cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plīvurpūce
Plīvurpūce Latvijā
Plīvurpūce ziemo ligzdošanas areālā, tomēr mēdz klejot samērā tālu prom no ligzdošanas vietas. Par to liecina arī novērojumi Latvijā. Lai arī Latvijā plīvurpūces ligzdošana kopš vairs nav novērota (pēdējais zināmais ligzdošanas gadījums 1951. gadā), tomēr daži īpatņi regulāri ieklejo. Latvijas teritorijā var novērot divas plīvurpūču pasugas — Tyto alba alba un Tyto alba guttata, kuru novēro visbiežāk. Spriežot pēc gredzeniem uz putnu kājām (sastapti trīs putni ar Vācijas gredzeniem), plīvurpūces Latvijā ieklejo no dienvidrietumiem. Trīsdesmit gadu periodā pēc 1962. gada plīvurpūces Latvijā netika novērotas, iespējams, to ligzdošanas areāls šajā laikā bija atkāpies. Sākot ar vidu plīvurpūces atkal sāka biežāk apmeklēt Latviju. Plīvurpūces Latvijā visbiežāk konstatētas dienvidrietumos un dienvidos, tomēr ir novērojumi arī Latvijas ziemeļos pie Salacgrīvas.
Izskats
Plīvurpūce ir skaists putns ar gaišu apspalvojumu, gariem spārniem, garām kājām un īsu taisnstūrainu asti. Atkarībā, kurai pasugai pieder putns, tā augums ir apmēram 32—40 cm garš, spārnu plētums 107—110 cm. Lidojumā plīvurpūci var atšķirt pēc astes, kurai lidojot ir raksturīga viļņojoša kustība, kā arī tās apspalvotās kājas brīvi nokarājas uz leju. Tās seja ir gaiša un izceļas uz kopējā apspalvojuma. Melnās acis, sejas diska sirdsveida forma un knābja novietojums sejā, kas atgādina degunu, kopumā rada iespaidu par plakanu, nedaudz cilvēcisku "pārsteiguma pilnu seju".
Plīvurpūces galva un mugurpuse parasti ir brūna, gaiši brūna vai pelēka. Uz spalvu galiem tām ir raksturīgi sīki melnbalti punktiņi. Plakanā seja, kā arī pavēdere parasti ir balta vai gaiši brūna. Pavēderes apspalvojumam var būt un var nebūt punktējums. Zinātnieki ir konstatējuši, ka mātītēm, jo vairāk punktiņu, jo tās ir veselīgākas, bet tas neattiecas uz tēviņiem. Kopumā tēviņi ir mazāk punktēti kā mātītes. Tie ir mazāki nekā mātītes, kā tas ir raksturīgs pūčveidīgajiem putniem. Liela plīvurpūces mātīte var svērt 570 g, toties tēviņš sver apmēram 10% mazāk. Plīvurpūces knābis var būt gan gaišs, gan tumšs, atkarībā no kopējā apspalvojuma toņa. Acis plīvurpūcēm ir tumši brūnas. Pirksti var būt gaišāk vai tumšāk pelēcīgi rozā, bet nagi ir melni. Mazie putnēni viscauri ir segti ar baltām dūnām, bet to plakanā seja top redzama jau drīz pēc šķilšanās.
Uzvedība
Plīvurpūce tāpat kā citi pūčveidīgie pamatā ir aktīva nakts laikā, bet tā bieži kļūst aktīva īsi pirms saulrieta. Reizēm tā medī arī dienas laikā, īpaši, ja tai nav patikusi izvēlētā atpūtas vieta. Plīvurpūces atpūšas koku dobumos, uz kāda zara biezā koku lapotnē, alās un dažādās lauksaimniecības ēkās. Tā medī klajā vietā virs lauksaimniecības tīrumiem vai ganībām, reizēm to var novērot medījot skrajā mežā. Īpaši tai patīk medīt mežmalās. Plīvurpūce parasti mājo zemāk par 2000 metriem virs jūras līmeņa, bet tā nepaceļas augstāk par 3000 metriem virs jūras līmeņa, kas reizēm ir novērojams tropos. Kā visiem pūčveidīgajiem plīvurpūces lidojums ir bez skaņas. Atšķirībā no citiem pūčveidīgajiem putniem plīvurpūce neūjina, tā spalgi kliedz. Tā var šņākt arī kā čūska, lai aizbiedētu "nelūgtus viesus". Noķerta plīvurpūce aizstāvoties noguļas uz muguras un skrāpē ar saviem asajiem, garajiem nagiem, turklāt cenšoties ieknābt ar savu līko knābi.
