cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Murmastiene
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P84 (Madona—Varakļāni).
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Madonas rajonā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Gedellē pils
Gedellē pils  jeb Grasalkoviču pils (hu) ir 18. gadsimta pils komplekss Ungārijas galvaspilsētas Budapeštas ziemeļaustrumu pievārtē, kas kalpojis kā viena no Austroungārijas galma rezidencēm. Ungārijas Elizabetes, dēvētas par Sisī, iemīļota pils.
Pili divkārša U burta plānā ar milzīgu parku 18. gadsimtā uzbūvēja viens no Marijas Terēzes pietuvinātajiem valstsvīriem Antals Grasalkovičs. 1841. gadā Grasalkoviču dzimta izmira, bet 1867. gadā pili iegādājās Austroungārijas galms un līdz pat 1918. gadam imperators dažus mēnešus gadā uzturējās Gedellē pilī. Starp pasaules kariem pils bija Mikloša Horti rezidence. Pēc Otrā pasaules kara pili aizņēma Padomju armija un veco ļaužu pansionāts. Pils atjaunošana iesākās 1981. gadā.
Tālivaldis Macijevskis
Bijis Jaunatnes teātra aktieris. 1958. gadā nosaukts par Latvijas PSR Nopelniem bagāto skatuves mākslinieku.
Filmējies "Ilgais ceļš kāpās", "Nakts bez putniem", "Dāvanas pa telefonu", "Un rasas lāses rītausmā", "Zem apgāztā mēness", "Uzbrukums slepenpolicijai", "Šahs briljantu karalienei", "Uzbērums", "Akmens un šķembas" un "Klāvs — Mārtiņa dēls".
Švarcenieku muiža
Švarcenieku muiža, arī Švarcu muiža , agrāk Mazcenas muiža ( Klein-Zenhof) ir Pierīgas muižas ēka Mazcenu alejā 4 Jaunmārupē. Šobrīd ēkā darbojas Mārupes pašvaldības dienas centrs bērniem un jauniešiem "Švarcenieki".
Vēsture
Ēka celta 1826. gadā kā Rīgas patriciešu Švarcu ģimenes vasaras mītne Piņķu draudzes novadā, kas tika izmantota medību un atpūtas mērķiem. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 19. gadsimta vidū Švarcu muižas zemes sāka dalīt gruntsgabalos. 20. gadsimta sākumā Švarci muižu pārdeva, kopš 1910. gadam muižā atradās Mazcenas pamatskola. Bermontiādes laikā 1919. gadā pie Švarcenieku muižas notika 9. Rēzeknes pulka kaujas pret bermontiešu pulkveža Pesecka vadīto nodaļu. Otrā pasaules kara laikā muiža kalpoja kā kara hospitālis, bet 1971. gadā tajā iekārtoja bibliotēku. No sākotnējā interjera ir saglabājušās kāpnes uz otro stāvu. Saimniecības ēkas nav vairs saglabājušās, tikai varenas egles un dīķītis liecina par agrāko parku. 2016. gada 15. janvārī Švarcenieku muižas ēku pēc Mārupes pašvaldības lūguma iekļāva valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā.
Apraksts
Muižas kungu māja ir vienstāvu koka konstrukcija celtne ar stāvu divslīpju jumtu, kura gali daļēji nošļaupti. Abās gala fasādēs ir piebūves – ceļa pusē vēsturiska, otrā galā šķūnis. Galvenās fasādes centrā atrodas lievenis ar divslīpju jumtu un galvenā ieeja. Saglabātas vēsturiskās detaļas – stūru rusti, slēģi, daļa logu, logailu apmales, durvju vērtnes.
USA-244
USA-244 jeb WGS-6 (Wideband Global SATCOM 6) ir ASV militārais sakaru pavadonis, kas palaists 2013. gada maijā. Tas ietilpst Wideband Global SATCOM sistēmā, ir viens no WGS Block II grupas pavadoņiem. Paredzēts sakaru nodrošināšanai Austrālijas bruņotajiem spēkiem. Pavadoni un tā palaišanu apmaksājusi (700 — 825 miljoni USD) Austrālija pēc 2007. gadā noslēgtā līguma ar ASV.
Kosmisko aparātu izgatavojusi korporācija Boeing uz platformas Boeing 702HP bāzes ar masu 5987 kg. Ģeostacionārās orbītas sasniegšanai pavadonis apgādāts ar konvencionālo raķešdzinēju R-4D un jonu dzinēju XIPS-25. USA-244 var pārraidīt datus ar ātrumu 3,6 gigabiti sekundē. Tam ir 19 individuāli vēršami kūļi, kas darbojas X joslas un Ka joslas frekvencēs.
Krauja
Krauja var būt:
Dzērveņu iela
Dzērveņu iela var būt:
Stankrīkas distrikts
Stankrīkas distrikts (en) ir viens no sešiem Belizas distriktiem valsts austrumu daļā. Distrikts robežojas ar Belizas distriktu ziemeļos, ar Kajo distriktu rietumos un ar Toledo distriktu dienvidos. Distriktu austrumos apskalo Karību jūra.
Distrikta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Dangriga. Distrikta kopējā platība ir 2 176 km², pēc 2010. gada datiem distriktā dzīvo 32 166 iedzīvotāji. Stankrīkas distrikts ir sīkāk sadalīts divos vēlēšanu apgabalos.
Tas ir piektais lielākais Belizas distrikts pēc iedzīvotāju skaita un piektais lielākais distrikts pēc platības.
Hinolīns
Hinolīns (C9H7N) ir heterociklisks slāpekli saturošs organiskais savienojums. Hinolīna molekula sastāv no kondensētiem benzola un piridīna gredzeniem (atšķirībā no izohinolīna molekulas hinolīnam slāpekļa atoms atrodas tuvāk pie benzola gredzena). Hinolīnam piemīt aromātiskas īpašības, jo tā π elektronu sistēma ir delokalizēta tāpat kā naftalīnam. Hinolīns ir iedzeltens šķidrums ar raksturīgu nepatīkamu smaku. Ūdenī šķīst ļoti vāji. Hinolīnam ir bāziskas īpašības, kas ir nedaudz vājākas nekā piridīnam vai izohinolīnam. Ar stiprām neorganiskām skābēm tas veido sāļus, kurus sauc par hinolīnija sāļiem.
Vēsture
Hinolīnu pirmo reizi izolēja vācu ķīmiķis Fridlībs Ferdinands Runge (Friedlieb Ferdinand Runge) 1834. gadā no akmeņogļu darvas. Pirmo hinolīna sintēzi veica čehu ķīmiķis Zdenko Hanss Skraups (Zdenko Hans Skraup) 1880. gadā.
Iegūšana
Lai sintētiski iegūtu hinolīna sistēmu saturošus savienojumus (saslēgtu hinolīna ciklu), izmanto Skraupa sintēzi. Šī reakcija nosaukta atklājēja Zdenko Skraupa vārdā un tās laikā arilamīni (piemēram, anilīns) reaģē ar glicerīnu un sērskābi paaugstinātā temperatūrā oksidētāju klātienē. Par oksidētājiem var izmantot nitrobenzolu, arsēna pentoksīdu u.c. vielas. Vispirms no glicerīna sērskābes iedarbībā rodas akroleīns, kura dubultsaitei pēc tam pievienojas arilamīns. Izveidojies starpsavienojums ciklizējas, atšķeļ ūdens molekulu un visbeidzot oksidējas (zaudē ūdeņradi).
