cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vecā Panama
Pēc spāņu konkistadora Vasko Nunjess de Balboa veiktā ceļojuma pāri Panamas zemesšaurumam 1513. gadā, atklājot Kluso okeānu, Spānijas impērijas nosūtītais vietvaldis Pedro Arjass Davila 1519. gadā dibināja Panamas apmetni, kas atradās netālu no mūsdienu Panamas pilsētas austrumdaļas. 1521. gadā tā ieguva pilsētas tiesības.
Pilsēta kļuva par bāzes punktu vairākām konkistadoru ekspedīcijām, kā arī par tranzīta mezglu spāņu iegūto cēlmetālu transportam uz Eiropu. 1670. gadā pilsētā dzīvoja ap 10 tūkstošiem iedzīvotāju. Vecā Panama tika iznīcināta 1671. gadā, kad to nodedzināja angļu korsāra Henrija Morgana karaspēks. Jaunās pilsētas celtniecība tika uzsākta vietā, kur šobrīd atrodas Panamas pilsētas vēsturiskā daļa.
Reinzeme
Reinzeme ir vēsturisks apgabals Vācijas rietumdaļā, kas atrodas Reinas upes rietumu krasta vācu apdzīvotajās teritorijās.
Šis reģions tiek saistīts ar teritorijām Vidusreinā (Bingene — Bonna) un daļu Lejasreinas (Bonna — Vācijas un Benilukss valstu robeža). Tā kā Reina šeit tek caur kalniem un arī zemienēm, tad šajā reģionā ir attīstīta vīnogu audzēšana. Reģions ir pazīstams ar Reinzemes vīniem.
Reinzeme gadsimtiem ilgi ir bijusi strīdus ābols starp Vāciju un Franciju, jo tas ir abu valstu robežreģions.
Reinzemē atrodas nozīmīgas vācu pilsētas — Āhene, Bonna, Ķelne, Dīsburga, Diseldorfa, Koblenca, Krēfelde, Leverkūzene, Trīre.
Sirdskalns
Sirdskalns ir 298,1 m augsts paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, otrais augstākais paugurs Latvijā. Atrodas Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļaustrumos, ietilpst Gaiziņkalna dabas parkā. No kalna virsotnes var pārskatīt Talejas ezeru. Teika vēsta, ka agrāk Sirdskalns spējis palīdzēt risināt cilvēku problēmas, tāpēc daudzi gājuši uz kalnu lūdzot padomus savās sirdslietās.
Rīgas Latviešu amatnieku palīdzības biedrības krāšanas un aizdošanas kase
Rīgas Latviešu amatnieku palīdzības biedrības krāšanas un aizdošanas kase, arī Amatnieku kase, bija krājaizdevumu sabiedrība. Atradās Krišjāņa Barona ielā 3 (tolaik Suvorova ielā). Piešķīra arī aizdevumus vai subsīdijas Sarkanajam Krustam, latviešu preses izdevumiem ("Dienas Lapa", "Domas" u.c.), Rīgas jaunatnes teātrim, svētku un izrāžu organizēšanai.
Vēsture
Dibināta 1883. gada 21. septembrī ar mērķi panākt Rīgas latviešu amatnieku finansiālo neatkarību. 1908. gadā Amatnieku kase izveidoja fondu trūcīgo apdāvināto skolēnu atbalstam amatnieku skolā. 1918. gada 17. novembra vakarā Rīgas Latviešu amatnieku biedrības krājaizdevu kases (tolaik tās vadītājs bija Gustavs Zemgals) telpās tika nodibināta Tautas padome, kura ievēlēja pirmo Latvijas Pagaidu valdību. Likvidēta pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā.
U-Multirank
U-Multirank ir Eiropas Savienības augstskolu novērtēšanas sistēma, kas balstās gan uz sasniegumiem zinātnē, gan arī apmācības kvalitāti, starptautisko sadarbību un uz citiem kritērijiem. Izveidota 2013. gada janvārī ar Eiropas Savienības lēmumu.
Ar sistēmas izstrādi nodarbojas Vācijas Augstākās izglītības centrs (Centre for Higher Education) un Nīderlandes Augstākās izglītības politikas pētījumu institūts (Center for Higher Education Policy Studies). Citi partneri — Leidenes Universitātes Zinātnes un tehnoloģiju studiju centrs (The Centre for Science and Technology Studies, Leiden University), Lēvenes Katoļu universitātes Uzņēmējdarbības, tehnoloģiju un inovāciju vadības starptautiskais pētniecības centrs (The International Centre for Research on Entrepreneurship, Technology and Innovation Management (INCENTIM) at the Catholic University Leuven), akadēmiskais izdevējs Elsevier, Bertelsmana Fonds un programmatūras firma Folge 3.
Andrulla Vasiliu (Androulla Vassiliou), Eiropas izglītības, kultūras, daudzvalodības un jaunatnes lietu komisāre, raksta:
Iesākumā sistēma iekļāva vairāk nekā 850 universitātes 70 valstīs, pārsvarā no Eiropas. Tagad sistēma salīdzina augstskolu un koledžu rezultātus, ietkļaujot informāciju par vairāk nekā 1500 augstākās izglītības iestādēm 90 pasaules valstīs.
Daudzdimensionālajā novērtējuma sistēmā klasifikācija notiek piecās jomās: Ar sistēmas palīdzību katrs var atlasīt un izvēlēties prioritātes, lai izveidotu savām vajadzībām pielāgotu reitingu.
Reitings ir ērts lietotājiem un sniedz iespēju ikvienam esošajam un topošajam studentam interaktīvā veidā pašam salīdzināt augstskolas pēc konkrētiem kritērijiem.
Jaunais universitāšu snieguma salīdzināšanas rīks balstās krietni vairāk kritērijos nekā tradicionālās universitāšu reitinga sistēmas, kas, kā tiek atzīmēts, īpaši izceļ angloamerikāņu iestādes. Tieši personalizētā topa veidošanu kā galveno priekšrocību akcentē tie, kuri jauno salīdzināšanas rīku izmēģinājuši
Latvijas augstskolas reitingā
Iesaistīšanās starptautiskajā augstskolu reitingā U-Multirank iesākumā bija augstākās izglītības iestāžu brīva izvēle. Lai rosinātu augstskolas aizvien vairāk domāt par studiju procesa pilnveidi, starptautisko orientāciju un pētniecību, IZM līgumos ar augstskolām, kurām piešķir budžeta vietas, no 2016. gada ir ietvērusi obligātu nosacījumu iesaistīties U-Multirank. Privātas augstskolas piedalās reitingā brīvprātīgi.
2016. gadā reitingā U-Multirank iekļautas 13 Latvijas augstskolas: LU, RTU, RSU, Daugavpils Universitāte, Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija, Latvijas Lauksaimniecības universitāte, Banku augstskola, Liepājas Universitāte, Rīgas Starptautiskā ekonomikas un biznesa administrācijas augstskola, Rīgas Juridiskā augstskola, Biznesa augstskola «Turība», Informācijas sistēmu menedžmenta augstskola, Transporta un sakaru institūts.
«U-Multirank» izcilākos (A) vērtējumus 2016. gadā saņēma Rīgas Stradiņa universitāte (6), Daugavpils Universitāte (5), J. Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija (5), RTU, LU, LLU, Banku augstskola un Liepājas Universitāte pa 4.
Polockas kņaziste
Polockas kņaziste (be) bija austrumslāvu viduslaiku valsts ar galvaspilsētu Polockā, kas izveidojās uz kriviču cilšu savienības bāzes 10. gadsimta otrajā pusē.