Barība
Plīvurpūce pamatā medī mazus sauszemes zīdītājus un dažādus grauzējus. Tie ir strupastes, susliki, ciršļi, peles un žurkas. Plīvurpūces medī arī trušu mazuļus, sikspārņus, vardes, ķirzakas, nelielus putnus un kukaiņus. Lielākais medījums var svērt tikpat, cik sver pati medniece.
Plīvurpūce parasti medī klajā vietā, lidojumā pārlūkojot zemes virsmu, gan paceļoties augstāk, gan nolaižoties zemāk. Kā arī tā nometas uz kāda zema stabiņa vai zara, no kura var pārlūkot apkārtni. Patiesībā, lai medītu, plīvupūcei medījums obligāti nav jāredz. Tā medījuma atrašanās vietu spēj noteikt pēc dzirdes. Plīvurpūce visbiežāk medī naktī vai krēslas stundās, tā uzmanīgi klausās trokšņos, tad straujā pikējumā ienirst zālē, krūmos vai sniegā, satverot upuri savos garajos nagos.
Salīdzinot ar citiem pūčveidīgajiem putniem, plīvurpūce medī un patērē vairāk barības nekā citas pūces uz savu svara vienību. Tas padara plīvurpūces par visderīgākajiem un efektīgākajiem plēsējiem cīņā ar grauzējiem. Zemnieki ir secinājuši, ka tās ir pat efektīgākas nekā inde. Vienas nakts laikā vientuļa plīvurpūce nomedī vienu vai vairākus grauzējus. Pāris ar mazuļiem gada laikā nomedī vairāk kā 1000 grauzēju. Lai piesaistītu plīvurpūces lauku saimniecībām, daudzi zemnieki veido tām piemērotas ligzdošanas vietas.
Ligzdošana
Mērenā klimata joslā riests plīvurpucēm sākas marta beigās vai aprīļa sākumā. Dienvidu reģionos ligzdošana var notikt jebkurā mēnesī visa gada laikā. Galvenais nosacījums, lai būtu pietiekami barības. Ja kādā teritorijā savairojas grauzēji, tas drīz vien izraisa vietējo plīvurpūču riestu. Arī vēsākajos reģionos ligzdošana bieži notiek divas reizes gadā. Ligzda visbiežāk tiek ierīkota koka dobumā, apmēram 20 metru augstumā, taču tā var tikt ierīkota arī pamestās ēkās, alās un pamestās raktuvēs. Mātītes uzmanību tēviņš piesaista, riņķojot ap ligzdošanas vietu un īsi čirkstinot. Parasti tiek izdētas 4—7 olas. Reizēm dējumā var būt ļoti daudz olas, to skaits var sasniegt pat 12 olas. Mātīte dēj ar 2 dienu intervālu. Inkubācijas periods ilgst 30—34 dienas. Kamēr mātīte perē olas, tēviņš to apgādā ar barību, vēlāk par putnēniem rūpējas abi vecāki. No ligzdas jaunie putni izlido pēc 50—55 dienām. Apmēram nedēļu tie uzturas ligzdas tuvumā, mācoties no vecākiem medīt, tad strauji pamet vecāku ligzdas teritoriju. Jau 10 mēnešu vecumā tie spēj pāroties un rūpēties par mazuļiem.
