cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eksmūras ponijs
Vēsture
Ir uzskats, ka Eksmūras ponijs ir tiešais pēcnācējs senajam, primitīvajam poniju tipam 1, kas pirms daudziem tūkstošiem gadu ledus laikmeta laikā izceļoja no Ziemeļamerikas pār aizsalušo Beringa jūras šaurumu. Šķirnes izcelsmi saista ar seno ķeltu poniju šķirni, kuras kauli ir atrasti Aļaskā. Abām šīm šķirnēm: ķeltu ponijam un Eksmūras ponijam ir īpatnēji veidots žoklis. Ķeltu ponijam 1000 gadus pirms mūsu ēras sakrustojoties ar vietējām Eiropas poniju šķirnēm, izveidojās Eksmūras ponijs. 1815. gadā kopā ar Eksmūras poniju baru savvaļā dzīvoja spāņu ērzelis Katerfelto. Neviens nezina, kā ērzelis nokļuva savvaļā. Ērzelis bija gaiši pāts ar tumšu svītru pār muguru. Mūsdienās joprojām reizēm piedzimst gaiši pāti kumeļi, tā ir vienīgā izņēmuma krāsa, kas tiek pieļauta Eksmūras ponijam. Šis ir vienīgais zināmais gadījums, kad Eksmūras ponijs sakrustojies ar citu šķirni. Eksmūras apgabals reiz bija karaļa mežs un medību apgabals, kuru karalis pārdeva 1818. gadā. Sers Ričards Aklands, pēdējais karaliskās Eksmūras pārraugs, savāca 30 Eksmūras ponijus un izveidoja slaveno Ankora Eksmūras poniju baru, kas joprojām dzīvo savvaļā. Tajā pat laikā poniji tika izpārdoti vietējiem zemniekiem, kas ir audzinājuši un turējuši poniju šķirni "tīru" līdz mūsdienām. Ir bijuši mēģinājumi krustot Eksmūras poniju ar citām zirgu šķirnēm, bet tie visi ir cietuši neveiksmi, jo jauktie pēcnācēji nebija tik izturīgi un piemēroti mitrajam un aukstajam Eksmūras apgabalam. Mūsdienās Eksmūras ponijs tiek atzīts par vistīrāko poniju šķirni Britu salās.
1921. gadā tika izveidota Eksmūras poniju apvienība, kuras mērķis bija saglabāt "tīru" Eksmūras poniju šķirni.
Otrā pasaules kara laikā Eksmūras poniji gandrīz tika iznīcināti, Eksmūras tīrelis bija kļuvis par karavīru apmācības poligonu, un poniji bija šaušanas mācību kustīgais mērķis. Tika nogalināti gandrīz visi poniji, izglābās tikai 50. Pateicoties vietējo cilvēku rūpēm un mīlestībai uz šķirni, Eksmūras poniju populācija tika atjaunota. Tikai pēc šķirni var uzskatīt par nostabilizētu, lai gan joprojām tā ir ļoti mazskaitlīga: pasaulē ir 2700 poniju, no kuriem 200 dzīvo savvaļā Eksmūrā.
Lukašs Podolskis
Lukašs Podolskis (de, pl; 1985. gada 4. jūnijā, Glivicē, Polijā) ir poļu izcelsmes Vācijas futbolists pašlaik (2021) spēlē Turcijas Superlīgas klubā Antalyaspor un ir bijušais Vācijas futbola izlases spēlētājs.
Sasniegumi
1. FC Köln
Arsenal
Galatasaray
Vissel Kobe
Vācija
Individuālie sasniegumi
Pīrss Bols
Pīrss Bols (1865. gada 23. oktobris — 1921. gada 25. decembris) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas matemātiķis, Rīgas Politehniskā institūta un Latvijas Universitātes profesors. Strādājis diferenciālvienādojumu, topoloģijas un kvaziperiodisko funkciju laukā. Veicis vairākus oriģinālus atklājumus, kas tomēr lielā mērā palikuši mazpazīstami.
Biogrāfija
Dzimis tirgotāja ģimenē Valkā. Mācījās Vīlandes ģimnāzijā. No 1884. līdz 1887. gadam studēja Tērbatas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, saņēma zelta medaļu par darbu "Invariantu teorija lineārajos diferenciālvienādojumos". Maģistra grādu viņš aizstāvēja 1893. gadā par kvaziperiodiskajām funkcijām, kas bija pasaulē pirmais darbs šajā jomā. 1900. gadā Tērbatas Universitātē aizstāvēja doktora grādu par topoloģiskajām metodēm diferenciālvienādojumu sistēmās.
Jau no 1895. gada strādāja Rīgas Politehniskajā institūtā, 1900. gadā ievēlēts par profesoru. Kopā ar institūtu 1914. gadā evakuējās uz Maskavu. 1918. gadā atgriezās Rīgā, sāka vadīt katedru Latvijas Universitātē.
Pāragri miris no smadzeņu triekas 56 gadu vecumā.
Piemiņa
Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāts dibināja "LZA Pīrsa Bola balvu matemātikā".
Rīgas variants
Bols bija viens no vadošajiem Rīgas šahistiem un Rīgas varianta (Spāņu atklātne) idejas autors.
Viļānu novads
2021. gadā Viļānu novadu apvienoja ar Rēzeknes novadu.
Daba
Novada teritorijā atrodas Radopoles un Notras ezeri. Apmēram puse no pagastā esošā Knāvas purva (2045 ha) teritorijas ir nodalīta kūdras rūpnieciskai ieguvei, jo kūdras slānis purvā sasniedz līdz pat 5 m biezumu. Purva austrumu malā tek 9 km garā Spiergas upīte, kas pie dzelzceļa tilta Viļānos ietek Maltas upē.
Iedzīvotāji
Pēc PMLP 2020. gada 1. janvāra datiem, Viļānu novadā dzīvoja 5786 iedzīvotāji, lielākais iedzīvotāju skaits koncentrējās Viļānu pilsētā — 2983 jeb 51.56% no visiem novada iedzīvotājiem. Vidējais Viļānu novada iedzīvotāju blīvums uz 1 km² ir 20,3. 2,15% Viļānu novada iedzīvotāju ir vecuma grupā līdz darbspējas vecumam (jaunāki par 15 gadiem), 64,21% darbspējas vecumā (15 — 62 gadi) un 23,64% virs darbspējas vecuma (vecāki par 62 gadiem).
Iedzīvotāju ienākumu gūšanas avoti ir lauksaimnieciskā ražošana, mežsaimniecība. Pagasta nozīmīgākie uzņēmumi ir a/s "Lopkopības izmēģinājumu stacija "Latgale"" (piena lopkopība) un a/s "Viļānu selekcijas izmēģinājumu stacija" (graudkopība, kartupeļi). Katru gadu tie rīko lauksaimniecības izstādes.
Ievērojami novadnieki
No Viļānu pagasta Broku ciema nāk Dailes teātra direktors Bērtulis Pizičs, no Lielajiem Tučiem — priesteris Edmunds Juškevičs, no Masalsku ciema — Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris, grāmatizdevējs Eduards Kozlovskis, kurš Rēzeknē dibinājis pirmo latviešu grāmatu spiestuvi "Dorbs un Zineiba". Poču ciemā dzimis fiziķis Konstantīns Počs — Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktors, kurš līdzdarbojies ASV Mēness pētījumu programmā un izlūklidmašīnas AWACS radīšanā.
Ievērojamas vietas
4 km attālumā no Viļāniem uz ziemeļiem, Piziču ciematā, atrodas pilskalns Kaupra kalns, kas stiepjas 3 km garumā. Nelielā ieplakā atrodas Trūpu Velna akmens, kas nosaukumu ieguvis no tā, ka velns te esot kaltējis naudu. Lielais akmens sašķelts trīs dalās, lielākā daļas garums — 4 m, platums — 3 m, augstums — 1,9 m. Akmens virspusē redzams neregulārs iedobums, kas, iespējams, liecina par šeit bijušo kulta vietu. Uz Maltas upes redzamas Medisku dzirnavu paliekas.