Ieņemot nozīmīgu vietu ceļā "no varjagiem uz grieķiem", kņaziste bija viena no Eiropas lielvarām 11. un 13. gadsimtā. Nozīmīgi šim laikam tiek atzīmēti sociālie un kultūras sasniegumi. Vislielākajā savas labklājības periodā Polockas kņaziste atradās mūsdienu Baltkrievijas centrālajā un ziemeļu daļā, Krievijas Smoļenskas apgabala rietumos un Pleskavas apgabala dienvidos, Daugavas baseina teritorijā Latvijā, un mūsdienu Lietuvas dienvidaustrumos.
Kņaziste bija smagi iesaistīta vairākās 11.—12. gadsimta valdnieka troņa mantošanas krīzēs un karā ar Novgorodas zemi. 13. gadsimtā tā tika iekļauta Lietuvas lielkņazistē.
Polockas valsts izveidošanās
Polocka veidojās uz pilskalna bāzes, kas atradās Palatas upes krastā, netālu no tās satekas ar Daugavu. Līdz 5.—6. gadsimtam pilskalna iedzīvotāji bija balti, pēc tam šeit ieradās slāvi. Blakus pilskalnam atradās apmetnes Palatas labajā un kreisajā krastā. Polockas izaugsmi veicināja tās stratēģiskā atrašanās vieta tirdzniecības ceļā "no varjagiem uz grieķiem". 8.—10. gadsimtā krivičiem bija vadonības sabiedrība, kuru vadīja kņazs-virsaitis, kas 10. gadsimta otrajā pusē pārauga agrīnā feodālā valstī.
Vola
Vola (gr) ir ostas pilsēta Grieķijā. pilsētā dzīvoja 144 449 iedzīvotāji. Vola atrodas 330 km no Atēnām. Vola ir septītā lielākā pilsēta Grieķijā pēc iedzīvotāju skaita.
Andis Mizišs
Andis Mizišs (dzimis Bauskā) ir latviešu režisors.
1988. gadā beidzis Rīgas 47. vidusskolu. Trīs gadus mācījies Lidijas Stiebras aktiermeistarības studijā. 1997. gadā absolvējis Latvijas Kultūras akadēmiju kino un televīzijas režisora specialitātē.
Studiju laikā sācis strādāt par režisoru LTV raidījumā "Skabarga"; tāpat veidojis raidījumus "Baudīt dzīvi", "Datoru pavēlnieks", "Vides fakti", kā arī TV šovu "Ferma". Pēc akadēmijas absolvēšanas pievērsies dokumentālajam kino, par kura veidošanu saņēmis vairākas balvas un nominācijas.
Veidojis vairākas filmas, tai skaitā "Latvia Natura 2000", "Jumta likums", "Ar domu par zāli", "Mežs putniem", "Jaguāra kakts", "Vienkārši pops", "Rīgas meži. Vēsture un mūsdienas", "Elza un Artūrs" un "Medības". Kā aktieris piedalījies filmās "Cilpā" un "Mazās kaislības".
Bazofilie leikocīti
Bazofilie leikocīti, saukti arī vienkārši par bazofilajiem, ir vismazāk sastopamie leikocīti asinīs. To daudzums asinīs ir 0,5—1%. Leikēmijas gadījumā skaits var izteikti palielināties. Bazofilie leikocīti pieder pie granulocītiem jeb leikocītiem, kuros ir specifiskas sev raksturīgas granulas. Bazofilajos atrodas lielas granulas, kas histoloģiskajos preparātos krāsojas bazofili, tādēļ arī radies to nosaukums. Bazofilie leikocīti ir līdzīgi tuklajām šūnām gan pēc uzbūves, gan funkcijas. To funkcija ir cieši saistīta ar histamīna un heparīna izdalīšanu, izraisot imūno reakciju. Bazofilu skaits var paaugstināties pie alerģijām vai inficēšanās ar parazītiem.
Uzbūve
Bazofilo diametrs 9-11 µm. Tie ir vismazākie no visiem granulocītu tipiem. Kodola forma dažāda — segmentēta ar iežmaugām,“S” veida, “C” veida. Tā kā kodols un granulas ir bazofili, histoloģiskajos preparātos tie nokrāsojas zili violetā krāsā. Citoplazmā kodolu praktiski nevar redzēt, jo lielāko daļu aizņem specifiskās granulas. Līdzīgi kā citiem granulocītiem, organoīdu šīm šūnām ir maz. Šūnas centrā ap centriolām atrodas Goldži komplekss, kur notiek granulu sintēze. Tie ir radniecīgi tuklajām šūnām, varētu teikt, ka bazofili ir tuklo šūnu kustīgā rezerve, jo tuklās šūnas necirkulē, bet atrodas saistaudos.
Bazofilos ir divu veidu granulas — primārās un specifiskās granulas. Bazofilu virsma ir nosegta ar imūnglobulīnu E receptoriem, kas saista IgE. IgE ir atbildīgs par alerģiskajām reakcijam. IgE visu laiku ir saistīti pie Ba un tuklo šūnu IgE receptoriem. Ja pie IgE vēl piesaistās antigēns (piemēram, alergēns), tad notiek bazofilo šūnu degranulācija, un to saturs nonāks apkārtējā vidē.
Uz bazofilo leikocītu membrānas ir arī CD40L receptors, kas mijiedarbojas ar B limfocītu receptoru CD40, tādējādi pastiprinot IgE sintēzi limfocītā.
Vaiņodes Svētā Krusta Romas katoļu baznīca
Vaiņodes Svētā Krusta Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta centrā Vaiņodē. Adrese: Elkoņu ielā 2. Dievnams atrodas netālu no Vaiņodes stacijas ēkas.
Eksterjers
Dievnams ir apmesta kvadrātveidīga divu stāvu mūra celtne, 20 metrus gara un tikpat plata ēka. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs dzelzs stabiņos. Dievnamam ir netipiskas formas katoļu baznīcām logi, kas ir saglabājušies no sinagogas laikiem. Baznīcai nav torņa, jumtu nobeidz dzelzs krusts. Ieejas durvis ir no gala un sakristejas. Blakus dievnamam atrodas draudzes katlu māja.
Interjers
Tā ir vienas navas telpa ar betona grīdu un griestiem. Lūgšanas zāle vidū atrodas pīlārs. Virs ieejas atrodas kora telpas. Augšējos logos ieliktas vitrāžas. Dievnamā ir viens koka altāris,kurā atrodas Dievmātes statuja. Aplūkojama ir mākslinieka Georga Šēnberga glezna "Krustā Sistais" un Krustaceļa staciju bildes.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Gatis Mārtiņš Bezdelīga. Vaiņodes draudze sākusi veidoties 1929. gadā. Dievkalpojumi baznīcā notiek četras reizes nedēļā.
Makreļu dzimta
Makreļu dzimta jeb skumbriju dzimta (Scombridae) ir viena no makreļveidīgo zivju kārtas (Scombriformes) dzimtām. Šajā dzimtā ir 51 mūsdienās dzīvojoša suga, kas tiek iedalītas 15 ģintīs un 2 apakšdzimtās. Gandrīz visas ģintis, izņemot vienu — tauriņmakreles (Gasterochisma), tiek sistematizētas makreļu apakšdzimtā (Scombrinae). Pazīstamākās šajā dzimtā ir makreles, tunzivis un pelamīdas. Tās sastopamas gandrīz visos pasaules okeānos; gan tropiskajās jūrās, gan mērenos un vēsos ūdeņos. Mazākās sugas mājo seklākās piekrastes jūrās, bet lielās sugas atklātā okeānā.
Baltijas jūrā ir novērotas Atlantijas makreles (Scomber scombrus) un Atlantijas pelamīdas (Sarda sarda). Pēdējā Baltijas jūrā noķerta tikai vienu reizi 1938. gadā, bet Atlantijas makrele vairākkārt konstatēta arī Somu un Rīgas līčos.
