cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Padomju un nacistisko režīmu slavinošo objektu nojaukšana Latvijā
Krievijas valdības protesti
"Mēs šo barbarismu izskatām kontekstā ar oficiālās Rīgas kopējo līniju attiecībā uz nacisma glorifikāciju."
Džozefs Mankevičs
Džozefs Leo Mankevičs (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu scenārists, kinorežisors un kinoproducents.
Savus 40 gadus ilgajā karjerā Holivudā Mankevičs sarakstīja scenāriju 48 filmām. Bijis producents vairāk nekā 20 filmām, tai skaitā "Filadelfijas stāsts" (1940), par kuru viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju Labākā filma un Woman of the Year (1942).
Mankevičs ir vienīgais režisors un scenārists, kurš divus gadus pēc kārtas ir saņēmis Kinoakadēmijas balvas par labāko adaptēto scenāriju un kā labākais režisors. 1949. gadā par filmu "Vēstule trim sievām" (A Letter to Three Wives) un 1950. gadā par filmu "Viss par Ievu", kura kopā tika nominēta 14 balvām no kurām 6 uzvarēja.
17 gadus strādājis kā scenārists Paramount Pictures. Strādājis arī Metro-Goldwyn-Mayer kā režisors un producents, bet vēlāk pārcēlies uz Twentieth Century Fox.
Dzimis ebreju ģimenē. Tēvs Franks Mankevičs nācis no Vācijas, savukārt viņa māte Johanna Blūmenava dzimusi Kurzemē. Viņa brālis ir ievērojamais scenārists, Kinoakadēmijas balvas par labāko scenāriju saņēmējs Hermanis Mankevičs.
Meņševiki
Meņševiki (ru) jeb mazinieki bija Krievijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (KSDSP) frakcija. Atšķirībā no saviem iekšējiem pretiniekiem boļševikiem, viņi bija pārliecināti, ka vadošā loma sociālistiskajā revolūcijā ir nevis partijai, bet strādnieku masveida kustībai.
Vēsture
1903. gadā KSDSP otrajā (Londonas) kongresā partija sašķēlās, jo Ļeņina atbalstītāji jeb "lielinieki", kuriem balsojumā bija neliels pārsvars, aicināja pārveidot sociāldemokrātisko partiju par cieši vadītu profesionālu revolucionāru partiju. Pēc 1905. gada revolūcijas menševiki ieguva vadošo lomu Krievijas sociāldemokrātijā un aktīvi piedalījās arodbiedrību un strādnieku padomju veidošanā, pēc Februāra revolūcijas menševiki ieguva piecas ministru vietas Krievijas pagaidu valdībā, tomēr tad ātri zaudēja savu popularitāti. Otrajā Viskrievijas padomju kongresā 1917. gada oktobrī menševiki ieguva 71 vietu no 611, mazāk nekā sociālrevolucionāri (eseri) un boļševiki. Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās menševiki ieguva tikai 18 no 703 vietām.
Krievijas pilsoņu kara laikā daudzi meņševiku partijas biedri bija spiesti bēgt uz ārzemēm, 1923. gadā PSRS valdība aizliedza meņševiku partiju, tāpat kā citas partijas.
Padomiskais viedoklis
Latvijas padomju enciklopēdija (LPE) meņševismu dēvē par "oportūnistisku, marksismam-ļeņinismam naidīgu sīkburžuāzisku strāvu" KSDSP, kuras līderi bija P. Akselrods, F. Dans, A. Martinovs, L. Martovs, A. Potresovs. Kā galvenie latviešu meņševiki minēti V. Bastjānis, K. Eliass, P. Kalniņš, F. Menders. No Latvijas Sociāldemokrātijas izslēgtie latviešu meņševiki 1918. gada maijā nodibināja sīkburžuāziski reformisku partiju LSDSP, kas buržuāzijas diktatūras laikā centusies šķelt Latvijas strādnieku kustību un pakļaut to buržuāzijas interesēm.
Delfta
Delfta ir pilsēta Nīderlandē, Dienvidholandes provincē. Tā atrodas starp Roterdamu un Hāgu. 2012. gadā Delftā dzīvoja 98,7 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir viena no vecākajām Nīderlandes pilsētām. Pilsēta vairākas reizes ir nopostīta: 16. gadsimtā to skāra postošs ugunsgrēks, bet 17. gadsimtā nopostīja lielgabalu zalves. Kopš 17. gadsimta Delfta ir izslavēta keramikas preču dēļ. Pilsētā ir dzimis un miris nīderlandiešu baroka gleznotājs Jans Vermērs.
Dusmības diena
"Dusmības diena" (ru) ir pēc Severa Gansovska tāda paša nosaukuma stāsta 1985. gadā uzņemta padomju filma, kas apvienoja sevī fantastikas un šausmu filmu žanrus. Filmas režisors Sulambeks Mamilovs piedāvā savu traktējumu situācijai, kas pazīstama no dažādiem fantastiskiem literārajiem darbiem: cilvēks nokļūst noslēpumainā zonā, kur ar viņu notiek augstākajā mērā dīvaini un pārdabiski notikumi.
Portugālē notiekošajā kinofestivālā Fantasporto 1986. gadā filma "Dusmības diena" tika nominēta kategorijā "Labākā filma".
Bailes (1996. gada filma)
"Bailes" (en) ir 1996. gada ASV psiholoģisks trilleris, kura režisors ir Džeimss Foulijs. Galvenās lomas filmā atveido Marks Volbergs, Rīza Viterspūna, Viljams Pītersens, Alisa Milāno un Eimija Brenemena. Filmas pirmizrāde notika.
Kad Nikola satiek Deividu, viņš tai šķiet ideāls vīrietis. Tomēr drīz vien Nikola ievēro, ka Deividam ir arī tumšākā puse. Viņa pielūgsme pārvēršas apsēstībā, viņu sapņu attiecības kļūst par murgu, bet Nikolas mīlestība pārvēršas bailēs.
Nikolajs Ņekrasovs
Nikolajs Ņekrasovs (dzimis, miris ) bija Ukrainā dzimis krievu dzejnieks, rakstnieks, kritiķis un publicists. Daiļradē no liberālisma pozīcijām pievērsās Krievijas impērijas zemniecības dzīvei, ietekmējies no tautas valodas. Darbojās žurnālā Otečestvennije Zapiski, no 1847. līdz 1866. gadam vadīja ietekmīgo literāto žurnālu Sovremeņņik (tajā agrīnos darbus publicēja Ivans Gončarovs, Ivans Turgeņevs un Ļevs Tolstojs). 1866. gadā varas iestādes Sovremeņņik slēdza. Iespējams, cenšoties glābt žurnālu Sovremeņņik 1866. gadā Angļu klubā Ņekrasovs nolasīja odu poļu Janvāra sacelšanās apspiedējam ģenerālim Mihailam Muravjovam, kas atsvešināja no Ņekrasova liberālo sabiedrības daļu. 1868. gadā kopā ar Mihailu Saltikovu-Ščedrinu pārņēma Otečestvennije Zapiski vadību.
Hiēnas
Hiēnas, hiēnu ģints (Hyaena) ir viena no hiēnu dzimtas (Hyaenidae) mūsdienās dzīvojošu sugu ģintīm, kurā apvienotas 2 sugas.
Hiēnas ir sastopamas Āzijas rietumos un Āfrikā, turklāt abu sugu izplatības areāli nepārklājas. Brūnā hiēna (Hyaena brunnea) mājo tikai Āfrikas dienvidos. Reizēm brūnās hiēnas izdala atsevišķā brūno hiēnu ģintī (Parahyaena), tomēr pēdējo gadu pētījumi apstiprina brūno hiēnu piederību hiēnu ģintij (Hyaena).
