cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludzas pils
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas
2018. gadā apstiprinātā projekta "Rīteiropas vērtības" ietvaros Ludzas viduslaiku pils teritorijā plānots atjaunot pils pagalmu ar tā bruģa iesegumu. Priekšpils teritoriju plānots organizēt atbilstoši arheoloģiskās izpētes gaitā iegūtajiem datiem, atjaunojot ceļa trasējumu no Vārtu torņa līdz Galvenajai pilij. Projekta ietvaros 2019. gadā plānoti atsegto mūru konservācijas un pilskalna teritorijas labiekārtošanas darbi, t.sk. korpusa A galā atsegto mūra konstrukciju konservācija un esošā bruģa restaurācija; korpusa R galā kāpņu ar margām izbūve, blietētu arheoloģisku izsiju celiņu un laukumiņu izbūve, bruģa rekonstrukcija Vārtu torņa zonā, atpūtas vietu aprīkošana, gājēju tilta izbūve, skatu platformas ar kāpnēm izbūve un elektroapgaismojuma izbūve.
Ludzas novada pašvaldības projekta budžets sastāda 606 573,24 eiro, no kuriem 425 000 eiro ir ERAF finansējums, 22 500 eiro ir valsts budžeta dotācija, 52 500 eiro ir pašvaldības līdzfinansējums, bet 106 573,24 eiro ir publiskās neattiecināmās izmaksas. Projekta īstenošanas termiņš ir 2019. gada 31. decembris.
Šveices franks
Banknošu noformējumi
Uz 10 Šveices franku banknotes ir attēlots Lekorbizjē, uz 20 — Artūrs Onegērs, uz 50 — Sofija Toibera-Arpa (Sophie Taeuber-Arp), uz 100 — Alberto Džakometi (Alberto Giacometti), uz 200 — Šarls Ferdinands Ramjū (Charles Ferdinand Ramuz), bet uz 1000 Šveices franku banknotes ir redzams Jakobs Burkharts (Jacob Burckhardt).
Jūras zīriņš
Jūras zīriņa tuvākie radinieki ir dienvidu puslodes zīriņu sugas: Dienvidamerikas zīriņš (Sterna hirundinacea), Kergelēnu zīriņš (Sterna virgata) un Antarktikas zīriņš (Sterna vittata).
Izskats
Jūras zīriņš ir slaids, vidēji liels jūras putns ar šauriem, gariem spārniem. Tā ķermeņa garums ir 33—35 cm, spārnu plētums 75–85 cm, svars 86—127 g. Pieauguša putna apspalvojums augšpusē ir gaiši pelēks, apakšpusē balts, vaigi balti, galvas virsa melna. Garā, šķeltā aste balta, ar pelēkām ārējām spalvām. Taisnais knābis un kājas tumši sarkanas. Pēdas pleznotas. Spārnu lidspalvas galos caurspīdīgas. Ārpus vairošanās sezonas apspalvojums ir līdzīgs vasaras apspalvojumam, tikai galvas virsa nav tik koši melna un knābis ir tumšāks. Abi dzimumi izskatās vienādi. Jauniem putniem atšķirībā no dzimumbriedumu sasniegušajiem ir melns knābis un kājas, brūnpelēki, raibumoti spārni, īsas astes lidspalvas un mazāk koša galvas virsa.
Līdzīgās sugas
Jūras zīriņam ārēji ļoti līdzīgas ir vairākas sugas. Ziemeļu puslodē tās ir upes zīriņš un sārtais zīriņš. Visvieglāk sugas atšķirt pēc dažām apspalvojuma detaļām, kāju un knābja krāsas un balss. Upes zīriņam, stāvot krastā, salocītie spārni ir apmēram vienā garumā ar asti, toties jūras zīriņam un sārtajam zīriņam aste ir izteikti garāka par salocītajiem spārniem.
Toties ziemošanas vietās Dienvidu puslodē, kur jūras zīriņa izplatība pārklājas ar Dienvidamerikas zīriņs, Kergelēnu zīriņa un Antarktikas zīriņa izplatību, to visvieglāk atšķirt pēc tā, ka jūras zīriņam spalvu nomaiņa, salīdzinot ar dienvidos dzīvojošām sugām, nobīdās par 6 mēnešiem, kā arī lidojumā dienvidniekiem nav melno spārnu maliņu.
Uzvedība
Jūras zīriņš ir ievērības cienīgs ar to, ka tas veic visgarāko regulāro migrāciju no visiem zināmajiem dzīvniekiem pasaulē. Vienlaicīgi tas izbauda visvairāk gaišās diennakts stundas savā dzīvē, salīdzinot ar citiem dzīvniekiem. No ziemeļu puslodes ziemot tas dodas uz dienvidu puslodes antarktiskajiem apgabaliem jeb Antarktīdu. Migrācijas ceļa kopējais garums jūras zīriņiem, kas ligzdo Islandē un Grenlandē ir aptuveni 70 900 kilometri, lai gan daži indivīdi nolido daudz garāku ceļu. Viens no putniem, kas bija aprīkots ar raidītāju, nolidoja 81 600 km. Toties novērotie zīriņi, kas ligzdo Nīderlandē, ārpus vairošanās sezonas nolidoja 90 000 ± 2000 km. Tā kā jūras zīriņš var nodzīvot līdz 34 gadu vecumam, tad savā mūžā tas migrācijas laikā nolido 2,4 miljonus kilometru, kas ir apmēram tikpat daudz kā trīs reizes aizlidot turp un atpakaļ uz Mēnesi.
Barošanās ieradumi un barība
Jūras zīriņš kā visi zīriņi galvenokārt barojas ar nelielām zivtiņām. Medītas tiek dažādu sugu zivis, kas nepārsniedz 15 cm, piemēram, siļķes, mencas, tūbītes un moivas. Tas barojas arī ar vēžveidīgajiem, abiniekiem, gliemjiem, jūras tārpiem un retos gadījumos arī ar sauszemes kukaiņiem un ogām. Upuris tiek noķerts ar knābi un medītas tiek tās zivis, kas atrodas tuvu ūdens virsmai, putnam ienirstot no lidojuma. Ligzdošanas vietās kukaiņi tiek medīti lidojumā. Valda uzskats, ka jūras zīriņi tāpat kā pārējie zīriņi mēdz zivis arī nozagt no citiem putniem, piemēram, no upes zīriņa, alka vai dūkura.
Riests
Riesta laikā pāris izpilda riesta lidojumu un rituālu uz zemes, īpaši nozīmīgi tas ir pirmajā reizē. Riesta rituāls sākas ar lidojumu ļoti augstu debesīs, mātītei dzenājot tēviņu, pēc tam pāris lēnām nolaižas. "Augstajam lidojumam" seko "zivju lidojums", kad tēviņš mātītei piedāvā zivi. Uz zemes tēviņš riņķo ap mātīti ar izslietu asti un nolaistiem spārniem. Visbeidzot pāris atkal paceļas debesīs un met plašus lokus kopīgā lidojumā.
Perēšana un mazuļu audzināšana
Vietu ligzdas iekārtošanai izvēlas pāris kopīgi. Šajā laikā tēviņš turpina mātītei pienest zivis. Kad izvēlēta ligzdas vieta, putni sapārojas. Ligzda parasti ir neliela iedobe zemē, tā var būt un var arī nebūt izklāta ar sausu zāli vai citu līdzīgu materiālu. Dējumā ir 1—3 olas, visbiežāk divas. Olas ir gaiši zaļganpelēkas ar tumšiem, neregulāriem raibumiem. Pludmales oļos tās ir īpaši grūti pamanāmas. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 22—27 dienas. Ja perēšana tiek iztraucēta un vecāki ir spiesti ik pa brīdim pamest ligzdu, inkubācijas periods izstiepjas garāks, līdz pat 34 dienām. Mazuļi izšķiļas segti ar dzeltenbrūnām, raibumotām dūnām, apspalvojums izaug 21—24 dienu vecumā. Jau trīs dienu vecumā mazuļi sāk staigāt un izpētīt ligzdas tuvāko apkārtni. Pirmās 10 dienas viens no vecākiem pārmaiņus paliek ligzdā, sildot un apsargājot mazuļus. Putnēni tiek baroti tikai ar zivīm. Turklāt mazuļiem tiek nestas lielākās zivis, bet mazākās apēd paši vecāki. Salīdzinoši tēviņš baro mazuļus biežāk nekā mātīte. Pēc tam, kad jaunajiem putniem izaug spalvas, tie sāk doties jūrā kopā ar vecākiem, mācoties ienirt un ķert zivis paši. Vecāki turpina jaunos putnus piebarot un uz ziemošanas vietām visi dodas kopīgi.