Otra svarīga hinolīna atvasinājumu iegūšanas metode ir Dēbnera—Millera sintēze, kuru atklājuši vācu ķīmiķi Oskars Dēbners (Oscar Döbner) un Vilhelms fon Millers (Wilhelm von Miller) 1881. gadā. Arī šajā reakcijā izmanto arilamīnus. Tie reaģē ar nepiesātinātajiem karbonilsavienojumiem (α,β-nepiesātinātiem aldehīdiem vai ketoniem) sālsskābes vai cinka hlorīda klātienē, pie kam nepiesātinātos savienojumus iegūst turpat reakcijas vidē no piesātinātiem aldehīdiem vai ketoniem. Bez tam reakcijas laikā arilamīni un aldehīdi kondensējas savā starpā, veidojot aldimīnus (C6H5N=CHR), kuri kalpo kā oksidētāji (reakcijas mehānisms līdzīgs Skraupa reakcijas mehānismam).
Īpašības
Skābā vidē protonējoties, hinolīns veido hinolīnija jonu un hinolīnija sāļus. Alkilējoties viegli veido ceturtējos sāļus (N-alkilhinolīnija sāļus). Elektrofilās aizvietošanas reakcijas (bromēšana, nitrēšana u.c.) hinolīnam parasti notiek pie 6. vai 8. oglekļa atoma.
Nukleofilie reaģenti parasti mēdz iedarboties uz hinolīna molekulas 2. atomu. Karsējot ar kālija hidroksīdu, rodas 2-hidroksihinolīns, ar nātrija amīdu (Čičibabina reakcija) — 2-aminohinolīns). Sevišķi viegli ar šādiem reaģentiem reaģē hinolīnija katjons, kas viegli veido lādiņa pārneses kompleksus.
Hidrogenējot hinolīnu platīna katalizatora klātienē, vispirms rodas 1,2,3,4-tetrahidrohinolīns (pirmais reaģē piridīna cikls), pilnīgi hidrējot — cis-dekahidrohinolīns.
Oksidējot ar kālija permanganātu vai HNO3, vispirms reaģē benzola gredzens un veidojas piridīn-2,3-dikarbonskābe (hinolīnskābe). Oksidējot ar peroksiskābēm (Karo skābi) vai ūdeņraža peroksīdu, rodas hinolīn-N-oksīds.
Izmantošana
Organiskajā sintēzē izmanto par šķīdinātāju (hinolīnā šķīst sērs un fosfors, kā arī sveķi un terpēni). Hinolīns ir arī dažādu bioloģiski aktīvu savienojumu (piemēram, nikotīnskābes) un analītiskās ķīmijas reaģentu sintēzes izejviela.
Kipras Universitāte
Kipras Universitāte (gr, tr) ir 1989. gadā dibināta publiska pētniecības universitāte Kipras galvaspilsētā Nikosijā.
Pirmie studenti tika uzņemti 1992. gadā. Kaut arī oficiāli universitāte ir divvalodīga (grieķu un turku valodā), lielākā daļa tās studentu ir grieķvalodīgie. Universitātē ir 8 fakultātes. Universitātes bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū ir Nobela prēmijas laureāts, ekonomists Kristofers Pisaridess (Χριστόφορος Αντωνίου Πισσαρίδης) un dziedātāja Marija Elena Kirjaku.
Krauja (Naujenes pagasts)
Krauja (agrāk Hoftenberga; ltg ) ir apdzīvota vieta (lielciems) Augšdaugavas novada Naujenes pagastā. Izvietojusies Daugavas labajā krastā pie Daugavpils—Indras dzelzceļa (stacija Krauja) 5 km no pagasta centra Naujenes, 11 km no novada centra Daugavpils centra un 235 km no Rīgas. Apdzīvoto vietu šķērso reģionālais autoceļš P65.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Hoftenbergas muižas (ltg, pl) centru. Kraujā atrodas Naujenes mūzikas un mākslas skola, Naujenes jaunatnes iniciatīvas un sporta centrs, Naujenes bērnu nams, bērnudārzs «Rūķītis», Naujenes Tautas bibliotēka, pasts, ģimenes ārsta prakse.
Deivids Brukss
Deivids Brukss (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Brukss pārstāv Anglijas čempionāta komandu A.F.C. Bournemouth un Velsas futbola izlasi.
Ādams Ārgals
Ādams Ārgals (dzimis, miris ) bija latviešu skolotājs un sabiedrisks darbinieks, Latviešu dziesmusvētku biedrības priekšsēdētāja biedrs, Dziesmusvētku veterāns, piedalījies vairākos dziesmusvētkos gan kā diriģents, gan organizators. Daudzus gadus bija Latviešu skolotāju biedrības priekšnieks. Darbojās Rīgas Latviešu biedrības apgāda Derīgu grāmatu nodaļā.
Dzīvesgājums
Ādams Ārgals dzimis un bērnību pavadījis Skulberģu pagasta Reinātos. 1872. gadā beidza Mazsalacas draudzes skolu, no 1871. līdz 1875. gadam studēja Baltijas skolotāju seminārā, pabeidzot to ar godalgu, sāka strādāt Rīgas Latviešu biedrībā par kora vadītāju, bibliotekāru un svētdienas skolas skolotāju. Skolotāju palīdzības biedrības un Rīgas Latviešu skolotāju biedrības dibinātājs, ilgus gadus bija tās priekšnieks.
Aktīvi piedalījās Dziesmusvētku darbībā, bija Latviešu dziesmusvētku biedrības priekšsēdētāja biedrs. 1880. gadā II Vispārīgajos latviešu Dziedāšanas svētkos viņa vadītais RLB koris ieguva otro godalgu — sudraba liru.
No 1896. gada 1. augusta līdz 15. septembrim Rīgas Latviešu biedrība X Viskrievijas arheoloģiskā kongresa ietvaros rīkoja Latviešu etnogrāfisko izstādi. Ādams Ārgals vadīja šīs izstādes tautas uzvedumu muzikālo daļu, piedaloties arī vispārējā izstādes organizēšanas darbā kā izstādes komitejas loceklis , vēlāk arī veicot muzikālajā daļā izpildīto dziesmu recenzēšanu un analīzi.
Darbojās kā mūzikas kritiķis laikrakstos "Baltijas Vēstnesis" (1885-1903), "Dzimtenes Vēstnesis" (1907-1909) un "Latvija" (1907-1909), būdams viens no pirmajiem latviešu recenzentiem, kas sniedzis profesionāli lietpratīgas un regulāras atsauksmes par laikmeta mūzikas dzīvi, īpaši Rīgas latviešu biedrības rīkotajiem koncertiem.
Vairākus desmitus gadu nostrādājis Rīgas Latviešu biedrības apgāda Derīgu grāmatu nodaļā. Darbojās arī Rīgas Latviešu biedrības mūzikas komisijā. Kā dziedāšanas skolotājs nostrādājis Rīgas skolās 46 gadus, 39 no tiem 2. pilsētas pirmsskolā (Kalnciema ielā Nr. 8), kuras pārzinis bija no 1921. līdz 1926. gadam.
Bija Rīgas Pārdaugavas savstarpīgās kredītbiedrības padomes priekšsēdētājs, kā arī ieņēmis kuģniecības sabiedrības "Austra" valdes priekšsēdētāja vietnieka amatu.
Ņemot vērā Ā. Ārgala nopelnus sabiedriskajā darbā un izglītības jomā, Rīgas pilsētas valde pēc viņa nāves nolēma pārdēvēt 2. pilsētas pirmskolu par Ādama Ārgala pirmskolu.
Ādams Ārgals miris 1937. gada 23. janvārī, apglabāts Lielajos kapos, kur viņam 1938. gadā uzstādīts piemineklis. 1937. gadā tika nodibināta Ārgala stipendija centīgiem skolotājiem.
Dunduri (Mežvidu pagasts)
Dunduri ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 261 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Siemineits, Kapineits.
Falstera
Falstera (da) ir 486,2 km² liela sala Dānijas dienvidaustrumos. Administratīvi ietilpst Zēlandes reģionā. Lielākā apdzīvotā vieta - Nikēbingfalstera (Nykøbing Falster). Falstera ar tiltiem savienota ar Lollānu rietumos un Zēlandi ziemeļos. Falsteras dienvidos pie Gedseras pilsētas ir Dānijas tālākais dienvidu punkts.