Izskats un īpašības
Salīdzinot abas sugas, brūnās hiēnas galvaskauss ir lielāks nekā svītrainajai hiēnai (Hyaena hyaena). Brūnās hiēnas tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes, bet svītraino hiēnu abi dzimumi ir vienādi lieli. Kopumā hiēnu ģints sugas ir mazākas nekā plankumainās hiēnas (Crocuta), bet lielākas nekā zemesvilki (Proteles).
Barība
Hiēnas ir izteikti maitēdāji un pamatā barojas ar kritušu vai lielo plēsēju nomedītu zālēdāju kauliem un paliekām. Kauli tiek sagrauzti smalkos gabalos un tad norīti, reizēm mazākie kauli tiek norīti veseli. Hiēnas ir agresīvas un spēj padzīt diezgan lielus plēsējus, lai tiem atņemtu medījumu. Hiēnas diezgan regulāri padzen melnmuguras šakāli un gepardu, bet reizēm pat pieaugušu leoparda tēviņu. Tās arī pašas medī mazākus zālēdājus, grauzējus un nelielus plēsējus, kā, piemēram, lielausu lapsas. Reizēm tās uzbrūk mežacūkām un dzeloņcūkām.
Imāms
Imāms (, Imām — ‘vadītājs’) ir garīdznieks islāmā, kas vada mošeju darbību, organizēt kopīgas musulmaņu kopienas lūgšanas un veic citus rituālus. Šiītu islāmā jēdziens "imāms" tiek izmantots arī, lai apzīmētu virsvadoņus — pravieša Muhameda tiešos pēctečus. Par pirmo imāmu kļuva Muhameda znots Alī ibn Abū Tālibs. Vēl ar šo terminu reizēm apzīmē ievērojamus musulmaņu teologus, kā arī šariata tiesnešus.
Masaši Nakajama
Nacionālā izlase
!Kopā||53||21
Veids Belaks
Veids Belaks (en; — ) bija profesionāls kanādiešu hokejists, spēlēja aizsarga un uzbrucēja pozīcijās.
1994. gada NHL draftā viņu Kvebekas "Nordiques" izraudzījās ar kopējo 12. kārtas numuru. Karjeras laikā pārstāvēja NHL klubus Kolorādo "Avalanche", Kalgari "Flames", Toronto "Maple Leafs", Floridas "Panthers" un Našvilas "Predators". NHL kopumā aizvadīja 549 regulārās sezonas spēles, kurās guva 8 vārtus un 25 rezultatīvas piespēles, kā arī saņēma 1263 soda minūtes.
2011. gada 8. martā V. Belaks nolēma beigt hokejista karjeru. viņš tika atrasts miris savās mājās, vēlāk tika atklāts, ka nāves iemesls bijusi pašnāvība. Viņš ir trešais NHL hokejists, kurš miris pēc 2010.—2011. gada NHL regulārās sezonas beigām.
Susta (nozīmju atdalīšana)
Susta var būt:
Kali Juga
Kali Juga (Dēvanāgarī: कलियुग, demona Kali laikmets) hinduismā ir pašreizējā un pēdējā no jugām (laikmetiem), kas veido vienu radīšanas ciklu. Ciklā ietilpst Satja Juga, Treta Juga un Dvapara Juga. Kali Juga ilgst 432 000 gadus un tai raksturīgs ļaunums, nelaimes un sabiedrības degradācija.
Telkom 3
Telkom 3 bija Indonēzijas uzņēmuma Telkom sakaru pavadonis. Tas tika palaists 2012. gada augustā, bet nesējraķetes kļūmes dēļ ievadīts nepareizā orbītā, tādēļ to nevarēja izmantot. 2021. gada 5. februārī tas sadega Zemes atmosfērā.
Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy (ISS) uz platformas Ekspress-1000N bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Francijas uzņēmums Alcatel. Tam uzstādīti 32 C joslas un 10 Ku joslas raidītāji. Pavadoņa darbības laiks sākotnēji bija plānots 15 gadu.
Telkom 3 bija plānots izvietot ģeostacionārajā orbītā punktā 118° austrumu garuma. Tur tas nodrošinātu sakarus Dienvidaustrumāzijai un Indonēzijai.
2008. gadā notika konkurss par Telkom 3 izgatavošanu, kurā uzvarēja ISS. Sākotnēji to bija plānots palaist 2011. gada jūlijā, bet dažādu iemeslu dēļ pavadoņa starts tika vairākkārt atlikts.
Lidojuma gaita
Telkom 3 palaists 19:31 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Kopā ar to palaists Krievijas sakaru pavadonis Ekspress-MD2. Dzinējblokam Briz-M vajadzēja veikt četrus manevrus. Trešajai dzinēju darbināšanai vajadzēja ilgt 18 minūtes, bet dzinēji neparedzēti izslēdzās pēc 7 sekundēm. Pavadonis nesasniedza plānoto orbītu, un tika atzīts par zaudētu.
2021. gada 5. februārī aptuveni 00:00 UTC tas nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā.
Sekas
Šī bija otrā Briz-M kļūme 12 mēnešu laikā (Ekspress-AM4 tika zaudēts 2012. gada augustā datora kļūmes dēļ). Pa šo laiku Krievijas kosmonautikā bija notikušas vēl vairāki negadījumi, un pēc Telkom-3 / Ekspress-MD2 neveiksmes valsts augstākā vadība pieprasīja reformēt Krievijas kosmosa nozari.
Oficiālā izmeklēšana secināja, ka avāriju izraisīja Briz-M degvielas sistēmas elements, kas izgatavots, neievērojot specifikāciju.
Pavadoņa aizvietošanai Telkom Indonesia pasūtīja jaunu kosmisko aparātu Telkom 3S Francijas uzņēmumam Thales Alenia Space, un to palaida 2017. gadā ar raķeti Ariane 5ECA.
Pape Abu Sisē
Pape Abu Sisē (fr, dzimis ) ir Senegālas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Sisē pārstāv Grieķijas Superlīgas komandu Olympiacos.
Iepriekš Sisē ir spēlējis Senegālā, kā arī Francijas komandās Ajaccio un Saint-Étienne.
Senegālas futbola izlases rindās debitējis 2018. gadā. Ar izlasi uzvarējis 2021. gada Āfrikas Nāciju kausā. Piedalījies arī 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Olympiacos
Senegāla
Ankaras citadele
Ankaras citadele, arī Ankaras pils (, arī Akkale pēc iekšpils nosaukuma) ir vēlo antīko laiku un agrīno viduslaiku nocietinājums Ankaras pilsētas Altindā rajonā, Turcijā.
Mūsdienās citadele ir tūrisma objekts un festivālu norises vieta.
Arhitektūra
Citadele sastāv no sienu iekšējās līnijas ar cieši izvietotiem torņiem, kas norobežo apmēram 350 līdz 150 m lielu laukumu, un ārējās sienu līnijas ar torņiem, kas atrodas apmēram 40 m attālumā viens no otra. Abas sienas tika uzbūvētas, izmantojot lielu daudzumu atkārtoti izmantotu mūru un materiālu. Precīzs citadeles uzcelšanas datums nav skaidrs, taču abas sienas celtas pēc persiešu ap 622. gadu veiktās Ankaras iekarošanas un nopostīšanas. Foss uzskata, ka iekšējās sienas varētu būt datētas ar Konstantīna II valdīšanu 668. gadā, taču ir arī citi uzskati. Tiek uzskatīts, ka ārsienas ir būvētas nedaudz vēlāk, taču arī tam ne visi piekrīt.