Sistemātika
Makreļu dzimta (Scombridae)
1940.—1941. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
1940.—1941. gada Virslīgas futbolā sezona tika aizsākta Latvijas okupācijas apstākļos, bet tika pārtraukta pēc 5 rudenī aizvadītajām kārtām līdzšinējo sporta klubu likvidēšanas dēļ.
Nora (filma)
"Nora" ir 2018. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Linda Olte.
Filma nominēta 2019. gada Lielā Kristapa balvai kā "Labākā TV filma vai seriāls".
Sižets
Filma ir stāsts par izcilāko Latvijas estrādes dziedātāju Noru Bumbieri. Tajā tiek parādīta Padomju Latvijas estrādes dzīve un tās neredzamā puse, kurš vienlaicīgi bija arī Noras Bumbieres laiks.
"Nora" ir veidota no Bumbieres laikabiedru (tai skaitā Raimonda Paula, Viktora Lapčenoka, Žorža Siksnas, Aijas Kukules un Zigmara Liepiņa) atmiņām. Tāpat filmēšanas grupa devās uz Ņujorku, lai būtu klāt tajā brīdī, kad pēc vairāk nekā 20 gadu pārtraukuma Noras dēls Georgs satikās ar māsu Beatrisi.
Vikipēdija serbu valodā
Vikipēdija serbu valodā (sr) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija serbu valodā. Tā darbojas kopš. 2023. gada janvārī rakstu skaits tajā pārsniedza 667 000. Tā ir otra lielākā dienvidslāvu valodu vikipēdija, pirmā ir vikipēdija serbohorvātu valodā.
Votava
Votava var būt:
Glikogēns
Glikogēns ir polisaharīds, kas sastāv no glikozes molekulām un atrodas visās sēņu, dzīvnieku un cilvēka šūnās. Cilvēkam glikogēns galvenokārt tiek veidots un uzkrāts aknu šūnās (hepatocītos) un muskuļos. Glikogēns kalpo par enerģijas rezervēm. Lielākās enerģijas rezerves ir taukaudos esošie tauki, bet glikogēns ir svarīgākais no enerģijas rezervēm izmantotajiem ogļhidrātiem dzīvniekiem. Muskuļos esošais glikogēns tiek pārveidots par glikozi un izmantots turpat, savukārt noārdītais glikogēns aknās tiek glikozes veidā transportēts uz jebkuru orgānu ķermenī.
Glikogēns ir analogs cietei, kas ir glikozes polimērs augiem, tādēļ tiek saukts arī par dzīvnieku cieti. Tam ir līdzīga struktūra kā amilopektīnam (cietes sastāvdaļai), taču tā molekulas ir vairāk sazarotas un kompaktākas nekā cietei. Glikogēns kalpo kā enerģijas rezerve situācijās, kad strauji nepieciešama enerģija, taču tā ir mazāka nekā, ja tiktu lietoti tauki.
Hepatocītos esošais glikogēns var sastādīt līdz pat 8% no kopējā aknu svara (100—120 g pieaugušajiem) tieši pēc ēdienreizes. Muskuļos glikogēns sastāda tikai 1% no to masas. Glikogēna daudzums, kas tiek uzglabāts ķermenī, ir atkarīgs no fiziskajiem treniņiem, pamata metabolisma un ēšanas paradumiem. Glikogēna sintēzi veicina aizkuņģa dziedzera hormons — insulīns.
Dzilnu apakšdzimta
Dzilnu apakšdzimta jeb dzeņu apakšdzimta (Picinae) ir viena no četrām dzilnu dzimtas (Picidae) apakšdzimtām, kas apvieno lielāko daļu dzilnveidīgo putnu sugu, apmēram 180 sugas. Šīs apakšdzimtas putnus sauc par dzilnām un dzeņiem. Dzilnu apakšdzimtas putni sastopami gandrīz visā pasaulē, izņemot Austrāliju, Jaunzēlandi, Jaungvineju, Madagaskaru un polāros reģionus. Lielākā daļa sugu mājo mežos, lai gan dažas sugas piemērojušās videi bez kokiem.
Latvijā
Latvijā sastopamas 8 dzilnu apakšdzimtas sugas: baltmugurdzenis (Dendrocopos leucotos), dižraibais dzenis (Dendrocopus major), mazais dzenis (Dryobates minor), vidējais dzenis (Dendrocoptes medius), melnā dzilna (Dryocopus martius), trīspirkstu dzenis (Picoides tridactylus), pelēkā dzilna (Picus canus) un zaļā dzilna (Picus viridis). Visbiežāk sastopamais Latvijā ir dižraibais dzenis.
Kopīgās īpašības
Lielākajai daļai dzilnu apakšdzimtas putniem pēdām ir 4 pirksti, no kuriem divi vidējie ir vērsti uz priekšu, bet divi malējie uz aizmuguri. Šādas pēdas nodrošina dzeņiem un dzilnām spēju brīvi pārvietoties vertikāli pa koku stumbriem. Tomēr dažām sugām ir 3 pirksti. Visiem dzeņiem un dzilnām ir gara mēle, ar kuras palīdzību putns var izvilkt kukaini no ļoti dziļām un šaurām spraugām. Mēle nav piestiprināta pie putna galvas kā tas parasti mēdz būt citiem putniem, turklāt, ievelkot to mutē, mēle atliecas uz aizmuguri un izliecas gar galvaskausa kaula sienu. Garās mēles gals daudzām sugām atgādina bārkstis, bet citām sugām mēle ir lipīga.
Vispirms putns, klaudzinot ar galvu pret koka stumbru, nosaka vietu - kāpura vai vaboles atstātu eju, kur pēc tam ar knābi tas izcērt dobumu - pietiekami plašu atvērumu, lai ar mēli varētu aizsniegt kukaini. Dzeņi un dzilnas ar knābi kokos veido arī ligzdošanas dobumus, kas ir daudz lielāki nekā barošanās dobumi. Tie ir apmēram 15 - 45 cm dziļi, mērot no ieejas cauruma. Ligzda tiek izklāta ar koku skaidām, kas atlekušas, cērtot dobumu. Dējumā atkarībā no sugas ir 2 - 8 baltas olas. Tā kā olas ir noslēptas dobumā, tām nav nekādu raibumu vai citu maskējošu īpašību. Dzeņu un dzilnu izkaltie ligzdošanas dobumu ir ļoti pieprasīti arī daudzām citām putnu sugām un mazajiem zīdītājiem, kas dzīvo kokos.
Galvaskausa uzbūvei ir vairākas īpašības, kas aizsargā putna smadzenes no satricinājuma, dobuma ciršanas laikā. Galvaskausa kauls ir biezs un porains, smadzenes ir mazas un spraugu starp smadzenēm un kaulu aizpild īpašs šķidrums. Īsi pirms trieciena putns savelk apakšžokļa muskuļus, tādējādi trieciena spēks aiziet garām smadzenēm, visam ķermenim uzņemot trieciena spēku. Putnam ir ļoti spēcīgs kakls un stīvas astes spalvas, pret kurām tas atspiežas dobuma kalšanas brīdī, kā arī spēcīgs un ļoti ass knābis.
Vavis
Vavis (gr) bija grieķu sporta šāvējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Vavis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja 25 metru šaušanā ar militāro pistoli. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts precīzi nav zināms, viņš varētu būt ieņēmis 6. līdz 13. vietu.
Gints Grūbe
Gints Grūbe (dzimis Cēsīs) ir latviešu žurnālists, režisors un kinoproducents, studijas "Mistrus Media" dibinātājs.
Biogrāfija
Ieguvis maģistra grādu politikas zinātnē. Ir studējis filozofiju un vēsturi Latvijas Universitātē, Bonnā un Berlīnē. 2019.gadā studējis producēšanu Londonas filmu un televīzijas skolas programmā Inside Pictures.
