņēmuma ČKD īpašums.
Šajā pārskatā ir iekļauti tieši piegādātie tramvaji, tramvaji, kurus pilsētas ir iepirkušas no citām pilsētām šajā sarakstā nav iekļauti, līdz ar to piegādāto tramvaju skaits var būt lielāks.
Šajā pārskatā var redzēt, cik daudz un kur ir piegādāti tramvaji Tatra T3, pārsvarā tie ir piegādāti Čehoslovākijas pilsētām (lielākā daļa no tiekm jau ir modernizēti un atjaunoti) un austrumu bloka valstīm.
Vēsturisko tramvaju atrašanās vietas
Čehija:
Slovākija:
See Emily Play
See Emily Play ir britu psihodēliskā roka grupas Pink Floyd otrais singls. Dziesmas autors ir grupas toreizējais līderis Sids Barets, viņš arī izpilda solovokālu. Lai gan dziesmu nebija domāts iekļaut albumā, tā ir izdota Pink Floyd debijas albuma 'The Piper at the Gates of Dawn' amerikāņu versijā un vēlāk parādījusies arī vairākās izlasēs, ieskaitot Relics, Works, Shine On, Echoes: The Best of Pink Floyd un dažādās citās. Šī dziesma ir arī pirmais grupas kopdarbs ar producentu Normenu Smitu.
Dziesmai ir zināmas daudzas kaverversijas, taču zināmākā no tām ir Deivida Bovija versija no albuma Pin Ups
Dziesmas tematika un izdošana
Sākotnēji dziesma tika izpildīta ar nosaukumu Games for May, dažreiz arī Free Games for May, koncerta dēļ, kurā Pink Floyd bija piedalījušies. Pastāv fakts, ka slaidģitāras partiju Barets izpildījis izmantojot Zippo šķiltavas, arī uz singla vāka redzamais vilciena attēls ir Bareta zīmēts. Par spīti popularitātei, dziesma grupas koncertu programmā bija tikai dažus mēnešus, pēdējais zināmais izpildījums bijis 1967. gada 25. novembrī.
Tematiski dziesma bija par kādu meiteni, vārdā Emīlija, kura, kā Barets apgalvojis, esot apciemojusi viņu psihodēliskā ceļojuma laikā, viņam guļot mežā. Vēlāk gan Barets ir teicis, ka šis stāsts ir veidots tikai publicitātes dēļ, tādēļ šobrīd populārākā teorija ir, ka dziesmā dziedāts par angļu skulptori Emiliju Jangu, kas UFO club bija iesaukta par "psihodēlisko skolniecīti".
Barets neesot bijis apmierināts ar dziesmas studijas ierakstu. Viņš pat ir protestējis pret dziesmas izdošanu, ko producents Normens Smits saista ar Bareta bailēm no komerciālisma. Dziesmas ierakstīšanas brīdī pirmoreiz grupu studijā apciemoja vēlākais grupas ģitārists, Bareta un Votersa bērnības draugs Deivids Gilmors. Lai gan Barets pats Gilmoru bija uzaicinājis, taču Barets viņu nav pazinis un Gilmors ir bijis šokēts par pēkšņajām Bareta personības pārmaiņām.
Daļa dziesmas melodijas ir dzirdama pašās dziesmas Shine On You Crazy Diamond beigās, albumā Wish You Were Here, kas viss ir veltīts Baretam.
Jaunannas pagasts
Jaunannas pagasts ir viena no Alūksnes novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos. Robežojas ar sava novada Annas, Malienas un Mālupes pagastiem, Balvu novada Kubulu pagastu, kā arī Gulbenes novada Litenes un Stāmerienas pagastiem. Pagasta centrs ir Jaunannas ciems.
Vēsture
1945. gadā Valkas apriņķa Annas pagastā izveidoja Meiera ciema padomi. Ciems tika nosaukts partizānu atbalstītāja Hugo Meiera vārdā. Meiera ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1945-1949) un Alūksnes (1949-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1990. gada 22. novembrī Meiera pagastu pārdēvēja par Jaunannas pagastu. 2009. gadā Jaunannas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Kalncempju pagasts
Kalncempju pagasts ir viena no Alūksnes novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos. Robežojas ar sava novada Zeltiņu, Alsviķu un Annas pagastiem, kā arī Gulbenes novada Stāmerienas un Beļavas pagastiem.
Upes
Medņupe, Paparze, Britene.
Ezeri
Sprīvuļu ezers (uz robežas).