Ramons Unterzanders
Ramons Unterzanders (de, dzimis ) ir Šveices hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Unterzanders pārstāv Šveices Nacionālās līgas komandu SC Bern.
Iepriekš Unterzanders ir spēlējis citās Šveices komandās HC Davos un EHC Biel. Ar HC Davos komandu 2011. gadā un ar SC Bern komandu 2016., 2017., 2019. gadā kļuvis par Šveices čempionu.
Šveices hokeja izlases sastāvā piedalījies 2017. un 2018. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Merkurs (mitoloģija)
Merkurs (la) ir dievs romiešu mitoloģijā, tirgotāju, zagļu un ceļotāju aizbildnis. Viņš ir dievu ziņnesis. Merkurs bieži tiek attēlots ar spārnotu ķiveri un spārnotām sandalēm kājās, kā arī rokās tur spieķi, ap kuru ir apvijušās divas čūskas. Viņš dvēselēm parādīja ceļu uz Plutona pārvaldīto mirušo valstību.
Viņa vārdā ir nosaukta Saulei vistuvākā planēta Merkurs. Sengrieķu mitoloģijā Merkura analogs ir Hermejs.
Kārlis Paldiņš
Kārlis Paldiņš (1911—1944) bija nelegālās Latvijas Komunistiskās partijas biedrs no 1930. gada, vairākkārt apcietināts par pretvalstisku darbību.
Pēc Latvijas okupācijas iecelts par Talsu apriņķa vecāko un ievēlēts par Tautas Saeimas deputātu (1940). No 1940. gada septembra LKP Talsu apriņķa komitejas otrais sekretārs.
Vācu okupācijas laikā 1941. gadā K. Paldiņš kopā ar Sarkano armiju pameta Latviju. 1943. gada augustā viņu iesūtīja Latvijā ar uzdevumu izveidot sarkano partizānu vienību Ziemeļkurzemē. Kritis kaujā Strazdes pagastā 1944. gada 29. martā.
Keava (stacija)
Stacijas ēka
Keavas stacijas ēka celta 1901. gadā pēc tipveida dzelzceļa projekta. Tā ir divstāvu koka celtne ar vienstāva piebūvi un divslīpes jumtu. Analogas staciju ēkas šajā peridā tika uzceltas arī Kohilā, Vehmā, Keru un Lellē.
Keavas stacijas ēkas fasādēs saglabājušies oriģināli fasādes apdares elementi - logaiļu sandriki, aplikatīvas balustrādes atikas daļā, stūru pilastri, dekoratīvs fasāžu apdares dēļu kārtojums.
Rīgas iela (Rēzekne)
Ielu savienojumi
Krasta iela ir savienota ar šādām ielām:
Taršīnas tempļi
Taršīnas tempļi ir aizvēsturisks tempļu komplekss Maltas salas dienvidu daļā. Kopā ar vēl 5 senvietām Taršīnas tempļi iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma objektā Maltas megalītiskie pieminekļi.
Hugo Riekstiņš
Hugo Riekstiņš (1904-1998) bija latviešu vēsturnieks un arheologs. Viens no pirmajiem latviešu arheologiem, kas nopietni pievērsies Akmens laikmeta pētniecībai. Kopā ar E. Šturmu veica arheoloģiskos izrakumus Dzelzavas Puntūzī (1930), bet kopā ar P. Stepiņu — Valmieras pilsdrupās 1938. gadā. Studentu korporācijas "Lettonia" filistrs.
Kārlis II Anžū
Kārlis II jeb Šarls II (it, fr, ; dzimis 1248. gadā, miris ) bija Anžū dinastijas Neapoles karalis no 1285. gada līdz savai nāvei 1309. gadā. Bija arī Albānijas karalis, Salerno princis, Ahejas princis, Provansas grāfs, Anžū grāfs.
Sicīlijas karalistes iekarotāja Šarla I dēls. Apprecejās ar Ungārijas karaļa Ištvāna V meitu Mariju. Sicīlijas vakarēdiena kara laikā Kārli II sagūstīja admirālis Rudžero di Lauria, un Kārlis II par karali kļuva ieslodzījumā esot. 1288. gadā Kārlim II ar Anglijas karaļa Edvarda I un pāvesta Nikolaja IV palīdzību izdevās atbrīvoties no gūsta, apsolot atdot Sicīliju. Tomēr pēc atbrīvošanas pāvests atbrīvoja Kārli no solījuma, karš turpinājās līdz Kantabellotas miera noslēgšanai 1302. gadā.
Valdīšanas laikā Kārlis II veidoja sarežģītu ārpolitiku, cita starpā izmantojot daudzo bērnu laulības. Personīgi bijis ārkārtīgi reliģiozs un cieši sadarbojies ar katoļu baznīcu. Izveidoja galvaspilsētu Neapoli par ievērojamu Eiropas tirdzniecības un mākslas centu, atbalstīja universitāti, cēla klosterus un baznīcas.
Eesti Raudtee
AS Eesti Raudtee jeb EVR ir Igaunijas valsts dzelzceļa uzņēmums. Tas nodarbojas ar dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu un dzelzceļa kravas pārvadājumiem.
Uzņēmumam pieder 691 km dzelzceļa līniju ar sliežu ceļa platumu 1520 mm Igaunijas ziemeļu, austrumu un dienvidu daļā, tai skaitā 192 km elektrificētas līnijas. Citam uzņēmumam Edelaraudtee pieder dienvidrietumu daļas līnijas. Eesti Raudtee infrastruktūru uztur meitas uzņēmums EVR Infra. Eesti Raudtee dzelzceļa līnijas izmanto tā meitas uzņēmums EVR Cargo (kravas pārvadājumi), Elron (pasažieru pārvadāšana Igaunijas teritorijā), GoRail (pasažieru pārvadāšana uz Krieviju), Krievijas dzelzceļš (pasažieru pārvadāšana uz Krieviju), privātie kravu pārvadātāji E.R.S. AS un Spacecom.
Vēsture
Eesti Raudtee dibināts 1992. gada 1. janvārī kā valsts uzņēmums uz PSRS laikā izveidotā Baltijas dzelzceļa Igaunijas infrastruktūras un ritošā sastāva bāzes. 1997. gadā sākts Igaunijas dzelzceļa privatizācijas proces. Valsts uzņēmums reorganizēts par akciju sabiedrību. Valsts iekšēju dīzeļvilcienu pārvadājumi atdalīti uzņēmumā AS Edelaraudtee. 1998. gadā elektrisko vilcienu pasažieru pārvadāšanas struktūrvienība reorganizēta par akciju sabiedrību Elektriraudtee. Tālo pārvadājumu (uz Krieviju) apkalpošanai uzveidots uzņēmums EVR-Ekspress (2004. gadā tas privatizēts un pārdēvēts par GoRail).
2000. gada 15. novembrī Elektriraudtee atdalīts no Eesti Raudtee, valstij paturot tā kapitāldaļas. 2000. gadā Igaunijas privatizācijas aģentūra izsludināja starptautisku konkursu par 66 % Eesti Raudtee akciju privatizāciju. 2001. gada 31. augustā Eesti Raudtee 66 % kapitāldaļu iegādājās uzņēmums Baltic Rail Services, kas pārstāvēja Rail world Inc. (25,5 %, ASV), Jarvis PLC (25,5 %, Apvienotā Karaliste), RDC (5 %, ASV) un OÜ Ganiger Invest (44 %, Igaunija).