Latvijas brūnā
Latvijas brūnā jeb Latvijas brūnā govs ir viena no liellopu (Bos primigenius taurus) piena—gaļas šķirnēm, kas izveidota Latvijā, tās saīsinātais apzīmējums ir LB. Šķirne ir ražīga, izturīga, samērā pieticīga. Tā spēj ražot pietiekoši daudz piena ar augstu olbaltumvielu un tauku saturu tajā, izmantojot lēto zāles lopbarību ar nelielām spēkbarības devām.
Latvijas brūnā piena ražošanā Latvijā ir slaucamo govju pamatšķirne. Pēc pārraudzības datiem to skaits 2002. gadā bija ap 74% no kopskaita. Tomēr jau 2004.gadā veidotā ciltsdarba programma tika vērsta uz šķirnes saglabāšanu, nevis selekciju, jo šīs populācijas daļa Latvijā ir ārkārtīgi maza, pat uz izzušanas robežas. 2014. gadā Latvija bija tikai 123 slaucamas brūnās govis.
Vēsture
Latvijas brūnā govju šķirne pieder pie sarkano govju šķirņu grupas. Šķirnes veidošanās sākums ir 19. gadsimta beigas un 20. gadsimta sākums. Latvijas piena govs šķirnes selekcijas darbu uzsāka Paulis Lejiņš (pirmais Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents) 1910. gadā, uzņemoties Zemgales Lustes muižas mācību un izmēģinājumu saimniecības vadītāja pienākumus. Pirmo reizi Latvijas brūnās šķirnes govs reģistrēta 1911. gadā kā Latvijas sarkanbrūnā govs. Šķirne izveide uzsākta, krustojot vietējos liellopus ar Angleras (Angelnas ) liellopiem. Lai panāktu augstāku ražību selekcijā sāka izmantot Dāņu sarkano govju buļļus. Par šķirnes bāzi - vietējām govīm 1914. gadā Krievijas Zemkopības ministrijas zinātniskās padomes profesors J. Ļiskuna raksta, ka "jānāk bez tam arī pie slēdziena, ka šo lopu labākie pārstāvji ir ļoti vērtīgi, ar augstu barības atmaksu un piena atdevi. Šie lopi sevišķi vērtīgi sliktu ganību un trūcīgas barības apstākļos.” 1922. gadā Latvijas brūnā tiek apstiprināta kā šķirne. Savā pastāvēšanas laikā Latvijas brūnajai ir notikuši vairāki pilnveidošanās periodi ar citu sarkano govju šķirņu vaislas dzīvnieku izmantošanu selekcijā, kā Dānijas sarkanā, Angleras, Švices, Zviedrijas sarkanraibā un Holšteinas sarkanraibā. Vislielākā Latvijas brūno govju šķirnes populācija bija vērojama 1980. gadā ( 141 700 LB liellopi). Selekcijas mērķis ir izveidot mūsdienu prasībām atbilstoša produktīvu govju šķirni. Lai, uzlabojot šķirni, nezaudētu vietējo ģenētisko resursu, ir izstrādāta ciltsdarba programma, kas atbilst apakšpasākumam "Lauksaimniecības dzīvnieku ģenētisko resursu saglabāšanai". Ģenētiskā līmenī Latvijas brūnajai govij ir augstākas olbaltumvielu ieguves iespējas vienā kilogramā piena, kas ir svarīgi piena pārstrādātājiem, tomēr tā nekad nevarēs konkurēt ar Holšteinas melnraibo govi piena ieguves apjomā.
Veicot Latvijas brūnās ģenētisko analīzi, zinātnieki secināja, ka tā ir samērā tuva radiniece Latvijas zilajai govij, bet vistuvākā radniecība tai ir ar Lietuvas sarkano govi, kā arī ar Angelnes šķirni, bet lielākās atšķirības, salīdzinot Baltijas sarkano govju šķirnes, konstatētas ar Igaunijas sarkano un Dānijas sarkano govju šķirnēm
Izskats un īpašības
Latvijas brūnās matojums kā jau nosaukums norāda ir sarkanīgi brūns, ar vairākām niansēm. Galva un kājas beiži ir nedaudz tumšākas. Toties deguna spogulis ir tumši pelēks. Ragi ir nelieli, vainagveidīgi liekti. To krāsa balta ar melniem galiem. Latvijas brūnās ir vidēji lieli liellopi ar spēcīgu kaulu uzbūvi. Buļļa augstums krustos ir 153 cm, govs augstums 131 cm. Buļļa svars 1013 kg, govs svars 540 kg. Latvijas brūnajai ir raksturīgas labas atražošanas spējas, izturīgas kājas un nagi, ar cietu nagu zoli. Tai piemīt spēcīga dzīvotspēja nelabvēlīgos apstākļos, sasniedzot lielāku ilgmūžību ne kā citu šķirņu govis. Arī izvesta no Latvijas, tā labi pielāgojas jaunajiem klimatiskiem apstākļiem, kas atšķiras no Latvijas apstākļiem. Sevišķi izturīga Latvijas brūnā ir karstos klimatiskos apstākļos.
Atkarībā no ēdināšanas apstākļiem vidējais izslaukums Latvijas brūnajai ir 3000–6000 kg, atsevišķām govīm ražība var sasniegta 10 000–11 000 kg piena. Tauku saturs pienā 4.46%, olbaltuma saturs 3.31%. Latvijas brūnās šķirnes pirmpienēm atnešanās vecums 26 mēneši, kas ir viens no labākajiem rādītājiem. Latvijas brūnajai ir garš produktīvais mūžs. Latvijā pēc 2000. gada pārraudzības datiem visilgākais produktīvais govs mūžs bija Latvijas brūnās šķirnes dzīvniekiem – vidēji 3,5 laktācijas, kas ir par 12,4% lielāks nekā citu sarkano un melnraibo šķirņu dzīvniekiem. Augstražīgo govju grupā vecums Latvijas brūnās šķirnes dzīvniekiem ir pat par 17,4% lielāks nekā pārējām šķirņu dzīvniekiem.
Latvijas brūno pavairošana
Salīdzinot ar citu Latvijā audzējamo šķirņu govīm, Latvijas brūnajai ir labāki atražošanas rādītāji. No 100 Latvijas brūnās šķirnes govīm tiek iegūti 86 teļi, kas ir par 1–6 teļiem vairāk nekā no citām sarkanajām šķirnēm un par 14 teļiem vairāk nekā no melnraibajām govīm. Latvijas brūnajai ir labas apaugļošanās spējas. Grūsnības sasniegšanai ir nepieciešami vidēji 1,6 sēklojumi, kas ir ap 50% mazāk nekā citām piena šķirnēm Latvijā. Latvijas brūnajām govīm pamatā ir vieglas, neapgrūtinātas dzemdības.
Latvijas brūno govju šķirne sastāv no trīs atsevišķām dzīvnieku izcelsmes līnijām- Potrimpi, Ullori un Odini. Tā kā tīršķirnes dzīvnieku skaits ir palicis ievērojami mazs, ar kuru jāveic dzīvnieku atražošana un pavairošana, pieļaujams izmantot arī tos Latvijas brūnās šķirnes dzīvniekus, kas satur radnieciskās Dānijas sarkanās un Angleras šķirnes asins piejaukumu ne vairāk par 40%. Citu šķirņu izmantošana nav pieļaujama.
Perestroika
Perestroika (no ru — 'pārbūve'), pārkārtošanās jeb pārbūve ir apzīmējums saimnieciskajām reformām, kuras 1987. gada jūnijā prezentēja PSRS vadītājs Mihails Gorbačovs. Vārds "perestroika" tika attiecināts uz PSRS saimniecības, kā arī politiskās un sabiedriskās sistēmas pārstrukturēšanu.