Nebrīvē lielākā daļa plīvurpūču nesasniedz 2 gadu vecumu. Kopumā to mūžs ir 1—2 gadi. Ziemeļamerikā visvecākā zināmā plīvurpūce nodzīvoja 11 gadus un 6 mēnešus, toties Nīderlandē 17 gadus un 10 mēnešus. Visvecākā plīvurpūce nebrīvē nomira 25 gadu vecumā.
Sistemātika
Plīvurpūcei ir daudzas pasugas. Laika gaitā vairākas no tām mūsdienās tiek sistematizētas kā sugas, par daudzām zinātniekiem trūkst pietiekami daudz informācijas, lai precizētu sistemātiku. Dažas tiek sistematizētas dažādās sistemātikās, vai nu kā pasugas vai kā sugas. Kopumā pasugu skaits ir apmēram 20—35. Saskaņā ar "Pasaules pūču rokasgrāmatu" (en) plīvurpūcei ir 35 pasugas. Pasugas savā starpā pamatā atšķiras ar krāsu un auguma izmēru.
Pūpoli 2
Pūpoli 2, arī Gaujmaļi un Gaujasmala, ir ciems Valmieras novada Brenguļu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Konservatīvie
Konservatīvie (agrāk Jaunā konservatīvā partija) ir 2014. gadā dibināta konservatīva politiskā partija Latvijā, kura bija pārstāvēta 13. Saeimā un vairākās Latvijas pašvaldībās, bet nav pārstāvēta 14. Saeimā.
Vēsture
Partiju Rīgas Latviešu biedrības namā nodibināja 221 Latvijas pilsonis. Par partijas valdes priekšsēdētāju tika ievēlēts Jānis Bordāns. Valdē tika ievēlēti arī J. Bordāna bijušais padomnieks un Engures novada domes deputāts Jānis Tomels, atvaļinātais brigādes ģenerālis, bijušais Aizsardzības ministrijas izpildsekretārs militāro spēju attīstības jautājumos Gundars Ābols, Ķeguma novada domes deputāts Kristaps Rūde un Vidzemes Tūrisma asociācijas valdes priekšsēdētājs Raitis Sijāts, kurš savulaik darbojās partijā "Pilsoniskā savienība".
Par partijas dibinātājiem kļuva arī 11. Saeimas deputāts Dāvis Stalts, folkloriste Helmī Stalte, Latvijas Universitātes asociētais profesors, Dr. chem. Guntars Vaivars, ekonomists un korporatīvās drošības speciālists Krišjānis Feldmans, Ropažu Kultūras un izglītības centra vadītāja Sanita Megere-Klevinska, bijusī Valsts kontroles valsts revidente Zemlita Šīre.
2022. gada februārī partijas nosaukums tika mainīts uz Konservatīvie (bez pēdiņām).
12. Saeimas vēlēšanas
JKP iesniedza kandidātu sarakstu 12. Saeimas vēlēšanām. Kā piecu Latvijas vēlēšanu apgabalu līderi tika nosaukti: partijas valdes priekšsēdētājs Jānis Bordāns — Rīgā, Jānis Tomels — Zemgalē, Gundars Ābols — Vidzemē, Krišjānis Feldmans — Kurzemē un rakstniece Eva Mārtuža — Latgalē.
2015. gada 28. martā Tukumā notika JKP 2. kopsapulce, kurā, citstarp, tika pārvēlēta partijas valde. Par partijas valdes priekšsēdētāju atkārtoti tika ievēlēts Jānis Bordāns, par valdes locekļiem — Jolanta Eihentāle, kas pirms tam pildīja partijas kanclera pienākumus, jurists Jānis Ozols, Tukuma novada domes deputāts un JKP Tukuma nodaļas vadītājs Agris Zvaigzneskalns un uzņēmēja, JKP Talsu nodaļas vadītāja Inga Gluzda.