Pēc 2003. gada vēlēšanām jaunā valdība mainīja noteikumus par brīvas piekļuves tiesībām un noteica sliežu ceļa nodevas maksimālo līmeni, kas samazināja dzelzceļa dzīvotspēju. 2007. gada janvārī Igaunijas valdība atpirka 66 % Eesti Raudtee akciju.
2009. gada 14. janvārī dibināti divi meitas uzņēmumi: EVR Infra, kas atbild par dzelzceļa infrastruktūras uzturēšanu, un EVR Cargo, kas pārņēma mātes uzņēmuma kravas pārvadājumus.
60 (skaitlis)
60 (sešdesmit) ir kārtas skaitlis, kurš atrodas starp 59 un 61.
Vēsturiskie gadi
60. gads, 1960. gads
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — grupas brauciens vīriešiem
Pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā — grupas brauciens ir ikgadējs pasaules čempionāts šosejas riteņbraukšanā, kuru organizē Starptautiskā riteņbraukšanas savienība (UCI).
Medaļu ieguvēji
Tikai seši riteņbraucēji ir nākamajā gadā aizstāvējuši savu iegūto titulu: Žoržs Ronse (Beļģija, 1928–29); Riks Van Stēnbergens (Beļģija, 1956–57); Riks van Lojs (Beļģija, 1960–61); Džanni Bunjo (Ittālija, 1991–92); Paolo Betīni (Itālija, 2006–07); Peters Sagans (2015—17, divreiz). Sagans ir vienīgais, kam izdevies uzvarēt trīs reizes pēc kārtas.
Visvairāk medaļu — septiņas ir izcīnījis Spānijas pārstāvis Alehandro Valverde, (sudrabs 2003. un 2005. gadā, 4 bronzas medaļas — 2006., 2012—2014. gadā un visbeidzot zelta medaļa 2018. gadā 38 gadu vecumā).
2000. gadā zelta medaļu izcīnīja Latvijas sportists Romāns Vainšteins, kas ir vienīgā medaļa Latvijas sportistiem šajā kategorijā.
Kariņš ar opi
"Kariņš ar opi" (en) ir 2020. gada ASV ģimenes kinokomēdija, kuras režisors ir Tims Hills. Filmā galvenās lomas atveido Roberts De Niro, Uma Tūrmane, Robs Rigls, Oukss Feglijs, Lora Morano, Čīčs Marins, Džeina Sīmora un Kristofers Volkens.
"Kariņš ar opi" filmēšana noslēdzās jau 2017. gada maijā, tomēr filmas pirmizrādi vairākkārt pārlika pārfilmēšanas dēļ, kā arī orģinālā izdevēja The Weinstein Company slēgšanas dēļ. Filmas pirmizrāde notika 2020. gada augustā ārzemēs un tā paša gada oktobrī ASV. "Kariņš ar opi" saņēma pārsvarā negatīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 43 miljonus ASV dolāru pie 38 miljonu budžeta.
Aizupe (Sventes pagasts)
Aizupe ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 226 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V711.
Kroņa numurs
"Kroņa numurs" ir 1986. gadā Latvijas PSR Rīgas Kinostudijā uzņemta mākslas filma. Filmas režisors ir Imants Krenbergs.
Sižets
Desmitgadīgais Čurkstiņš aizraujas ar detektīvliteratūru un fotografēšanu. Viņš arī veic savu pirmo izmeklēšanu, vācot pierādījumus un atmaskojot malu zvejnieku Mellupu.
Rihards Zandersons
Rihards Zandersons (dzimis, miris ) bija latviešu aktieris.
Beidzis dramatiskos kursus Latvijā. Bijis Nacionālā teātra aktieris. No 1962. līdz 1972. gadam bijis Latvijas Televīzijas priekšsēdētājs. Savulaik nosaukts par Latvijas PSR Nopelniem bagāto skatuves mākslinieku.
Filmējies "Mājup ar uzvaru" un 1939. gada filmā "Zvejnieka dēls".
Helsingborja
Helsingborja (sv) ir pilsēta Zviedrijā.
Šī ir viena no Zviedrijas vecākajām pilsētām, šajā vietā pastāvīga apdzīvota vieta oficiāli ir bijusi kopš. Laikā no 1912. līdz 1971. gadam pilsētas oficiālais nosaukums zviedru valodā bija Hälsingborg. 2010. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 97 tūkstošus. Šis ir Zviedrijas tuvākais punkts pie Dānijas, Dānijas pilsēta Helsingēra atrodas aptuveni 4 km attālumā no Helsingborjas. Helsingborjā ir bāzēts Zviedrijas augstākajā futbola līgā Allsvenskan spēlējošais Helsingborgs IF klubs.
Aktīna diedziņi
Aktīna diedziņi, jeb mikrofilamenti ir kūlīšos vai tīklveidā novietotas aktīna šķiedras. Tās ir garas, ļoti tievas, apmēram 7 nm platas. Aktīna diedziņš ir veidots no divām spirālē savītām globulārā aktīna monomēru ķēdēm. Aktīna diedziņi zem plazmatiskās membrānas veido blīvu tīklu, kas ir piestiprināts pie plazmatiskās membrānas ar proteīniem. Aktīna diedziņi atrodas arī zarnās, to mikrobārkstiņās, un nodrošina spēju sarauties un izplesties. Augu šūnās tie veido virkni, pa kuru vienā virzienā pārvietojas hloroplasti.
Aktīna diedziņu darbība
Aktīna diedziņi kopā ar miozīniem ir iesaistīti muskuļu šūnas darbībā un izraisa muskuļu saraušanos. Tādā veidā aktīna diedziņi pārvietojas. Miozīni tālāk iedalās galvas un astes daļā. Galvas daļa savienojas ar ATF un sašķeļ to. Pēc tam galvas daļa saistās ar aktīna diedziņu un, mainot savu konfigurāciju, pagrūž aktīna diedziņu uz priekšu. Ar miozīna asti mijiedarbojas citas organisma šūnas.
Džeimss Česters
Džeimss Česters (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāvējis Velsas futbola izlasi.
Velsas futbola izlases sastāvā ir piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā.
Ņujorkas karalis
"Ņujorkas karalis" (en) ir amerikāņu komēdijseriāls, kura autori ir Maikls Vītorns un Deivids Lits. Seriāls ir Dagu Hefernenu un viņa ģimenes un draugu piedzīvojumiem. Seriālu pārraidīja CBS laikā no līdz. Kopumā seriālam deviņu sezonu laikā iznāca 207 sērijas.
Seriālā galvenās lomas atveido Kevins Džeimss, Lija Remini, Džerijs Stilers, Viktors Viljamss, Petons Osvalts, Gērijs Valentains un Nikola Salivana.
Latvijā to rādija TV3 un TV6.
Latānijas
Latānijas (Latania) ir palmu dzimtas ģints, kas sastopama Maskarēnu salās Indijas okeāna rietumu daļā.
Kaut arī latānijas tiek kultivētas parkos un dārzos, to savvaļas populācijas ir kritiski apdraudētas.
Apraksts
Stumbra garums var pārsniegt 10 m, lapas ar kātu veido 3—4 m lielu lapotni.
Zilo latāniju jauno stādiņu lapas ir no zilgani pelēka līdz sudrabaini zilam tonim, kātiņš un lapiņu apmalojums sarkans.
Dzelteno latāniju lapu kāts dzeltens, lapu abas puses dzeltenīgi zaļas.
Sistemātika
Latāniju ģints (Latania):
Atsauces
'
Kajo distrikts
Kajo distrikts (en) ir viens no sešiem Belizas distriktiem valsts austrumu daļā. Distrikts robežojas ar Belizas distriktu ziemeļaustrumos, ar Orindžvokas distriktu ziemeļos, ar Toledo distriktu dienvidos, ar Stankrīkas distriktu austrumos, kā arī ar Gvatemalu rietumos.