Putni (Skaistkalnes pagasts)
Putni ir ciems Bauskas novada Skaistkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā Mēmeles labajā krastā pie autoceļa V1020 3,5 km no pagasta centra Skaistkalnes, 32 km no novada centra Bauskas un 81 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados pie putnkopības fermas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Grobiņas pils
Grobiņas pilsdrupas atrodas Grobiņas pilsētas centrā, Ālandes labajā krastā. Pils bija celta uz neliela uzkalniņa iepretim Skābaržkalnam, kas visticamāk ir hronikās minētais kuršu pilskalns, kurā atradusies Jūrpils (Seeborg).
Grobiņas viduslaiku pils ar bastioniem ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr.128. apstiprināta par Valsts nozīmes arheoloģijas pieminekli ar valsts aizsardzības Nr. 1343.
Raksturojums
Pils atrodas uz izvirzījuma Ālandes upes krastā, kur upe uzpludināta, izveidojot Grobiņas ūdenskrātuvi (agrāk — dzirnavu dīķi). Uzkalns ir tikai nedaudz augstāks par Lielās ielas līmeni, un to no divām pusēm apskalo upe, bet pārējās izrakti nocietinājumu grāvji. Ārējās nocietinājumu sienas veido 58 m garu un 34 — 38,60 m platu būvju sistēmu.
Dienvidu spārns
Ordeņa pils trīsstāvīgais dienvidu spārns ir 11,2 m plats un 34 m garš, tas ir pils vecākais dzīvojamais korpuss. Sākotnēji pagrabs un daļēji pirmais stāvs celts no laukakmeņiem, augstāk arī no ķieģeļiem, kas ir liela izmēra — 8,5 X 15 X 29 vai 29,5 cm, likti divās kārtas. Otrajā un trešajā stāvā iemūrētās laukakmeņu joslas ir, domājams, no vēlāka laika. Tā pagrabs ir gandrīz pilnībā apbērts; daļa no pagraba loga redzama pils austrumu mūrī. Nevienā no stāviem nav pilnībā saglabājušās starpsienas, tomēr divu šķērssienu paliekas saskatāmas pirmajā un otrajā stāvā. Pēc tām iespējams noteikt, ka otrais stāvs bijis sadalīts trīs telpās — austrumos 5.80 X 9.60 m ar lielām pusapļa formas nišām ārsienās un katrā pa vienam logam; vidū 12 X 9,60 m ar sienā iebūvētām kāpnēm uz pirmo stāvu; rietumos 13 X 9.60 m ar kanalizācijas caurulēm korpusa rietumu sienā. Austrumu galā atradās kapela, korpusa vidū bija remteris jeb kopējā ēdamzāle un priekšnams ar kāpnēm, bet rietumu galā — dzīvojamā telpa un guļamtelpa ar tualeti, kas viena no otras atdalīta ar plānām koka starpsienām. Pie pils pagalma esošajā sienā redzamas velvju paliekas, kas liecina, ka griesti varētu būt bijuši velvēti. Korpusa logi ieturēti baroka stilā, un izveidoti 17.gs., turpretī iepriekšējie, mazie logi aizmūrēti. Otrajā stāvā ārsienas vidū joprojām saskatāms viens no senajiem logiem.
Otrā stāva ziemeļrietumu stūrī ir durvis, kas ved uz pagalma ārējo rietumu sienu, kur atradās segta karavīru pārvietošanās eja (tās jumta savienojuma pēdas joprojām redzamas), savienojot dienvidu korpusu ar rietumu spārnu. Par pirmajā stāvā bijušās virtuves paliekām 20.gs. 20. gados vēl liecināja skursteņa caurule trīs ķieģeļu platumā korpusa austrumu pusē pils pagalma sienā, taču šis dienvidu korpusa fragments līdz mūsdienām nav saglabājies.
Pirmā stāva ieejas joprojām redzamas — viena pils pagalma pusē tieši pie austrumu spārna, otra tieši pretīm kāpnēm. Lielā arka, kas ved uz pils pagalmu, izbūvēta vēlāk. Pils pārbūvēta 17. gadsimtā, kad tur uzturējās hercogs Jēkabs. Dienvidu korpuss tika apmests, un tajā izbūvēja lielus logus ar sešām rūtīm. Pils pagalma pusē esošajā sienā izbūvēti trīs logi.
Austrumu spārns
Sākotnējie pils aizsargmūri austrumos, ziemeļos un rietumos vēlāk apbūvēti, taču tikai neliela daļa no šīm celtnēm attiecināma uz ordeņa laikiem. Austrumu korpuss ir celts no laukakmeņiem ar ķieģeļu apdari, un tā sienu biezums ir mazāks — 1.30 m ārējai sienai un 0,74 m iekšpagalma pusē. Šeit izmantotie ķieģeļi ir nedaudz mazāki nekā dienvidu korpusā — 7 X 13,5 X 27 vai 28 cm izmērā. Pagalma pusē logi ir mazāki, un tādējādi piemēroti nelielām, mājīgam telpām. Spārna ziemeļaustrumu stūrī iebūvēts skurstenis, pagrabs nav redzams.
Ziemeļu spārns
No divstāvu ziemeļu korpusa saglabājusies tikai ārējā siena. Tās vidū ir 3,56 m plata arka, kas pēc pils pārbūves kalpojusi par galvenajiem vārtiem. Katrā vārtu pusē izbūvēti četri logi, attālums starp ailēm 3,60 m. Pagraba paliekas saglabājušās spārna rietumu pusē.
Rietumu spārns
Rietumu korpuss bija 23 m garš un sadalīts trīs lielās telpās. Spriežot pēc pamatiem, pagrabs saglabājies. Ārsiena ir no pirmā būvniecības perioda, un atrodas 4,3 m uz rietumiem no dienvidu korpusa rietumu gala. 1920. gados rietumu spārns bija diezgan labi saglabājies, un bijušā vārtu torņa ieeja daļēji aizmūrēta un pārveidota par šaurākām durvīm. Diemžēl 20.gs. vidū šo korpusu gandrīz pilnībā iznīcināja. Tālākais 13,2 m garais rietumu mūra posms netika pārbūvēts. Uz tā saglabājās segta karavīru pārvietošanās eja. Pils pagalms ir apmēram 36 m garš, un tā vidū aug vientuļš koks. Senāk pagalmā bijusi strūklaka, taču no tās nekas nav saglabājies.
Pils apkārtne ir pārmainījusies ar bastionu ierīkošanu. Uzbēruma mala ziemeļos un rietumos ir apmēram 6–7 m no pils mūriem, dienvidos tā bija tieši pie dienvidu korpusa, tomēr tagad novirzīta tālāk. Austrumos uzbēruma mala ir 24 m no pils sienas, un tur 19. gs. bija ierīkots parks. Uzbēruma stūros ierīkoti bastioni, no kuriem vislabāk saglabājušies ZR un ZA izvirzījumi. Ieeja pils pagalmā ir caur aizbērto ziemeļpuses grāvi un lēzenu iedobi uzbērumā, tomēr iespējams, ka agrāk tur bijis tilts.
Nocietinājumu grāvji ir aizsērējuši un noauguši ar kokiem. Arī rietumu un dienvidu nogāzes ir apaudzētas. Tas noticis jau pēc pils pamešanas, jo pilī izvietotajam garnizonam bija svarīgi, lai nekas neierobežotu skatu no pils. Iepretī pilsdrupām atrodas Grobiņas baznīca.
Kuršu pils
Senākā Grobiņas Livonijas ordeņa pils atradās Ālandes kreisajā krastā tagadējā Skābārža kalnā.