Ārējā līnija aptver visu vecpilsētu un tajā ir 20 torņi. Iekšējai līnijai, kas aptver ap 43 000 m², ir 42 torņi, pieci no tiem stūra torņi. Vairums torņu ir piecstūraini. Sienas augstums ir 14—16 metru robežās. Pati pils, izmantojot reljefu, slejas līdz 100 metru augstumā virs citadeles pamatnes.
Viesturi
Viesturi var būt:
Niks Kolisons
Nikolass Džons Kolisons (en; dzimis ) ir amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja un centra pozīcijās. Pašlaik (2013) pārstāv NBA klubu Oklahomasitijas "Thunder", kurā aizvadījis visu profesionāļa karjeru.
Izglītību ieguvis Kanzasas universitātē, pārstāvējis universitātes basketbola komandu "Jayhawks". Divas reizes sasniedzis Final Four turnīra stadiju, universitātes karjeru noslēdza kā visu laiku rezultatīvākais Big 12 konferences spēlētājs. 2003. gada NBA draftā viņu Sietlas "SuperSonics" izraudzījās ar kopējo 12. kārtas numuru. Tomēr viņš izlaida visu 2003.—2004. gada sezonu abu plecu savainojuma dēļ. Viņš ar Kevinu Durantu ir vienīgie pašreizējie "Thunder" spēlētāji, kas aizvadījuši spēles arī tā priekšgājēja "SuperSonics" sastāvā. Individuāli veiksmīgākā sezona N. Kolisonam bija 2007.—2008. gada sezona, kad vidēji spēlē guva 9,8 punktus.
Dzelzceļa trase
Dzelzceļa līnijas trase raksturo ceļa garenass stāvokli telpā. Trases projekciju horizontālā plaknē sauc par līnijas plānu, bet līnijas izvērsi vertikālajā plaknē — par līnijas profilu. Piesaiste ir gan sliedes galviņas līmenim un virzienam, gan attiecīgi zemes klātnes līmenim un virzienam caur virsbūves kārtu.
Projekta garuma atzīmes (sauktas arī par projekta ordinātām) pamatā ir divu veidu. Viena garuma projekta atzīme, kas raksturīga trasei vai zemes klātnei, pēc kuras veic visas dzelzceļa līnijas piketēšanu. Trases projekta atzīmi izvelk pa zemes klātnes garenasi. Otra ir konkrētā ceļa projekta atzīmes ordināta, ko izvelk, pa konkrētā ceļa asi. Ceļiem, kuri atrodas uz kopīgās zemes klātnes projekta atzīmes garumstarpība ar trases projekta atzīmi parasti tiek tolerēta, kā normāla pielaide. P.s. Ar komatu vai "+" norobežo pilnās garuma mērvienības, bet ar punktu iesāktās (nepilnās) garuma mērvienības;
Plāna līkne
[[Attēls:Cela liknes shema.jpg|thumb|Līknes uzbūves shēma:
PLS1 ÷ PLB1 — 1.pārejas līknes no sākuma līdz beigām, kad notiek nepārtraukta rādiusa maiņa (R∞→R) no ∞ līdz nemainīgam lielumam R; LS0 — līknes sākums, ja pārejas līknes nebūtu; LC — līknes centrs; PLS2 ÷ PLB2 — 2.pārejas līkne no sākuma līdz beigām, kad notiek nepārtraukta rādiusa maiņa (RR→∞) no nemainīga lieluma R līdz ∞; LB0 — līknes beigas, ja pārejas līknes nebūtu; R — līknes rādiuss, ja ir pārejas līkne; R0 — līknes rādiuss, ja pārejas līknes nav; 0 — riņķa līnijas centrs rādiusiem R un R0; p = R0-R; T0 — līknes tangensa, ja pārejas līknes nav; α0 — līknes pagrieziena leņķis ceļam bez pārejas līknes.
]]
Pārejas līkne
Lai līknē nedzēstais centrbēdzes paātrinājums nerastos pēkšņi un — nodrošinātu nepieciešamo ārējās sliedes paaugstinājumu, bet līknēs ar pārāk mazu rādiusu nodrošinātu nepieciešamo sliežu ceļa paplašinājumu — atvirzot iekšējo pavedienu, ierīko pārejas līknes, kurās, turklāt, tiek veikta vienmērīga ārēja sliežu pavediena paaugstināšana aprēķina augstumā visā pārejas līknes garumā. Pārejas līknes koordinātām var būt dažādas spirāles formas (skat. galeriju). Optimālā ir mainīga rādiusa spirāle, kas nodrošina vienmērīgi izkliedētu centrbēdzes spēka an palielināšanos visā pārejas līknes garumā. Tāpēc pārejas līknei ir priekšrocība pret pieseglīkni ar lielāku pastāvīgo rādiusu pirms pamatlīknes ar mazāku rādiusu.
Radiāla spirāle un kubiska parabola
Radiāla spirāle nodrošina vienmērīgi izkliedētu centrbēdzes paātrinājuma palielināšanos visā pārejas līknes garumā. Ja pārejas līknes rādiuss tās beigās ir vienāds ar pamatlīknes rādiusu R, tad tās vidusdaļā – t.i. starp sākumu un beigām rādiuss būs vienāds ar 2R, attālumā 1/4 no sākuma – 4R, bet 1/8 - 8R, bet pārejas līknes sākumā tas ir bezgalīgs.
Kubiskai parabolai ir cits vienādojums, salīdzinājumā ar radiālo spirāli. To lietot ir vienkāršāk. Kubiskā parabola atšķiras no tā, ka tās liekums mainās nevis proporcionāli līknes loka garumam, kā tas nepieciešams, bet proporcionāli abscisai X. Starpība nav liela un gadījumos, kad nav nepieciešama liela precizitāte, tā ir pieļaujama.
Universālas sakarības
Minimālo pārejas līknes garumu nosaka ņemot vērā ārējā sliežu pavediena paaugstināšanu ar maksimālo vilciena kustības ātrumu. Normālās situācijās platajam sliežu ceļam (S = 1520 mm) ārējo sliedes pavedienu paaugstina ar ātrumu fv ≤ 38 mm/s, sarežģītos apstākļos — fvsar.≤ 50 mm/s.
Piemērā jāatrod pārejas līknes garumu: S = 1520 mm; vmax = 140 km/h; h = 70 mm; fv =35 mm/s; ''fvsar. = 45 mm/s; R=1400m; ψ — 0,6 un 0,8 m/s3). Atrisinājums ir šāds kur 0,2778 — pārejas skaitlis no ātruma vienībām km/h uz m/s; vmax — maksimālais vilciena kustības ātrums, km/h; h — ārējā pavediena uzstādīšanas augstums, mm; ψ — nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma izmaiņas, m/s3''.
Līknēs divceļu līnijās attālumu starp sliežu ceļu asīm palielina atbilstoši gabarīta normām, pagarinot iekšējā ceļa pārejas līknes parametru
kur A0 — starpceļu attāluma paplašinājums līknē; l0ārp — ārpuses pārejas līknes garums.
S veida līkne
Variants, kā palielināt starpceļu attālumu starp sliežu ceļiem vai līknēm, ir vienam no ceļiem pirms pamatlīknes ar taisno starpposmu (≥ 25 m) ierīkot "S" veida līkni (t.i. līknes ar pretēji pavērstiem rādiusiem) ar pietiekami lielu rādiusu un taisno starpposmu ≥ 25 m starp pretējām līknēm (piemērs attēlā zemāk). Šī paņēmiena trūkums ir, ka papildus nepieciešams vairākas līkņu.