Vēsture
No 1868. gada pastāvēja Valkas apriņķa Kalnamuižas pagasts, izveidots uz Kalnamuižas zemes. Pagasta iedzīvotāji piederēja Zeltiņu evaņģēliski luteriskajai draudzei. Pēc 1920. gada agrārās reformas Kalnamuižu 2330,95 ha platībā sadalīja 132 vienībās. Līdz 1925. gadam tas saucās Kalnciema pagasts. 1935. gadā Kalncempju pagasta platība bija 86,7 km² un tajā dzīvoja 1953 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Kalncempju un Kalnienas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kalncempju ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949) un Apes (1949-1956), Alūksnes (1956-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Kalncempju pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Kalncempji (pagasta centrs), Pūzupi, Žagatas.
Jaunannas pagasts
Vēsture
Jaunannas pagasta teritorijā atrodas valsts nozīmes arhitektūras piemineklis - Jaunannas medību pils, kuru 20. gadsimta sākumā būvēja barons Aksels fon Delvigs. Pagasta teritorijas nomali šķērso Alūksnes—Gulbenes šaursliežu dzelzceļa līnija ar Papardes staciju. Līnija jāatzīmē kā unikāls kultūrvēsturisks objekts - tā ir vienīgā funkcionējošā šāda tipa dzelzceļa līnija Latvijā. Pagasta platība 2010. gadā bija 94 km2, dzīvoja 553 iedzīvotāji.
Daba
Jaunannas pag. atrodas Alūksnes augstienes Malienas paugurainē un Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā. Virsas augstums sasniedz 130.9 m vjl. 63,8% pagasta platības aizņem meži un purvi.
Upes
Pagastam cauri tek Aiviekstes labā pieteka Pededze ar pietekām Ievedne un Paparze, kā ari levednes pietekas Panāsīte un Svarīte.
Dabas liegums "Jaunanna"
Dabas liegums „Jaunanna” dibināts 1999.gadā ar mēŗķi aizsargāt Pededzes upi un mežus. 50, 4% no teritorijs aizņem īpaši aizsargājamie biotopi ar retām vai aizasrgājamām augu sugām, sūnu un ķērpju sugām, putnu, sikspārņu un bezmugurkaulnieku sugām.
Papardes stacija
Papardes stacija atrodas šaursliežu dzelzceļa Gulbene – Alūksne līnijas vidusdaļā – 21.kilometrā un ir vilciena pirmā apstāšanās vieta Alūksnes novadā līdzās plašam meža masīvam, netālu no tilta pār Paparzes upi. Vēsturiski tvaika lokomotīve šeit papildināja ūdens un kurināmā rezerves.
Papardes stacijas ūdenstornis
Ūdenstorņi stacijās tika veidoti, lai tiktu nodrošināta regulāra tvaika dzelzceļa lokomotīvju apgāde ar ūdeni. Agrāk Annasmuižas, taču šobrīd — Papardes stacija tika ierīkota jau pēc dzelzceļa nodošana ekspluatācijā, laikā līdz 1907. gadam, galvenokārt meža izvešanas atzarojuma apkalpošanas nepieciešamībām. Liela daļa iedzīvotāju uzskata, ka tur ir uzbūvēts ūdenstornis. No rūpīgi kaltiem laukakmeņiem un sarkaniem ķieģeļiem celtā ūdenstorņa uzvirzīja pamatīgu cauruli virs lokomotīves un piepildīja tvaika dzinēju pilnu ar ūdeni. Sūknis tika darbināts ar petrolejas motoru. Ūdenstilpne ir gatavota no pamatīgām dzelzs plātnēm, kas kopā sastiprinātas ar resnām, izturīgām kniedēm. Zem ūdenstilpnes atrodas liela skārda krāsns, lai ziemā neaizsalst ūdens. Netālu no ūdenstorņa bija ierīkots lokomotīves apgriešanās trijstūrveida sliežu ceļš, kas padomju laikos tika likvidēts. Ievērojamās ēkas bija nepieciešamas, lai varētu apgriezt tvaika lokomotīves, jo normālas ekspluatācijas apstākļos vilciena sastāvā lokomotīvei jābūt ar katlu braukšanas virzienā.