Radošo darbību 90. gados sācis īpašos preses izdevumos - Latvijas Tautas frontes avīzē "Atmoda", nedēļrakstā "Nakts", pētnieciskās žurnālistikas birojā NIP, regulāŗi publicējies žurnālā "Rīgas Laiks".
12 gadus strādājis producentu kompānijā "Labvakar", septiņus gadus veidojis un vadījis TV raidījumu "Vakara intervija", izveidojis vairāk nekā 300 intervijas programmas ar Latvijas un pasaules kultūras un politikas personībām, kas vairākkārtīgi saņēmis Radio un televīzijas balvu kā "Labākais televīzijas raidījums".
Lasījis lekcijas politikas zinātnē Latvijas universitātē un televīzijas žurnālistikā Kultūras akadēmijā, strādājis Valsts prezidenta stratēģiskās analīzes komisijā, Nacionālajā elektronisko mediju padomē, Rīgas kā Eiropas kultūras galvaspilsētas mākslinieciskajā padomē, vadījis Filmu padomi, kopš 2017. gada ir Eiropas Kino Akadēmijas biedrs.
Režisējis piecas dokumentālās filmas, Dāvja Sīmaņa filmā Escaping Riga (2014) atveidojis filozofa Jesajas Berlina tēlā.
2019. gadā bjis režisors un producents  dokumentālajai filmai "Spiegs, kurš mans tēvs"par aukstā kara dubultaģentu Imantu Lešinski,  kas pirmizrādi piedzīvoja Lielbritānijā Starptautiskajā Šefīldas dokumentālo filmu festivālā. Kā kopproducents strādājis pie lietuviešu režisora Šarunas Bartas filmas "Mijkrēslis", kas tika iekļauta 2020. gada Starptautiskā Kannu kino festivāla oficiālajā programmā un ungāru režisora Deneša Naģa filmas  Dabiskā gaismā", kas 2021.gadā bija iekļauta Berlīne Starptautiskā Kino festivāla konkursa programmā.
2020. gadā un 2021. gadā kā producents un dokumentālās filmas režisors strādā pie daudzsēriju filmas "Emīlija -Latvijas preses karaliene" par Emīliju Benjamiņu.
Plaušzivjveidīgās
Plaušzivjveidīgās (Dipnomorpha) ir viena no daivspurzivju virsklases (Sarcopterygii) apakšklasēm (citi tās uzskata vienkārši par kladu), kas apvieno Divējādelpojošās zivis un Porolepjveidīgās. Šo apakšklasi 1991. gadā izdalīja zviedru paleontologs Pērs Albergs, sadalot ripidistijas divās daļās: primitīvākajās plaušzivjveidīgajās un attīstītākajos četrkājveidīgajos, no kuriem vēlāk ir cēlušies sauszemes mugurkaulnieki. Šīs klases aizvēsturiskie pārstāvji (plaušzivju priekšteči) dzīvoja paleozoja ērā, sākot ar apakšdevonu un vēlāko pārstāvju relikti līdz pat mūsdienām.
Apraksts
Plaušzivjveidīgo galvaskauss ir ar strupu purnu un nelielām acu orbītām. Tā priekšējā daļā ir attīstīti elektroreceptoru orgānu rostrālie kanāli. Galvai ir raksturīgas zobu spirāles un lielas zobu plātnes. Krūšu spuras ir šauras un izstieptas, ar daudziem ass mezomēriem un radiālijām virs un zem ass daļas (biseriālā spura). Abas muguras spuras izvietotas tuvu astes spurai. Pirmā muguras spura parasti ir mazāka par otro, un tai nav radiāliju. Otrajai muguras spurai un anālajai spurai ir daudz radiāliju. Dažām formām muguras spura saplūst ar astes spuru.
Jangolepīdas, diabolepīdas un dipnojas demonstrē pāreju sēriju no primitīvas galvaskausa un žokļu uzbūves, kāda ir porolepjveidīgajām, uz specializētu, kāda ir raksturīga dipnojām. Šeit ir novērojama kaulu redukcija, galvaskausa iekšējā savienojuma kustības samazināšanās un zobu sistēmas tipa izmaiņa no košanas uz saspiešanu.
Dubultuzbrukums
Dubultuzbrukums ir vienas figūras vai bandinieka vienlaicīgs uzbrukums diviem vai vairākiem pretinieka objektiem. Uzbrukuma objekti parasti ir neaizsargātas figūras, bandinieki un vāji punkti pretinieka nometnē. Sevišķi efektīvs dubultuzbrukums ir tad, kad viens no uzbrukuma objektiem ir pretinieka karalis. Dubultuzbrukumu var veikt visas figūras, tai skaitā karalis un tas sastopams visās partijas stadijās — atklātnē, vidusspēlē, galotnē. Zirdziņa un bandinieka dubultuzbrukumu šaha literatūrā sauc par dakšiņu.
Bandinieka dakšiņa
Bandinieka dakšiņa sastopama galvenokārt kā šaha kombināciju sastāvdaļa. Izolētā veidā tā ir diezgan acīmredzama un to viegli pamana pat šahisti-iesācēji.
Zirdziņa dakšiņa
Katram iesācējam šausmas sagādā pretinieka zirdziņš un dažreiz no tā viltīgajiem uzbrukumiem cieš pat lielmeistari. Tas izskaidrojams ar zirdziņa savdabīgo kaujas taktiku — uzbrukt, nenonākot tiešā kontaktā ar apdraudēto figūru (izņemot zirdziņu) vai bandinieku.
Laidņa dubultuzbrukums
Laidņa dubultuzbrukums var notikt gan vidusspēlē, gan galotnē.
Torņa dubultuzbrukums
Torņa dubultuzbrukums notiek galvenokārt galotnē, jo torņi tiek aktivizēti vēlāk kā citas figūras un to darbībai vajadzīgs plašums.
Dāmas dubultuzbrukums
Dāma, būdama spēcīgākā figūra, ir spējīga uzbrukt astoņos virzienos, tādēļ tās dubultuzbrukumi ir vieni no visbiežākajiem. Tie sastopami visās šaha partijas stadijās. Piemēram, 5. šaha olimpiādes partijā Kombe — Hāzenfuss tas deva Latvijas šahistam uzvaru jau ceturtā gājienā.
Karaļa dubultuzbrukums
Karalim, tāpat kā laidnim, visbiežāk dubultdraudu izdodas realizēt tikai galotnē. Atklātnē un vidusspēlē viņš, kā likums, mata draudu dēļ spiest slēpties aiz "sava karaspēka". Tikai tad, kad pretinieka spējas nekavējoties matot izsīkušas, viņš var aktīvi iesaistīties cīņā.
Krīvu iela
Krīvu iela var būt:
Birža
Birža ir juridiska persona, kura organizē tirgu, kurā tā dalībieki var pirkt un pārdot preces, finanšu instrumentus (vērtspapīrus, atvasinātos finanšu instrumentus) un citas tirgojamas lietas. Biržas darbības mērķis ir nodrošināt tirgus likviditāti.
Mūsdienās vairums biržu darījumu veikšanai izmanto datorsistēmas. Senāk darījumi slēgti noteiktās vietās (biržas ēkās), kur sapulcējās tirgotāju starpnieki.
Lai arī eksistē universālās biržas, parasti biržās tirgo viena veida objektus. Biržas iedala:
Pasaulē lielākā fondu birža pēc tirgus kapitalizācijas ir Ņujorkas fondu birža. Vienīgā birža Latvijas teritorijā ir NASDAQ OMX Riga.