Jūras zīriņam ir garš mūžs un tas var nodzīvot līdz 34 gadiem, lai gan vidējais mūža garums ir 20 gadi. Pēc pirmā gada izdzīvo 82% mazuļu.
Apdraudējums
Ligzdošanas laikā jūras zīriņu un tā mazuļus apdraud kaķi, žurkas un citi sauszemes zīdītāji. Tos apdraud arī lielāka auguma ligzdošanas vietu konkurenti, nozogot olas un putnēnus, piemēram, sudrabkaijas un klijkaijas.
Tuksnesis
Tuksnesis ir ainavas forma vai reģions, kuru raksturo mazs nokrišņu daudzums. Tuksnesis ir augāja tips un bioma, kas veidojas karsta vai auksta arīda klimata apstākļos. Pēc tuksneša virsu veidojoša materiāla izšķir smilts, māla, akmens (šķembu, oļu), sāls un ledus tuksnešus. Tuksnesi parasti definē kā apvidu, kurā gada laikā nokrišņu daudzums ir mazāks par 250 mm. Apmēram 1/5 Zemes sauszemes platības ir tuksneši.
Garms
Garms senskandināvu mitoloģijā ir milzīgs suns, kurš sargā Hēlu. Garms ir piesiets pie Gnipahelliras alas, taču pirms Ragnaroka no tās atbrīvojas. Ragnarokā viņš un Tīrs cīņā viens otru nogalina.
Tuksnesis
Vislielākais tuksnesis pasaulē ir Antarktīda, savukārt vislielākais smilšu tuksnesis ir Sahāras tuksnesis Āfrikā. Ekoloģiskās grupas: kserofīti, sukulenti, efemēri, efemeroīdi. Raksturīgi freatofīti. Edafiskie tipi — smilšu, māla, akmens, solončaku.
Garms
"Gaišreģes dziesmā" (Völuspá), Poētiskās Edas pirmajā daļā, rindiņas "Garms skaļi gaudo / Gnipahelliras priekšā" (Geyr Garmr mjök / fyr Gnipahelli) atkārtotas trīsreiz: pēc pirmās reizes sākas Fimbulvintra, pēc otrās milžu iebrukums dievu pasaulē, pēc trešās — jaunas pasaules sākums.
Tuksnesis
Tuksnešu dzīvnieku īpatnības: sugu daudzveidība zema, daudz augsnes sugu, daudz skrējēju, adaptēti iztikt bez ūdens, izmanto metabolisko ūdeni, plēsēju maz, vasaras guļa ir 8-9 mēneši, jūtīgas ekosistēmas. Tuksnesī ar neapbruņotu aci gaismu no tālumā esošas lielas pilsētas iespējams saskatīt jau pat no teju 200 km attāluma.
Garms
Garms ir vilka Fenrira dubultnieks.
Gērijs Sinīzs
Gērijs Alens Sinīzs (en, dzimis Blūailendā, Ilinoisā, ASV) ir amerikāņu aktieris un režisors. Ieguvis Emmy un Zelta globusa balvas.
Dzimis netālu no Čikāgas. 1973. gadā kopā ar draugiem nodibināja teātra trupu Steppenwolf Theatre Company. No šī teātra nākuši vairāki pazīstami amerikāņu aktieri, tai skaitā arī Džoana Allena un Džons Malkovičs.
Piedalījies seriālā "CSI Ņujorka". 1992. gadā kā kinorežisors uzņēma filmu "Par pelēm un cilvēkiem" (en, galvenajā lomā Džons Malkovičs, pēc Džona Steinbeka romāna motīviem).
Mika Noronens
Mika Noronens (dzimis 1979. gada 17. jūnijā, Tamperē, Somijā) ir bijušais somu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā piecas sezonas aizvadījis Nacionālās hokeja līgas klubos Bufalo "Sabres" un Vankūveras "Canucks", kopumā līgā aizvadot 75 spēles. Karjeras lielāko daļu aizvadījis SM līgā, vairākas reizes izcīnot līgas sudraba un bronzas medaļas.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Noronens uzsāka jau 1995. gadā, kad spēlēja SM līgas klubā Tamperes "Tappara". Tajā viņš spēlēja līdz pat 1999. gadam, kad pievienojās AHL klubam Ročesteras "Americans". No 2000. līdz 2004. gadam viņš spēlēja NHL klubā, kurš viņu draftēja - Bufalo "Sabres". NHL lokauta laikā Mika atgriezās Somijā un spēlēja Hēmenlinas "HPK" rindās, bet 2005.-06. sezonu uzsākas "Sabres" rindās. Sezonas vidū viņš tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks", bet tā kā tur viņam bija atvēlēta vien otrā vārtsarga loma aiz Roberta Luongo, tad pēc 2005.-06. viņš izlēma doties uz "Ak Bars".
2008. gada vasaras olimpiskās spēles
2008. gada vasaras olimpiskās spēles jeb Pekinas olimpiskās spēles bija divdesmit devītās vasaras olimpiskās spēles. Tās no līdz  notika Pekinā, Ķīnas galvaspilsētā. Oficiāli spēles atklāja Ķīnas prezidents Hu Dzjiņtao. Šī bija trešā reize, kad vasaras olimpiskās spēles tika rīkotas kādā Āzijas valstī — 1964. gadā tās norisinājās Tokijā, bet 1988. gadā vasaras olimpiskās spēles tika rīkotas Seulā. Tāpat šīs bija trešās olimpiskās spēles, kuras norisinās divās dažādās valstīs, jo airēšanas sacensības notika Honkongā. Atklāšanas ceremonija sākās plkst. 20:08:08 (astoņi vakarā), 2008. gada 8. augustā (8:08:08, 08.08.08) pēc Pekinas laika, kas ir plkst. 15:08:08 pēc Latvijas laika.
Mika Noronens
Spēlētāja karjera
2007. gadā, spēlējot "Ak Bars" rindās, Noronens izcīnīja Eiropas čempionu, kā arī Kontinentālo kausu. 2008.-09. sezonu Noronens uzsāka Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindās, taču sezonas gaitā pārcēlās uz Zviedrijas Elitsēriju. No 2009. līdz 2016. gadam Noronens spēlēja galvenokārt dažādos SM līgas klubos, līdz noslēdza spēlētāja karjeru.
Somijas hokeja izlases rindās Noronens spēlējis 2004. gada Pasaules čempionātā. Juniora vecumā piedalījies divos Eiropas čempionāts junioriem kā arī trijos Pasaules čempionātos junioriem.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles
Šajās olimpiskajās spēlēs tika uzstādīti 43 jauni pasaules un 132 olimpiskie rekordi. olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 86 valstis. Visvairāk zelta medaļas izcīnīja Ķīnas sportisti (54 zelta medaļa), taču visvairāk medaļas izcīnīja ASV pārstāvji (110 medaļas). ASV peldētājs Maikls Felpss laboja Markam Spicam piedrējušo rekordu par visvairāk vienās olimpiskās spēlēs izcīnītajām zelta medaļām — viņš izcīnīja astoņas zelta medaļas un laboja septiņus pasaules rekordus.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Pekina par 29. vasaras olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Maskavā, Krievijā. Pekina par spēļu rīkošanu apsteidza Toronto (Kanāda), Parīzi (Francija), Stambulu (Turcija) un Osaku (Japāna). Vēl pieteikušās bija, bet līdz finālbalsojumam netika — Bangkoka, Kaira, Havana, Kualalumpura un Sevilja.