Bānīša ceļš
No 1910.–1912. gadam kokmateriālu pārvadāšanas vajadzībām no Papardes stacijas izbūvēja šaursliežu dzelzceļa atzaru Pļaviņu—Valkas līnijas kas veda uz Pededzi dienvidos no Jaunannas un uz dažādiem mežiem, kas atradās Pededzes otrā krastā. Darbs tik cītīgi veidots ar rokām un kā palīgmateriāli tika izmantotas lāpstas, cirvji un zāģi. Šaursliežu dzelzceļa garums no Papardes stacijas caur Jaunannu līdz Mālupes pagasta robežai ir 14,4 km garš. Agrāk pāri Pededzes upei tika izveidots dzelzsbetona tilts, taču 1944. gadā, vāciešiem atkāpjoties, dzelzceļa tilts tika uzspridzināts. Agrāk uz dzelzceļa uzbēruma tika izveidots autoceļš pa mežu,  tā pamatā bija koka un smilts – grants uzbērums, tādā veidā tas tika nosaukts par „Bānīša ceļu”.
Robežu zīmes
Ar Jaunannas pagastu robežojas vairāki citi pagasti – Alūksnes novada Annas, Malienas, Mālupes pagasts kā arī Balvu novada Kubulu pagasts, un Gulbenes novadā esošais Stāmerienas un Litenes pagasts. Vietās, kur ir robeža, atrodas savdabīgas robežu zīmes – lieli pelēkie laukakmeņi. Pavisam kopā tie ir 4.
Jaunannas muižas medību pils
No laukakmeņiem tēsto medību pili 1904.gadā uzceļ barons Aksels fon Delvigs. Agrārās reformas laikā 1920. gadā īpašums nacionalizēts. Ap 1936. gadu ēku apsaimnieko Meža departaments, jo uz pils torņa bijis uzbūvēts ugunsnovērošanas tornis. Daļā ēkas bijuši dzīvokļi. No 1991. gada ēkas īpašnieks ir Valsts meža dienests un tajā atrodas Annas mežniecība. 1992. gadā nojaukts uguns novērošanas tornis. 2008. gadā ēkā ierīkots Valsts meža dienesta Konsultāciju pakalpojumu centrs, kas darbojās dažus gadus.
Izglītība
No 2012. gada Jaunannā darbojas Jaunannas Mūzikas un mākslas pamatskola, kuru izveidoja, reorganizējot 1988. gadā dibināto Jaunannas pamatskolu un 1989. gadā dibināto Jaunannas Mūzikas un mākslas skolu.
Dzelzs krusts
Dzelzs krusts (, saīsināti — EK) bija Vācijas militārais ordenis, ko 1813. gadā nodibināja Prūsijas karalis Frīdrihs Vilhelms III, lai apbalvotu militārpersonas par nopelniem Napoleona karos. Dzelzs krustu nepasniedza par nopelniem miera laikos un tas vairākkārt tika atjaunots sakarā ar Vācijas iesaistīšanos plašās militārās kampaņās — 1870. gadā (Francijas—Prūsijas karš), 1914. gadā (Pirmais pasaules karš) un 1939. gadā (Otrais pasaules karš).
Līdz pat Otrajam pasaules karam Dzelzs krustam bija trīs pakāpes:
Otrā pasaules kara laikā papildus iepriekš nosauktajām nāca klāt Dzelzs krusta Bruņinieka krusts, ar kuru varēja apbalvot, ja militārpersonas bija jau apbalvota ar Dzelzs krusta I pakāpi. Šai Dzelzs krustam piederīgajai pakāpei bija piecas šķiras. Otrā pasaules kara laikā arī vairākas civilpersonas tika apbalvotas ar Dzelzs krustu.
Reizē dzelzs krusts, ko saistīja ar Teitoņu ordeni, bija vācu armijas simbols no 1871. līdz 1918. gadam, kad to aizstāja ar grieķu krustu. Kopš 1956. gada tas ir Bundesvēra simbols.
Viljams Penns
Viljams Penns (en, dzimis, miris ) bija angļu kvēkers — nekustamo īpašumu uzņēmējs, filozofs, kā arī viņa tēva vārdā nosauktās Pensilvānijas provinces (mūsdienu Pensilvānijas štata) un Filadelfijas dibinātājs. Viljams Penns bija viens no mūsdienu demokrātijas un Eiropas Savienoto Valstu ideju pionieriem.