Paaugstinājuma stāvums
Ārējās sliedes pavediena paaugstinājuma stāvums attiecīgi izvēlētajai pārejas līknei ar piemēru ir:
P.s. Ja līknē ir paredzēta ritošā sastāva ekspluatācija ar centrbēdzes sānsvere ierīci (~8°) ''ātruma palielināšanai un nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma dzēšanai, pārejas līknes pagarina summējot virsbūves sānsveres paredzēto pacelšanas ātrumu un iepriekš minēto ārējās sliedes paaugstināšanās ātrumu.; Minimālais pārejas līknes garums parasti ir pieņemts kāds orientējošs lielums, piemēram — 30 m. Tāpēc, kad pārejas līknes garuma aprēķinos tā sanāk īsāka, pārejas līknei nosaka šo te orientējošo garumu vai iztiek bez pārejas līknes, ja tās ierīkošana sliežu ceļa ekspluatācijai ir nebūtiska.''
Pārejas līknes un attiecīgu ārējā pavediena paaugstinājumu var neierīkot, ja pēkšņais nedzēstais centrbēdzes paātrinājums līknes sākumā platā sliežu ceļā pasažieru vilcienam, kurš parasti ir vieglāks par kravas vilcienu pēc ass slodzes — an ≤ 0,7 m/s2, bet kravas vilcienam, kurš parasti ir smagāks pēc ass slodzes — an norma parasti ir mazāka un līdz ar to ātrums ar ir mazāks. Par precizējošiem saistošajiem kritērijiem, kādos gadījumos tieši atļauts pārejas līknes neierīkot un pie kādiem maksimālajiem ātrumiem, un sākot no kādiem rādiusiem, lemj katrs attiecīgais infrastruktūras pārvaldītājs. Nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma normas sliežu ceļam ar dažādiem ārējā pavediena paaugstinājumiem, dažādiem ritošā sastāva veidiem un, ņemot vērā infrastruktūras pārvaldītāju vietējos ekspluatācijas apstākļus, var svārstīties robežās no 0,5 m/s2 ÷ 1,0 m/s2, bet vieglas sliežu ceļu virsbūves konstrukcijas ceļos un šaursliežu ceļos ar vieglu virsbūves konstrukciju vēl mazāk — sākot no 0,1 m/s2 un uz augšu.
Paaugstināšanas augstums
Par galīgo h pieņem lielāko no abiem.
P.s. Maksimālais h dažādās infrastruktūrās var būt atļauts robežās no 110 mm līdz 180 mm (platajam sliežu platumam, bet puse no tā, attiecīgi — platā sliežu ceļa līklīnijas pārmiju pārvedām); vidēja sliežu platuma ceļam h — no 60 mm līdz 110 mm; h — 60 mm (šaurajam sliežu platumam).
Vidējais svērtais pēc tonnāžas kvadrātiskais vilcienu kustības ātrums, kur ni- i-to vilcienu skaits, vilc.; Qi- i-tā vilciena masa, t; vi — i-tā vilciena ātrums, km/h.
Paaugstināšana taisnajos posmos
Pamatlīkni piesedzot ar pastāvīga rādiusa pieseglīkni, platsliežu ceļā nedzēsto paātrinājumu algebriskā starpība tās sākumā un beigās nepārsniedz 0,35 m/s2, bet garums pieseglīknei ir vismaz kā pārejas līknei.
Nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma an nozīme
Līknes parametri ir viens no vissvarīgākajiem vilcienu kustības ātruma noteikšanas faktoriem, ņemot vērā, ka līknes procentuālā daļa ceļa plānā parasti ir visai ievērojama, kā arī vilcienu unificētais garums arī mēdz būt ievērojams. Kad viena vilciena daļa līkni atbrīvo, nākamā jau tuvojas — vai šķērso nākamo līkni, parasti ar līdzīgiem ātrumu noteicošajiem parametriem. Vilces spēka samērīga izmantošana parasti neļauj paredzēt ieskrējienu starp līknēm pa taisnajiem posmiem un bremzēšanu pirms līknēm. Tāpēc dzelzceļa līnijā nosaka ātrumu, kādu prasa līkņu parametri, kas ceļa plānā arī ir "vājākais posms". Sen būvētās un nerekonstruētās dzelzceļa līnijās, kad prasības lielākam ātrumam nebija tik noteicošas, ātrums aizvien saglabājās zemā līmenī arī pēc ceļa kapitālā remonta. Arī pārmiju pārvedas, it sevišķi sānceļa virzienā tiek uzskatītas par "vājo posmu", bet tām gan ir mazliet cita specifika, prasības stingrākas, ņemot vērā asmeņu un krusteņu uzkrāto ekspluatācijas pieredzi un pārejas līkņu neesamību tajās. Tomēr arī pārmiju pārvedās daudzas līdzības un likumsakarības saglabājas pēc līdzības, kā līknē.
Starp vilcienu kustības ātrumu un nedzēsto centrbēdzes paātrinājumu — an ir likumsakarība.
Piemērs. Aprēķināt, kāds būs nedzēstais centrbēdzes paātrinājums atsevišķi stāvošai līknei, ja S=1520 mm, vmax=120 km/h, R=900 m, h=0,09m=90 mm. Atrisinājums
.
Doraemon
Doraemon (ja) ir japāņu mākslinieka Fudzio Fudziko veidota zinātniskās fantastikas žanra mangas sērija par robotkaķi Doraemonu, kurš ir ceļojis laikā no 22. gadsimta, lai palīdzētu zēnam Nobitam Nobi. Pirmo reizi manga Doraemon tika publicēta 1969. gadā vairākos žurnālos. To beidza publicēt 1996. gadā. Balstoties uz šo mangu, ir izveidotas arī videospēles, pilnmetrāžas filmas un īsfilmas.
Dzelzceļa trase
Nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma an nozīme
Bet, ja aplūkotajā piemērā ārējās sliedes paaugstinājumu neierīko,
Secinājums: „Bez ārējās sliedes paaugstināšanas un attiecīgas pārejas līknes ierīkošanas braukt ar ātrumu 120 km/h nedrīkst!”.
Pārskata vilcienu kustības ātrumu
Bez tam vienmēr projektētājam nosakot ārējā pavediena paaugstinājumu pārbauda minimālo paaugstinājumu, kurš nedrīkst būt lielāks par projektēto, aplūkotajā piemērā
Atsevišķu aprēķina piemēru apkopojums tabulās
Tabulu galerijā apkopots aprēķinātais ātrums izplatītiem sliežu platumiem pie dotiem ārējā pavediena paaugstinājumiem un atsevišķām nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma normu an variācijām, kuras atkarīgas no virsbūves smaguma un — fiksācijas uz vietas ritekļu un kravu smagumcentra u.c. apstākļiem:
''P.s. Atbilstoša centrbēdzes paātrinājuma izvēlē ir jāpiesaista uzmanība sliežu ceļa virsbūves smagumam un tās pietiekamai fiksācijai uz vietas. Nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma pārāk liela palielināšana var novest pie sliežu ceļa bojājumiem un/vai vilciena avārijas un/vai vilciena nomešanas uz sāniem (hipersaite: yotube video — ātruma pārsniegšana līknē Spānijā, kur atļautais ātrums bija 80 km/h, vilciens brauca ar 200 km/h, kas noveda pie vilciena krišanas uz sāniem un ļoti traģiskām sekām; wiki saite ar cita vilciena apgāšanos Austrālijā, kur vilciens ar ātrumu 117 km/h brauca pa līkni pie atļautā ātruma 60 km/h). Tāpat kritiski jāizvērtē iespējamās, stihiskus postījumus nesošas, vēja brāzmas un vilcienu kategorijas (ritošais sastāvs un kravas ar relatīvi augstu smagumcentru, piemēram, divstāvīgie vilcieni bez režģveidīgām sānu sienām, vai divstāvīgie konteinersastāvi u.c. augsti un relatīvi viegli ritekļi ar vai bez kravām), kuriem tās laikā jāatrodas drošās vietās. Tas būtu aktuāli, ja iekraušanas un pārvadāšanas noteikumos ir pieļauts paaugstināta smagumcentra izņēmums ar zināmiem ekspluatācijas nosacījumiem.''