Ap 800. gadu kurši ieņēma vikingu Jūrpils apmetni. 854. gadā zviedru ķēniņš atguva pili, kas aprakstīts apcerējumā “Svētā Anskara dzīve” (Vita sancti Ansgari) 1230. gada līgumā ar kuršu ķēniņu Lamekinu, Grobiņas apvidus pieminēts ar nosaukumu Esestua. Pirmo reizi ar nosaukumu Grobiņa (Grobin) tā pieminēta 1253. gada Kursas dalīšanas līgumā starp Livonijas ordeni un Kurzemes bīskapiju. 1263. gada sākumā Livonijas ordenis uzbruka Grobiņai un nodedzināja kuršu koka pili.
Ordeņa pils
Sākotnējā ordeņa pils būvēta 13. gadsimtā. Nav skaidri zināms šīs pils celšanas laiks un vieta, taču vairākos avotos minēts laika posms ap 1245.-1251. gadu, kad ordeņa mestra Dītriha fon Grīningena vadībā Kurzemē tika uzbūvētas vairākas pilis (to skaitā Kuldīgā un Embūtē). Pils bijusi no koka.
Putni (nozīmju atdalīšana)
Putni var būt:
Uzvaras bulvāris (Rīga)
Ielas raksturojums
Uzvaras bulvāris ir 1024 metrus gara iela uz Āgenskalna un Torņakalna apkaimju robežas. Tas sākas uzreiz aiz Akmens tilta Pārdaugavas pusē un virzās dienvidrietumu virzienā. Tā sākumā tam ir savienojums ar nobrauktuvi no Akmens tilta uz Mūkusalas ielu, nedaudz tālāk arī savienojums ar Kuģu ielu, kas gan reāli eksistē tikai kartē, jo Kuģu ielas vietā atrodas Latvijas Nacionālās bibliotēkas galvenā ēka. Dzelzceļa muzeja tuvumā iela krustojas ar Valguma ielu, tālāk arī ar Raņķa dambi un Slokas ielu. Aiz krustojuma ar Slokas ielu ielas labajā pusē atrodas Uzvaras parks. Ielai virzoties tālāk tā savienojas ar Ojāra Vācieša ielu, šķerso Mārupīti. Krustojumā ar Bāriņu ielu Uzvaras bulvāris pagriežas dienvidu virzienā un virzās gar Uzvaras pieminekli. Uzvaras bulvāris beidzas krustojumā ar Ojāra Vācieša ielu.
Grobiņas pils
Ordeņa pils
1328. gadā Livonijas ordenis atdeva Mēmeles apgabalu Prūsijas ordenim. Iespējams, drīz pēc tam Grobiņas pils uzcelta no jauna upes labā krastā uz zemes paaugstinājuma aptuveni 200 metrus no Skābāržkalna, un šo mūra pili turpmāk pārvaldīja Kuldīgas komturam pakļauts Grobiņas fogts. Pils atradās uz senā Prūsijas ceļa, vidū starp Mēmeli un Kuldīgu, un tādējādi bija nozīmīgs reģiona cietoksnis. Tā bijusi taisnstūra būve ar trīsstāvu dzīvojamo korpusu dienvidu spārnā un ar vārtu torni rietumu sienas vidū. 14. gadsimtā visapkārt nocietinātajai sienai otrā stāva augstumā gar šaujamlūkām stiepās karavīru pārvietošanās eja. Mestrs Gosvins fon Herike pili parbūvējis un paplašinājis ap 1347. gadu, kā fogta sēdeklis (1399 - 1590) un ordeņa atbalsta punkts Dienvidkurzemē pie stratēģiski svarīgā ceļa uz Prūsiju tā tika nostiprināta un vairākkārt pārbūvēta. Pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers 1560. gadā Livonijas kara laikā Grobiņas pili līdz ar visu fogteju par 50000 guldeņiem ieķīlāja Prūsijas hercogam. Ķīlas līgums tika parakstīts 1560. gada 5. maijā Rēvelē, taču hercoga ierēdņi Grobiņas pili bija pametuši jau 28.-30. aprīlī.
1560. gada jūlijā Grobiņas pilī viesojās maģistrs Johans Funks, un pils baznīcā jau sludināja protestantu mācītājs. Pils baznīcas 1560. gada inventāra saraksts:
Uzvaras bulvāris (Rīga)
Ielu savienojumi
Uzvaras bulvāris ir savienots ar šādām ielām:
Grobiņas pils
Ordeņa pils
"Pilī no sudrablietām - 1 sudraba kauss, 1 četrstūraina plāksne ar sudraba krucifiksu un divām sudraba bildēm, 1 sudraba gredzens, 1 apzeltīta vara monstrance. Pilī no lieta sudraba - 2 lielas lustras, 9 mazas lustras, kā arī 1 baseins roku mazgāšanai. Mises vai altāra drānas pilī - 1 vecs mises apģērbs ar krucifiksiem".
1562. gadā Grobiņas pilī uzturējās pils pārvaldnieks, rakstvedis un kalpotāji. 1590. gadā pirmo reizi minēts Grobiņas pilī iekārtotais arsenāls.
Hercoga pils
Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā Grobiņas fogteja tika iekļauta 1609. gadā, kad Kurzemes hercogs Vilhelms Ketlers apprecēja Prūsijas princesi Sofiju. Grobiņas pils kļuva par vienu no hercogu rezidencēm, ap pili tika uzcelti zemes vaļņi ar četriem bastioniem stūros un palisādu žogs. Pēc 1617. gada Kurzemes un Zemgales hercogistes satversmes (Formula regiminis — "Valdības formula") pieņemšanas pilī tiesu sprieda Grobiņas pilskungs (Hauptmann).
Otrā Ziemeļu kara laikā 1659. gadā zviedri nodedzināja Grobiņas pilsētu un pili izlaupīja, hercogs Jēkabs pili vēlāk atguva un uz laiku apmetās te kopā ar ģimeni 1660. gadā pēc atgriešanās no zviedru gūsta Narvā. Lielā Ziemeļu kara laikā pili atkal ieņēma un izpostīja zviedru armija Zviedrijas karaļa Kārļa XII vadībā. Līdz pat Kurzemes un Zemgales hercogvalsts beigām pilī atradās Grobiņas pilskunga administratīvās iestādes.
Pilsdrupas
Pēc 1809. gada pils vairs netika apdzīvota. Ulrihs fon Šlipenbahs 1809. gadā rakstīja: "Lai gan vēl pirms dažiem gadiem remonts bija iespējams, [pils] vairāk netiek apdzīvota. Tā pamazām pārvēršas drupās. Ārējās sienas joprojām ir stipras un labas, un pirms 10 līdz 12 gadiem es šeit atradu vienu apdzīvojamu telpu, kā arī senas ieroču noliktavas paliekas."
Šajā laikā Grobiņas pilī viesojās Prūsijas karalis Fridrihs Vilhelms III, kas sakarā ar Napoleona iebrukumu bija apmeties Mēmelburgas pilī Klaipēdā. 19. gadsimtā ap pilsdrupām ierīkoja parku. 1970. gados pilsdrupas iekonservēja pēc arhitekta I. Stukmaņa projekta.
Keila (stacija)
Vēsture
Pēc Livonijas kara un tam sekojošā mēra 17. gs. sākumā Keila trīs gadsimtu garumā bija neliels un panīcis miests. Taču līdz ar dzelzceļa līnijas Baltijas Osta-Rēvele-Gatčina izbūvi Keilā sākās rosība - attīstījās industriālā ražošana, izglītība, kultūras dzīve, pieauga iedzīvotāju skaits.