Dzīvesgājums
Dzimis Londonā, jūras admirāļa ģimenē. Studējis Oksfordā, no kurienes izslēgts par pretošanos varas iestādēm. Tēvs nosūtīja dēlu uz Parīzi. Viljams Penns gadu pavadīja ievērojamā protestantu teologa Moīsa Amiro (Moses Amyraut) mājās Somīrā. 22 gadu vecumā pievērsās kvēkerismam. Tēvs Viljamu Pennu padzina no mājas un atņēma mantošanas tiesības. Penns dzīvoja pie kvēkeriem un sadraudzējās ar kvēkeru pamatlicēju Džordžu Foksu. Vairākkārt ieslodzīts. Tēvam pamazām mirstot, Viljams Penns salaba ar viņu.
Redzot kvēkeru vajāšanas, Viljams Penns ierosināja karalim radikālu risinājumu — kvēkeru masveida emigrāciju uz Ameriku. Pennam par pārsteigumu, karalis izdeva pavēli, kas padarīja Pennu par vienu no lielākajiem zemes īpašniekiem pasaulē, piešķirot viņam 120 000 km2 zemes mūsdienu Pensilvānijas un Delavēras štatos. Par Pensilvāniju teritoriju nosauca karalis, par godu Viljama Penna tēvam. Būdams viens no reliģiskās brīvības teorētiķiem, Penns varēja savas teorijas realizēt praksē. Pats Penns divreiz devās uz jauno koloniju un vadīja tās iekārtošanu. Tomēr 1701. gadā, kaut arī kolonija attīstījās salīdzinoši labi, viņš nolēma doties atpakaļ uz Angliju. 1718. gadā Anglijā mira trūkumā.
Aristids Lambergs
Aristids Jēkabs Lambergs ( — ) bija latviešu uzņēmējs, trimdas sabiedriskais darbinieks un politiķis. 5. un 6. Saeimas deputāts. LNNK vadītājs no 1993. līdz 1995. gadam.
Pirmie gadi un dzīve trimdā
Aristids Lambergs piedzima Jelgavā jurista Valdemāra Lamberga un dzejnieces Marijas Urnezus ģimenē. Ģimenē audzis arī pirmdzimtais dēls Silvestrs. Pēc tam, kad PSRS 1940. gadā okupēja Latviju, Valdemārs Lambergs noskaidroja, ka ģimene ir 1941. gadā deportējamo sarakstā. Ģimene paslēpās Rīgā pie Baltezera. Kad Vācija ieņēma Latviju, Lambergi atgriezās savās mājās Jelgavā. Vēlāk, kad pilsētu uzsāka bombardēt, ģimene devās bēgļu gaitās. Viņi sākumā ieradās pie radiem Saldū, bet tad no Liepājas devās uz Vāciju.
Vairākus gadus nodzīvojuši dažādās nometnēs, 1950. gadā Lambergi pārcēlās uz ASV. Tur A. Lambergs absolvēja Lī institūtu un Masačūsetsas Militāro akadēmiju. Ir dienējis Masačūsetsas Nacionālajā gvardē, kur izveidoja Latviešu vadu. Ieguvis leitnanta pakāpi. Vēlāk bijis ASV 26. kājnieku divīzijas štāba rotas komandieris. Studējis uzņēmējdarbības vadību Bostonas Universitātē. Studiju gados pievienojies korporācijai Fraternitas Metropolitana. Darbojies nekustamo īpašumu biznesā, bijis Republikāniskās partijas biedrs.
Darbība trimdas latviešu biedrībās
Sākot no 1981. gada ieņēma amatus trimdas latviešu organizācijās. Pēc tēva nāves 1973. gadā sācis vadīt pretpadomju akcijas un demonstrācijas, piedalījies tajās ASV un Rietumeiropā. Kopš 1981. gada bijis 1941. gada 14. jūnija piemiņas komitejas priekšsēdētājs. Kopš 1983. gada bija Baltijas Brīvības līgas direktors un Masačūsetsas Apspiesto tautu komitejas viceprezidents. 1983. gadā kā Pasaules Brīvo Latviešu Apvienības (PBLA) pārstāvis Vatikānā piedalījās latviešu kardināla Julijana Vaivoda amatā ievešanas svinībās.
A. Lambergam Bostonā izdevās noorganizēt lielu demonstrāciju, kura notika 1981. gada jūnijā un bija veltīta deportācijas četrdesmitajai gadadienai. Viņš aktīvi darbojās arī Baltijas valstu pasākumā Baltajā namā, kad ASV prezidents R. Reigans parakstīja baltiešu Brīvības dienas rezolūciju. No 1983. līdz 1985. gadam vadīja Amerikas Latviešu apvienības (ALA) Ārējās informācijas nodaļu. No 1984. līdz 1985. gadam bija ALA valdes priekšsēdētāja vietnieks, no 1985. gada līdz 1988. gadam ALA valdes priekšsēdētājs un PBLA valdes loceklis. Veicot ALA priekšsēža pienākumus, viņš organizēja un sekmēja trimdas latviešu līdzdalību Jūrmalas (1986.) un Šatakvas (1987.) konferencēs, kas bija iecerētas kā tilts starp PSRS un ASV.