2016. gada 19. martā Rīgā notika JKP Padomes sēde, kurā, citstarp, notika valdes, Uzraudzības un Ētikas komisiju vēlēšanas. Par partijas valdes priekšsēdētāju vienbalsīgi tika ievēlēts J. Bordāns, kas šo amatu ieņem jau kopš partijas dibināšanas. Par valdes locekļiem tika ievēlēti — JKP Talsu nodaļas vadītāja Inga Gluzda un jurists Jānis Ozols, kas valdes locekļa pienākumus pildīja arī līdz šim, kā arī rakstniece Eva Mārtuža un Kocēnu novada domes deputāte Lāsma Žagota.
2017. gada 28. februārī partijā tika uzņemta bijusī Korupcijas un apkarošanas biroja priekšnieka vietniece Juta Strīķe, tādējādi pievienojoties jau 2017. gada 9. janvārī uzņemtajam Korupcijas un apkarošanas biroja Operatīvo izstrāžu nodaļas priekšniekam Jurim Jurašam.
2017. gada 18. martā Rīgā notiekošās JKP Padomes sēdes laikā, tika ievēlēta partijas valde, Uzraudzības un Ētikas komisiju dalībnieki. Par partijas valdes priekšsēdētāju vienbalsīgi tika ievēlēts Jānis Bordāns, kas šo amatu ieņem jau kopš partijas dibināšanas. Par valdes locekļiem tika ievēlēti — Uzraudzības komisijas priekšsēdētājs, ekonomists un korporatīvās drošības speciālists — Krišjānis Feldmans, Talsu nodaļas vadītāja Inga Gluzda, jurists Jānis Ozols kā arī bijušais KNAB Operatīvo izstrāžu nodaļas priekšnieks Juris Jurašs.
13. Saeimas vēlēšanas
2018. gada 24. jūlijā partija kā pirmā iesniedza kandidātu sarakstus 13. Saeimas vēlēšanām, kopumā piesakot 115 biedru. Partijas līderi vēlēšanu apgabalos bija Juta Strīķe (Rīga), Jānis Bordāns (Vidzeme), Krišjānis Feldmans (Zemgale), Juris Jurašs (Kurzeme) un Ilga Šuplinska (Latgale). Vēlēšanās partija ieguva 16 deputātu vietas Saeimā, kuras ieņēma Jānis Bordāns, Krišjānis Feldmans, Juris Jurašs, Juta Strīķe, Gatis Eglītis, Sandis Riekstiņš, Linda Ozola, Evita Zālīte-Grosa, Reinis Znotiņš, Anita Muižniece, Tālis Linkaits, Ilga Šuplinska, Juris Rancāns, Uldis Budriķis, Normunds Žunna, Dagmāra Beitnere-Le Galla. Partija kopā ar četrām citām 13. Saeimā ievēlētajām partijām izveidoja valdības koalīciju, veidojot Krišjāņa Kariņa valdību.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas
Partija pašvaldību vēlēšanās piedalījās Alūksnes, Ķekavas, Valmieras, Saulkrastu, Smiltenes, Ogres, Balvu, Gulbenes, Madonas, Ādažu, Mārupes, Limbažu, Siguldas, Aizkraukles, Augšdaugavas, Talsu, Tukuma, Bauskas, Cēsu, Dienvidkurzemes, Jēkabpils, Ropažu, Jelgavas, Dobeles, Saldus, Krāslavas, Kuldīgas, Rēzeknes un Preiļu novadā, kā arī Ventspilī, Jūrmalā, Rēzeknē, Liepājā, Jelgavā un Daugavpilī. Preiļu, Saulkrastu, Augšdaugavas un Tukuma novadā partija startēja kopā ar citām partijām.
13. Saeimas vēlēšanām
JKP “Rīcības plāns — 500!” 13.Saeimas vēlēšanām paredzēja Latvijā ieviest minimālo algu 500 eiro mēnesī (430 eiro vietā), diferencēto neapliekamo minimumu algai 500 eiro mēnesī (200 eiro vietā), neapliekamo minimumu pensijai 500 eiro mēnesī (250 eiro vietā).