Kromoniški
Kromoniški (arī Kromaniški) ir ciems Svariņu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 279 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V620 (Asūne_Panova). Ciema apkārtnē atrodas Kairīšu ezers.
Blēži (filma)
"Blēži" ir 2018. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisors ir Andrejs Ēķis.
Sižets
Stāsta pamatā ir mīlas četrstūris starp ārštata aktrisi, negodīgu ierēdni, ietekmīgu biznesa sievieti un dedzīgu alūksnieti.
Žaunas
Žaunas ir elpošanas orgāni, kas raksturīgi vairumam ūdenī dzīvojošo organismu, kuri elpo ūdenī izšķīdušo skābekli un izdala oglekļa dioksīdu. Daļa žaunu (piemēram, krabjiem) ir pielāgotas arī elpošanai uz sauszemes, ja tās tiek uzturētas pietiekami mitras. Žaunu mikroskopiskā struktūra liecina, ka tām ir liels virsmas laukums. Tas uzlabo gāzu apmaiņu vidē (ūdenī), kur skābeklis ir salīdzinoši mazā daudzumā.
Mugurkaulnieku žaunas attīstās rīkles sienās, blakus žaunu šķēlumiem. Lielākajai daļai dzīvnieku asinsrite žaunās notiek pretēji ūdens plūsmai, lai pastiprinātu gāzu apmaiņu. Kad zivis elpo, tās regulāri ieņem caur muti ūdeni un savelkot abas rīkles puses, dzen ūdeni gar žaunām virzienā uz ārpusi.
Roberts Ceps
Roberts Ceps (bieži saīsināts kā ; dzimis 1981. gada 7. septembrī) ir bijušais kanādiešu izcelsmes Vācijas hokejists, vārtsargs, Vācijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras noslēgumā aizvadījis 10 spēles NHL kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā. Karjeras lielāko daļu spēlējis Vācijas hokeja līgas vienībā Berlīnes "Eisbaren". Vācijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ceps sāka 2001.—02. gada sezonā ECHL līgas kluba Floridas "Everblades" rindās. "Everblades" sastāvā hokejists spēlēja līdz pat 2004.—05. gada sezonas beigām, šajā laikā vairākas spēles aizvadot arī AHL vienībā Lovelas "Lock Monsters". 2005. gada vasarā Ceps pievienojās SM līgas klubam SaiPa, tā rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2007.—08. gada sezonā vārtsargs spēlēja Vācijas hokeja līgas kluba Berlīnes "Eisbaren" rindās, turpmākajās septiņās sezonās kļūstot par pieckārtēju Vācijas čempionu. 2009. gadā Ceps spēlēja arī DEL Zvaigžņu spēlē. 2014. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Filadelfijas "Flyers". Lai gan lielāko sezonas daļu Ceps aizvadīja AHL, 2014. gada 21. decembrī hokejists debitēja NHL. Kopumā "Flyers" rindās Ceps aizvadīja 10 spēles un pēc sezonas beigām noslēdza savu karjeru.
Ruperts Bindenšū
Ruperts Bindenšū (de; dzimis, miris ) bija viens no ievērojamākajiem Rīgas baroka arhitektiem un spoža personība Rīgas mākslas dzīvē. Plašāk pazīstams kā Rīgas Sv. Pētera baznīcas torņa projekta autors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1645. gadā Strasbūrā namdara Baltazara Bindenšū ģimenē. Pie tēva arī sācis aroda apguvi, pēc dažām ziņām, varētu būt izglītojies arī Dienvidvācijā. Līdz 1671. gadam piedalījās Tallinas Svētā Olafa baznīcas torņa celtniecībā. Pēc ierašanās Rīgā kļuva par pilsētas galvenā būvmeistara Jakoba Jostena palīgu. 1675. gadā kļuva par pilsētas galveno būvmeistaru un mākslas meistaru, iesaistījās Rīgas pilsētas atjaunošanā pēc 1677. gada lielā ugunsgrēka.1678. gadā Bindenšū remontēja Doma baznīcas torni. 1698. gadā slimības dēļ bija spiests atstāt savu amatu un vēlāk tajā pašā gadā mira.
Profesionālā darbība
1680. gadā būvmeistars Bindešū Sv. Jāņa baznīcai uzbūvēja barokālu torni ar galeriju, trīs gadus vēlāk veica iekštelpu atjaunošanu. 1681. gadā viņš Sv. Pētera baznīcā iebūvēja ērģeļu un altārdaļas luktas (balkonus). Vēlāk tapa arī nozīmīgākie Bindenšū darbi — Johana fon Reiterna nama projekts (1685), Rīgas Sv. Pētera baznīcas torņa (1688-1690) un fasādes (1692) renovācija, Rīgas Jēzus Evaņģēliski luteriskā baznīca (1688) no koka Rīgas Sv. Jāņa priekšpilsētā, Dannenšterna nams (pabeigts 1696), nams Mazajā Grēcinieku ielā 3 (no 1683), Lielās Ģildes fasādes pārbūve (ap 1692). Ārpus Rīgas atzīmējama Limbažu baznīcas (1679-1681) un Matīšu baznīcas (1686-1687) celtniecība pēc meistara skices.
1960. gados atjaunojot Rīgas Sv. Pētera baznīcas torni, par pamatu ņēma Bindenšū 17.gs. beigās izstrādāto projektu.
Otomārs fon Hākens
Otomārs fon Hākens (de; dzimis, miris ) bija vācbaltu ārsts (Dr. med.) un šahists.
Šahs
Bijis viens no Rīgas spēcīgākiem šahistiem. Rīgas Šaha biedrības 10. gadu jubilejas turnīrā (1901) ieguvis 8 vietu.
No 1895. līdz 1899. gadam bijis Rīgas Šaha biedrības priekšsēdētājs un kā biedrības delegāts piedalījies Baltijas Šaha savienības dibināšanas sanāksmē 1898. gada 19. aprīlī. Par nopelniem biedrības labā 1923. gada 3. decembrī biedrības sapulcē ievēlēts par tās goda biedru.
Rietumkrievijas valdība
Rietumkrievijas valdība jeb Rietumu - Krievijas valdība bija 1919. gada jūlijā Berlīnē dibināta marionešu valdība, kuras mērķis bija pārstāvēt Vācijas intereses Baltijas zemēs pēc tam, kad neveiksmi bija piedzīvojuši mēģinājumi izveidot Vācijas pakļautībā esošu Baltijas hercogisti (1918) un Latvijas Pagaidu valdību (1919). Septembra vidū Rietumkrievijas valdībai izdevās iegūt kredītu 300 miljonu vācu marku apmērā uz 10 gadiem. Rietumkrievijas valdībai no 17. septembra formāli pakļāvās Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija, tomēr 6. oktobrī tās pavēlnieks Bermonts-Avalovs izveidoja sev padotu Rietumu Krievijas padomi, kas pārņēma Rietumu - Krievijas valdības funkcijas.
Vairoga iela
Vairoga iela var būt:
Bjērnsons
Bjērnsons (no — 'Bjērna dēls', no personvārda Bjērns (Bjørn); sieviešu dzimtē Bjērnsone) ir norvēģu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Priežu stērste
Priežu stērste (Emberiza leucocephalos) ir neliela auguma stērstu dzimtas (Emberizidae) dziedātājputns, kas mājo Eiropas pašos austrumos un plašā joslā Āzijā līdz Klusajam okeānam. Ziemo Āzijā. Mēdz klejot līdz Eiropas rietumkrastam, un to var novērot plašā areālā no Vidusjūras līdz Ziemeļu jūrai Norvēģijā. Reizēm ieklejo arī Ziemeļamerikā (ASV). Izdala divas pasugas.