Pārejas līknes mērenība
Pārejas līknē nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma ψ izmaiņas lielums ir m/s3 :
kur an — faktiskais pamatlīknes nedzēstais paātrinājums, m/s2; l0 — pārejas līknes garums, m.
kur an2 un an1 — nedzēsto paātrinājumu lielumi, kas atbilst ārējā pavediena liekuma un paaugstinājuma sākumam un beigām, m/s2; Δl0 — attālums starp šiem punktiem, m.
Piemērs. Līknei S=1520 mm, R=600m, h=0,14m=140 mm un L=80m paaugstinājuma garums l0=116m; tā sākums atrodas 16 m taisnā iecirknī no pārejas līknes sākuma, bet beigas ienāk 20 m pamatlīknē. Ātrums līknē ir noteikts 110 km/h. Uzdevums — pārbaudīt, vai tas ir pieļaujams.
Paaugstināšanās ātrums  — rezultāts OK. Pārbaudīt paātrinājuma lielumu blakuspunktos. Visnelabvēlīgākais variants būs pieņemt pārejas līknes sākumu un beigas, tad, bet. Nedzēstie centrbēdzes paātrinājumi ;  — rezultāts nav labs. Lielums, rezultāts OK.
Secinājumi. Par cik an2 > 0,7 m/s2 < 1,0 m/s2, nepieciešams noteikt pazeminātu ātrumu vai arī infrastruktūras pārvaldītājam atļaut ekspluatēt sliežu ceļu ar palielinātu nedzēsto centrbēdzes paātrinājumu un pastiprināt uzturēšanu.
Ātrums pa vertikālo līkni
Nedzēstā paātrinājumu var pieņemt 0,1 m/s2. Pārejas līknes parasti neierīko, tāpat arī nav nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma dzēšanas risinājumi, kādi ir, piemēram, ceļa plāna līknei — paaugstinot ārējo pavedienu. Līdz ar to izliektā profilā ritošais sastāvs tiek "pamests" gaisā, ko pietur tikai tā gravitācija, bet ieliektā profilā — tiek piespiests pie sliežu klātnes, kurai tas ir jāpanes. Infrastruktūras pārvaldītāji nosaka profila elementu slīpuma starpības normatīvu, kas tiek savienots ar līkni un nosacījumus, pie kuriem atļauts elementus ar līkni nesavienot — atstāt lauztu profilu vai lauzumus ar nelielu starpību savienojot ķēdītē (tas raksturīgs lēnam dzelzceļam).
'''Tabula. Vilcienu ātrumi (3.aile) pa vertikālajām līknēm, km/h, pie dota līknes rādiusa R, m, (2.aile) pie nedzēstā centrbēdzes paātrinājuma an = 0,1 m/s2'''
Gabarīts
Pamatraksts: Gabarīts (transports)
Gabarīts transportā nodrošina ceļa būvju, ierīču un ritošā sastāva, kā arī ritošajam sastāvam ar ritošo sastāvu normālu mijiedarbību ar nepieciešamajām spraugām.
Naktis bugi stilā
"Naktis bugi stilā" (en) ir 1997. gada ASV drāma, kuras režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Pols Tomass Andersons. Galvenās lomas filmā atveido Marks Volbergs, Džūliana Mora, Bērts Renoldss, Dons Čīdls, Džons Reilijs, Viljams H. Meisijs un Hetere Greiema. Filmas pirmizrāde notika Toronto kinofestivālā.
Filmā tiek parādīts stāsts par kāda jaunieša piedzīvojumiem Kalifornijas pornogrāfijas industrijā 70. gadu beigās un 80. gadu sākumā.
Akira Narahaši
Akira Narahaši (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||38||0
Soroka
Soroka (ro) ir pilsēta Moldovā pie Dņestras upes aptuveni 160 km uz ziemeļiem no Kišiņevas. Tā ir Sorokas rajona administratīvais centrs.
Viestura laukums
Viestura laukums, arī Viesturi, ir daļa no Valmiermuižas ciema, kas atrodas Valmieras novada Valmieras pagastā. Izvietojusies Valmiermuižas dienvidu daļā pie robežas ar Valmieru, starp autoceļu A3 un Valkas ielu 1,8 km no pagasta centra Vanagiem un 110 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados. Viestura laukuma vecā (austrumu) daļa sastāv no daudzdzīvokļu māju apbūves un mazdārziņiem, jaunā daļa — no savrupmāju apbūves. Viestura laukumā atrodas pagasta bibliotēka un vairāki uzņēmumi.
Jutaka Akita
Jutaka Akita (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||44||4
Antoni Kontrerass
Iepriekš pārstāvējis vairākas Kostarikas komandas.
Kostarikas futbola izlases rindās debitējis 2021. gadā. Izlases rindās spēlējis 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Marks Markess
Marks Markess Alenta (ca; dzimis ) ir spāņu šosejas motobraucējs. Pašlaik (2013) brauc MotoGP seriālā un pārstāv Repsol Honda komandu.
Markess ir 2010. gada pasaules čempions 125 cm3 klasē, kā arī 2012. gada Moto2 (600 cm3 klase) pasaules čempions. 2013. gadā debitējis MotoGP seriālā, sezonas otrajā posmā kļūstot par jaunāko braucēju seriāla vēsturē, kas startējis no pole position un sacīkstē arī guvis uzvaru (viņš arī bija Amerikas GP posma pirmais uzvarētājs). 2013. gada sezonā viņš guva uzvaru kopvērtējumā, kļūstot par pirmo braucēju kopš Kenija Robertsa (uzvarēja 1978. gadā), kas uzvar debijas sezonā MotoGP seriālā. Tāpat Markess ir jaunākais šīs klases uzvarētājs, kā arī ceturtais braucējs pēdējo 65 gadu laikā, kas izcīnījis čempiona titulu trīs dažādās klasēs.
Ernests Bauers
Biogrāfija
1918. gada novembrī bija viens no Tautas padomes dibinātājiem, Latviešu zemnieku savienības pārstāvis. Bijis agrārlietu departamenta vadītājs Pagaidu valdībā. 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no Bezpartijisko bezzemnieku un mazsaimnieku grupas — Latvijas Jaunzemnieku savienības priekšteces — saraksta. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, bet 1925. gadā — 2. Saeimā. No 1923. gada janvāra līdz 1924. gada decembrim bija Latvijas zemkopības ministrs Jāna Pauļuka, Zigfrīda Annas Meierovica un Voldemāra Zāmuēla vadītajās valdībās. Sirds slimības dēļ aizgāja no politikas.
Miris no sirdstriekas plkst. 12 savā dzīvoklī Rīgā, Jēkaba ielā 28. Apbedīts Jaunpiebalgas kapos.
Bijis žurnālu "Latvijas Lauksaimnieks" un "Mazsaimnieks" redaktors, kā arī laikraksta "Līdums" līdzdibinātājs.