Distrikta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Sanignasio. Distrikta kopējā platība ir 5 338 km², pēc 2010. gada datiem distriktā dzīvo 73 202 iedzīvotāji. Kajo distrikts ir sīkāk sadalīts sešos vēlēšanu apgabalos.
Tas ir otrais lielākais Belizas distrikts pēc iedzīvotāju skaita aiz Belizas distrikta un vislielākais distrikts pēc platības.
InSight
InSight ir ASV Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) nolaižamais aparāts, kas paredzēts Marsa iekšējās struktūras pētīšanai. Tas palaists 2018. gada 5. maijā. InSight uz Marsa virsmas nolaidās 2018. gada 26. novembrī.
Kosmisko aparātu izgatavoja Lockheed Martin Space Systems. Tam tika izmantotas tehnoloģijas no Phoenix Marsa nolaižamā aparāta.
Sākotnēji InSight bija paredzēts palaist 2016. gada martā. 2015. gada decembrī vakuuma testā tika atklāta sūce instrumentā SEIS; starts tika pārplānots uz 2018. gada maiju.
Lidojuma gaita
InSight tika palaists 11:04 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 (lidojums AV-078) no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta laukuma SLC-3E. Kopā ar to palaisti arī kosmiskie aparāti MarCO A un MarCO B, kas paredzēti kā retranslatori InSight nolaišanās laikā; tie uz Marsu lidoja autonomi.
2018. gada 26. novembrī aptuveni 19:54 UTC InSight nolaižamais aparāts nolaidās uz Marsa virsmas kalnienē Elysium Planitia.
Raunas luterāņu baznīca
Raunas evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams, kas atrodas Raunā Valmieras ielā 3. Tas ir nozīmīgs viduslaiku sakrālās arhitektūras piemineklis Latvijā, pazīstams ar 14.—16. gadsimta ciļņiem "Ādams un Ieva" un "Kristus pie krusta". 17. gadsimta otrajā pusē šeit kalpoja viens no pirmajiem akadēmiski izglītotajiem latviešu izcelsmes mācītājiem Jānis Reiters. Pašlaik Raunas luterāņu draudzes mācītājs ir Edijs Kalniņš. Pie draudzes darbojas Raunas evaņģēliski luteriskās draudzes diakonijas centrs, kas dibināja sociālas aprūpes centru "Žēlsirdība".
Vēsture
1262. gadā Rīgas arhibīskaps Alberts Zauerbērs Raunā netālu no Tanīsa pilskalna lika uzcelt pili un pie tās arī baznīcu. Taču dokumentos Raunas baznīca pirmo reizi tiek minēta tikai 1442. gadā. 1577. gadā krievu karaspēks ieņēma Raunu un izpostīja arī baznīcu. Zviedru-poļu kara laikā atjaunotā baznīca atkal tika izpostīta. 1613. gada dokumentos ir minēts, ka dievnams ir bez jumta. Baznīcu atjaunoja tikai 1636. gadā. J. H. Kelča 1691. gada uzmērījumā baznīca redzama kā atjaunota. Tā būvēta kā garenbūve ar izvirzītu torni un sakristeju. Vizitācijas protokolā ir teikts, ka Raunas baznīcas jumts ir klāts ar plakaniem kārniņiem, t.s. mēlītēm jeb bebrastēm (Bieberschwänze). Baznīcas grīdu veidoja ar māla kārtu pārklāts klons. Ziemeļu kara sākumā 1702. gadā krievu karaspēks Šeremetjeva vadībā dievnamu nodedzināja. Lai gan 1713. gadā celtni atjaunoja, tomēr jau 1724. gada vizitācijas protokolā Raunas baznīca bija ieskaitīta to 28 baznīcu skaitā, kas atzīmētas par sabrukušām, un kuras ir nepieciešams atjaunot. 1736. gadā atjaunoja barokālo torni ar galeriju, bet 1793.—1794. gadā uzcēla jaunu sakristeju. 1803.—1804. gadā baznīcas dienvidu fasādē piebūvēja plašu būvapjomu, pēc būtības otru baznīcu, kā arī pārvietoja altāri.
Pirmā pasaules kara laikā baznīca guva bojājumus. Savu pašreizējo izskatu dievnams ieguva tikai 1936.—1937. gadā, kad to pārbūvēja pēc arhitekta P. Kundziņa projekta. Baznīcu atkal iesvētīja 1937. gada 25. jūlijā. 1985. gadā pabeidza baznīcas remontu — ieklāja jaunu grīdu un nomainīja sakristejas jumta klājumu. Tāpat tika pabeigts draudzes telpas jumta remonts. 2005. gadā baznīcu iekļāva kultūras mantojuma sarakstā, kā vienu no Latvijas sakoptākajiem kultūras pieminekļiem.
Apraksts
Raunas baznīca ir akmens mūra garenbūve ar dienvidu fasādei piekļautu apjomu, tādējādi paplašinot draudzes telpu. Pārbūvējot baznīcu, altārdaļa tika netradicionāli pārvietota uz celtnes dienvidu daļu. Dienvidu—ziemeļu virziens kļuva par dominējošo, jo, izlaužot ziemeļu sienu, izveidoja altāra apsīdu. Rietumdaļā atrodas izvirzīts tornis, ko noslēdz augsta barokāla smaile ar galeriju. Celtnes biezajās sienās viduslaikiem raksturīgas augstas, šauras pusloka logailas ar sīkrūšu logiem. Baznīcas fasādes rotā divi kaļķakmens ciļņi: "Ādams un Ieva" — virs torņa ieejas un "Kristus pie krusta" — virs dienvidu ieejas.
Interjers
Pirms pārbūves draudzes telpas griestiem bija gluds dēļu apšuvums. Pēc 1937. gada pārbūves saskaņā ar Kundziņa projektu draudzes telpas un altārdaļas griestus veido piekārtas apmestas šķaunaina reljefa koka konstrukcijas, imitējot zvaigžņu velves. Celtnes biezajās sienās ir izcirstas augstas pusloka logailas.
17. gadsimta beigu dokumentos tiek minēts, ka baznīcā no katoļu laikiem ir saglabājies kokgriezumiem rotāts altāris. 18. gadsimta otrajā pusē tika izveidots jauns altāris. Vēlā baroka altāri veido uz izvirzītiem rizalītiem izvietotās korintiskā ordera kolonnas, kas balsta biezu, lauzītu dzegu. To noslēdz barokāls frontons. Retabla centrā greznā ar vīnogulāju ornamentu rotātā rāmī ierāmēta altārglezna "Kristus pie krusta". Šo vācu gleznotāja, akadēmiķa Vilhelma Kārļa Junkera (1820—1901) 1858. gadā veidoto darbu 1859. gadā draudzei dāvāja Rīgas rātskungs B. Grimms. Junkera altārglezna kādreiz greznoja arī Liepkalnes baznīcu. Apsīdas daļas sienai piekļaujas erkerveida 18. gadsimta vidū darināta kancele ar kanelētiem pilastriem. Pildiņos aplikatīvs dekors — rombi ar noapaļotiem stūriem. Līdzīgi būvēts arī jumtiņš ar noapaļotu izvelvētu noslēgumu.