Atgriešanās Latvijā
A. Lambergs atgriezās Latvijā 1990. gadā. Viņš kļuva par valdības padomnieku ekonomiskajos jautājumos. Drīz sācis darboties politikā, 1993. gadā kļuvis par LNNK vadītāju, amatā bijis divus gadus. 1993. gadā arī ticis ievēlēts ievēlēts 5. Saeimā. Bija LNNK frakcijas priekšsēdētāja biedrs, Tautsaimniecības, agrārās un reģionālās politikas komisijas priekšsēdētāja biedrs un Baltijas Asamblejas un Privatizācijas aģentūras padomes loceklis.
1997. gadā, LNNK apvienojoties ar Tēvzemei un Brīvībai, Lambergs partiju pameta un pievienojās Latvijas Nacionālajai reformu partijai. Uz neilgu laiku bijis tās vadītājs.
Došanās uz ASV un nāve
Pēc politiķa karjeras beigām Aristids Lambergs atgriezies ASV. Dzīvojis Bostonas priekšpilsētā Vestvudā. Viņš nomira.
Gamma (nozīmju atdalīšana)
Vārdam Gamma iespējamas vairākas nozīmes:
Bertrāns Gašo
Bertrāns Gašo (fr; dzimis, Luksemburgas Lielhercogistē) ir bijušais sacīkšu pilots, zināms pateicoties savai Formula 1 karjerai.
Gašo sāka piedalīties kartingu sacīkstēs 15 gadu vecumā. 1983. gadā viņš nokļuva Vinfīldas skolā, pazīstamā Francijas braukšanas skolā. Vēlāk viņš sāka braukt Formula Ford 1600. 1986. gadā viņš izcīnīja Lielbritānijas titulu. 1987. gadā viņš sacentās Lielbritānijas F3 un kļuva par vicečempionu. Gadu vēlāk viņš piedalījās Formula 3000 sacīkstēs, kur nebija īpaši veiksmīgs.
Viņa lielākais sasniegums ārpus F1 ir uzvara 1991. gada Lemānas sacīkstēs kopā ar Džoniju Herbertu un Folkeru Veidleru.
Krievijas valdnieku uzskaitījums
Krievijas valdnieku uzskaitījums apkopo Krievijas vēsturnieku izveidoto teiksmaino un vēsturiski pierādāmo Novgorodas kņazu, Kijivas lielkņazu, Vladimiras-Suzdaļas kņazu, Maskavas kņazu, Krievijas caru un imperatoru uzskaitījumu. Tas sākas ar leģendāro Novgorogas kņazu Ruriku (9. gadsimta vidū) un beidzas ar Krievijas imperatoru Nikolaju II (1917).
Pēc PSRS nodibināšanas 1922. gadā Krieviju pārvaldīja PSRS vadītāji, bet pēc 1991. gada Krievijas prezidenti.
Krievijas valdnieka jēdziens
Mūsdienu Krievijas Federācija aizņem ļoti plašu teritoriju, kuras ziemeļrietumu daļā kopš 9. gadsimta pastāvējusi rūsu valsts, kas vēlāk nodēvēta par Kijivas Krievzemi. Zelta Ordas pakļautajā Krievzemē izveidojās Maskavas lielkņaziste, kas tikai 16. gadsimtā ieguva Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas nosaukumu.
Pirmais valdnieks, kas lietoja Krievzemes karaļa titulu, bija Galīcijas-Volīnijas kņazs Daniels Romanovičs (valdīja tagadējās Ukrainas teritorijā 1254-1264). Pirmais Maskavijas valdnieks, kas pēc Zelta Ordas hana jarlika saņemšanas lietoja "visas Krievzemes lielkņaza" titulu, bija  Simeons Joanovičs Lepnais (Симеoн Иоаннович Гордый, valdīja 1340-1353). Kopš 14. gadsimtā Lietuvas dižkunigaiši iekaroja Kijivu, arī viņi līdz pat 16. gadsimtam tika dēvēti arī par Krievijas pārmantotajiem valdniekiem.