.vg
Ārējās saites
Toppdomän
GX5
GX5 jeb Inmarsat-5 F5 ir Apvienotajā Karalistē reģistrēta uzņēmuma Inmarsat piektās paaudzes Global Xpress sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Eiropā un Vidējos Austrumos. Pavadonis tika palaists 2019. gada decembrī un ievadīts ģeostacionārajā orbītā.
GX5 izgatavoja Francijas uzņēmums Thales Alenia Space uz platformas Spacebus-4000B2 bāzes. Tam ir 72 Ka joslas fiksēti kūļi un 4 tēmējami kūļi. GX5 var nodrošināt lielāku sakaru plūsmu nekā iepriekšējie Global Xpress četri pavadoņi kopā.
GX5 tika palaists 21:23 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust no Gviānas kosmiskā centra ar nesējraķeti Ariane 5 ECA (lidojums VA250) kopā ar Ēģiptes sakaru pavadoni TIBA 1.
Ģeostacionārajā orbītā GX5 tika izvietots punktā 11° austrumu garuma. 2020. gada 10. decembrī Inmarsat paziņoja, ka GX5 ir nodots ekspluatācijā.
Trīs karaļi
Pēc Persijas Līča kara četri karavīri nolemj zagt zeltu, kas tika nozagts no Kuveitas, tomēr sava ceļa laikā viņi atklāj cilvēkus, kuriem izmisīgi nepieciešama palīdzība.
Vanagi (Valmieras pagasts)
Vanagi ir ciems Valmieras novada Valmieras pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie autoceļa P17 5 km no novada centra Valmieras un 111 km no Rīgas. Dažkārt uzskatīta par Valmiermuižas ciema daļu.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie 1870. gadā uzbūvētās Valmieras pagasta valdes. Vanagos atrodas pagasta pārvalde un kultūras nams.
Džeisons Sīgels
Džeisons Džordans Sīgels (en; dzimis 1980. gada 18. janvārī) ir amerikāņu aktieris, scenārists, producents un autors, vislabāk pazīstams kā Māršala Eriksena lomas atveidotājs CBS komēdijseriālā "Kā es satiku jūsu māti", kā arī ar savu producenta darbu kopā ar Džūdu Apatovu televīzijas seriālā Freaks and Geeks (to atcēla pēc pirmās sezonas) un par kritiski un komerciāli veiksmīgām komēdijām, kurās viņš ir tēlojis galveno lomu, sarakstījis vai producējis.
Sīgels filmējies tādās filmās kā "Pēkšņi stāvoklī" (2007), "Aizmirst Sāru Maršalu" (2008), "Es mīlu tevi, vecīt" (2009), "Nejaukais es" (2010), "Sliktā skolotāja" (2011), "Džefs, kurš dzīvo mājās" (2011), "Mapeti" (2011), "Piecu gadu saderināšanās" (2012), "Mīlestība pieaugušajiem" (2012), "Seksa video" (2014) un The Discovery (2017). Par dalību 2015. gada filmā The End of the Tour, kurā viņš atveidoja rakstnieku Deividu Fosteru Vollesu, viņu izvirzīja Independent Spirit balvai nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā".
Salas Svētā Jāņa baznīca
'''Salas Sv. Jāņa evaņģēliski luteriskā baznīca''' ir luterāņu dievnams, kas atrodas Spuņciemā Mārupes novadā. Dievnamā atrodas 1871. gadā darināta Jūliusa Dēringa altārglezna "Jēzus pie krusta".
Vēsture
Babītes draudzes novada Sv. Jāņa kapelu, tāpat kā Sv. Nikolaja un Sv. Annas kapelas pie senā Lielupes kara ceļa uz Zemgali jau 13. gadsimtā izveidojuši Daugavgrīvas cisterciešu klostera mūki.
Zviedru Vidzemes laikā 1658. gadā pēc Babītes draudzes novada sadalīšanas izveidojās Salas draudzes novads. Salas draudzei piederēja divas koka baznīcas — Sv. Bērtuļa (Bartolomeja) kapela (atradās pie Ķīšiem) un Sv. Jāņa kapela (atradās Jāņragā iepretim Slokai). Jauna koka baznīca uzcelta un iesvētīta 1694. gadā, Rīgas zvejnieku amata biedrība baznīcai bija dāvinājusi krāsainus logus ar Bībeles motīviem. Līdz mūsdienām saglabājusies laikā no 1869. līdz 1870. gadam celtā mūra baznīca.
Baznīcas ēka
Salas Sv. Jāņa baznīcā Rīgas pilsētas arhitekts Felsko ir eklektiski apvienojis neogotikas, neoromānikas un neorenesanses stilus. Baznīcas tornis ir sadalīts trīs stāvos. Virs durvju portāla atrodas rozes logs, virs tā ir mazs pusloka lodziņš, torņa augšdaļa atrodas zvans, kuru sedz pusloka logi ar koka slēģiem. Torņa sānos atrodas šauras loga ailes. Baznīcai ir divslīpju jumts, taču no iekšpuses redzams, ka baznīca griesti ir līdzeni. Raugoties no ārpuses uz dekoratīviem elementiem, redzami sarkanie ķieģeļi, kas labi izceļ baznīcas kontūras, taču lielākie laukumi ir gaiši dzelteni. Baznīcas austrumu daļā ir šķautņaina apsīda, kurā ir trīs pusloka logi. Apsīdai no abām pusēm piekļaujas palīgtelpas.
Šaha kompozīcija
Šaha kompozīcija ir no praktiskās spēles vēsturiski izveidojusies šaha jaunrades nozare, kuras mērķis ir šaha ideju izteikšana mākslinieciskā formā. Tās radošais process ir mākslīgu pozīciju (kompozīciju) radīšana ar konkrētu uzdevumu vienai no pusēm, parasti baltajiem. Šis kompozīcijas tiek piedāvātas risināšanai. Notiek sastādīšanas un risināšanas konkursi un sacensības, ieskaitot pasaules čempionātus.
Šaha uzdevumu sastādītājus sauc par problēmistiem.
Vēsture
Šaha kompozīcijai, tāpat kā šaha spēlei, ir sava attīstības vēsture. Tās gaitā no vienkāršiem uzdevumiem tā kļuvusi par patstāvīgu šaha mākslas nozari. Senākās zināmās mākslīgi sastādītās pozīcijas sauca par mansubām. Tās atrastas jau 9. gadsimta arābu traktātos. To ziedu laiki pienāca 18. gadsimta sākumā, kad Filips Stamma 1737. gadā izdeva savu mansubu krājumu.
19. gadsimta četrdesmitajos gados viduslaiku šaha kompozīcijas ar daudzgājienu forsētu spēli atdeva vietu mūsdienu uzdevumiem. Tika izstrādāts sākuma un mata pozīcijas ekonomijas princips. Kompozīcijām tika strauji samazināts uzdevuma izpildei nepieciešamo gājienu skaits. Forsētos upurus aizstāja klusie gājieni. Kompozīcijas attīstību sekmēja preses attīstība. Sāka iznākt speciāli šaha kompozīcijai veltīti žurnāli un periodiskie izdevumi ar šaha nodaļām.
Pakāpeniski izveidojās dažādas šaha kompozīciju skolas (virzieni) ar dažādiem uzskatiem par tematiku un mākslinieciskām prasībām:
Galvenie principi
Šaha kompozīciju pozīcijām jāatbilst noteiktām tehniskām un mākslinieciskām prasībām.