1721. gadā Raunas baznīca ieguva pirmās ērģeles, kuras dāvināja Anna fon Renne. 1770. gadā par Raunas pilsmuižas īpašnieka, kņaza Orlova un apkārtējo muižu īpašnieku līdzekļiem tika uzbūvētas jaunas ērģeles. 1859. gadā Raunas pilsmuižas īpašnieks Emīls fon Vulfs dāvināja jaunas Tērbatā E. Keslera būvētas ērģeles. 1908. gadā tās nomainīja pret firmas "E.F.Walcker & Co Luvigsburg" būvētām ērģelēm. Pirmais zināmais Raunas baznīcas zvans liets 1611. gadā. Uz tā bija rakstīts: "Laudate dominum in sancta se V5 laudate deum in permanento virtutiseius. Anno domini 1611." 1760. gadā E.Kohs izlēja baznīcai jaunu zvanu. Uz pašreizējā 1860. gadā lietā zvana (diam. 0,75 m.) ir šāds uzraksts: "SHEFFIELD E. RIEPE'S PATENT CAST STEEL NAILOR VICKERS & CO 1860." Raunas baznīcas sānu luktā atrodas vairākas skārda epitāfijas, kas veltītas Brantu muižas īpašniekam, ģenerālmajoram Jūliusam fon Prēcmanam, viņa sievai Henrietei fon Prēcmanei, Baižkalna muižas īpašniekam Vasīlijam fon Cukerbekeram, kā arī viņa sievai Henrietei Frīderikei Cukerbekerei.
Baznīcas kapenēs līdz 1773. gadam apbedīti Bukshevdenu dzimtas, kā arī citu apkārtnes muižu īpašnieku dzimtu locekļi un mācītāji. No apbedījumiem ir identificējams tikai viens — pirmā Raunas luterāņu draudzes mācītāja (kalpojis 1631-1654) Georga Grāves (1602—1654) apbedījums. Viņa kaļķakmens kapu plāksne (192x112 cm.) tika atrasta 1937. gada pārbūves laikā un uz tās ir iekalts apkārtejošs teksts, ko pārtrauc medaljoni. Tur rakstīts: "D: GEORGIUS GRAVIVS PASTOR ECCLES RONNEBVRG NATUS ANNO 1602 DENATVS AŌ 1654 6 NOVEMBER MINISTRAVIT AŌ s 28." Plāksnes centrālajā daļā zemcilnī veidota kompozīcija: eņģeļa rokās ir lauru vainags, kura centrā izvietota mācītāja darba atribūtika — kauss un Bībele.
Ģirokastra
Ģirokastra (sq, ) ir pilsēta Albānijas dienvidos, Ģirokastras ķarkas administratīvais centrs. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 25,3 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem lielākā daļa ir albāņi. Pilsētā ir liela grieķu kopiena, tāpēc tā ir viena no svarīgākajām grieķu minoritātes centriem Albānijā. Agrāk pilsēta bija zināma kā Ergiri.
Ģirokastras vēsturiskais centrs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Ievērojamas personības
Ģirokastrā dzimuši vai dzīvojuši:
Akāciju iela
Akāciju iela var būt:
The Morning After
The Morning After ir 1986. gada ASV neo-noir trillera filma, kuras režisors ir Sidnijs Lūmets. Filmā galvenās lomas atveido Džeina Fonda un Džefs Bridžess.
Filma stāsta par alkoholiķi aktrisi (Fonda), kura pamostas no rīta blakus noslepkavotam vīrietim.
Sūstdeikas pils
Sūstdeikas pils (nl) ir 17. gadsimta pils Nīderlandes Utrehtas provincē. Līdz savai nāvei 2004. gadā šeit dzīvoja Nīderlandes karaliene Juliāna un viņas vīrs Bernhards cur Lipe-Bīsterfelds. Pils piederējusi karaliskajai ģimenei no Viljama III laikiem, tomēr 2017. gadā tā tika pārdota. Jaunajam īpašniekam ir plāns pilī ierīkot viesnīcu.
Ausekļi
Ausekļi ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 232 km attālumā no Rīgas.
Dzelzs Gvarde
Ideoloģija
Leģions atšķīrās no citām tā laika Eiropas radikālajām fašistu kustībām ar savu izteikto reliģiozitāti. Kā jauniešu kustībai Leģiona bāze bija Bukarestes Universitātes Teoloģijas fakultāte. Leģions pārņēma arī antisemītismu, kas bija izplatīts konservatīvajā rumāņu sabiedrībā un rumāņu ortodoksālajā baznīcā. Jau savā pirmajā darbības gadā leģionāri izdemolēja un nodedzināja sinagogu Oradjas pilsētā.
Arī savus pirmos atbalstītājus Leģions atrada nevis radikalizētos kara veterānos, bet gan zemniekos un studentos. Kustība rīkoja masu pasākumus, demonstrācijas ar reliģiskiem simboliem, patriotiskām dziesmām, kā arī veica brīvprātīgo darbu un labdarības pasākumus lauku reģionos.
Leģions noraidīja moderno kapitālismu un aizstāvēja kopīpašumu vai nacionalizētu ekonomikas modeli.
Kodreanu bija reliģisks mistiķis, kura mērķis bija rumāņu nācijas garīgā atdzimšana. Viņš uzskatīja, ka leģionāriem šī mērķa dēļ var nākties veikt vardarbīgus un grēcīgus noziegumus, kas nolemj viņu dvēseli ellei, taču tie uzskatāmi par ziedojumu nācijas atdzimšanas labā. Tādējādi Leģionā tika kultivēts nāves, mocekļa, vardarbības un ziedošanās kults.
Izveidošana
1927. gada 24. jūlijā aktīvs nacionālists un par sava politiskā oponenta slepkavību tiesātais Kornelju Zelea Kodreanu nodibināja Erceņģeļa Mihaila Leģionu un vadīja to līdz savai nogalināšanai 1938. gada beigās. Kustības biedri tika saukti par leģionāriem, nēsāja zaļus formas tērpus, kas simbolizēja nācijas atdzimšanu un lietoja romiešu salūtu.
Terorisms
Jau no savas darbības pirmsākumiem Kodreanu bija iesaistīts savu pretinieku slepkavībās, vai plānos tādas veikt. Varas iestāžu pretestības dēļ Leģions regulāri tika aizliegts un mainīja nosaukumus, ar kādiem piedalījās vēlēšanās.
1930. gada martā Kodreanu izveidoja Leģiona paramilitāro organizāciju Dzelzs Gvardi. Šo nosaukumu sāka attiecināt arī uz visu organizāciju.
Šons Volkers
Savu profesionālo karjeru sācis AHL komandā Ontārio "Reign". 2018. gadā noslēdzis līgumu ar NHL komandu Losandželosas "Kings". 2019. gadā piedalījies AHL zvaigžņu spēlē.
2023. gada 6. jūnijā "Kings" aizmainīja Vokeru uz Filadelfijas Flyers trīs komandu maiņas darījuma ietvaros, iesaistot arī Kolumbusas Blue Jackets.
Dzelzs Gvarde
Terorisms
1931. gada janvārī Leģions tika aizliegts, bet Kodreanu tiesāts un attaisnots. Ar nosaukumu Kornelju Zelea Kodreanu Grupa, leģionāri piedalījās parlamenta vēlēšanās un ieguva piecas vietas. Kodreanu publiski pauda atbalstu Hitleram un nacistu nākšanai pie varas Vācijā.
Lai nepieļautu leģionāru piedalīšanos vēlēšanās, 1933. gada 10. decembrī liberālais premjerministrs Duka aizliedza Leģionu un pavēlēja veikt plašus arestus. Atriebjoties par policijas vardarbīgajām metodēm (policija nogalināja 12 leģionārus), 29. decembrī leģionāri dzelzceļa stacijā nogalināja pašu premjeru.
Pēc visu paramilitāro organizāciju aizliegšanas valstī 1935. gada jūnijā Leģions mainīja nosaukumu uz Visu Tēvzemei.