JKP arī piedāvāja ieviest minimālo pensiju vismaz 200 eiro apmērā, palielinot to minimumu, kas bija zem 100 eiro. Šīs piedāvājums bija paredzēts 55 000 pensionāriem, kas saņem mazākas pensijas par 200 eiro mēnesī.
Lai risinātu demogrāfisko situāciju, JKP ierosināja palielināt ģimenes valsts pabalstus: 50 eiro par vienu bērnu (11 eiro vietā), 50+100 eiro par diviem bērniem (33 eiro vietā) un līdz 300 eiro trīs bērnu ģimenei (67 eiro vietā).
"Esošā valdība vairākkārt apgalvojusi, ka plānu nebūs iespējams īstenot, ņemot vērā tā ietekmi uz valsts budžetu. Šķiet, tā ir zaudējusi jebkādas ambīcijas un ticību Latvijai un tam, ka mēs jebkad atkal sasniegsim Igaunijas un Lietuvas attīstības līmeni. Tomēr skaidrs, ka straujai ekonomikas attīstībai nepieciešamas pienācīgas reformas,"- uzsvēra partijas programma.
Sociālā politika
2022. gada martā, vairākos Saeimas balsojumos par Civilās savienības likumu (1380/Lp13), Konservatīvo deputāti to atbalstīja, tādējādi atbalstot arī vairāku Satversmes tiesas spriedumu izpildi, kas norādījuši uz nelaulātu pāru mantisko tiesību regulējuma trūkumu Latvijā. Likumprojekts, kura izstrādei dažādām darba grupām bija nepieciešams apmēram gads, paredz izpildīt Satversmes tiesas 2020. gada 12. novembra sprieduma lietā Nr. 2019‑33‑01 un Satversmes tiesas 2019. gada 5. decembra sprieduma lietā Nr. 2019‑01-01, vienlaikus neskarot Satversmē definēto laulības institūtu un Civillikumā definēto ģimenes jēdzienu.
Šrilankas administratīvais iedalījums
Šrilankas administratīvo iedalījumu veido 9 provinces, kas sīkāk iedalās 25 distriktos.
Tabores muiža
Tabores muižas, arī Tābaras muižas, kungu māja atrodas Augšdaugavas novada Tabores pagasta Taborē. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Engelhartu dzimtai.
Vēsture
Muižas kungu māja celta 1875. gadā, kurai vēlāk veica piebūves. Ēkas centrā ir rizalīts, kura frontons veidots no koka. Līdz mūsdienām nav saglabājies 1927. gada attēlā redzamais tornis, frontona dekors, ārdurvju vērtnes ar virsgaismas logiem un citas detaļas. Saglabājušies durvju portāli, zāles griestu apdare u.c.
Pirmā pasaules kara laikā muiža stipri cietusi. Pēc agrārās reformas muižas zemi sadalīja, līdz 1939. gada vācbaltiešu aizceļošanai Engelharti palika dzīvot agrākajā muižas kungu mājā kopā ar jaunsaimniekiem. Padomju laikā ēkā bija Tabores astoņgadīgā skola.
Tīmekļa rāpuļprogramma
Tīmekļa rāpuļprogramma (en), saukta arī par zirnekli (en), ir programmatūra, kas sistemātiski pārlūko vispasaules tīmekli, lejupielādē tīmekļa vietņu saturu un to indeksē (informāciju par vietnēm ievieto datubāzē). Tipiski rāpuļprogrammas izmanto meklētājprogrammas, lai iegūtu informāciju par tīmekļa vietnēm.
Rāpuļprogrammas darbība sākas ar sēklu — tīmekļa vietņu URL sarakstu, kuras tam jāapmeklē. Kad programma pārlūko šīs vietnes, tā identificē hipersaites tajās un pievieno to adreses apmeklējamo URL sarakstam, tādējādi paplašinot sev zināmo tīmekļa vieņu sarakstu. Tā kā vispasaules tīmeklis ir plašs, rāpuļprogrammai ir nepieciešams izvēlēties, kuras vietnes tā apmeklēs vispirms. To izdara, balstoties uz vairākiem faktoriem, piemēram, cik bieži citas vietnes satur saites uz šo lapu, cik bieži tā tiek apmeklēta vai arī citiem faktoriem, kas norāda, ka šī vietne satur svarīgu informāciju. Tāpat ir nepieciešams vietnes apmeklēt atkārtoti, jo saturs tīmeklī tiek regulāri izmainīts un atjaunots.