Dzelzceļa līnija tika atklāta 1870. gada 24. septembrī (5. novembrī pēc jaunā laika). Pirmajos divos tās pastāvēšanas gados iecirknī Baltijas Osta-Rēvele bija tikai divas stacijas - Kēgele (Keila) un Lodenzē (Kloga), taču jau pēc diviem gadiem papildus tika izveidotas vēl divas stacijas - Fridrihshofa un Pieturas punkts 7. versts. Jau no paša sākuma tika nolemts, ka līdztekus kravu plūsmai jāattīsta arī pasažieru pārvadājumi, lai ātrāk atpelnītu apjomīgās infrastruktūras būves izmaksas un, lai attīstītu jaunas apdzīvotas vietas mežainajos un neapdzīvotajos apgabalos.
Par mezgla staciju Keila izveidojās 1905. gadā, kad tika pabeigta Keilas-Hāpsalu dzelzceļa līnijas būve. Jaunā dzelzceļa līnija galvenokārt tika būvēta, lai nodrošinātu pasažieru satiksmi, tā kā Hāpsalu tolaik jau bija izveidojusies par vērā ņemamu Baltijas jūras kūrortu. Līnijas kopgarums sasniedza 78 km. 1935. gadā tvaika lokomotīvju vietā maršrutā Tallina-Hāpsalu pirmo reizi Igaunijas vēsturē devās dīzeļvilciens "Lendav Laanlane".
Elektrifikācija
Drīz pēc kara, 1947. gadā, tika sākts domāt par Tallinas-Pēskilas elektrificētā iecirkņa pagarināšanu līdz Keilai. Tomēr reāli līnijas izbūve sākās vien 1958. gada pavasarī. Četru ar pus mēnešu laikā trieciena tempos tika elektrificēts 16 km garš dzelzceļa iecirknis un tā izbūve izmaksāja aptuveni 5 miljonus rubļu. 1958. gada 19. jūlijā Baltijas stacijā Tallinā notika svinīgais mītiņš par godu maršruta atklāšanai. Elektrovilciens Ср3-1741+1742 varēja doties savā pirmajā reisā uz Keilu.
Rietumu banka-Rīga
Rietumu banka-Rīga (UCI komandas kods: RBD) bija 2002. gadā Latvijā izveidota šosejas riteņbraukšanas komanda ar mērķi attīstīt jaunos riteņbraucējus līdz starptautiskam līmenim. Tās galvenais sponsors ir Rietumu banka. Attīstības pirmajos gados komandas darbībā tika iesaistīti bijušie profesionālie riteņbraucēji Jaan Kirsipuu un Arvis Piziks, kuri veica sporta direktora un trenera funkcijas. Pēc 2008 gada sezonas, lielāks uzsvars tika likts uz XC MTB disciplīnu. 2012. gadā komanda atkal tika reģistrēta UCI kontinentālās komandas statusā. 2014. gadā par galveno treneri kļūst igauņu speciālists Rene Mandri, vēlāk sezonā Toms Flaksis.
Komanda beidza pastāvēt 2017. gada beigās, kad sadarbību vairs neturpināja ģenerālsponsors.
Pekče
Pekče (korejiešu - 백제/百濟 (Baekje)) - valsts (18 pmē - 660) Korejas pussalas dienvidrietumos Korejas trīs karaļvalstu periodā. Pārējās nozīmīgākās šī perioda valstis bija Kogurjo un Silla. Valsti 18. gadā p. m. ē. nodibināja valdnieks Ondžo teritorijā ap mūsdienu Seulu. Valsts uzskatīja sevi par Bujo (Buyeo) valsts (mūsdienu Mandžūrijā) mantinieci un 538. gadā oficiāli sāka saukties par Nambujo (Nambuyeo, Dienvidbujo). 660. gadā Nambujo iekaroja Silla un tās sabiedrotais - Ķīnas Tanu dinastija, nodibinot Apvienoto Sillu.
Anrī
Anrī var būt:
Nirvana
Nirvana bija amerikāņu rokgrupa, kuru izveidoja dziedātājs un ģitārists Kurts Kobeins un basģitārists Krists Novoseliks Aberdīnā, Vašingtonas štatā, 1987. gadā. Nirvana sastāvā bijuši daudzi bundzinieki, visilgāk tajā bijis ir Deivs Grols, kurš pievienojās grupai 1990. gadā. Neskatoties uz tikai trijiem izlaistajiem pilnmetrāžas studijas albumiem savā septiņu gadu karjerā, Nirvana tiek uzskatīta par vienu no ietekmīgākajām un svarīgākajām rokgrupām mūsdienās.
1980. gadu beigās Nirvana izveidojās kā daļa no Sietlas grandžmūzikas, izlaižot savu pirmo albumu “Bleach” ierakstu kompānijā Sub Pop 1989. gadā. Grupa nāca klajā ar izstrādātu skaņu, kas pamatojās uz dinamiskiem kontrastiem, bieži starp klusām vārsmām un skaļiem, smagiem piedziedājumiem. Pēc līguma parakstīšanas ar lielo kompāniju DGC Records, Nirvana guva negaidītus panākumus ar "Smells Like Teen Spirit", pirmo singlu no grupas otrā albuma Nevermind (1991). Nirvana pēkšņie panākumi tika plaši popularizēti alternatīvā roka sabiedrībā un solists Kurts Kobeins tika minēts medijos kā "savas paaudzes runasvīrs".
TatNeft Arena
TatNeft Arena ir daudzfunkcionāla halle, kas atrodas Kazaņā, Krievijā. Halle tika atklāta 2005. gada 29. augustā, un kopš tā paša gada 26. decembra tā ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Kazaņas "Ak Bars" mājvieta. Savas mājas spēles arēnā aizvada arī Kazaņas "Bars".
Arena 2000
Arena 2000 ir daudzfunkcionāla halle, kas atrodas Jaroslavļā, Krievijā. Halle tika atklāta 2001. gada 12. oktobrī. Arēna ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Jaroslavļas "Lokomotiv" mājvieta.
Arēnā savus koncertus snieguši vairāki plaši pazīstami mākslinieki, starp kuriem arī Deep Purple, Arctic Monkeys un Patrīcija Kāsa.
Mindauga karagājiens uz Cēsīm (1262)
Mindauga karagājiens uz Cēsīm notika Lietuvas-Livonijas kara (1262-1282) laikā, kas notika vienlaicīgi ar Novgorodas kņaza karagājienu uz Tērbatu.
Atskaņu hronikas vēstījums
Tad Mindaugs lika saviem pulkiem doties mājup. Savai sievai Martai viņš žēlojās: "Kad nonācu šai gājienā pie pilsētiņas letu daļā, neviens man neslēdza to vaļā, kā Tranaitis bij solījis; un, kad vēl visas zemes tās tik neganti man pretojās, tad dūša sašļuka man dikti. Man likās arī ļoti slikti, ka krievu nebija ar mums, kaut saistīja tos solījums, ko devu es bez apdoma pēc savu draugu lūguma: kā teica Tranaitis, tā tiku darījis. Bet tagad jāskumst man par to."
Mindauga sieva Marta aicināja viņu atkal izlīgt ar ordeņa mestru, tomēr viņš atbildēja: "Lai kas ar mani notiktu, Tranaitim es sekošu un žemaišiem, lai tur vai kas, mans lēmums galīgais ir tas. Es zinu gan, cik aplams viss ir bijis, ko es darījis. Gan padoms nāks reiz pats no sevis. Ar to es atvados no tevis.” Drīz Marta mira nenoskaidrotos apstākļos un Mindaugs apņēma par sievu viņas māsu, kas bija Daumanta sieva.
Stīvs Karels
Stīvens Džons "Stīvs" Karels (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, producents, scenārists, režisors.
Laikā no 1999. līdz 2004. gadam darbojās The Daily Show with Jon Stewart šovā, pēc tam sāka filmēties seriālā "Ofiss", kur attēloja Maiklu Skotu. Par šo lomu S. Karels saņēmis vairākas balvas, tai skaitā Zelta globusa balvu kā labākais aktieris, tāpat ticis nominēts vairākām citām balvām. S. Karels ir tēlojis tādās filmās kā "Nevainīgs 40 gadu vecumā", "Mis Saulstariņš", "Visvarenais Evans", Dan in Real Life, "Ķeriet Smārtu!", "Neprātīgais vakars", "Vakariņas idiotiem", "Trakā, dullā mīlestība" un "Meklēju draugu pasaules galam", kā arī ierunājis dažādus tēlus filmās "Otrpus žogam", "Hortons" un "Nejaukais es".