1937. gada parlamenta vēlēšanās Dzelzs Gvarde ieguva 15,5% balsu un kļuva par trešo lielāko partiju. Divas lielākās partijas izveidoja valdību, kas sāka pieņemt antisemītiskus likumus un veidot fašisma struktūras valstī – tika izveidota vienota Nacionālā Kristiešu Partija, kura izveidoja paramilitāru "zilkreklu" vienību, kas iesaistās cīņās pret leģionāriem. 1938. gada 10. februārī karalis Karols II atlaida valdību un izveidoja personīgo diktatūru, saglabājot un papildinot vienpartijas fašisma pārvaldes struktūru. Kodreanu un 44 citi Dzelzs Gvardes vadītāji tika arestēti 1938. gada aprīlī. Kodreanu sākotnēji tika notiesāts uz sešiem mēnešiem cietumā par neslavas celšanu, bet tad otrreiz tiesāts par musināšanu un aicināšanu uz vardarbību un saņēma desmit gadu katorgas darbos.Pēc karaļa pavēles Kodreanu līdz ar citiem vadošajiem leģionāriem tika nožņaugts naktī no 1938. gada 29. uz 30. novembri. Viņu līķi tika izšķīdināti skābē un kapavietas pārklātas ar cementu. 1939. gada 21. septembrī leģionāri atriebās, nogalinot premjerministru Kalinesku.
Nacionāli Leģionārā Valsts
1940. gadā Dzelzs Gvardē pastāvēja trīs frakcijas. Horija Sima grupa, kas bija pragmatiska un vismazāk reliģiska. Pret Simu vērsta grupa, ko vadīja nogalinātā Kodreanu tēvs un brāļi. Trešā grupa vēlējās nostiprināt kustības reliģisko raksturu. Iekšējo cīņu gaitā uzvarēja Sima.
Brīdī, kad represijās bija iznīcināti gandrīz visi Leģiona sākotnējie vadītāji, mainījās neitrālās Rumānijas iekšpolitiskā un ārpolitiskā situācija. 1940. gada jūnija beigās PSRS pieprasīja un anektēja Besarābiju un Ziemeļbukovinu. Vācijas spiediena rezultātā Ungārijai 30. augustā tika atdota Ziemeļtransilvānija, septembra sākumā Bulgārijai tika atdota dienvidu Dobruža. Baidoties par valsts pastāvēšanu, Rumānija izvēlējās politiski tuvoties Trešajam reiham.
1940. gada 4. jūlijā izveidotajā valdībā pirmo reizi tika iekļauti trīs leģionāru ministri. Horija Sima kļuva par Reliģijas un Mākslas ministru, taču atkāpās jau četras dienas vēlāk.
1940. gada 4.-6. septembrī pie varas nāca ģenerāļa Jona Antonesku un leģionāru valdība, karalis Karols II atkāpās no troņa un pameta valsti. 14. septembrī tika pasludināta Nacionāli Leģionārās Valsts izveidošana, kurā Antonesku bija premjerministrs, Sima viņa vietnieks un Dzelzs Gvarde kļuva par vienīgo legālo partiju.
Koalīcija starp konservatīvo ģenerāli Antonesku un radikālo Dzelzs Gvardi bija trausla. Sima uzstāja uz to, lai visus vadošos amatus ieņemtu leģionāri un viņu atbalstītāji. Režīmā valdīt varēja tikai viens. Lai arī ideoloģiski Dzelzs Gvarde Trešā Reiha vadītājiem bija daudz tuvāka, tie izvēlējās atbalstīt Antonesku.
Dumpis un sagrāve
Izmantojot savu jauniegūto varu, Dzelzs Gvarde sāka vākt un uzkrāt ieročus. 1941. gada 20. janvāra vakarā lielākajās pilsētās notika plašas leģionāru demonstrācijas, kas prasīja Antonesku atkāpšanos un pilnīgu leģionāru kontroli pār valsti. 21. janvārī, pēc nenoskaidrotos apstākļos notikušas vācu majora Dēringa slepkavības Bukarestē, leģionāru bruņotās vienības uzsāka dumpi. Antonesku atlaida leģionārus un viņu simpatizētājus no amatiem valdībā, policijā un armijā. Daudzi šīs pavēles neatzina un iebarikādējās savos policijas posteņos. Leģionāri uzbruka valsts iestādēm, ieņēma radio pa kuru pārraidīja savus uzsaukumus. Pēc divas dienas ilgušām ielu cīņām Antonesku sakoncentrēja pietiekoši daudz bruņutehnikas un artilērijas, lai 23. janvārī dumpi apspiestu. Dzelzs Gvarde pazuda no Rumānijas politiskās dzīves.
Dumpja laikā leģionāri īstenoja arī ebreju grautiņu Bukarestē, nodedzinot sinagogu un vairākus desmitus ebreju nogalinot Bukarestes lopkautuvē. Upuri pēc nogalināšanas tika pakārti uz kautķermeņiem paredzētajiem dzelzs āķiem. Kopumā tiek nogalināti 125 ebreji.
Cīņu laikā rumāņu armija zaudēja 30 nogalinātos un 100 ievainotos, leģionāru zaudējumi svārstījās starp 200 un 800. Vairāk nekā 9000 leģionāri tika arestēti. Sākoties karam ar PSRS, arestētajiem leģionāriem tika dota iespēja doties uz fronti. Antonesku valdība ziņoja, ka pēc dumpja apspiešanas leģionāriem atņemti 39 ložmetēji, 666 šautenes, 2844 bises, 1964 pistoles, 128 karabīnes.
Vācu vēstniecības darbinieki un vērmahts atbalstīja Antonesku, taču vienlaikus, sniedza patvērumu sakautajiem leģionāriem. Horija Sima un daudzi leģionāri ar vācu palīdzību bēga uz Vāciju, kur tika ieslodzīti maiga režīma cietumā, speciālā Būhenvaldes koncentrācijas nometnes daļā. 1944. gada augustā Rumānija padevās Sabiedrotajiem un sāka karot pret Vāciju. Horija Sima tika atbrīvots un izveidoja marionešu valdību Vīnē, taču šis projekts sabruka līdz ar nacismu.
Pēc kara Sima aizbēga uz Parīzi, tad Itāliju un visbeidzot uz Franko pārvaldīto Spāniju kur arī mira 1993. gadā.
Lauku piekūns
Lauku piekūns (Falco tinnunculus), arī lauka piekūns, senākos avotos saukts arī par peļu vanadziņu, ir piekūnu dzimtas (Falconidae) putns. Angļu valodā to pazīst arī kā Eiropas piekūnu, Eirāzijas piekūnu vai Vecās pasaules piekūnu. Lauku piekūnam ir 11 pasugas. Vairākas pasugas atšķiras ļoti minimāli. Latvijā mājo nominālpasuga Falco tinnunculus tinnunculus.
Lauku piekūnam ir plašs izplatības areāls. Pamatā tas ir sastopams Eirāzijā un Āfrikā, bet to var novērot arī Ziemeļamerikā un retu reizi Dienvidamerikā. Eiropā tas mājo, sākot ar Skandināviju un Britu salām, izplatības areālam plešoties austrumu virzienā līdz Japānai un Korejai. Ziemeļamerikā tas ir novērots Aļaskā, Kanādā, ASV un Bermudu salās.
Lauku piekūns ir Beļģijas nacionālais putns. 2006. gadā tas tika atzīts par Latvijas gada putnu, 2007. gadā — par Vācijas gada putnu, bet 2008. gadā — par Šveices gada putnu. Lai arī kopumā lauku piekūna populācija nav apdraudēta, Latvijā lauku piekūns ir aizsargāma suga, kas ligzdo samērā bieži, tomēr izplatīta nevienmērīgi, pie kam ligzdojošo pāru skaits pēdējās desmitgadēs ir ievērojami samazinājies. Atsevišķi putni Latvijā pārziemo.
Izskats un īpašības
Lauku piekūns ir aptuveni baloža lielumā. Mātītes ir ievērojami lielākas nekā tēviņi. Lauku piekūna ķermeņa garums ir 32—39 cm, spārnu plētums 65—82 cm, tēviņa svars 136—252 g, mātītes svars 154—314 g. Salīdzinot ar citiem plēsīgajiem putniem, tas ir viens no mazākajiem, bet tomēr tas ir lielāks nekā lielākā daļa dziedātājputnu.