Tā kā rāpuļprogrammas rada noslogojumu apmeklētajām vietnēm un ne visi tīmekļa vietņu operatori vēlas, lai tās tiktu indeksētas, ir izstrādāti mehānismi, kā vietne var informēt rāpuļprogrammu, ja tā nevēlas, lai to indeksētu. Iekļaujot  failu, vietne var dot norādes neindeksēt konkrēto vietni vispār vai arī indeksēt tikai daļu no tās.
Par pirmo tīmekļa rāpuļprogrammu uzskata 1993. gadā izstrādāto World Wide Web Wanderer, kuras mērķis bija interneta izaugsmes mērīšana. 1994. gadā tika tika palaists WebCrawler, kas bija pirmā publiski pieejamā meklētājprogramma, kam bija pieejams pilna teksta saturs. No šīs programmas radās rāpuļprogrammu nosaukums. Palielinoties meklētājprogrammu skaitam, strauji pieauga arī rāpuļprogrammu skaits. Tiek lēsts, ka 2002. gadā 40% no tīmekļa satiksmes īstenoja rāpuļprogrammas.
Vecdreimaņi
Vecdreimaņi ir ciems Limbažu novada Alojas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 6 km no pagasta centra Alojas un 123 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V120, Spaļupes krastā.
2018. gada Lielā Kristapa balva
2018. gada Lielā Kristapa balvas tika pasniegtas kinoteātrī Splendid Palace, Rīgā. Balvas pasniedza Latvijas Kinematogrāfistu savienība labākajām 2017./2018. gada filmām divdesmit vienā kategorijā. Kinofestivāls norisinājās no 11. līdz 13. novembrim.
Lielā Kristapa balvas režisors ir Mārtiņš Ķibers, bet vadītājs Egons Dombrovskis. Ceremonijas vadīšanā piedalījās arī teātra trupa "Kvadrifrons", kā arī ar vokālajiem un mūzikas priekšnesumiem uzstājās Ieva Parša, Intars Busulis, Mārtiņš Zilberts, Juris Vaivods un Raimonds Pauls.
Balvas par mūža ieguldījumu latviešu kino mākslā saņēma Latvijā Ābrams Kleckins un Miks Savisko.
Nivhi
Nivhi (pašnosaukums: нивх, daudzskaitlī нивхгу (Amūras), vai ниғвӈ daudzskaitlī ниғвӈгун (Sahalīnas)) ir tauta Ziemeļaustrumāzijā, viena no Krievijas Federācijas Tālo Austrumu un Galējo Ziemeļu tautām. Dzīvo Sahalīnas salas ziemeļu daļā un Timas upes baseinā (vairāk nekā 2 tūkstoši cilvēku), kā arī Amūras lejtecē (2034 cilvēki).
Kopskaitā 4466 cilvēki. Tie pieder pie lielās mongoloīdu rases Ziemeļāzijas rases Centrālāzijas tipa. Kopā ar čukčiem, korjakiem un citām ziemeļaustrumu tautām viņi ir daļa no Paleoāzijas grupas. Novecojis nosaukums ir giļaki. Šis etnonīms tika plaši izmantots līdz 20. gadsimta 30. gadiem. Daži vecie nivhi sevi dēvē par giļakiem arī mūsdienās. Papildus nivhiem krievi giļakus sauca arī par ulčiem, negidaliem un daļēji evenkiem.