Tehniskās prasības ir:
Mākslinieciskās prasības ir:
Sastādīšanas konkurss
Sastādīšanas konkurss ir problēmistu sacensību pamatforma, kurā noskaidro labākās konkursam iesūtītās kompozīcijas. Pēc dalībnieku sastāva konkursus iedala starptautiskos un vietējos. Pēc satura konkurss var būt vispārējais (ar brīvam tēmām) un tematiskais (ar uzdotu tēmu). Pēc sacensību tiesāšanas principa notiek atklātie (tiesnešiem kompozīciju autori ir zināmi) un slēgtie (tiesnešiem autori nav zināmi) konkursi. Pastāv šādi labāko konkursa kompozīciju apbalvošanas veidi: godalgas, cildinošas atsauksmes un uzslavas.
Risināšanas konkurss
Risināšanas konkursi ir šaha kompozīciju (uzdevumu un etīžu) risināšanas sacensības, lai noskaidrotu labākos risinātājus, popularizētu labākās kompozīcijas un veiktu to papildu pārbaudi. Mūsdienās kompozīcijas pārbauda ar speciālu datorprogrammu palīdzību. Ir divas konkursu organizācijas formas: neklātienes konkursi un klātienes konkursi. Neklātienes konkursi norisinās, publicējot kompozīcijas dažādos preses izdevumos. Klātienes konkursus rīko šaha kompozīcijas organizācijas ar mērķi noskaidrot dažāda mēroga sacensību uzvarētājus (čempionus).
FIDE Albums
FIDE Albums (FIDE Album) ir labāko šaha kompozīciju izlase noteiktā laika periodā (parasti trīs gados). Katram albumam ir šādas nodaļas: divvilči, trīsvilči, daudzvilči, [pasaku šahs un etīdes. Kompozīciju atlasi katrai nodaļai veic starptautiska kolēģija (3 tiesneši un direktors). Kompozīciju publikācijas dod tiesības uz nosaukumiem: starptautiskais lielmeistars un starptautiskais meistars šaha kompozīcijā. Pirmais FIDE Albums iznāca 1961. gadā un ietvēra kolēģijas atlasītās šaha kompozīcijas ar pirmo publikāciju no 1956. līdz 1958. gadam. Vēlāk izdeva arī retro albumus par šādiem diviem laika periodiem: 1914-1944. g. (3 grāmatās) un 1945-1955. g.
2020. gada Bretagne Classic
2020. gada Bretagne Classic bija šosejas riteņbraukšanas viendienas sacensības, kas notika 25. augustā. Tā bija 84. reize, kad notikušas Bretagne Classic sacensības un tās bija 11. sacensības 2020. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Austrālijas sportists Maikls Metjūss ().
Sacensības sākotnēji bija plānotas 23. augustā, bet tika pārceltas, jo COVID-19 pandēmijas ietekmē mainītajā kalendārā uz šo datumu tika pārcelti nacionālie čempionāti.
Komandas
Tā kā šīs bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 19 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas sešas UCI profesionālās kontinentālās komandas.
Centrālās Maķedonijas perifērija
Centrālās Maķedonijas perifērija (gr) ir Grieķijas administratīvais apgabals (perifērija), kurš atrodas Maķedonijas vēsturiskā apgabala dienvidu daļā. Centrālās Maķedonijas perifērija robežojas rietumos ar Rietummaķedonijas, dienvidrietumos ar Tesālijas, un austrumos ar Austrummaķedonijas un Trāķijas perifēriju. Ziemeļos tā robežojas ar Ziemeļmaķedoniju un Bulgāriju, bet dienvidaustrumos ar Ajonoru. Dienvidos perifēriju apskalo Egejas jūra. Perifērijas sastāvā ietilpst Imatijas, Kilikidas, Pelas, Pierijas, Saloniku, Seres un Halkidikas perifērijas vienības.
Dukts
Dukts ir rakstnieka Aivara Ozoliņa vienīgā prozas grāmata, tā tiek uzskatīta par spilgtāko latviešu postmodernisma paraugu.
Izdošanas vēsture
Grāmatā apkopotie īsprozas darbi ir sarakstīti 80. gados. Tie publicēti periodikā, sākot no 1988. gada, galvenokārt dažādos žurnālos — "Avots" (stāsti "Gājiens", "Brīvībā", "Evolūcija", "Ritmiskā vingrošana", "Caurlaide" ievietoti 1988. gada 8. numurā, luga "Dziesminieks uz nāras" — 1989. gada 7. numurā), "Karogs" (titulteksts "Dukts" publicēts 1990. gada 9. numurā) un "Liesma" (stāsts "Varoņa celšanās", 1989. gada 12. numurā).
Grāmata pirmoreiz izdota 1991. gada beigās izdevniecībā "Liesma" 7000 eksemplāru metienā, sērijā "Pirmā grāmata". Pirmās atsauksmes par to parādās 1992. gada sākumā. Šī grāmata ir viena no pēdējām "Liesmas" jauno autoru sērijas grāmatām, jo sakarā ar ekonomisko krīzi izdevniecība savu darbību sašaurina.
1996. gadā "Dukta" pirmās daļas fragments iekļauts Vijas Jugānes sastādītajā mācību grāmatā "Latviešu jaunākās prozas izlase: 80.—90. gadi".
2014. gadā apgāds "Jumava" izdod "Dukta" 2. izdevumu, kurš satura ziņā ir identisks pirmajam, atšķiras tikai teksts uz 4. vāka.
Daži nelieli "Dukta" stāsti jau pirms grāmatas iznākšanas Andreja Ļevkina krievu tulkojumā publicēti žurnāla "Avots" krievu izdevumā — 1988. gada 7. numurā. Neliels "Dukta" fragments publicēts latviešu jaunākās literatūras antoloģijā "Nara röster över vatten" zviedru valodā 1997. gadā.
Grāmatas kompozīcija un saturs
Grāmata sadalīta četrās nodaļās: "Dukts", "Metaforas", "Bimberbaumas" un "Dzeltenas lapas". Pirmajā nodaļā tiek imitēta "Dukta" teorija un vēsture, stilizējot zinātnisku, arhaisku tekstu. Tā sākas ar vairākas lappuses garu stāstu, kas sastāv no viena teikuma. Otrā un trešā nodaļa veltītas neliela apjoma metaforiskai īsprozai. Ceturtajā nodaļā ir daudz atsauču uz padomju sadzīves kultūru un ideoloģiju.
Starp A. Ozoliņam nozīmīgiem rakstniekiem, kuri ietekmējuši šīs grāmatas stilu, ir Donalds Bartelms (viņa stāsta "Zelta lietus" tulkojumu A. Ozoliņš publicējis žurnāla "Avots" 1988. gada 6. numurā), Francs Kafka un Daniils Harmss (abu īsprozas motīvi savienoti stāstā "Atmošanās"). A. Ozoliņš publicējis arī amerikāņu rakstnieces Patrīcijas Haismites stāsta "Bruņurupucis" tulkojumu (laikrakstā "Atmoda Atpūtai", 1991. gada 24. aprīlī).
Recepcija kritikā
"Dukts" daudz apcerēts latviešu literatūras kritikā. Pirmās atsauksmes parādās jau 1990. gadā pēc titulteksta publikācijas "Karogā", A. Eipurs, A. Cimdiņa un citi autori raksta par šī darba novatoriskajām kvalitātēm latviešu literatūrā, par parodijas un spēles principu, kas ir noteicošais tā uztverē.