Tam ir smaili spārni un gara aste. Apspalvojums ir rudi brūns ar melniem punktiņiem uz muguras un smilšu brūns ar tumšākām, garenām svītriņām pavēderē. Lauku piekūnam atšķirībā no citiem piekūniem tēviņiem un mātītēm ir atšķirīga ķermeņa apspalvojuma krāsa. Tēviņam ir mazāk melno punktiņu un svītriņu nekā mātītei. Turklāt tēviņam ir zilpelēka galva un aste. Mātītei aste ir brūna ar melnām šķērssvītrām. Abiem dzimumiem astes galā plata, melna josla ar šauru, gaišu maliņu. Pēdas, nāsu paugurs un āda ap acīm ir koši dzeltena, bet nagi un knābis pelēki. Jaunie putni izskatās līdzīgi mātītēm, tikai to pavēderes svītras ir platākas, un dzeltenās pazīmes ne tik košas, gaišākas un pelēkākas. Pēc izšķilšanās mazuļi ir klāti ar baltām dūnām, kas vēlāk nomainās uz pelēkām dūnām.
Uzvedība
Sava izplatības areāla mērenajā joslā lauku piekūns ir migrējoša suga. Tas lido pārziemot uz dienvidiem. Vietās, kur ziema ir maiga, lauku piekūns ir nometnieks, tomēr jaunie putni klejo, lai atrastu ligzdošanas teritoriju. Tam patīk medīt atklātā vietā, tādēļ lauku piekūns apmetas klajās vietās ar krūmiem un dažiem kokiem. Reizēm lauku piekūns apmetas apdzīvoto vietu tuvumā. Tas mājo gan zemienēs, gan kalnos augstumā līdz 4500 metriem virs jūras līmeņa. Kopējā lauku piekūna populācija ir 1—2 miljoni ligzdojošo pāru, no kuriem 20% mājo Eiropā.
Lauku piekūns medī divos veidos. Pirmajā veidā tas medī no gaisa, pārmeklējot laukus un tīrumus, virs tiem planējot 10—20 m augstumā. Tas bieži medī arī autoceļu tuvumā. Planējot tas izmanto vēju vai vertikālo gaisa plūsmu. Lauku piekūnam kā visiem plēsīgajiem putniem ir ļoti laba redze. Tas spēj saskatīt ultravioleto starojumu. Lauku piekūns redz peļu atstāto urīnu ap grauzēju alām, jo urīns saulē izstaro ultravioleto krāsu. Planējot lauku piekūns noskata medījumu. Pamanījis to, piekūns pikē lejup. Otrs medību paņēmiens ir medības no paaugstinājuma, kur piekūns sēž un vēro apkārtni. Pamanījis medījumu, tas ceļas spārnos un notver to.
Barība
Lauku piekūns galvenokārt ķer peles izmēra grauzējus (peles, strupastes, ciršļus), bet tas medī arī mazos putnus, galvenokārt dziedātājputnus. Ļoti reti tas medī rāpuļus un abiniekus. Ir novērots, ka ķirzakas tas biežāk medī dienvidu reģionos, bet ziemeļu reģionos ķirzakas parasti tiek nestas mazuļiem. Vasaras periodā lauku piekūns medī arī dažādus bezmugurkaulniekus, kā vaboles, lidojošos termītus, jebko, kas pagadās pa ķērienam. Dienas laikā lauku piekūns apēd 4—8 strupastes, atkarībā no enerģijas patēriņa un sezonas.
Ligzdošana
Pētījumi liecina, ka vidēji vienā perējumā tiek izaudzināti 2—3 putnēni, bet ir daži pāri, kas spēj ik gadu izaudzināt 3—4 putnēnus. Jauno piekūnu izdzīvošana ir cieši saistīta ar medījuma pietiekamību, īpaši svarīgs ir strupastu daudzums. Lauku piekūns dzīvo 16 vai vairāk gadus. Visvecākais zināmais lauku piekūns ir sasniedzis 24 gadu vecumu.
Pasugas
Lauku piekūnam ir 11 pasugas:
Roze Stiebra
Roze Stiebra (īstajā vārdā Rozālija Stiebra, dzimusi Rīgā) ir latviešu animācijas filmu režisore un šī žanra iedibinātāja latviešu kino.
Biogrāfija
R. Stiebra beigusi Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūta Aktieru nodaļu (1964). Kopš 1969. gada veido animācijas filmas. No 1969. līdz 1991. gadam Latvijas televīzijas radošās apvienības "Telefilma-Rīga" animācijas filmu grupas režisore. No 1991. gada animācijas filmu studijas "Dauka" režisore, 2001. gadā kļuvusi arī par tās prezidenti. 2010. gadā studija "Dauka" finansējuma trūkuma dēļ radošo darbību pārtrauca.
Lamas
Lamas (Lama) ir kamieļu dzimtas (Camelidae) viena no divām lamu cilts (Lamini) ģintīm. Otra ir vikunju ģints (Vicugna). Lamu ģintī ir 2 mūsdienās dzīvojošas sugas, turklāt lama (Lama glama) ir domesticēta gvanako forma un ir sastopama tikai kā mājdzīvnieks.
Vēl nesenā pagātnē lamu ģintī tika klasificēta arī alpaka, bet ģenētiskajos pētījumos noskaidrojies, ka alpaka ir cēlusies no vikunjas. Kopš 2001. gada tā tiek klasificēta vikunju ģintī. Abas ģintis ir ļoti tuvu radniecīgas, un sugas mēdz hibridizēties viena ar otru. Lamas un gvanako vieno arī īpašība, kāda nepiemīt vikunju ģints sugām (vikunjai un alpakai) - lamām un gvanako priekšzobi ir pilnībā emaljēti, bet vikunjai un alpakai priekšzobiem mēles pusē nav emaljas. Tādējādi nodilušie zobi visu laiku ataug.
Izplatība
Lamu ģints sugu dabiskais izplatības areāls saistīts ar Dienvidamerikas Andu kalnu reģioniem, lai gan mūsdienās lamas kā mājdzīvniekus tur daudzās vietās pasaulē. Gvanako ir savvaļas dzīvnieki, un tās sastopamas Argentīnā, Bolīvijā, Čīlē, Paragvajā un Peru.
Vēsture
Lamas pieradināja Peru indiāņi pirms 6000 - 7000 gadiem, līdz ar to tās ir vienas no vecākajiem mājdzīvniekiem pasaulē. Inku impērijas laikā lamu selekciju un pavairošanu kontrolēja valsts un visas lamas bija valsts īpašums. To medības bija aizliegtas. Lamas inkus nodrošināja ar vilnu, gaļu, mēslojumu tīrumiem un kalpoja kā transporta dzīvnieki, kas pārnēsāja nastas. Inkiem lamu tēviņi bija svēti un tika pielīdzināti dieviem, to vilna tika savākta un izmantota audumu pagatavošanā. Lamu gaļa tika izmantota gan svaigā veidā, gan sālītā vai kaltētā vēlākai izmantošanai. Daži gremošanas sistēmas orgāni tika izmantoti tautas medicīnā.
Zemes diena
Zemes diena ir diena, kurā visā pasaulē notiek dažādi pasākumi, lai palielinātu cilvēku informētību un izpratni par Zemes dabisko vidi. Sākotnēji Zemes diena tika atzīmēta pavasara ekvinokcijā ap 20. martu, taču pašlaik tā tiek atzīmēta 22. aprīlī vairāk nekā 193 valstīs katru gadu. 2009. gadā Apvienoto Nāciju Organizācija 22. aprīli noteica par Starptautisko Zemes dienu. Zemes dienas idejas un koncepcijas autors ir Džons Makonels, kas par to paziņoja 1969. gadā notikušajā UNESCO konferencē Sanfrancisko, ASV.