Izplatība
Priežu stērste ligzdo Krievijas Eiropas daļas austrumos (Urālu centrālajā un dienvidu daļā — Sverdlovskas apgabalā, Čeļabinskā) un tālāk uz austrumiem pāri Sibīrijai līdz Krievijas Tālajiem Austrumiem (Kolimas upei un Ohotskas jūras ziemeļu krastu kalniem). Uz dienvidiem areāls iekļauj Kazahstānas ziemeļus, centrālo un austrumu Tjanšanu, Mongoliju, Ķīnas ziemeļdaļu, Amūras lejteci un Sahalīnu.
Ziemo Afganistānā, Pakistānas ziemeļos, Nepālā, Ķīnas ziemeļos, Mongolijā un Japānā. Nelielā skaitā sasniedz arī Vidusjūras austrumu piekrasti (novērojumi Izraēlā) un pat Eiropas dienvidaustrumus (novērojumi Itālijas ziemeļaustrumos un Francijas dienvidaustrumos).
Latvijā
Priežu stērste Latvijā līdz šim bijis viens novērojums (2012. gadā Slampē).
Izskats
Priežu stērste ir salīdzinoši liela stērste ar proporcionāli garu ķermeni. Pateicoties nedaudz garākajai astei, tā ir nedaudz lielāka nekā dzeltenā stērste. Ķermeņa garums 16—20 cm, spārnu plētums 26–30 cm, svars 18,5—37 g.
Apspalvojums abiem dzimumiem mugurpusē rudi brūns, apakšpusē balts vai gaiši pelēks, astei malas spalvas baltas. Tēviņam ir kastaņbrūna galva ar baltiem vaigiem un baltu "kroni". Baltos laukumus ieskauj melna maliņa. Krūtis raibumoti sarkanbrūnas ar baltu apkakli. Spārni raibumoti ar tumšāk brūnu. Ziemas periodā tēviņa apspalvojums kļūst bālāks, galvas baltie laukumi raibumoti ar tumši brūnām spalviņām.
Mātītes apspalvojums kopumā gaišāks un pelēcīgāks, kā arī raibumotāks. Vaigu apakšējā mala gaiša, atgādinot ūsas. Pazode pelēki raibumota. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem, tikai spalvu gali gaiši. Jaunajiem tēviņiem galvas baltajos laukumos spalvu gali rudi, tādēļ neizceļas. Arī galvas kastaņbrūnais tonis mazāk piesātināts un košs.
Uzvedība
Priežu stērste mājo skujkoku un jauktu koku atklātos mežos ar krūmainu pamežu un augstu zāli. Uzturas galvenokārt mežmalās, izcirtumu un lauču malās. Izvairās no upjmalu lapu kokiem un augstkalnu taigas. Sastopama līdz 2700 m virs jūras līmeņa. Ziemošanas periodā uzturas atklātākās ainavās — krūmainās pļavās ar dažiem kokiem, dārzos, ceļmalās un apdzīvotās vietās (parkos). Nominālpasuga ir gājputni, Ķīnas centrālās daļas pasuga nometnieki. Migrācijas parlidojumus veic baros: pavasarī barā ir ap 30—40 īpatņi, rudenī 10—70 īpatņi.
Barība
Priežu stērste glavenokārt barojas ar sēklām un citām augu daļām, bet ligzdošanas sezonā ar bezmugurkaulniekiem (sienāžiem, vabolēm, tauriņiem, zirnekļiem un gliemežiem). Barību meklē uz zemes un zemos krūmos. Ziemas periodā lielos baros barojas arī labības tīrumos.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona sākas aprīļa beigās vai maijā. Veido monogāmus pārus. Ligzda atrodas uz zemes, noslēpta zem krūma vai augstāka zāļu cera, var būt arī zem krituša koka. To būvē tikai mātīte. Vīta no sausas zāles, saknītēm un lapām, no iekšpuses izklāta ar smalkākiem stiebriņiem, bieži arī ar zirgu astes sariem. Sezonā divi perējumi.
Dējumā 4—5 olas, retumis 3—6 olas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 13 dienas. Perē tikai mātīte, par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Putnēni tiek baroti ar neliem kukaiņiem. Jaunie putni izlido 9—14 dienu vecumā.
Sistemātika
Priežu stērstei ir 2 pasugas:
Pumpēni
Pumpēni var būt:
Mirča Lučesku
Mirča Lučesku (ro, dzimis ) ir Rumānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, bijis Rumānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Lučesku ir Ukrainas Premjerlīgas komandas Dynamo Kyiv galvenais treneris.
Pēc karjeras beigām kļuvis par treneri. Strādājis Rumānijā, Itālijā, Turcijā, Ukrainā un Krievijā. No 1981. līdz 1986. gadam vadījis Rumānijas izlasi. Vislabāk pazīstams, vadot Ukrainas Premjerlīgas komandu Shakhtar Donetsk, amatā esot 12 gadus. Ar Shakhtar komandu izcīnījis astoņus Premjerlīgas titulus. 2015. gadā kļuvis tikai par piekto treneri, kuri ir vadījuši komandas vismaz 100 UEFA Čempionu līgas spēlēs. No 2017. līdz 2019. gadam vadījis Turcijas futbola izlasi. 2020. gadā Lučesku tika apstiprināts par Dynamo Kyiv treneri, kas izraisīja lielus protestus no Dynamo Kyiv faniem, tomēr komandu viņš turpināja vadīt. , Čempionu līgas mačā pret Juventus, Lučesku 75 gadu un 83 dienu vecumā kļuva par visu laiku vecāko treneri, kurš ir vadījis komandu turnīrā.
Spēlētāja karjera
Dinamo București
Corvinul Hunedoara
Trenrera karjera
Corvinul Hunedoara
Dinamo București
Brescia
Rapid București
Galatasaray
Beşiktaş
Shakhtar Donetsk
Zenit Saint Petersburg
Dynamo Kyiv
Maksims Fjodorovs
Maksims Fjodorovs (dzimis 2003. gada 24. septembrī) ir Latvijas futbolists, pussargs. Kopš 2023. gada Fjodorovs pārstāv Latvijas Virslīgas komandu FK Liepāja Tāpat spēlējis arī dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs
Jēzus dzimšana
Informācija par Jēzus dzimšanu galvenokārt tiek balstīta uz Mateja un Lūkas evaņģēliju, kā sekundārais avots tiek izmantota agrīnā kristīgā literatūra. Abos pārējos Jaunās Derības evaņģēlijos Jēzus piedzimšana aprakstīta nav.
Jēzus dzimšana ir nozīmīgs temats mākslā jau kopš 4. gadsimta.
Talsu Vissvētākās Jaunavas Marijas Romas katoļu baznīca
Talsu Vissvētākās Jaunavas Marijas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Talsos. Adrese: Ruģēna ielā 6.