Pekinas nacionālais stadions
Galvenais stadions ir Pekinas nacionālais stadions, kur notika atklāšanas un noslēgšanas ceremonijas, kā arī sacensības vieglatlētikā un futbolā. Stadiona būvniecība tika uzsākta, un tajā ir 80 000 sēdvietu. Arhitekti sākotnēji to bija iecerējuši kā putna ligzdu, ar ievelkamo jumtu, bet vēlāk, lielo izmaksu un drošības trūkuma dēļ, tika nolemts, ka jumts netiks būvēts.
Pekinas nacionālais ūdenssporta centrs
Šajā centrā notika peldēšana, daiļlēkšana, ūdenspolo un sinhronā peldēšana. Centra celtniecība tika sākta vienā dienā ar Pekinas nacionālā stadiona celtniecību — 2003. gada 24. decembrī, un tas atrodas tikai pārsimts metru attālumā no stadiona. Tajā ir 17 000 sēdvietu.
Guandunas stadions
Uzbūvēts 100 jūdzes no Honkongas, stadions tika atklāts 2001. gadā. Sākotnēji tika plānots, ka tas būs olimpisko spēļu galvenais stadions, līdz brīdim, kad tika pieņemts lēmums būvēt Pekinas nacionālo stadionu. Stadionā ir 80 000 sēdvietu un olimpiskās spēles tajā netiks aizvadītas.
Sporta veidi
Iekavās sporta veidā sadalāmo medaļu komplektu skaits. Treknināti iezīmēti sporta veidi, kuros piedalās Latvijas sportisti.
Televīzijas pārraides
Olimpiskās spēles tiek translēta arī daudzos televīzijas kanālos. Translēšanas tiesības ir nodrošinājuši šādi kanāli:
Mark I
Mark I bija Mark klases smagais tanks. Pasaulē pirmais tanks, kurš tika izmantots karadarbībā.
Pirmie tanki militārajā vēsturē, kas piedalījās karadarbībā: pirmo reizi tos izmantoja Pirmā pasaules kara laikā Rietumu frontē - 1916. gada septembrī kaujās pie Sommas. No 49 kaujas mašīnām, ko briti izvērsa uzbrukumam, izejas pozīcijās ieradās tikai 39 (17 kaujas mašīnas apstājās pusceļā tehnisku ķibeļu dēļ), uzsākot uzbrukumu 5 kaujas mašīnas iestiga dubļos, bet 9 – apstājās tehnisku ķibeļu dēļ. Taču ar atlikušajiem tankiem pietika, lai briti viegli (kājnieku zaudējumi bija 20 reižu mazāki, nekā parasti uzbrukumā) pārrautu frontes nocietinājumu līniju un ielauztos vācu pozīcijās 5 km dziļumā.
Dizains
Konstruktori: Viljams Tritons (William Tritton) un majors Valters G. Vilsons (Walter Gordon Wilson). Ražots William Foster & Co Linkolnā, Metropolitan Carriage Birmingemā laikā no 1916. līdz 1917. gadam.
Raksturīga silueta rombveida forma (skatoties no sāniem), zems smaguma centrs, kāpurķēdes gāja pa visa tanka silueta perimetru, ieroči izvietoti grozāmās ligzdās - sponsonos, - tanka sānos. Kāpurķēdes tika izstrādātas tā, lai tanks varētu pārvarēt dažāda garuma un dziļuma grāvjus. Tam nebija virspusē novietotu torņu. Ieročus uzstādīja īpašās lūkās tanka sānos. Tā tika likvidēta iespējamība, ka tanks varētu apgāzties no pārāk augsta smaguma centra. Sākotnēji labākai manevrēšanai un virziena maiņai tika izmantoti atsevišķi aizmugurējie riteņi, bet, tā kā tanka manevrētspēja nezuda, tos sašaujot, kaujas mašīnas turpināja ražot bez tiem. Tanka salons nebija atdalīts no dzinēja telpas, tādēļ apkalpe uzturējās veselībai diezgan bīstamā atmosfērā. Ventilācija bija nepietiekama, tādēļ tanka iekšpuse bija piesārņota ar oglekļa monoksīdu un citām dzinēja izplūdes gāzēm, kā arī kordīta dūmiem no ieročiem. Gaisa temperatūra tanka iekšpusē bieži vien sasniedza 50 °C. Apkalpes valkāja bruņucepures, aizsargbrilles, kā arī speciālas bruņu maskas, kas pasargātu no tankā iekļuvušām šķembām.
Modifikācijas
3 veidu pamatmodifikācijas:
Gun Carrier Mark I
Bruņutransportieris kravu pārvadāšanai. Uz kaujas mašīnas bija novietots viens 5 collu lauka lielgabals vai 6 collu haubice (šaušanai nācās artilērijas iekārtu nocelt no tanka un piemontēt tai tanka sānos piekarinātos riteņus). Modifikāciju izstrādāja M.Gregs (Major Gregg) 1916. gadā, kad kļuva skaidrs, ka artilērijas vienības var netikt līdzi tanku uzbrukumam. Prototipu apstiprināja ražošanai 1916. gada 5. jūnijā, pasūtot 50 eksemplārus kompānijā Kitson & Co Lidsā (2 eksemplārus pasūtīja ar uzmontētiem ceļamkrāniem - Gun Carrier Crane, - iestigušās tehnikas izvilšanai un artilērijas iekārtu nocelšanai no kaujas mašīnas). Pirmās kaujas mašīnas Rietumu frontē ieradās 1917. gada jūnijā. Jūlijā no 48 kaujas mašīnām tika nokomplektētas pirmās 2 Gun Carrier Companies. Pamatā tika izmantoti artilērijas munīcijas pārvadāšanai (vidēji varēja pārvadāt 7 t kravas) – sešas Gun Carrier vienības (24 cilvēki) vienā reizē piegādāja tādu munīcijas apjomu, kāda pārvešanai pirms tam bija nepieciešami 1745 cilvēki. 1917. gada vasarā bija gatavs Gun Carrier Mark II prototips, taču tā ražošana netika uzsākta.
Karaliene
Karaliene ir sieviešu dzimuma monarhs vai karaļa sieva monarhijas iekārtā.
Linda Štāla
Linda Štāla (de; dzimusi Steinheimā, Vācijā) ir vācu vieglatlēte, startē šķēpa mešanas sacensībās. Izglītību ieguvusi Minsteres universitātē.
Piedalījusies Londonā, kur izcīnījusi bronzas medaļu. Tāpat izcīnījusi divas medaļas Eiropas čempionātos: 2010. gada Eiropas čempionātā Barselonā viņa uzvarēja ar jaunu personisko rekordu 66,81 m, 2012. gada Eiropas čempionātā Helsinkos L. Štāla ieņēma trešo vietu.
Baltie zvani
"Baltie zvani" (arī "Baltie zvaniņi", ru) ir 1961. gadā uzņemtā latviešu padomju īsfilma. Filmas režisors ir Ivars Kraulītis, scenārists — Hercs Franks. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā. Iekļauta Latvijas kultūras kanonā.
Sižets
Maza meitenīte vienatnē staigā pa pilsētu, meklēdama baltos zvaniņus, kas tai iepatikušies puķu veikala logā.
Štāls
Štāls (de — 'tērauds'; sieviešu dzimtē Štāla) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Latvijas Entomoloģijas biedrība
LEB ir vecākā aktīvā zinātniskā dabaspētniecības organizācija Latvijā, to dibināja Edgars Ozols (1899-1967).
Biedrības aktivitātes
Latvijas entomoloģijas biedrība rediģē un izdod zinātnisku žurnālu "Latvijas entomologs". Katru gadu Entomoloģijas biedrības biedri balsojot izvirza Gada kukaini — kukaiņu sugu, par kuru nākamajā kalendārajā gadā Latvijas sabiedrība tiek pastiprināti informēta. Izmantotie rezultāti tiek izmantoti publikācijās par sugas izplatību Latvijā un vides aizsardzības aktivitātēs.