Rezultatīva piespēle
Rezultatīva piespēle var būt:
Rezultatīva piespēle (basketbols)
Rezultatīva piespēle ir darbība basketbolā, kas tiek ieskaitīta spēlētājam, ja tas piespēlējis bumbu partnerim, kurš pēc tam iemetis grozā no spēles. Protokolā ierakstīta tiek vienīgi pēdējā piespēle pirms groza gūšanas, tādējādi uz katru rezultatīvu metienu var būt tikai viena piespēle. Piespēle, pēc kuras pretinieku komandas spēlētājs pārkāpj noteikumus metienā un tiek rezultatīvi izpildīti soda metieni, netiek skaitīta kā rezultatīva piespēle. Parasti visvairāk piespēles gūst saspēles vadītāji, kuriem bumbas piespēlēšana ir viens no pamatuzdevumiem. Nacionālās basketbola asociācijas vēsturē visvairāk rezultatīvās piespēles ir atdevis Džons Stoktons — 15 806.
Raņķa dambis
Raņķa dambis ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalna apkaimē. Raņķa dambis sākas krustojumā ar Uzvaras bulvāri un beidzas krustojumā ar Aleksandra Grīna bulvāri un abu virzienu Daugavgrīvas ielām. Raņķa dambja kopējais garums sasniedz 610 metrus un tas sastāv no četrām braukšanas joslām.
Vēsture
Raņķa dambis pirmoreiz minēts 18. gadsimtā. 1938. gadā tas tika pārdēvēts par Nameiša bulvāri, vēlāk arī par Nameja bulvāri. 1942. gadā tas atguva savu iepriekšējo nosaukumu Raņķa dambis, kuru 1944. gadā atkal nomainīja nosaukums Nameja bulvāris. 1950. gadā par godu krievu dzejniekam Vladimiram Majakovskim bulvāri pārdēvēja par Majakovska bulvāri. Savu vēsturisko nosaukumu Raņķa dambis iela atguva 1990. gadā.
Kauja pie Daugavgrīvas (1263)
1263. gada kauja pie Daugavgrīvas notika 1263. gada februārī Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) laikā. Tajā laikā Livonijas ordeņa karaspēks bija devies karagājienā uz Kursu (1263). Tranaiša vadītais lietuviešu un žemaišu karaspēks pēc sirošanas Vīkā devās Rīgas virzienā, kuras aizsargāšanai ordeņa mestrs mobilizēja vien Siguldas komturejas karaspēku.
Atskaņu hronikas vēstījums
Lietuvas ķēniņš Mindaugs 1262. gadā lauza savienību ar Livonijas ordeni. Kopā ar žemaišu valdnieku Tranaiti viņi sapulcēja karaspēku, tomēr Mindauga karagājiens uz Cēsīm (1262) bija nesekmīgs.
Tai laikā, kad Livonijas ordeņa brāļi uzbruka kuršu pilīm, Tranaitis savāca lielu karaspēku un gāja sirojumā uz Vīku mūsdienu Igaunijas rietumdaļā. Ordeņa mestrs sūtīja ziņnešus uz Siguldas pili, no kurienes ieradās ordeņa brāļi ar saviem (līvu) karapulkiem. Lai aizsargātu Rīgu pret iespējamo uzbrukumu, tiem piebiedrojās Rīgas pilsoņi, lai "lai glābtu savu dvēseli".
Raņķa dambis
Ielu savienojumi
Raņķa dambis ir savienots ar šādām ielām:
Kauja pie Daugavgrīvas (1263)
Atskaņu hronikas vēstījums
Krustnešu karaspēks apmetās Daugavgrīvas klosterī (Dunemunde) un gaidīja Tranaiša karaspēka uzbrukumu. Pirms pusnakts mēnessgaismā sākās kauja, kura krita daudzi lietuvieši un "no asinīm lauks sarkans šķita, kur brālim blakus brālis krita. Tur krita arī pilsoņi un žēli gaudās varoņi, ar līķiem nosēts lauks bij viss."
Raņķa dambis
Sabiedriskais transports
Visa Raņķa dambja garumā kursē 3. autobusa maršruti, un 9. maršruta trolejbusi. Virzienā uz Abrenes ielu pa Raņķa dambi kursē arī 22., 32. un 43. maršruta autobusi.
Sehņice
Sehņice (, vēsturiski arī Čehnica, nacistu laikā Kraftborna ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Vroclavas. Pie pilsētas termoelektrostacija (kurināmais - akmeņogles).
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai. Pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti.
.pa
.pa ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Panamu. Domēns izveidots 1994. gadā. Domēna sponsors ir Universidad Tecnologica de Panama, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Nic Panama. Domēnu reģistrācija ir iespējama tikai trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .net.pa, .com.pa, .ac.pa, .sld.pa, .gob.pa, .edu.pa, .org.pa, .abo.pa, .ing.pa, .med.pa un .nom.pa.
Dartmūras ponijs
Dartmūras ponijs ir poniju šķirne, kas dzīvo Anglijas dienvidu daļā, ganoties Devonas tīreļos arī kā savvaļas zirgi. Dartmūras ponijs ir dzīvojis Anglijas dienvidos gadsimtiem ilgi. Par šo šķirni ir saglabājušās rakstiskas liecības no 11. gadsimta, bet liecību par šķirnes izveidi nav daudz. Gadsimtu laikā poniji nav daudz mainījušies savā izskatā. Tiem ir mierīgs, draudzīgs raksturs, un tie ir viegli apmācāmi, tādēļ tos iesaka kā bērnu pirmos zirgus. Anglijā bērni ar Dartmūras ponijiem startē visās zirgu sporta diciplīnās.
Izskats
Dartmūras ponijam ir neliela galva ar tālu novietotām acīm un ausīm. Dartmūras ponijam ir spēcīgi krusti, īsas kājas ar izturīgiem nagiem un vidēji blīvi kauli. Tiem ir biezas un garas krēpes un astes. Ponijiem ir mīkstas gaitas, brīvām plūstošām kustībām. Dartmūras poniju augums skaustā ir 1,16—1,27 m. Apspalvojuma krāsa pēc šķirnes standartiem drīkst būt bēra, sirma, tumši ruda, ruda, salna un dārka. Mēdz būt arī dābolaini sirmi poniji, bet tie tiek izbrāķēti. Dārkajiem zirgiem nedrīkst būt pārāk lieli baltie laukumi. Dartmūras poniju baltie laukumi savstarpēji parasti ir līdzīga rakstura. Dartmūras ponijam ir maigs raksturs, tie ir draudzīgi, mierīgi un uzticami. Tie ir inteliģenti un ātri mācās.
Vēsture un mūsdienas
Dartmūras poniji tika plaši pielietoti raktuvju darbos. Kad raktuves tika slēgtas, daļu poniju turpināja lietot zemnieku saimniecības, bet lielākā daļa tika palaista tīreļos brīvībā. Ponijus lietoja cietumu apsargi, pārvadājot cietumniekus. Tas tika darīts līdz pat. 1924. gadā tika izveidota Dartmūras poniju apvienība un izveidota ciltsgrāmata. 1922. gadā Dartmūras ponijs tika sakrustots ar arābu zirgu, arābu ērzeļi tika izmantoti vairākās paaudzēs. Dartmūras ponijs ir krustots arī ar Velsas poniju un fella poniju.
Revanšisms
Revanšisms (fr no revanche — 'atriebība') ir vēlme, prasība atgūt valsts kādreiz zaudētās teritorijas.