Vēsture
Vēlāk, atļaujot katoļticību, sāka organizēties draudze un dievkalpojumus sāka noturēt Kuldīgas un tuvāko draudžu priesteri īrētās telpās fon Nolkena namā Nurmuižas ielā (tagad K. Mīlenbaha ielā 22). Nominētais Liepājas draudzes prāvests barons Eduards Mihails Joans Marija fon der Rops panāca katoļticības atjaunošanu Kurzemē un atļauju celt baznīcas. Muižniece Antoņina Dziedzuļa draudzei dāvāja pushektāru zemes ar dārzu un ēkām ar prasību dzīvojamā sarkanu ķieģeļu namā ierīkot pastāvīgu kapelu. Lūgšanas namu šajā ēkā ierīkoja Lamiņu prāvests Marcians Jurgaitis, piepalīdzot Kuldīgas draudzes prāvestam, jo Talsu draudze bija Lamiņu draudzes filiāle. 1899. gada 30. maijā prāvests Francisks Lukšo iesvētīja lūgšanu namu, veltot to Vissvētākās Jaunavas Marijas dzimšanas godam. Talsu filiāldraudzi sāka apkalpot tuvāko draudžu priesteri. Vēlāk Liepājas diecēzes bīskaps Antonijs Urbšs nolēma nodibināt patstāvīgu Talsu draudzi un par pirmo Talsu prāvestu 1939. gadā tika nozīmēts Dominiks Maķejonoks. Otrā pasaules kara gados draudzi sāka apkalpot mariāņu kongregācijas priesteri, kas savu darbību turpināja 18 gadus. Pēc kara draudze kļuva par Talsu dekanāta rezidenci un par pirmo Talsu dekānu kļuva draudzes prāvests, mariāņu tēvs Pēteris Upenieks 1947. gada 1. novembrī. Viņš nedaudz paplašināja draudzes lūgšanu namu. Otrs dekāns Jānis Silēvičs ar bīskapa Pētera Stroda atbalstu 1956. gadā organizēja dievnama rekonstrukciju. 1970. gados lūgšanu namu padomju varas funkcionāri vēlējās atņemt, tajā ierīkojot Talsu slimnīcas nodaļu, taču cīnītājam par mieru un Talsu dekānam Leonam Dzenim izdevās saglabāt dievnamu un veikt kapitālremontu tajā. No 1992. līdz 1994. gadam draudzi apkalpoja dominikāņi Vilhelma Lapeļa vadībā. Nākamajos divos gados uzsākās ekumēniskā sadarbība ar luterāņu un baptistu draudzi prāvesta Agra Pāvila Lēvalda darbības laikā. Ziemeļkurzemes dekanāta dekāna Andreja Mediņa darbības laikā no 1998. līdz 2005. gadam notika lūgšanas nama rekonstrukcija un paplašināšana. Dievnama rekonstrukcijas projekta autors ir arhitekts V. Liepa. 1999. gada 5. decembrī Liepājas diecēzes bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis konsekrēja lūgšanu namu par baznīcu. No 2002. gada baznīcā norit arī pareizticīgo draudzes dievkalpojumi. 2007. gadā tika pabeigta plebānijas būve un labiekārtošana, bet 2008. gadā apkārtnes sakārtošana. 2009. gada 15. martā tika atklāts tornis, kurā ir izveidota telpa Svētdienas skolas nodarbībām, kora mēģinājumiem, lūgšanu vakariem un nelielām konferencēm.
Eksterjers
Baznīca ir ķieģeļu mūra celtne, celta modernisma stilā ar stilizētu mazu zvanu torni, kurā iekārti trīs zvani. Tie saucas "Ticība, cerība un mīlestība" un to 2005. gada 13. septembrī iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelma Lapelis, ar to simboliski noslēdzot dievnama rekonstrukciju un pateicoties visiem rekonstrukcijas projekta atbalstītājiem. Dievnamu ieskauj baznīcas dārzs, bet to nenoslēdz žogs, tādā veidā simbolizējot atvērtību visiem. Banīcai apkārt ir daudzstāvu ēku apbūve.
Interjers
Baznīca ir vienas navas telpa. Virs ieejas atrodas kora telpas, no kurām turpinās balkoni abos dievnamu sānos. Kora telpās atrodas dievnama pirmās monsiņjora Pētera Dupata dāvātās ērģeles, kuras tika saliktas meistara V. Šepeļeva vadībā un 2000. gada 16. aprīlī, Pūpolsvētdienā dekāns Andrejs Mediņš tās iesvētīja. Dievnamā ir viens galda altāris, aiz kura pie altāra sienas atrodas altāra gobelēns, kura autore ir tekstila mākslieniece V. Lapiņa no Rojas. Tā priekšā atrodas iekārts koka krucifikss ar Pestītāja tēlu. Metāla tabernākuls ir metālmākslinieka M. Zibeņa darbs. Baznīcā ir arī Dievmātes kapela, pie kuras rietumu sienas 2004. gadā tika novietots mākslinieces Dainas Sproģes tekstildabs "Ievainotās sirdis" par godu Dievmātes dzimšanas svētkiem. Aplūkojamas ir Krustaceļa 14 stacijas, kuras veidotas grafikā un to autors ir J. Bārda. Baznīcā ir arī jauni soli, to un plebānijas projekta autore ir M. Zēberga.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Toms Priedoliņš. Draudze kā pastāvīga kopa kļuvusi pēc 1920. gada, kad Kurzemi un Zemgali atdalīja no Telšu diecēzes un pievienoja Rīgas diecēzei. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Talsu un tās apkārtnes teritorijā. Dievkalpojumi notiek katru dienu. Draudzē darbojas Katehēzes un Svētdienas skola, koris, četri "dzīvie Rožukroņa pulciņi", grāmatu galds. Draudzei ir divas kapsētas — Talsu kapsēta un Frītagu kapi.
Ložņu plaukšķene
Ložņu plaukšķene (la) ir suga neļķu dzimtā. Šīs sugas dabiskais izplatības areāls ir mērenā joslā ziemeļu puslodē, Āzijā un Ziemeļamerikas rietumos. Suga ir reti sastopama (ievazāta) Latvijā.
Ložņu plaukšķene ir daudzgadīgs, 15—60 cm garš lakstaugs ar vairākiem pie pamata pārkoksnētiem un diezgan blīvi apmatotiem, visbiežāk paciliem, stublājiem. Augam ir lancetiskās vai lineārās, apmatotas lapas. Lapu žāklēs bieži ir lapaini dzinumi. Ziedi ir divdzimumu, kauss ir pokālveida, aptuveni 1 cm garš, mazliet uzpūsts, ar izcilnām 10 garendzīslām un tik tikko saskatāmu tīklveida dzīslojumu starp tām. Arī kauss ir apmatots. Ziedu vainags ir balts un divdaivains. Uz vainaga ir īss vainadziņš ar strupām daļām. Auglis ir olveidīga, 0,5—0,7 cm gara pogaļa ar 6 stāviem zobiņiem. Zied no jūnija līdz augustam.
Kroški
Kroški ir ciems Ņukšu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V524.
Kalsnavas iela
Kalsnavas iela var būt:
Oskars Lutss
Oskars Lutss ( — ) bija igauņu rakstnieks un dramaturgs, Igaunijas PSR Tautas rakstnieks. Viņa pazīstamākie darbi ir stāstu cikls par Totsu un grāmata "Pavasaris" (Kevade). Daudzu lugu, atmiņu stāstu autors, rakstījis arī darbus bērniem. Pēdējos 17 dzīves gadus pavadījis Tartu, kur 1964. gadā iekārtots viņa muzejs. Apbedīts Tartu Paulusa kapos.
Biogrāfija
No 1922. gada kļuva par profesionālu rakstnieku.1940. gados Lutss bija viens no nedaudzajiem igauņu rakstniekiem, kura darbi tika izdoti, neskatoties uz cenzūru un kara apstākļiem. Viņa daiļrade tika atzinīgi novērtēta — 1945. gadā viņam tika piešķirts Igaunijas PSR Tautas rakstnieka goda nosaukums, bet 1946. gadā Oskars Lutss tika apbalvots ar Darba Sarkanā Karoga ordeni. Viņš bija pirmais igauņu rakstnieks, kam piešķirts šis nosaukums.
Miris Tartu 1953. gadā, apbedīts Tartu Paulusa (Ropka-Tamme) kapsētā. 1987. gadā viņa kapavietā tika uzstādīts piemineklis, kura autori ir A.Rimms (A. Rimm) un A.Murdmā (A. Murdmaa).