Tepenīcas valnis
Tepenīcas valnis ir smilšainu un mālainu pauguru grēda Balvu novada Susāju pagastā, kas stiepjas no Tepenīcas ciema centra līdz pat Vēdeniešiem. Tepenīcas apkārtnē valnis izbeidzas ar Mitrakolnu (132 m vjl.).
Kozupe
Kozupe var būt:
Hēla (mītiska būtne)
Hēla senskandināvu mitoloģijā ir veļu valstības Hēlas valdniece. Hēla ir viena no trim htoniskajiem briesmoņiem, ko dievam Loki dzemdēja milze Angrboda.
Jaunākajā Edā aprakstīts, ka Hēlas ēdiens ir izsalkums, nazis — bads, kalps — slinkums, apteksne — nevīžība, gulta — slimība. Puse Hēlas ķermeņa ir miesas krāsā, puse — zilganmelna.
Pastāv uzskats, ka sākotnēji Hēla varētu būt bijusi daudz neitrālāka dieviete, kuras valstībā nonākuši visi mirušie. Par to liecina vārda Hel etimoloģija, ko parasti saista ar nāvi un pēcnāves dzīvi. Jāmin arī tas, ka dievs Baldrs un drosminieks Sigurds pēc nāves nonāk Hēlā.
Amazing
"Amazing" ir amerikāņu repera Kanje Vesta trešais singls no viņa ceturtā studijas albuma "808s & Heartbreak". DZiesmu producēja pats Vests kopā ar Džefu Baskeru. Dziesma tiek izpildīta kopā ar reperi Young Jeezy un tajā ietilpst blakus vokāli no Mr Hudson un Tonija Vilijamsa. Dziesmu ir daudz zināma jo tā tiek izmantota NBA, visvairāk brīžos kad tiek parādīts Lebrons Džeimss. Basketbola spēlē NBA 2K10 arī ir iekļauta dziesma "Amazing".
Mūzikas video
Mūzikas video priekš "Amazing" tika filmēts Kauai, Havaju salās. Tā filmēšanu vadīja Haips Vilijams. 2009.gada 13.aprīlī Vests ielika dažas bildes no video savā blogā un teica ka video tiks izdots drīz. 2009.gada 23.aprīlī notika video pirmizrāde kanāla BET raidījumā 106 & Park.
Lorde
Ella Marija Lani Jeliča-O'Konora (Ella Marija Lani Yelich-O'Connor; dzimusi ), pazīstama ar skatuves vārdu Lorde, ir Jaunzēlandes dziedātāja un dziesmu autore.
13 gadu vecumā parakstījusi līgumu ar ierakstu kompāniju Universal Music Group. 2013. gada martā iznāca Lorde debijas darbs The Love Club EP, kurā bija iekļauta arī dziesma Royals, kas kļuva par hitu un saņēma divas Grammy balvas (tika atzīta par gada dziesmu). Viņa ir trešā jaunākā Grammy saņēmusī māksliniece. Tā paša gada septembrī tika izdots debijas studijas albums Pure Heroine, kas galvenokārt ir saņēmis pozitīvu kritiķu novērtējumu un guvis komerciālus panākumus.
VEF I-11
Vēsture
Pēc atgriešanās no Milānas avio izstādes, 1935. gadā, Kārlis Irbītis konstruēja monoplānu I-11, kas pārspēja pasaules rekordu ātrumā, taču tas netika fiksēts (attālumu no Rīgas līdz Kauņai — 240 km, I-11 veica stundā un divdesmit minūtēs). VEF I—11 pabeidza 1000 km lielu lidojumu pa Latviju. I-11 kādu laiku bija ātrākā lidmašīna pasaulē, jo tās maksimālais fiksētais ātrums izmēģinājumos sasniedza 229,3 km/h, kamēr tā laika ātruma rekords lidmašīnām ar motora cilindra tilpumu mazāku par četriem litriem bija ap 190 km/h.
Uz I-11 bāzes Irbītis konstruēja mācību iznīcinātāju I-12.
Velna ducis (filma)
"Velna ducis" ir 1961. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisors ir Pāvels Armands. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Vilciens Rīga - Maskava. Kad kādai pasažierei sākas dzemdības, ārste, kas visu ceļu runājusi par humānu attieksmi pret cilvēkiem, atsakās palīdzēt. Dzemdības pieņem vilciena pavadones, mašīnisti un pasažieri.
Edvīns Inkēns
Edvīns Inkēns (dzimis ) ir latviešu žurnālists un politiķis. 5., 6. un 7. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Edvīns Inkēns ir dzimis.
1976. gadā viņš absolvēja Rīgas 25. vidusskolu, bet 1981. gadā — Latvijas Valsts universitāti, iegūstot grādu žurnālistikā.
1981. gadā Edvīns Inkēns savervēts VDK ar pseidonīmu Uģis.
Atmodas gados bijis viens no raidījuma "Labvakar" veidotājiem.
1989. gada tautas skaitīšanā, protestējot pret faktu, ka respondents izvēlas, ko atbildēt, pateica, ka pēc tautības ir arābs.
1993. gadā piedalījies 5. Saeimas vēlēšanās, ievēlēts no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta. Tika iekļauts Birkava valdībā kā īpašo uzdevumu ministrs. Vēlāk bijis Vides un sabiedrisko lietu komisijas biedrs.
1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā, darbojies Ārlietu un Eiropas lietu komisijās.
1998. gadā ievēlēts 7. Saeimā, bijis Ārlietu komisijas biedrs un Eiropas lietu komisijas priekšsēdētājs.
Kandidējis arī 8. Saeimas vēlēšanās, taču LC nepārvarēja 5% barjeru. Kopš tā laika politikā nav darbojies.
No 1990. gadu vidus līdz 2005. gadam Inkēns bija LNT raidījuma "Nedēļa" producents. Viņš ir bijis LNT padomes priekšsēdētājs.
, nepilnu nedēļu pirms ASV bankas Lehman Brothers bankrota, kas aizsāka vispasaules finanšu krīzi, Inkēns pārdeva savas akcijas Parex bankā tās lielākajiem īpašniekiem Valērijam Karginam un Viktoram Krasovickim.
Vēlāk kopā ar Egilu Zariņu veidojis Latvijas Televīzijas raidījumu "Jauna nedēļa". 2010. gada augustā, Zariņa prombūtnes laikā, Inkēns vadīja vairākus raidījuma izlaidumus.
Kiudolica
Kiudolica (arī Kivdolica, Kiudaleica) ir Pildas kreisā krasta pieteka Rēzeknes un Ludzas novados. Sākas no dīķiem pie Mukoniem Kaunatas pagastā. Tek galvenokārt ziemeļu virzienā pa Rāznavas pauguraini, uzņemot apkārtējo ezeru ūdeņus. Līdz pietekai no Šostu ezera saucas par Kozupi. Vidustecē tek cauri Kiudalovas un Tribuku ezeriem, lejtecē — Rauzu ezeram. 23 nelielas pietekas, lielākā — Gaveiku upīte. Ietek Pildā pie Rauziem.
Upi šķērso autoceļš P49, lielākā apdzīvotās vieta krastos ir Kivdolova.
Idāra-Oberšteina
Tiek sauta par "Vācijas dārgakmeņu galvaspilsētu", jo apkārtnē tradicionāli tiek iegūti dārgakmeņi un attīstīta juvelierizstrādājumu ražošana.
Pilsētā atrodas vācu armijas artilērijas skola, bet uz dienvidiem no pilsētas - liela ASV karabāze.
Līdz 1670. gadam mūsdienu pilsēta (toreiz divas apdzīvotas vietas Idāra un Oberšteina) piederēja Daunas - Oberšteinas baroniem. 1865. gadā abām vietām piešķīra pilsētas tiesības, bet 1933. gadā tās apvienoja.
Idāra - Oberšteina ir amerikāņu aktiera Brūsa Vilisa dzimtā pilsēta.