Vēsture
Pirmo reizi šis termins parādījās 19. gadsimta 70. gados, kad pēc Francijas zaudējuma Francijas—Prūsijas karā Elzasas—Lotringas apgabals, kurā dzīvoja gan vācieši, gan franči, pārgāja Vācijas impērijas rokās. Sabiedrībā un tālāk arī politiķu vidū radās prasība atgūt šīs teritorijas. Revanšisms ir populārs starp patriotiski noskaņotiem cilvēkiem, nacionālistiem, irrendistiem. Revanšistu pausto ideju popularitāte sabiedrībā var būt par iemeslu karam, kā arī kalpot par ieganstu tam.
Revanšisti savus uzskatus bieži pamato ar vēsturiskām tiesībām uz atsevišķām teritorijām. Tāpat par pamatu var kalpot tās pašas tautas dzīvošana zaudētājā teritorijā. Revanšisms, kas radās Francijā pēc Elzasas-Lotringas zaudēšanas nostādīja to pret Vācijas impēriju un atstāja ietekmi gan uz tās iesaistīšanos Antantē, gan Versaļas miera līgumu.
Arī mūsdienās revanšisms ir saskatāms, piemēram, Serbijas attieksmē pret Kosovu, kura savulaik bija tās sastāvdaļa, bet tagad ir kļuvusi par patstāvīgu valsti, vai Krievijas 2014. gadā veiktajā Krimas aneksijā
Jānis Tutins
Biogrāfija
1985. gadā J. Tutins pabeidza Rīgas 4. medicīnas skolu, iegūdams feldšera profesiju. Strādājis par sanitāru un feldšeri. Bijis komjaunietis, darbojies kā organizācijas funkcionārs. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas nodarbojies ar dažāda veida uzņēmējdarbību Rēzeknē, bijis arī apsargs, datoroperators. No 2002. gada J. Tutins vadīja Rēzeknes pilsētas komunālās saimniecības uzņēmumu.
Augstāko izglītību ieguvis jau darbojoties politikā, kad 2006. gadā saņēma biznesa administrācijas bakalaura grādu Ņūportas starptautiskajā universitātē (Newport International University), kas ir neakreditēta augstskola Vaiomingas štatā ASV.
Politiskā darbība
Aktīvi politikā iesaistījies no 2002. gada, kad kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Apvienotās Republikāņu partijas. 2005. gadā ievēlēts Rēzeknes pilsētas domē no Tautas Saskaņas partijas, arī atkārtotajās pašvaldības vēlēšanās (rezultāti tika anulēti vēlētāju uzpirkšanas dēļ) guvis vēlētāju uzticību. Šajā sasaukumā ievēlēts par pilsētas domes priekšsēdētāju, taču amatu ieņēma tikai līdz 2006. gada martam, kad to zaudēja Jurim Guntim Vjaksem.
Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
.ph
.ph ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Filipīnām. Domēns izveidots 1990. gadā. Domēna sponsors ir PH Domain Foundation, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina dotPH Domains Inc.. Domēns tiek izmantots ne tikai saistībā ar Filipīnām, bet arī ar telefoniem
Ārējās saites
Toppdomän
Prohovice
Prohovice (pl, vēsturiski arī Parhvica ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Legņicas.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Viļņas apgabals
Viļņas apgabals (lt, pl) bija vēsturiska Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Viļņas guberņas daļa, kas starp abiem pasaules kariem bija Lietuvas un Polijas Otrās republikas strīdus teritorija. Ar 1920. gadā noslēgto Lietuvas — Krievijas miera līgumu Padomju Krievija atzina Viļņas apgabalu par piederīgu Lietuvai. Vēl viena Lietuvas—Polijas strīdus teritorija izveidojās, sadalot bijušo Suvalku guberņu.
1897. gadā veiktā pirmā Krievijas Impērijas iedzīvotāju skaitīšana uzrādīja, ka Viļņas iedzīvotājus pēc ticības veido 23,6% pareizticīgo, 36,9% katoļu, 41,3% jūdaistu. Pēc dzimtās valodas 40% iedzīvotāju tas bija jidišs, 30,9% poļu valoda, 20% krievu valoda, 4,2% baltkrievu valoda un 2,1% lietuviešu valoda. Lai arī lietuvieši apgalvoja, ka daudzus no viņiem pieskaita poļiem, viņi vienalga veidoja absolūto mazākumu Viļņas pilsētā. Tikmēr lielo krievu skaitu veidoja impērijas administrācijas un armijas pārstāvji, kuri nebija pilsētas patstāvīgie iedzīvotāji.
Poļu okupācija
Poļu—padomju kara laikā Polijas armija Pilsudska vadībā 1920. gada 16. augustā sāka pretuzbrukumu un septembrī ieņēma Baltkrievijas rietumu daļu. 8. oktobrī poļu ģenerālis Lucjans Žeļigovskis uzbruka Lietuvas armijas kontrolētajai teritorijai un ieņēma Viļņas apgabalu un arī vairākus Ilūkstes apriņķa pagastus Latvijā, 12. oktobrī pasludinot Viduslietuvas Republikas (Republika Litwy Środkowej) pagaidu valdības izveidi.
1920. gada 12. oktobrī Rīgas Melngalvju namā tika parakstīts pamiers starp Krieviju un Poliju. Tā kā bija saņemta informācija, ka Polija gatavojas okupēt visu Lietuvu, tad Lietuvas—Polijas kara dēļ 14. oktobrī Latvijas Bruņotie spēki ieņēma pozīcijas gar Latvijas—Lietuvas robežu, brīdinot Poliju, ka aizstāvēs Lietuvas neatkarību.
1922. gadā Viduslietuvas republika nobalsoja par pievienošanos Polijai, un Polijas sastāvā tika izveidota Viļņas vaivadija, kura iekļāva gan Viļņas apgabalu, gan citas teritorijas. 1923. gadā Tautu Savienība atzina Polijas tiesības uz Viļņas apgabalu. Trīsdesmito gadu beigās Polija, piedraudot Lietuvai ar karu, panāca tās piekrišanu Viļņas apgabala okupācijai. Latvijas vicekonsuls Viļņas apgabalā tolaik bija Fēlikss Donass.
Viļņas apgabala pārdalīšana
Molotova-Ribentropa pakta rezultātā 1939. gadā Poliju savā starpā sadalīja Vācija un PSRS. 1939. gada 10. oktobrī Lietuva un PSRS parakstīja palīdzības līgumu, kas paredzēja ne tikai padomju bāzu izvietošanu, bet arī Viļņas apgabala rietumu daļas nodošanu Lietuvai, pārējā Viļņas apgabala daļa tika iekļauta Baltkrievijas PSR. 1939. gada 28. oktobrī Viļņas apgabala Lietuvas daļā tika atcelta Polijas likumdošana. Antans Merķis tika iecelts par Viļņas apgabala komisāru. Par Viļņas kara komandantu tika iecelts Prans Kauns (Pranas Kaunas). Vācu okupācijas laikā lielākā daļa Viļņas apgabala ietilpa Lietuvas ģenerālapgabalā.
Dzelzs Vilks
Dzelzs Vilks ir latviešu rokgrupa, kura izveidota 1991. gadā Mālpilī. Grupa pārsvarā spēlē alternatīvo roku un poproku, taču ir izdevuši arī albumus folkroka stilā. "Dzelzs Vilks" saņēmuši septiņas Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas par labāko rokmūzikas albumu un dziesmu, kā arī par labāko tautas mūzikas albumu. Grupu dibinājis tās solists, ģitārists un dziesmu autors Juris Kaukulis. Grupas pašreizējā sastāvā muzicē Juris Kaukulis, Kaspars Tobis (sintezatori), Mārcis Judzis (bungas) un Kārlis Alviķis (bass).