Daži no senākajiem nosaukumiem, piemēram Kniaz un Velikiy Kniaz, kas nozīmē princis un lielprincis attiecīgi, bet bieži vien Rietumu literatūrā aprakstīti kā hercogs un lielhercogs;cara nosaukums, kas nozīmē Cēzars, apzīmē gan karali, gan ķeizaru, beigās vainagojās ar imperatora titulu.
Pilns Krievijas imperatora tituls, saskaņā ar 1906. gada konstitūcijas 59. pantu bija:
Novgorodas kņazi
Leģendārie Garderīkes valdnieki:
Kapteinis
Kapteinis (la, no caput — 'galva') var būt:
Krievijas valdnieku uzskaitījums
Kijivas lielkņazi
Kijivas Krievzemes (mūsdienu Ukrainas un Krievijas ziemeļrietumu daļas) valdnieki.
Vladimiras lielkņazi
Pēc 1240. gada Zelta Ordas caru vasaļi. Apmēram 1240.—1480. gadā lielākā daļa mūsdienu Krievijas teritorijas atradās Zelta Ordas sastāvā un tās valdnieki bija pakļauti Zelta Ordas haniem.
Predrags Stojakovičs
Predrags "Pedža" Stojakovičs (sr, ; dzimis Požegā, Dienvidslāvijā) ir bijušais serbu basketbolists, spēlējis vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2011. gada Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) čempions Dalasas "Mavericks" sastāvā un 2002. gada Pasaules čempions Dienvidslāvijas izlases sastāvā. Atzīts par vienu no visu laiku vislabākajiem Serbijas basketbolistiem.
Krievijas valdnieku uzskaitījums
Vladimiras lielkņazi
Kopš 1331. gada par Vladimiras lielkņaziem tika iecelti Maskavas kņazi.
Predrags Stojakovičs
P. Stojakovičs piedzima mūsdienu Horvātijas teritorijā un pārcēlās uz dzīvi Belgradā Dienvidslāvijas karu laikā. 1993. gadā ieguva Grieķijas pilsonību, kad pievienojās Grieķijas basketbola klubam PAOK.
Krievijas valdnieku uzskaitījums
Maskavas lielkņazi
Maskavijas valdnieki, Zelta Ordas hanu vasaļi līdz 1480. gadam, kad lielkņazs Ivans III atbrīvojās no pakļautības Lielās Ordas caram Ahmedam.
Krievzemes cari
Vienlaikus arī Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas cari (no 1607).
Predrags Stojakovičs
Karjera
1996. gada NBA draftā P. Stojakoviču izraudzījās Sakramento "Kings" ar kopējo 14. kārtas numuru. 2001. gada Eiropas čempionātā un 2002. gada Pasaules čempionātā Dienvidslāvijas izlases sastāvā viņš kļuva par čempionu.
Krievijas valdnieku uzskaitījums
Krievijas Impērijas ķeizari
Vienlaikus arī Livonijas hercogi (no 1721), Kurzemes un Zemgales hercogi (no 1795), Somijas lielhercogi (no 1809) un Polijas karaļi (no 1815).
Predrags Stojakovičs
Karjera
Kopā ar "Mavericks" 2011. gadā "Mavericks" sastāvā izcīnīja uzvaru NBA čempionātā. Čempionu sezona kļuva par pēdējo viņa profesionālā spēlētāja karjerā. 2011. gada decembrī P. Stojakovičs paziņoja par karjeras beigšanu.
Toruņa
Toruņa, vēsturiskais vācu nosaukums Torna ir Polijas pilsēta tās centrālajā daļā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes centrs Vislas upes krastos, netālu no Drvencas ietekas. Kopā ar Bidgošču veido kopēju aglomerāciju.
Sena Hanzas pilsēta, labi saglabājusies gotiska vecpilsēta ar aizsardzības mūriem. Pazīstama, kā Nikolaja Kopernika dzimtā pilsēta. Toruņā atrodas viena no labākajām universitātēm Polijā - Nikolaja Kopernika Universitāte, kura izveidota 1945. gadā ar Stefana Batorija Universitātes Viļņā un Jana Kazimira Universitātes Ļvivā mācībspēkiem. Pilsētas pievārtē atrodas radioobservatorija ar divām paraboliskajām antenām 32 un 15 metri diametrā.