Daiļrade
Oskara Lutsa literārā darbība ilga apmēram pusgadsimtu, viņš sarakstījis ap 70 daiļdarbu. Rakstījis dzeju, prozu, feļetonus, memuārus, darbojies arī kā dramaturgs. Lutsa ievērojamākās lugas ir 1913. gadā sarakstītā "Paunvere" (1926. gadā tā iznākusi arī latviešu valodā E.Zālītes tulkojumā ar virsrakstu "Sasteigtās precības") un "Kāpostgalva" (Kapsapea, 1913. g., latviski Dailes teātrī iestudēta 1932. gadā).
Veiksmīgākais un pazīstamākais Oskara Lutsa darbs ir "Pavasaris", kas sarakstīts 1912.—1913. gadā. Šis romāns aprakstīja Igaunijas lauku jauniešu skolas dzīvi. Darbam Igaunijā bijuši 9 izdevumi, tas bieži uzvests dramatizējumos. 1959. gada decembrī Tallinas drāmas teātra viesizrāžu laikā to varēja noskatīties arī rīdzinieki. Igauņu komponists Ilo Vinters pēc "Pavasara" motīviem 1961. gadā radījis simfonisko svītu "Paunvere", tā atskaņota arī Latvijas Radio.
Rakstījis arī stāstus bērniem, pazīstamākais no tiem ir "Ragainītis" (Nukitsamees, 1920. g.) pēc kura motīviem 1960. gadā uzņemta leļļu filma, bet 1991. gadā filma bērniem. Rīgas Leļļu teātra iestudējumā to redzējuši arī latviešu bērni.
Ir iznākusi Lutsa memuāru sērija 13 sējumos. Oskara Lutsa darbi tulkoti daudzās valodās.
Dažām Igaunijas ielām un ēkām ir piešķirts Oskara Lutsa vārds. Viņa vārdā nosaukta Palamuses ģimnāzija, kurā viņš bija mācījies.
Tartu, Oskara Lutsa pēdējā dzīves vietā Rīgas ielā 38 atrodas viņa memoriālais muzejs.
Induļa iela
Induļa iela var būt:
Ansis Gulbis
Ansis Gulbis (dzimis, miris ) bija latviešu grāmatizdevējs un rakstnieks. Kopumā viņa izdevniecība izdeva apmēram 2000 grāmatu, arī Latviešu konversācijas vārdnīcu (1927-1940).
Dzīvesgājums
Dzimis 1873. gada 8. decembrī Smārdes muižā kalpu Kārļa un Annas ģimenē, agri zaudēja tēvu. No 1882. gada mācījās Bigauņciema pagastskolā, vēlāk izglītojies pašmācības ceļā. 1889. gadā Gulbis kļuva par mācekli veikalā Rīgā, laikā no 1895. līdz 1899. gadam bija pārdevējs K. Jozesa grāmatu veikalā Daugavpilī, pēc tam kļuvis par tā vadītāju. Daugavpilī viņš iepazinās ar Andreju Pumpuru, kas viņu mudināja pievērsties latviešu grāmatu izdošanai.
1900. gadā pārcēlās uz dzīvi Sanktpēterburgā, kur strādāja par tirdzniecības aģentu šveiciešu firmā Bächli un darbu vadītāju O. Kirhnera rakstāmpiederumu fabrikā. Ar uzkrāto kapitālu 1903. gadā viņš nodibināja savu izdevniecību un izsludināja parakstīšanos uz Gētes, A. Pumpura un Aspazijas rakstiem. Pirmā izdotā grāmata bija J. V. Gētes „Rakstu” 1. sējums (1903) ar dzeju Raiņa un Aspazijas tulkojumā. Rainis veica redakcionālu darbu un tulkoja, kā pirmais Raiņa darbs Gulbja apgādā tika laists klajā “Pusideālists” (1904), viņš izdeva arī K. Skalbes dzejoļu krājumu “Kad ābeles zied” (1904). 1904. gadā nodrukāja arī Pumpura kopoto rakstu izdevumu, tam bija labs noiets kā Krievijā, tā Latvijā.
A. Gulbja izdevniecība Pēterburgā pulcēja ap sevi daudz līdzstrādnieku, kā K. Skalbi, J. Akurateru, E. Treimani (Zvārguli), A. Ķeniņu, E. Cālīti, A. Braču, V. Eglīti, J. Bankavu, J. Miezi ar nodomu izdot “Dzimtenes sēriju” apmēram 20 sējumos, kur ietilptu latviešu dzeja, proza, tulkojumi. Pēterburgā Gulbis nodibināja arī vairākus laikrakstus, žurnālus, izdevumus: "Rīts", "Jaunās Pēterburgas Avīzes". Pēc 1905. gada revolūcijas laikā A. Gulbis iesaistījās sociāldemokrātiskā kustībā, izdeva aģitācijas brošūras, G. Merķeļa “Latviešu” tulkojumu (1905) un laikrakstu “Pēterburgas Latvietis”. Revolūcijas apspiešanas laikā A. Gulbis 1906. gadā devās bēgļu gaitās uz Hamburgu, bet jau 1907. gadā atgriezās Pēterburgā un turpināja darbu O. Kirhnera firmā. 1911. gadā viņš atjaunoja apgāda darbību Pēterburgā un nodibināja „Universālās bibliotēkas” sēriju. Par sērijas redaktoru A. Gulbis uzaicināja Raini, tās izdevumi bija orientēti uz latviešu oriģinālliteratūru un pasaules klasikas tulkojumiem (Gētes “Fausts”, Ibsena “Pērs Gints”, A. Fransa “Dieviem slāpst”, V. Haufa “Pasakas), izdeva arī apcerējumus sabiedriskajās zinātnēs (Č. Darvina “Sugu izcelšanās”). Līdz 1914. gada rudenim iznāca apmēram 200 dzeltenos vākos brošēti pasaules klasiķu darbu tulkojumi un zinātniskā literatūra, darbus bija tulkojuši Rainis, Aspazija, Jānis Jaunsudrabiņš u.c. Lauku skolām 200 sērijas eksemplāri izdalīti bez maksas. Pirmā pasaules kara laikā A. Gulbis apmēram 9000 „Universālās bibliotēkas” sējumu dāvināja latviešu strēlniekiem, bet bija spiests pārtraukt apgāda darbību Pēterpilī.
1919. gadā A. Gubja apgāds atjaunoja darbību Rīgā. Izdeva daudzu latviešu autoru kopotos rakstus, sērijas “Romānu bibliotēka” un “Stāstu bibliotēka”. Viens no plašākajiem izdevumiem bija Raiņa “Dzīve un darbi” 11 sējumos (1925–1931), kā arī Ausekļa, Pumpura, J. Zvaigznītes, Māteru Jura, J. Esenberģa, Vensku Edvarta, Apsīšu Jēkaba, Pērsieša, Aspazijas, Jaunsudrabiņa, Tagores kopoti darbi. 1920.–1930. gados A. Gulbja apgāds izdeva latviešu rakstnieku darbus arī vācu un angļu valodās. Viņa izdevumu vidū bija nozīmīgi sava laika iespieddarbi – J. Asara, P. Šmita, A. Švābes, B. Vipera, T. Zeiferta grāmatas, R. Egles un A. Upīša sakārtotā “Pasaules rakstniecības vēsture” (4 sēj., 1930–1934), kā arī K. Strauberga sastādītā “Grieķu lirika”, Dantes “Dievišķā komēdija”. 1927. gadā sāka izdot pamatīgo Latviešu konversācijas vārdnīcu, kas turpināja iznākt arī pēc viņa nāves, bet palika nepabeigta Latvijas okupācijas dēļ. 1925. gadā viņš vadīja laikrakstu „Rīgas Ziņas”.
Līdztekus A. Gulbis 1925./1926. gada sezonā vadīja Nacionālo teātri, bet 1926./1927. gada sezonā bija Nacionālās operas direktors. Miris, apbedīts Meža kapos.