Īpaši lielu uzmanību "Duktam" pievērsis kritiķis Guntis Berelis, kurš minējis to vairākos rakstos, skatīdams kā spilgtu 80. un 90. gadu mijas jaunās prozas jeb "spēlējošās literatūras" paraugu:
"'Pirmais priekšstats par Aivara Ozoliņa Duktu varētu būt arī šāds: tas ir elegants un izdomāts — eleganti izdomāts — Dukta teorijas izklāsts; varbūt pat tik ļoti izdomāts un uzcītīgi samudžināts, ka pats Dukts kļuvis gluži vai neiedomājams un neatrodams; tā ir teorija, kuras vienīgā realizācija praksē ir Dukta lappuses — teorija vienā eksemplārā, izlasāma un izmetama, neraugoties uz pamatīgo darbu, ko autors tajā ieguldījis, — mazs, tiesa, ļoti patīkams un [..] iepriecinošs nieciņš, kurš derīgs tikai pašam Duktam. Ik teikums, ik frāze apskaužamā uzcītībā piesātināts ar aloģismiem, paradoksiem un visādiem zinātniskās rakstības atribūtiem (norādēm, zemsvītras piezīmēm, argumentiem un pretargumentiem utt.), tālab lasītājam nav viegli orientēties un rast jelkādu skaidrību, un gribot negribot nākas Duktu konspektēt un veidot kaut ko līdzīgu Dukta enciklopēdijai vai duktoloģijas īsajam kursam, lai šī teorija kļūtu daudzmaz pārskatāma.'"
(A. Ozoliņš savukārt recenzējis G. Bereļa pirmo grāmatu "Mitomānija" žurnālā "Jaunās Grāmatas", 1989, Nr. 7.). Kritiķe Ausma Cimdiņa pāris gadus pēc grāmatas izdošanas vērtē "Duktu" kā nozīmīgu notikumu latviešu rakstniecībā:
"' 'Dukts' ir zīmīga robežšķirtne latviešu rakstniecībā. Bet tiem 'Dukta' vērtētājiem, kas pārmet, ka 'Dukts' nav nekas jauns, ka tā ir pasaulē labi zināma lieta, es atgādinātu, ka 'Dukta' pašapziņa no tā nemaz necieš, jo viņš pats labi apzinās, ka ir pro-dukts (producēts, ne vienradīts teksts).'"
Desmit gadus pēc grāmatas iznākšanas "Latviešu literatūras vēsturē" I. Sekste nodaļā par 90. gadu prozu jau atskatās uz "Duktu" kā klasisku darbu un stabilu vērtību, kura ietekmējusi sava laika latviešu literatūru:
21. gadsimtā, kad postmodernisma nozīme latviešu prozā un kritikā mazinās, arī "Dukts" tiek pieminēts retāk. Ieva Dubiņa 2007. gadā raksta par "spēlējošās literatūras" jeb postmodernās prozas apsīkumu: "'Iepriekšējo desmitgadi raksturoja izteikts tekstualitātes un realitātes nošķīrums, kas saistībā ar modernajām teorijām izpaudās galvenokārt vīriešu maskulinizētajā rakstībā (A. Ozoliņa, G. Bereļa, A. Kolmaņa u.c. stāstos), ātri vien piedzīvojot spēka izsīkumu, jo novatoriskajām formām pietrūka barojošo vielu - dzīves aizdara. Stāsti, kas nevēstīja par ārpusliterārām parādībām, kļuva garlaicīgi gan lasītājiem, gan literatūrkritiskajai domai un visbeidzot pašiem rakstītājiem, no kuriem vairāki daudzsološi vārdi palika pāris grāmatu vākos un atkāpās no aktīva radošā procesa.'"
EDT
EDT var nozīmēt:
Vanagi (nozīmju atdalīšana)
Vanagi var būt:
Aleksandrs Bortņikovs
Aleksandrs Bortņikovs (ru; dzimis Permā) ir Krievijas valsts un drošības dienestu darbinieks, armijas ģenerālis. No 2008. gada maija ieņem Krievijas federālā drošības dienesta direktora amatu. Ir Krievijas Federācijas Drošības padomes pastāvīgais loceklis. Bijis PSRS VDK darbinieks (1975—1991).
Biogrāfija
Dzimis 1951. gada 15. novembrī Permā, kas tolaik bija pārdēvēta par Molotovu.
1973. gadā pabeidza Ļeņingradas dzelzceļa transporta inženieru institūtu, iegūtajā specialitātē strādājis Ļeņingradas apgabala Gatčinas pilsētā. 1975. gadā Bortņikovs pabeidza VDK augstāko skolu un sāka dienestu PSRS Valsts drošības komitejā. Darbojās VDK Ļeņingradas apgabala pārvaldes pretizlūkošanas struktūrās, bet pēc PSRS sabrukuma bija vadošos amatos Krievijas Federālā drošības dienesta Sanktpēterburgas un Ļeņingradas apgabala pārvaldē. 2003. gada jūnijā nozīmēts par šīs pārvaldes priekšnieku.
2004. gada martā Aleksandru Bortņikovu paaugstināja par Federālā drošības dienesta direktora vietnieku — FDD Ekonomiskās drošības departamenta direktoru. 2008. gada 12. maijā viņu iecēla par FDD direktoru, bet no 25. maija viņš ir arī Krievijas Federācijas Drošības padomes pastāvīgais loceklis.
2006. gadā Bortņikovam tika piešķirta armijas ģenerāļa dienesta pakāpe.
Aleksandrs Bortņikovs ir precējies, dēls Deniss strādā vadošā amatā ES un ASV sankcijām pakļautajā VTB bankā.
Sankcijas
2014. gadā pret Bortņikovu tika vērstas Eiropas Savienības sankcijas par viņa lomu Krievijas agresijā pret Ukrainu, kā arī 2020. gadā — saistībā ar Krievijas opozicionāra Alekseja Navaļnija saindēšanu ar Novičok grupas kaujas vielu.
Bulajē Diā
Bulajē Diā (fr, dzimis ) ir Francijā dzimis Senegālas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Senegālas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Diā pārstāv Itālijas A sērijas komandu Salernitana.
Iepriekš spēlējis Francijas komandā Reims un Spānijas komandā Villarreal.
Senegālas futbola izlases rindās uzvarējis 2021. gada Āfrikas Nāciju kausā. Piedalījies arī 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Senegāla
Meksika olimpiskajās spēlēs
Meksika olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1900. gadā, kad tās notika Francijas galvaspilsētā Parīzē. Taču turpmakajās spēlēs tā ilgstoši nepiedalījās. Olimpiskajās spēlēs Meksika atgriezās 1924. gadā un kopš tā laika ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs. Savukārt ziemas olimpiskajās spēlēs tā pirmo reizi piedalījās 1928. gadā, kad tās notika Šveices pilsētā Sanktmoricā. Taču pēc tam ilgu laiku tajās nepiedalījās un atgriezās ziemas olimpiskajās spēlēs 1984. gadā, kad tās notika Dienvidslāvijas galvaspilsētā Sarajevā.
1968. gadā Meksikas galvaspilsēta Mehiko kļuva par pirmo Latīņamerikas pilsētu, kurā rīkotas olimpiskās spēles.
Līdz šim olimpiskajās spēlēs Meksikas sportisti ir izcīnījuši 72 medaļas (13 zelta, 24 sudraba un 35 bronzas medaļas). Visas šīs medaļas ir izcīnītas vasaras olimpiskajās spēlēs. Visvairāk no olimpiskajiem sporta veidiem Meksikas sportisti ir izcīnījuši medaļas daiļlēkšanā (15 medaļas), otrajā vietā ir bokss (13 medaļas). Kopumā Meksikas sportisti olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši medaļas 16 dažādos olimpiskajos sporta veidos.