Vēsture
Toruņa bija neliela apmetne Kulmas novadā, kad 1230. gadā Vācu ordenis šeit uzcēla Tornas pili un 1233. gadā tai piešķīra pilsētas tiesības. 14. gs. Toruņa kļuva par ievērojamu tirdzniecības centru un iestājas Hanzas savienībā.
Pēc ordenim katastrofālās Grunvaldes kaujas pilsētā 1411. gadā noslēdza Toruņas miera līgumu starp Poliju un Lietuvu no vienas puses un Vācu ordeni no otras puses. 1440. gadā Toruņa kopā ar Gdaņsku (Dancigu) un Elblongu (Elbingu), nodibināja Prūsijas Konfederāciju, kas 1454. gadā sacēlās pret Vācu ordeni, un meklēja aizsardzību pie Polijas karaļa Kazimira IV. Sākās Trīspadsmitgadu karš starp Vācu ordeni un Poliju. Kara rezultātā, pamatojoties uz 1466. gadā pilsētā noslēgto Otro Toruņas miera līgumu, pilsēta nokļuva Polijas sastāvā kā autonomās Karaļa Prūsijas centrs. 1501. gada 17. jūnijā pilsētā mira Polijas karalis Jans I Olbrahts.
1724. gada 7. decmbrī Toruņā notika t. s. Toruņas tribunāls (Tumult toruński, Thorner Blutgericht), kurā Polijas varas iestādes uz nāvi sodīja luteriskajai baznīcai piederīgo pilsētas birģermeistaru un deviņus ievērojamus pilsoņus. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1793. gadā Toruņa nokļuva Prūsijas sastāvā, 1807. gadā Varšavas lielhercogistes sastāvā, bet 1814. gadā atkal kļuva par Prūsijas daļu.
1871. gadā Toruņa, tāpat kā visa Prūsija kļuva par Vācijas impērijas sastāvdaļu. Pēc Pirmā pasaules kara un Lielpolijas sacelšanās Toruņu iekļāva Polijas republikas sastāvā.
Toruņa UNESCO pasaules mantojuma sarakstā
1997. gadā Toruņu iekļāva UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Daudzās XIV un XV gs. publiskās un privātās celtnes (arī Kopernika dzimtā māja) ir liecinieces Toruņas senajai varenībai.
Cilvēki
Toruņā (Tornā) dzimuši:
Jards
Jards ir garuma mērvienība. Šo mērvienību lieto britu un amerikāņu mērvienību sistēmās un tā neietilpst SI mērvienību sistēmā. Jards ir vienāds ar 3 pēdām vai 36 collām. Pēc 1959. gada noslēgtās vienošanās jards (starptautiskais jards ASV) ir noteikts 0,9144 metru garumā.
Jaunlaicenes pagasts
Jaunlaicenes pagasts ir viena no Alūksnes novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar sava novada Veclaicenes, Ziemeru un Alsviķu pagastiem, kā arī Smiltenes novada Apes pagastu. Jaunlaicenes pagasta centrs ir Jaunlaicenes ciems.
Vēsture
Pagasts izveidots 1919. gadā Valkas apriņķa Jaunlaicenes muižas teritorijā. Pagasta iedzīvotāji piederēja Apukalna evaņģēliski luteriskajai draudzei. Pēc 1920. gada agrārās reformas Jaunlaicenes muižu ar Kalna un Evalda pusmuižām 3076,35 ha platībā sadalīja 112 vienībās. Apes muižu 557,89 ha platībā sadalīja 36 vienībās. Repjakalna muižu 1747,23 ha platībā sadalīja 75 vienībās. 1935. gadā pagasta platība bija 161,9 km² un tajā dzīvoja 2163 iedzīvotāji.
1945. gadā pagastā izveidoja Jaunlaicenes un Grūbes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Jaunlaicenes ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946—1949) un Apes (1949—1956), Alūksnes (1956-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962—1967) rajonos. 1954. gadā Jaunlaicenes ciemam pievienoja likvidēto Grūbes ciemu, bet kolhoza «Padomju Dzimtene» teritoriju 1963. gadā pievienoja Apes lauku teritorijai. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Jaunlaicenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Daba
Jaunlaicenes pagasts atrodas Alūksnes augstienes Veclaicenes paugurainē. Uz Jaunlaicenes un Ziemeru pagastu robežas atrodas 271,5 m augstais Dēliņkalns — augstākais paugurs Alūksnes augstienē ar relatīvo augstumu vairāk kā 70 m. Ap pauguru izveidots Dēliņkalna dabas liegums. Cits ievērojams paugurs pagasta teritorijā ir Apekalns (Opekalns; 235 m vjl). Jaunlaicenes pagasts kopā ar Ziemeru un Veclaicenes pagastiem iekļaujas aizsargājamo ainavu apvidū Veclaicene, kurš ir nozīmīgs ar savām nacionālas nozīmes ainavām.