Viļņas apgabals
Viļņas apgabala pārdalīšana
Pēc Otrā pasaules kara robežas starp Lietuvas PSR un Baltkrievijas PSR tika precizētas, palielinot Lietuvai piešķirto Viļņas apgabala daļu. Šīs robežas saglabājušās arī mūsdienās.
Dzelzs Vilks
Biogrāfija
Deviņdesmitajos gados "Dzelzs Vilks" bija viena no latviešu pagrīdes alternatīvās mūzikas grupām, kas plašākai publikai nebija pazīstama. Šajā laika posmā tika izdoti divi albumi — 1995. gadā "Mirušās kaijas", kas ir nāves metāla stilā, savukārt 1998. gadā albumā "Palodze" šāds mūzikas stils tiek ieturēts tikai dažām dziesmām. Līdz ar to grupa vēlāk pievēršas poproka stilam.
Par grupas izrāviena brīdi var uzskatīt 2001. gadu, kad tika izdots albums "Lai arī tu būtu ar mani". Albums tika nominēts Gada balvai kā gada labākais roka albums, savukārt dziesma "Vēlreiz" tika izvirzīta nominācijā labākā roka dziesma. Dziesmai "Vienas nakts meitene" tika uzņemts arī videoklips.
Kuršu sacelšanās (1260)
1260. gada Lielā kuršu sacelšanās sākās pēc Durbes kaujas 1260. gada vasarā. Kurši atteicās no vācu virskundzības un lūdza lietuviešu palīdzību kā atlīdzību par palīdzību Durbes kaujā. Kurzemes bīskaps Heinrihs no Licelburgas atstāja savus īpašumus un devās atpakaļ uz Vāczemi. Kurši noslēdza militāru savienību ar žemaišiem un tie ieradās Dzintares pilī tajā Piemares zemes daļā, kas 1254. gadā bija piešķirta Kurzemes bīskapijai.
Viļņas apgabals
Iedzīvotāji
1897. gadā toreizējā Viļņas apriņķī Krievijas Impērijas tautas skaitīšana uzrādīja 363 313 iedzīvotājus, no kuriem lielākās etniskās grupas pēc lietotās valodas bija baltkrievi (93 896 — 25,8%), ebreji (77 224 — 21,3%), lietuvieši (76 030 — 20,9%) un poļi (73 088 — 20,1%). Bez Viļņas apriņķī dzīvoja 208 781 cilvēku, no kuriem baltkrievu bija 87 382 (41,9%), lietuviešu 72 899 (34,9%), poļu 25 293 (12,1%), ebreju 15 377 (7,4%). Pašu pilsētu apdzīvoja galvenokārt poļi un ebreji, bija arī ievērojama krievu minoritāte.
1920. un 1930. gados tika īstenota aktīva polonizācijas politika, kuras gaitā liela daļa vietējo iedzīvotāju statistikā tika atzīmēti par poļiem neatkarīgi no to izcelsmes. 1931. gadā Viļņas-Traķu apriņķī, kas atradās Viļņas vojevodistes dienvidos, kopā ar Viļņu tika oficiāli uzskaitīti 75,5% poļu, 14,9% ebreju un tikai 4,5% lietuviešu un 1,8% baltkrievu.
1937. gadā Viļņā un tās apkārtnē dzīvoja 457 000 cilvēku, no kuriem poļi bija 39,37%, ebreji 34,16% un lietuvieši 19,23%. Pārējo iedzīvotāju daļu veidoja baltkrievi, krievi, tatāri u.c. 1939. gada beigās apgabalā papildus bija reģistrēti 18 311 kara bēgļu, vairums no kuriem bija poļi, ebreji un lietuvieši. Viļņas pilsētā dominēja poļi (64,6%) un ebreji (28,2%).
1942. vācu okupācijas iestādes savā statistikā novērtēja Viļņas un tās apkaimes Viļņas zemes (Wilnaland) iedzīvotāju sastāvu kā lietuviešus Viļņas zemē 41,75% un pašā pilsētā 20,54%, poļus 43,67% un 71,92%, un baltkrievus kā 10,87% un 2,11%. Ebrejus vācu vara praktiski iznīcināja. Pēc kara padomju vara, savukārt, sāka izspiest no pilsētas poļus, mudinot tos pārcelties uz Vācijai atņemto Austrumprūsijas daļu. Ap 50% poļu atstāja Lietuvas teritoriju. Izbraucēju skaitu no visas Lietuvas tikai 1944.—1946. gados vērtē uz 150 000.
Pēc 1989. gada padomju statistikas, poļi bija vairākumā Šaļčininku rajonā (82,5%) un Viļņas rajonā bez Viļņas (63,6%), apgabalā notiek aktīvs asimilācijas process dažādos virzienos atkarībā no tā, kura grupa attiecīgajā vietā ir vairākumā.
Kuršu sacelšanās (1260)
Viens no sacelšanās vadoņiem Utilis (Vārtājas pilsnovada vecākais) ieradās pie Kuldīgas komtura un aicināja komturu sūtīt papildspēkus uz Vārtājas pili, kur astoņi ordeņa brāļi tika saņemti gūstā un nogalināti.
Vārkavas novads
Vārkavas novads bija 2002. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta pašvaldība Latgales centrālajā daļā, kurā bija apvienoti bijušā Preiļu rajona Rožkalnu un Upmalas pagasti. 2009. gadā novadam pievienoja Vārkavas pagastu. Robežojās ar Līvānu, Preiļu un Daugavpils novadiem. Novada centrs bija Vecvārkavas ciems.
Saskaņā ar 2014. gada statistikas datiem Vārkavas novads bija otrs nabadzīgākais novads Latvijā.
Igaunija 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
'''Igaunijai 2010. gada ziemas olimpiskās spēles''' ir astotās Igaunijas pastāvēšanas vēsturē. Igaunijas sportiste Kristina Šmiguna-Vehi bija vienīgā Igaunijas pārstāve, kas izcīnīja medaļu, distanču slēpošanas 10 km brīvā stila slēpojumā viņa ieguva sudraba medaļu. Kopumā Igauniju pārstāvēja 30 sportisti (18 vīrieši un 12 sievietes) 4 sporta veidos. Igaunijas karogu atklāšanas ceremonijā nesa biatlonists Rolands Lesings.
Vārkavas novads
2021. gadā Vārkavas novadu pievienoja Preiļu novadam.
Igaunija 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
30px Distanču slēpošana
Vīrieši
Vārkavas novads
Vēsture
Zināms, ka 13. gadsimta sākumā pieminētais Varkas pilsnovads (la) bija seno latgaļu Jersikas valsts jeb Letijas daļa. Vārkavas katoļu draudzes novads nodibināts 1670. gadā. 17. gadsimtā tas ietilpa Inflantijas vaivadijas Daugavpils trakta (1629-1772) sastāvā. 17. gadsimtā Vārkavas katoļu baznīca piederēja jezuītiem, tad neilgu laiku dominikāņiem no Aglonas. Rožkalnu pagastā esošā Arendoles muiža (Randol) 18. gadsimtā piederēja Līdinhauzeniem-Vulfiem. No 1776. gada novads ietilpa Daugavas provinces Daugavpils apriņķī, no 1796. gada Baltkrievijas guberņas, bet no 1802. gada Vitebskas guberņas sastāvā. Senākā Vecvārkavas jeb Upmalas katoļu baznīca celta 1799. gadā. 1861. gada 1. augustā Arendoles grāfs Staņislavs Plāters-Zībergs iztulkoja zemnieku brīvlaišanas likumu latgaliešu valodā. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas izveidoja Varkovas (pl, ru) pagastu. Pašreizējā Vārkavas mūra baznīcas būve pabeigta 1880. gadā. 1926. gadā uzcelta Kalupes evaņģēliski luteriskā baznīca.
Kuršu sacelšanās (1260)
Ordenis bija spiests atstāt arī Karšuvas un Dobenes pilis.