Alamozīts
Alamozīts (nosaukts atradnes (Meksika, Alamoza) vārdā) - rets minerāls. Pirmoreiz zinātniskajā literatūrā aprakstīts 1909. gadā. Sekundārs svina minerāls.
Autisms
Autisma slimnieku skaits pastāvīgi pieaug, lai gan daļēji to nosaka efektīvāka diagnosticēšana. 2017. gadā ar autiskā spektra traucējumiem diagnosticēja 1,5% bērnu attīstītajās valstīs. Vīriešiem autismu diagnosticē 4—5 reizes vairāk nekā sievietēm. Vieglākā un izplatītākā autisma forma ir Aspergera sindroms.
Vēsture
Terminu "autisms" pirmo reizi ieviesa Pauls Eigens Bleilers savā šizofrēnijas aprakstā 1908. gadā. Šizofrēnijas diagnoze tolaik bija plašāka nekā tās mūsdienu ekvivalents: rakstīja, ka autiskiem bērniem ir bērnības šizofrēnija. Agrāko pētījumu, kurā galvenā uzmanība tika pievērsta bērniem, kuri mūsdienās tiek uzskatīti par autistiem, 1920. gados veica Gruņa Suhareva. 1930. un 1940. gados Hanss Aspergers un Leo Kanners aprakstīja divus saistītus sindromus, kurus vēlāk nosauca par infantilo autismu un Aspergera sindromu attiecīgi. Kanners domāja, ka viņa aprakstītais stāvoklis varētu atšķirties no šizofrēnijas, un turpmākajās desmitgadēs paātrinājās pētījumi par šo tēmu. Tomēr formāli autiskiem bērniem joprojām tika diagnosticēti dažādi ar šizofrēniju saistīti termini, bet 1970. gadu sākumā kļuva plašāk atzīts, ka autisms un šizofrēnija patiesībā ir atšķirīgas psihiskas slimības, un 1980. gadā tas pirmo reizi tika formalizēts ar jaunām diagnostikas kategorijām. Aspergera sindroms tika ieviests kā formāla diagnoze 1994. gadā, bet 2013. gadā Aspergera sindroms un bērnības autisms tika apvienoti vienā diagnostikas kategorijā — autiskā spektra traucējumi.
Izpausmes
Viena no raksturīgākajām īpatnībām, kā autisms izpaužas dzīvē no apkārtējo cilvēku skatu punkta, ir konkrēta indivīda nosliece nošķirties no apkārtējās sabiedrības, taču tā drīzāk ir nespēja uz saskarsmi, nevis apzināta nošķiršanās.
Pakāpes un prognoze
Autisms var būt smagā formā, papildināts ar smagām iedzimtām deformācijām, kad indivīds tik tiešām ir invalīds un ir atkarīgs no aprūpes, taču pats par sevi tas nav saistīts ne ar kādām fiziskām problēmām. Atkarībā no tā, cik smagi tas ietekmē cilvēku, var būt fiziski veseli cilvēki, kas 40 gadu vecumā joprojām dzīvo ar vecākiem, un viņiem nekad nav bijušas romantiskas attiecības ne ar vienu, taču ir arī cilvēki, kas, neskatoties uz grūtībām veidot acu kontaktu un citām iepriekšminētajām izpausmēm, spēj aiziet no vecāku mājām, dabūt darbu un pat nodibināt romantiskas attiecības — īsāk sakot, veidot neatkarīgu dzīvi.
Dažādu apakškategoriju skaitā ir Aspergera sindroms un PDD-NOS (Pervasive Developmental Disorder — Not Otherwise Specified, ko varētu tulkot "visaptverošas attīstības traucējumi, kas nav minēti citur"). Aspergera sindroms ir vispazīstamākā ar autismu saistītā diagnoze angliski runājošajā pasaulē, taču diagnosticēšanas kritēriji dažādām autisma apakškategorijām ir ļoti strikti — tos, kuri precīzi neatbilst citām kategorijām, diagnosticē ar PDD-NOS. Praktiskajā dzīvē gan tas nerada lielu atšķirību.
Bartaševičs
Bartaševičs (pl, no personvārda Bartašs (Bartosz); sieviešu dzimtē Bartaševiča (Bartaszewicza)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Dzimtbūšana
Dzimtbūšana bija feodāla un pēcfeodāla sociāla iekārta, kurā zemnieki bija piesaistīti apstrādājamai zemei kā savai darba vietai un bija atkarīgi no zemes īpašnieka. Par tiesībām apsaimniekot savu sētu viņiem bija jāmaksā dzimtkungam nodevas un jāiet klaušās. Atkarībā no laikmeta dzimtbūšanas intensitāte bija dažāda, no patronālām aizbildņa-aizbilstamā attiecībām līdz smagākajai formai, kad dzimtcilvēki bija absolūti beztiesiski: tos varēja pirkt, dāvināt, sodīt (pat ar nāvi) pēc to dzimtkunga iegribas. Rietumeiropā un Viduseiropā dzimtbūšana izveidojās 7.—9. gadsimtā un pastāvēja līdz 15.—18. gadsimtam (Viduseiropā – arī līdz 19. gadsimtam). Anglijā un Francijā dzimtbūšana fakstiski izzuda 14.—15. gadsimtā. Austrumeiropā tā pastāvēja no 15. līdz 19. gadsimtam.
Dzimtbūšanas vēsture
Dzimtbūšanai līdzīga sociāla parādība bija sastopama jau antīkajā pasaulē. Helotu stāvoklis Spartā bija līdzīgs viduslaiku dzimtzemniekiem. Romas impērijā m. ē. 3. gadsimtā darbaroku trūkuma dēļ zeme tika iznomāta zemniekiem, kurus sauca par koloniem. Koloni sāka aizstāt vergus, taču viņu stāvoklis arvien pasliktinājās un 332. gadā imperators Konstantīns I izdeva likumu, kas piesaistīja kolonus zemei.
13.—14. gadsimtā Rietumeiropā nostiprinoties karaļu varai, attīstoties pilsētām un ekonomikai, dzimtbūšana sāka izzust. Dzimbūtnieciskās attiecības kļuva arvien neizdevīgākas paplašinoties naudas lietošanai. Dzimtzemnieki tika aizstāti ar algotiem strādniekiem. Šajā laikā notika arī vairākas zemnieku sacelšanās, kuras pamudināja muižniecību reformēt sistēmu. Arī rūpniecības attīstība veicināja dzimtbūšanas izzušanu, jo pieauga pieprasījums pēc rūpnieciskā darbaspēka. 15.—16. gadsimtā Rietumeiropā dzimtbūšana faktiski bija izzudusi, taču tā izplatījās Austumeiropā. Tieši šeit dzimtzemnieku stāvoklis bija vissmagākais. Pieaugot pieprasījumam pēc lauksaimniecības produkcijas Rietumeiropā laikā, kad tur izzuda dzimtbūšana, dzimtbūšana kļuva par nozīmīgu lauksaimniecības produkcijas ražošanas un eksporta balstu Austrumeiropā. Daļā valstu dzimtbūšana tika atcelta Napoleona iekarojumu laikā. 1807. gadā dzimtbūšanu atcēla Varšavas hercogistē. Austrijā dzimtbūšana tika atcelta 1848. gadā, Krievijā — 1861. gadā.