Viļānu muiža (ciems)
Viļānu muiža ir ciems Viļānu novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 1,7 km no pagasta un novada centra Viļāniem un 217,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz dienvidiem no Viļāniem, pie autoceļu P58 (Viļāni–Preiļi–Špoģi) un V595 (Viļāni–Maltas Trūpi–Lomi) krustojuma, Maltas kreisajā krastā.
Vilis Biļķins
Vilis Biļķins (1887-1974) bija latviešu skolotājs un vēsturnieks, Rīgas pilsētas Vēstures arhīva direktors (1935-1944).
Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 4. jūlijā Zālītes pagasta "Kēniņos". Pēc Pirmā pasaules kara 1919. gadā Vladivostokā iestājās Imantas pulkā, 1927. gadā beidza Latvijas Universitātes Vēstures fakultāti. Bija vēstures skolotājs Rīgā un Jelgavā (1928-1935), Rīgas pilsētas Vēstures arhīva direktors (1935-1944). Vairākkārt bija studiju ceļojumos ārzemēs.
Otrā pasaules kara beigās piedalījās Rīgas pilsētas Vēstures arhīva evakuācijā uz Čehoslovākiju. Latviešu ģimnāzijas skolotājs Minhenē (1945-1947), Baltijas Universitātes lektors (1946-1949). Pēc tam dzīvoja Lucernā un Bīlefeldē, kur turpināja pētījumus par Latvijas un Austrumprūsijas viduslaiku vēsturi. Izveidoja Latvijas senvēstures historiogrāfiju, to attīrot no agrāk pieļautajām romantiski nacionālajām hipotēzēm un pakļaujot zinātniski pamatotai kritikai.
Miris 1974. gada 14. jūlijā Bīlefeldē.
Autoceļš V598
V598 autoceļš Zabolotje—Maltas Trūpi ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu V553 Zabolotjē ar autoceļu V595 Maltas Trūpos. Autoceļš ir 6 km garš un klāts ar grants segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Silmalas pagastu un Preiļu novada Galēnu pagastu.
Stira
Stira (uk, be) ir upe Ukrainas ziemeļrietumos un Baltkrievijas dienvidos, Pripetes labā pieteka.
Upe sākas Volīnijas augstienē, plūst cauri Ukrainas Ļvivas, Volīnijas un Rivnes apgabaliem, tad šķērso Baltkrievijas robežu, kuras teritorijā ietek Pripetē. Stiras upes krastā atrodas Berestečko, Rožiščes, Luckas un Varašas pilsētas.
Kristians Kabasele
Kristians Kabasele (fr; dzimis ) ir Beļģijas futbolists, aizsargs. Kopš 2023. gada spēlē Itālijas A sērijas komandā Udinese.
Sasniegumi
Ludogorets Razgrad
Prokls (krāteris)
Prokls (la) ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē, uz rietumiem no Krīžu jūras, neliela līdzenuma Palus Somni austrumdaļā. Krāteris nodēvēts grieķu filozofa Prokla vārdā. Nosaukumu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.
Prokls ir relatīvi jauns krāteris, ne vecāks par 1,1 miljardu gadu. Tam ir piecstūraina forma ar skaidri izteiktu valni (paceļas apmēram 900 m virs apkārtējās virsmas), ziemeļaustrumu daļā valnis vairāk nolīdzinājies. Krātera iekšpusē vaļņa sienas gludas, ar augstu albedo. Krātera dibens nelīdzens. Prokla krātera izmeši gaišu staru veidā stiepjas līdz 600 km attālumā ap krāteri.
Pavadoņkrāteri
Uz Mēness kartēm šie krāteri tiek apzīmēti ar burtu uz krātera malas, kas ir tuvāk Prokla krāterim.
Nama
Nama (chk) ir koraļļu sala Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Čūkas pavalstī, administratīvi veido atsevišķu municipalitāti. Iedzīvotāji ir mikronēzieši, runā mortlokiešu valodā.