Jaunlaicenes muižas apbūve
18. gadsimtā Jaunlaicenes muiža kļuva par Volfu dzimtas Vidzemes zara šūpuli. Muižas komplekss celts 18. gs. beigās 19.gs. pirmajā pusē no laukakmeņiem un no vietēja ražojuma ķieģeļiem. Dzimtas tēvs Johans Gotlībs II pretim mājas logiem izveidojot „gabaliņu pilsētas”. Līdz mūsdienām muižas apbūvē saglabājušās 16 celtnes. Muižkunga dzīvojamā mājā ir ierīkots muzejs, kas stāsta par muižas apbūvi, Vidzemes muižu apsaimniekošanu, sadzīvi, baroniem un vietējiem iedzīvotājiem — malēniešiem. Muižas teritorijā izveidots pastaigu maršruts ar stendiem vēsturiskās apbūves izziņai.
Jaunlaicenes muižas parks
18. gadsimtā veidot sāktais 9 ha lielais Jaunlaicenes muižas parks ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis (Nr.2790). Muižas īpašnieks Johans Gotlībs fon Volfs pēc sievas Marijas Klementīnes iecerēm parku papildināja ar jauniem stādījumiem, viens no tiem — septiņu ozolu grupa, kas apzīmēja viņu septiņus dēlus. Tēva iesākto parkā turpināja viņa dēls Jozefs, kurš parkā izveidoja lielu dīķi ar mākslīgu saliņu. Šie objekti parkā saglabājušies līdz mūsdienām. Parka kvalitatīvai apsaimniekošanai un attīstībai 2020. gadā izstrādāja “Jaunlaicenes muižas parka ainavu tematisko plānu” un 2022. gadā veica parka labiekārtošanas darbus.
Baronu fon Volfu dzimtas kapsēta
Jaunlaicenes muižas Volfu dzimtas kapi iesvētīti 1814. gadā. Ap 1860. gadu kapsētā pēc arhitekta Paula fon Hardenka meta uzcelta kapliča, kas izskatās kā maza gotiska baznīca.
Opekalna evaņģēliski luteriskā baznīca
Opekalna evaņģēliski luteriskā baznīca ir visaugstāk virs jūras līmeņa (235 m vjl.) uzceltā baznīca Latvijā. Baznīcas vēsturi sāk skaitīt jau no 1683. gada, kad te tikusi uzcelta koka baznīca. Šobrīd aplūkojamais dievnams celts laika posmā no 1774. līdz 1779. gadam. Opekalna baznīcas tornis ir Strūves ģeodēziskā loka punkts “Oppekaln”.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunlaicene (pagasta centrs), Apekalns, Vēciņi.
Fraktālis
Fraktālis (fr, no la — 'sašķelts, sadalīts') ir ģeometriska figūra, kura sastāv no vairākām (principā bezgalīgi daudzām) daļām, kas ir līdzīgas visai figūrai kopumā. Var teikt, ka fraktāļiem piemīt pašlīdzība. Fraktāļus var iegūt, atkārtoti dalot kādu figūru vai virsmu aizvien sīkākās daļās. Plašākā nozīmē fraktāļi ir punktu kopas Eiklīda telpā, kurām dimensiju skaits nav vesels skaitlis.
Jēdzienu "fraktālis" mēdz lietot, ja apskatāmajai figūrai piemīt kāda no šādām īpašībām:
Daudziem dabā sastopamiem objektiem ir fraktāļveida uzbūve (krastu līnijām, mākoņiem, koku zaru vainagiem, dzīvnieku un cilvēka asinsrites sistēmai vai plaušu alveolu sazarojumiem).
Fraktāļi ir populāri objekti mākslā un izklaidē sava skaistuma un vienlaicīgas vienkāršības dēļ. Tos var viegli izveidot datora ekrānā ar samērā vienkāršu programmu palīdzību.
Definīcija
Ir definīcija, kurai atbilst liela daļa fraktāļu (tomēr ne visi). Definīcija sastāv no trīs punktiem.
1. Figūrai F piemīt iekšējā simetrija, ja to ir iespējams sagriezt galīgā skaitā tādu figūru, kuras visas ir līdzīgas F.