Dzimtbūšana Latvijā
Dzimtbūšana Livonijas Konfederācijas valstīs izveidojās 15.—16. gadsimtā, vispirms bīskapu valstīs, bet vēlāk arī Livonijas ordeņa valsts teritorijā. Pieaugot nodevām un nespējot tās samaksāt, daudzi zemnieki iekļuva parādos, un tāpēc bēga uz citu novadu vai pilsētām. Vasaļi uz to reaģēja, pieprasot parādnieku atpakaļ vai prasot samaksāt viņa parādu. 1424. gadā Valkas landtāgā noteica, ka parādnieki izdodami atpakaļ, vai arī parādnieka uzņēmējam jāsamaksā parāds tā vecajam kungam. Tomēr zemnieki, kuriem nebija jādod nodevas un tie, kas tās bija nodevuši, varēja brīvi atstāt savu novadu. Par dzimtbūšanu pirmo reizi ziņas atrodamas no 1494. gada, kad Rīgas arhibīskaps Mihaels Hildebrands noslēdza līgumu ar saviem vasaļiem par visu aizbēgušo zemnieku jeb dzimtcilvēku (erffmann) izdošanu. Līdz pat ordeņa sabrukumam pie zemes bija piesaistīti tikai saimnieki un viņu vecākie dēli, bet pārējie bija brīvi. 15. gadsimta beigās zemnieku klaušas bija 30—50 dienas gadā, 17. gadsimtā jau apmēram 5 stundas dienā. Līdz pat 16. gadsimta beigām zemniekiem bija tiesības nēsāt ieročus.
Pēc Livonijas valsts sabrukuma un nonākšanas Polijas-Lietuvas pakļautībā zemnieku tiesiskais stāvoklis pasliktinājās. Tas bija saistīts gan ar muižnieku varas pieaugumu, gan zemnieku stāvokli Polijā un Lietuvā, kur jau 1496. gadā zemnieki ar likumu tika piesaistīti zemei, pēc 1543. gada statūtiem zemnieki zaudēja tiesības pārvaldīt nekustamo īpašumu, bet pēc 1573. gada statūtiem muižnieki varēja atsavināt zemniekus kā mantu. Ja Livonijas laikā zemi uzskatīja par objektu, kas nevienam nevar piederēt, bet ko var pārvaldīt, tad pēc Livonijas sabrukuma muižnieki sāka uzskatīt zemi par savu īpašumu. Atšķirīgs bija zemnieku stāvoklis valstij piederošajās muižās un muižnieku īpašumā esošajās. Pēdējās zemnieku stāvoklis parasti bija sliktāks — viņiem bija lielākas klaušas un nebija tiesību sūdzēties par dzimtkunga rīcību. Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards Ketlers ar 1570. gada privilēģiju piešķīra Kurzemes un Zemgales muižniekiem augstāko tiesu varu, līdz ar to viņi faktiski varēja sodīt zemniekus pēc saviem ieskatiem. Pirmās juridiskās normas, kas regulēja dzimtbūšanu, bija 1611. gadā Sigismunda II apstiprinātie Piltenes statūti. 1617. gadā tika izdoti Kurzemes statūti, kuru 50—63 panti bija veltīti dzimtbūšanai.
19. gadsimta sākuma dzimtbūšanu Baltijas guberņās atcēla - Igaunijā 1816. gadā, Kurzemē 1817. gadā un Vidzemē 1819. gadā. Pēc brīvlaišanas 3 gadus zemnieki nedrīkstēja atstāt savas draudzes robežas, bet nākamos 3 – virspilskunga iecirkņa robežas (Kurzemē) vai bruģu kunga iecirkņa robežas (Vidzemē). Tikai 1832. gada Jurģos zemnieki ieguva tiesības mainīt dzīves vietu savas guberņas robežās, taču Kurzemē līdz pat 1848. gadam, zemnieki nedrīkstēja apmesties pilsētās. Zeme palika muižnieku īpašumā un zemnieki bija spiesti slēgt līgumus par zemes nomu un vēlāk, izpirkšanu. Līdz pat 19. gadsimta vidum izplatītākā bija klaušu noma, kad to nomainīja naudas noma. 1860. gada 13. novembrī Krievijas Impērijas ķeizars Aleksandrs II parakstīja "Vidzemes zemnieku likumu", pēc kura Vidzemes guberņas muižniekiem bija zemniekiem jāierāda izpirkšanai paredzētā zeme. Tas ievadīja t. s. mērnieku laikus, kas tēlaini aprakstīti romānā Mērnieku laiki (1879). Latgalē dzimtbūšana tika atcelta 1861. gadā, kad tā tika atcelta arī citur Krievijas Impērijā.
Skudrlauvu dzimta
Skudrlauvu dzimta (Myrmeleontidae) ir pie tīklspārņu kārtas piederoši kukaiņi. Parastā skudrlauva pieder pie skudrlauvu dzimtas, kuru pasaulē pārstāv aptuveni 2200 skudrlauvu sugu. Latvijā atrodamas 3 skudrlauvu sugas. Visbiežāk izplatītā ir, retāk — un.
Skudrlauvas savu nosaukumu ieguvušas savu kāpuru dēļ — tie veido ķerambedrītes saviem upuriem, pa zemi staigājošiem kukaiņiem. Parastās skudrlauvas kāpuri no Eiropas sugām ir vismazāk prasīgie pret augsnes sasilšanu; tiem pietiek, ja smiltis sasilst līdz 40 °C. Skudrlauvas kāpurs ir vienu līdz pusotru centimetru garš, tā ķermeņa krāsa ir brūngana, parasti atkarīga no substrāta, kur kāpurs dzīvo, krāsas.
Pieaugušo skudrlauvu ķermeņa garums sasniedz četrus centimetrus, bet spārnu plētums dažreiz pārsniedz septiņus centimetrus. Kukaiņiem ir 4 spārni, parasti tie ir bezkrāsaini ar nedaudziem brūnganiem plankumiem. Pieaugušu kukaini var redzēt jūnija beigās, arī jūlijā. Kukaiņi ir neveikli lidotāji.
Skudrlauvām spārni ir bagātīgi punktoti.
Skudrlauvas visvieglāk novērot vietās, kur ir to kāpuriem piemērotas sausas, irdenas smiltis, kas saulē labi uzsilst. Tās ir kāpās, priežu mežu malās un izcirtumos, smilšainās ceļmalās. Visvieglāk skudrlauvas ir novērot pēc to kāpuru ķerambedrītēm — krāteriem.
Klase.lv
Galvenās iespējas, ko piedāvā klase.lv: cilvēku meklēšana, reģistrēšanās grupās, ieskaitot pilsētas, skolas, augstskolas, kursus, bērnu dārzus un specializētās mācību iestādes.
Pieviltie
"Pieviltie" (sākotnējais nosaukums – "Norieta ēnas") ir 1961. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisori ir Ada Neretniece un Māris Rudzītis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā laikā, kad Padomju Savienībā aktīvi noritēja Ņikitas Hruščova vadītā antireliģiskā kampaņa, un ir uzskatāma par tās iedvesmotu.
Sižets
Izmācījies par skolotāju, Jānis Lazdāns atgriežas dzimtajā Latgales ciemā - Jaunajos Gudānos. Šeit viņš visur redz melnas sutanas: mūķenes sēž pie viņa slimās mātes, par mūķeni kļuvusi Lienīte, meitene, kuru viņš mīl, par mācītāju kļuvis bērnības draugs Antons. Starp Jāni un Antonu sākas cīņa par ietekmi uz slimīgu zēnu Andri.
Britu muzejs
<mapframe text="Britu muzejs" width=260 height=260 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q6373" } Britu muzejs (en) ir vispusīgs nacionālais muzejs ar sevišķi ievērojamām kolekcijām arheoloģijā un etnogrāfijā. Tas atrodas Apvienotās Karalistes galvaspilsētā Londonā, konkrēti, Kamdenā (Camden).
.uz
.uz ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Uzbekistānu. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir UZINFOCOM.
Latvijā .uz izmanto garu saišu saīsināšanas serviss.
Atsauces
Toppdomän
Armands Puče
Armands Puče (dzimis Limbažos) ir latviešu sporta žurnālists un sporta fotogrāfs, uzņēmējs, rakstnieks, grāmatu autors.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātē, ko absolvējis 1991. gadā.
A. Puče ir Sandim Ozoliņam piederošā "Ozo golfa kluba" direktors. Bijis Latvijas Golfa federācijas ģenerālsekretārs laikā no 2004. līdz 2006. gadam.
Viņš ir sarakstījis vairāk nekā desmit grāmatas par sportu, tai skaitā "Kambala... āmen!" (par Kasparu Kambalu, 2014), "Ozo. Cilvēks uz ledus" (par Sandi Ozoliņu, 2011), "Pasaules čempions Serģis" (par Kristeru Serģi, 1998), "Irbe kā mūris" (par Artūru Irbi, 1997), "Klients [ficus]" (par Viktoru Hatuļevu, 2012), "Haizivs Sandis Ozoliņš" (1994), "Sarauj, Latvija!" (2000). 2013. gadā tika publicēts romāns "Slazds" par aviokatastrofu, kurā gāja bojā Jaroslavļas "Lokomotiv" hokeja komanda, 2015. gadā — A. Pučes grāmata par lidotāju Herbertu Cukuru "Jūs nekad viņu nenogalināsiet", 2016. gadā — kopā ar Jāni Porziņģi sarakstītā grāmata "Brālis" par basketbolistu Kristapu Porziņģi. 2017. gadā izdots romāns "Kurtizānes apakšveļa", pirmais darbs daiļliteratūrā.
A. Puče kopā ar bijušo basketbolistu un treneri Valdi Valteru no 2012. gada līdz 2017. gadam vadīja TV6 sporta raidījumu "Overtime". Tāpat regulāri komentēja sporta (pārsvarā hokeja) pārraides MTG kanālos.
2017. gada jūlija sākumā MTG pēc Kontinentālās hokeja līgas  vadības lūguma atstādināja A. Puči no KHL spēļu komentēšanas un darba TV6, kā galveno iemeslu minot Pučes iepriekš veidotos rakstus par KHL politisko ideoloģiju un Rīgas "Dinamo" padomes priekšsēdētāju Juri Savicki.
Kopš 2018. gada vada un piedalās vairākos raidījumos telekanālā TV24 (iepriekš Rīga TV24).
Siāmas kaķis
Siāmas kaķis jeb siāmietis pārstāv vienu no vispazīstamākajām Austrumu jeb Orientālo kaķu šķirnēm un tā ir pirmā pasaulē atzītā Orientālā šķirne. Siāmietis ir Taizemes (kādreizējās Siāmas) kaķu šķirne. Taju valodā šīs šķirnes nosaukums nozīmē "mēness dimants". Lai arī šķirne ir ļoti veca un tās izcelsme meklējama 14. gadsimtā, Eiropu un Ameriku siāmas kaķis sasniedza tikai 19 gadsimta beigās.
Izcelsme
Siāmas kaķi cēlušies Dienvidaustrumāzijas senajā Siāmas karaļvalstī un pirmie kaķi, kas mituši Siāmas karaļu pilī, aprakstīti 1350. gadā. Karaliskā Siāmas kaķa zādzība no valdnieka galma tika sodīta ar nāvi. Precīza informācija par šķirnes izcelšanos nav saglabājusies, bet pastāv uzskats, ka siāmietis ir Siāmas sakrālā tempļa kaķa pēctecis un leģenda vēsta, ka Siāmas kaķis bijis svēts dzīvnieks, kas sargājis Budas templi. Par siāmas kaķi rakstīts Siāmas valsts kaķu grāmatas dzejoļos ("Tamra Maew"), kas rakstīta laikā no 1350. gada līdz 1767. gadam. Kaķu grāmatā parādīti dažādu krāsu un tipu Siāmas kaķu zīmējumi. Siāmas kaķēni tika ļoti augstu vērtēti un iegūt kadu no tiem skaitījās liels pagodinājums.
Pirmo reizi ārpus Āzijas Siāmas kaķus atļāva izvest 1884. gadā. Britu konsulārģenerālis Bangkokā Ouens Gūlds (Owen Gould) savai māsai Misis Velijai (Mrs Veley) uz Lielbritāniju atveda Siāmas kaķu pāri. To viņam uzdāvināja Siāmas karaļi kā atvadu dāvanu pirms aizbraukšanas. Tas tika uzskatīts par lielu godu, jo kaķi nāca no pils karaliskās ģimenes audzētavas. Jau nākamajā gadā kaķi tika izrādīti slavenajā Londonas izstāžu zālē The Crystal Palace. Turpmāko gadu laikā tika ievesti vēl vairāki siāmieši un jau 1901. gadā Misis Velija nodibināja Siāmas kaķu klubu (Siamese Cat Club).
Arī Francijā pirmie siāmieši tika ievesti 19. gadsimta beigās — 1885. gadā. Šķirne samērā ātri kļuva populāra un Francijas centrālā kaķu mīļotāju sabiedrība (SCFF) jau 1892. gadā izstrādāja pirmo Siāmas kaķu standartu. Nav īsti zināms, kad Siāmas kaķis nonāca ASV. Tomēr 1909. gada aprīlī tika nodibināta Amerikas Siāmas kaķu sabiedrība un apstiprināts pirmais standarts Siāmas kaķim. 1950. un 1960. gadu laikā šķirnes popularitāte Rietumos sasniedza savu kulmināciju, bet Taizemē (valsts nosaukums mainījās 1949. gadā) siāmiešu audzēšana bija sarukusi līdz pāris audzētājiem.
Siāmieša selekcijas tendences
Nemitīgās selekcijas rezultātā tūkstošiem paaudžu laikā izveidojušās 2 siāmiešu apakšgrupas, kuru vizuālās atšķirības ir viegli pamanāmas: tradicionālais siāmietis un modernais siāmietis.
Tradicionālais Siāmas kaķis jeb Tai kaķis
Pirmais — tradicionālais siāmietis (ābolgalvas siāmietis, Tai kaķis) ir ar vienmērīgām ķermeņa proporcijām, stūraināku komplekciju un apaļīgāku galvu. Šo siāmiešu tipu izstāžu ringos kādu laiku pārtrauca izstādīt, jo 1960. gadu sākumā smagnējie tradicionālie siāmieši sāka zaudēt savu popularitāti, tieneši sāka dod priekšroku garākai, tievākai ķermeņa konstitūcijai un veicināt šķirnes attālināšanos no oriģinālā robustā siāmieša. Tikai 1986. gadā tradicionālais siāmietis atgriezās kaķu izstādēs. Tradicionālo siāmieti "izglāba" tā patiesie cienītāji, kas neskatoties uz modes tendencēm, turpināja audzēt šo siāmiešu tipu. Daudzi modernā siāmieša audzētāji, nepārzinot šķirnes vēsturi, pat uzskatīja, ka tradicionālais siāmietis ir nekvalitatīvāks šķirnes īpatnis. Lai aizsargātu un paglābtu izzūdošo vēsturisko siāmieti, 20. gadsimta beigās tradicionālā siāmieša audzētāji apvienojās un sāka sponsorēt izstādes, kurās varēja izstādīt tradicionālos siāmiešus. Mūsdienās arvien lielāks skaits organizāciju atzīst tradicionālos siāmiešus, novērtējot oriģinālo asins līniju veselīgumu un ilgmūžību. Arī sabiedrība kopumā sāk apzināties nepieciešamību izvairīties no audzēšanas, dzenoties pēc ekstrēma izskata, kas, lai arī dažiem ir pievilcīga, atstāj negatīvu iespaidu uz dzīvnieku veselību. Lielākā daļa Eiropas valstu ir atkal atzinusi tradicionālo Siāmas kaķi un atklāti veicina tā attīstību, kritizējot amerikāņu tendenci audzēt ekstrēmo tipu.
Modernais Siāmas kaķis
Otrais — modernais siāmietis selekcijas rezultātā radīts ļoti slaids, tievām ekstremitātēm, iegarenu Y-veida galvu, garu un smailu purniņu un lielām ausīm. Iemeslus, kādēļ radās modernais siāmietis, min dažādus. Daži apgalvo, ka siāmieši bija kļuvuši tik populāri, ka kaķēnu cenas kļuva ļoti zemas. Daudzi audzētāji bija ieinteresēti padarīt tos atšķirīgākus, eksotiskākus, lai padarītu šķirni populārāku un vērtīgāku. Otrs izplatīts uzskats ir tāds, ka mazāki un izsmalcinātāki kaķi ir daudz skaistāki. Turklāt, attīstoties vakcīnām pret dažādām slimībām, varēja audzēt mazākus, trauslākus īpatņus, kuri bez šiem medicīnas sasniegumiem agrāk nebūtu izdzīvojuši. Visticamākais, ka šķirnes izmaiņas ietekmēja abi iemesli. Lai izpatiktu modes tendencei, šķirnes standarti pārrakstīti vairākas reizes, lai atbalstītu konstanto virzīšanos uz mazākiem, tievākiem un pagarinātākiem ķermeņiem, lai arī šie kaķi parasti dzīvoja īsāku un mazāk veselīgu mūžu nekā to tradicionālie priekšteči.
Izskats
Modernais siāmietis ir slaids, elegantām, smalkām ķermeņa līnijām, elastīgs un muskuļots. Siāmas kaķis sver daudz vairāk nekā varētu šķist, spriežot pēc ārējā izskata (3—5 kg ). Galvai ir trīsstūrveida forma ar šauru, garu purnu. Profīlam jābūt taisnam, bez izliekumiem vai pārrāvumiem. Zods zemu novietots un spēcīgs. Acis spilgti zilas, mandeļveida, novietotas slīpi. Tā ausis ir lielākas un smailākas kā tradicionālajam siāmietim un novietotas plaši, attālināti viena no otras. No degungala uz ausu galiem jāveidojas ideālam trīsstūrim. Modernajam siāmietim ir gara, tieva aste. Lauztā aste tiek uzskatīta par trūkumu. Kājas ir slaidas un ķepas — mazas un ovālas.
Apmatojums
Apmatojums īss, smalks un zīdains. Tas ir cieši pieglausts un tam nav pavilnas. Siāmiešiem parasti ir krēmkrāsas kažoks, bet to purni, ausis, kājas un aste ir kādu toni tumšāki. Starp pigmentētām ķermeņa daļām un gaišo pamatkrāsu jābūt labi saredzamam kontrastam. Tumšākajiem no Siāmas kaķiem “ietonēta” ir arī mugura un pēcpuse. Kaķa kažoka tonējumu nosaka siltumjutīgs ferments. Visi mazie Siāmas kaķēni ir gaišā krēmkrāsā, bet pirmo dzīves mēnešu laikā krāsa mainās un kaķēni paliek vai nu gaišāki vai tumšāki, vai pat nomaina nokrāsu.
Siāmas kaķis ir izmantots, lai selekcionētu daudzas jaunas šķirnes vai lai izveidotu citu krāsu siāmiešus kā pierasts (balti, zilpelēki u.c.). Tās ir Bali kaķis, Birmas kaķis, Himalaju kaķis, Javiešu kaķis, osikats, īsspalvainais orientālais kaķis, garspalvainais orientālais kaķis, sniegakurpju kaķis un Tonkinese kaķis. Selekcionāri ir sakrustojuši arī Siāmas kaķi ar Bengālas kaķi, iegūstot jaunu kaķu šķirni — Serengeti kaķi. Serengeti kaķi reizēm nav iespējams pat atšķirt no ierastā siāmieša.
Aste
Lai arī mūsdienās siāmiešu aizlauztā aste ir kļuvusi par trūkumu, agrīnajās izstādēs šī īpašība bija obligāts noteikums. Tikai siāmietis ar lauzumam astē tika uzskatīts par īstu siāmieti. Laika gaitā šī pazīme zaudēja savu popularitāti un tika izskausta no šķirnes, cik nu iespējams. Tomēr tā ir dziļi iesakņojusies ģenētikā un joprojām laiku pa laikam parādās dažās līnijās vairāk nekā citās. Tā kā šī pazīme neietekmē kaķa veselību, daudzi audzētāji kļuvuši iecietīgāki pret šo pazīmi. Vai nu audzētāji pieņem vai nepieņem šo īpatnību, bet aizlauztā aste ir daļa no siāmiešu vēstures.
Leģendas
Siāmā tiek stāstītas vairākas leģendas, kā kaķis ieguvis savu aizlauzto asti un šķielējošās acis. Pirmā stāsta, ka reiz bijusi kāda Siāmas princese, kas ļoti baidījās pazaudēt savus gredzenus, kamēr viņa mazgājās upē. Lūkodamās apkārt, kur atrast ērtu vietu savām rotaslietām, viņa pamanīja, ka viņas iemīļotais kaķis bija pasniedzis asti viņas ērtībai. Kamēr princese mazgājās, kaķis aizmiga un gredzeni ieslīdēja ūdenī. Princese sadusmojās un sasēja kaķa asti mezglā. Kopš tiem laikiem visiem Siāmas kaķiem astes galā ir aizlauzums, lai noturētu princešu gredzenus.
Raksturs
Siāmas kaķim piemīt augsta inteliģence un bezbailīgs raksturs, tas ir draudzīgs un ziņkārīgs. Tam patīk cilvēka klātbūtne un atrasties uzmanības centrā. Lai arī siāmietis draudzējas ar visu ģimeni, tas tāpat kā suns izvēlēsies par saimnieku vienu cilvēku. Siāmieši bieži gatavi paveikt visneiedomājamākās lietas, lai tikai pievērstu saimnieka uzmanību. Siāmietim ir sabalansēts aktivitātes līmenis: tas kādu laiku labprāt gulēs saimnieka klēpī vai dzenāsies pakaļ rotaļlietai. Tas ir ļoti pacietīgs ar maziem bērniem un, ja cilvēka uzvedība pārsniedz kaķa pacietību, viņš vienkārši aiziet un noslēpjas. Ja agrīnā vecumā siāmieti iepazīstina ar citiem mājdzīvniekiem, tas iedraudzējas gan ar citiem kaķiem, gan suņiem. Ja siāmietis būs pieradis būt viens, tas būs ļoti greizsirdīgs uz citiem dzīvniekiem, kas tam atņems saimnieka uzmanību. Siāmas kaķis tradicionāli nav āra kaķis, tas ir piemērots dzīvošanai mājā vai dzīvoklī, turklāt tas ir teritoriāls un sargā savu teritoriju.
Visiem siāmiešiem piemīt Austrumu kaķiem raksturīgais runātīgums un skaļā balss. Reizēm šķiet, ka kaķim kaut kas sāp, tomēr siāmietim šādi toņi ir pilnīgi ierasts veids, kā pievērst sev uzmanību. Runātīgums katram īpatnim var būt vairāk vai mazāk izteikts. Siāmiešiem patīk atrasties kaut kur augstāk, bieži vien tie uzrāpjas uz skapjiem, grāmatu plauktiem un citām mēbelēm.
Kopšana
Siāmas kaķa īsais apmatojums neprasa īpašu kopšanu, tomēr kaķis novērtēs sev parādīto uzmanību kopšanas laikā, lai gan Siāmas kaķis lieliski spēj apkopt sevi pats. Modernie siāmieši ir slimīgāki un dzīvo īsāku mūžu (10—12,5 gadi ) nekā tradicionālie siāmieši, kas var sasniegt arī 20 gadu vecumu.
Kotdivuāra
Iedzīvotāji
Oficiālā valsts valoda ir franču, bet apmēram 70 vietējās valodas pieder pie Nigēras-Kongo valodu saimes. Lielākā etniskā grupa valstī ir akani (42,1%). Galvenās reliģijas Kotdivuārā ir islāms (38,6 %), kristietība (pārsvarā katoļticība) 32,6% un tradicionālās reliģijas (25%). Musulmaņi apdzīvo valsts ziemeļu, bet kristieši — dienvidu daļu.
Erhards Deblers
Erhards Deblers (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.
1902. gadā absolvējis Rīgas pilsētas ģimnāziju. No 1902. līdz 1908. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. No 1909. gada darbojies kā vikārs Novočerkaskā. Ordinēts 1912. gada 5. februāri. No 1913. gada novembra Svētās Marijas Diakonijas institūta (Marien-Diakonissenanstalt) rektors, vēlāk bija Jēkaba baznīcas virsmācītājs.