Ģeogrāfija
Nama (agrāk dēvēta arī par d'Irvila salu un Sanrafaelu) ir koraļļu sala Karolīnu salu centrālajā daļā 65 km uz dienvidaustrumiem no Čūkas atola un 14 km uz ziemeļrietumiem no Losapas atola. Salas platība 74,8 ha, augstākais punkts ir 6 m vjl, salu iekļauj koraļļu rifs. Vienīgā apdzīvotā vieta izstiepusies gar salas rietumu krastu; salā atrodas Lukeiselas reģiona vidusskola.
Artūrs Zjuzins
Artūrs Zjuzins (dzimis Rīgā) ir profesionāls Latvijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv Latvijas Virslīgas klubu FK RFS.
Klubos
Karjeru sācis Latvijā FK Ventspils sastāvā. 2011. gadā pirmoreiz spēlēja ārpus Latvijas — pārstāvēja Slovākijas līgas klubu MŠK Žilina, kura sastāvā aizvadīja tikai piecas spēles un guva vienus vārtus. 2011. gada augustā parakstīja līgumu ar Krievijas Nacionālās līgas klubu Kaļiņingradas "Baltika", kurā jau spēlēja divi Latvijas futbolisti — vārtsargs Aleksandrs Koliņko un pussargs Maksims Rafaļskis. Komandā nospējēja četras sezonas, aizvadot vairāk nekā 100 spēles. 2015. gada augustā pārgāja uz citu Krievijas Nacionālās līgas klubu — Orenburgas "Gazovik".
Pēc iekļūšanas Premjerlīgā Orenburgas klubs sadarbību ar Zjuzinu neturpināja, un 2016. gada jūlijā viņš pievienojās Krievijas klubam Tambov. 2016. gada beigās atgriezās Latvijā, parakstot divu gadu līgumu ar Virslīgas klubu Riga FC.
Izlasē
Latvijas futbola izlases sastāvā debitējis 2012. gada februārī draudzības spēlē pret Kazahstānu. Pirmos vārtus izlases labā guva draudzības spēlē pret Igauniju. Pēc 2023. gada 28. marta 2024. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēles pret Velsu kopā ar Pāvelu Šteinboru pārkāpa komandas disciplīnu un uz nākamo spēli abi vairs netika izsaukti.
Coxiella burnetii
Coxiella burnetii (arī Rickettsia buretii) ir ļoti mazas gramnegatīvas baktērijas. Ir ovālas, pleomorfas (morfoloģiski daudzveidīgas); izmēri 0,2-0,7 µm. Obligāti intracelulārie (iekššūnu) parazīti. Spēj veidot filtrējošās jeb L-formas. .
Izraisa Q drudzi, kura inkubācijas periods ir 18—21 diena. Slimību pavada drudzis, galvas sāpes, citi ARS (akūta respiratorā saslimšana) simptomi. Slimība var norisēt līdzīgi SARS (atipiskajai pneimonijai). Var būt arī slikta dūša un vemšana. Slimniekiem ar Coxiella burnetii izraisītu pneimoniju novēro aknu bojājumu, kuru pavada hepatolienālais sindroms.
Sjūzena Kahramānere
Sjūzena Kahramānere (1913. gada 21. maijs — 2006. gada 22. februāris) bija viena no pirmajām sievietēm matemātiķēm Turcijas akadēmiskajās aprindās.
Izglītība
Kahramānere ir dzimusi Uskudarā, Stambulā, ķirurga Dr. Rifki Osman Bey un Halepu rajona mantziņa meitas Müzeyyen Hanim ģimenē. No 1919. līdz 1924. gadam Sjūzena mācījās Moda Nümune Inas pamatskolā. Pēc uzņemšanas Notre Dame De Sion privātajā franču vidusskolā 1924. gadā, viņa ieguva vidējo izglītību un 1934. gadā ieguva bakalaura grādu.
Pēc 1933. gadā veiktajām augstākās izglītības reformām Stambulas augstskolā, kas bija vienīgā augstākās izglītības iestāde valstī, tika modernizēta un pārdēvēta par Stambulas Universitāti. Tā kļuva par zinātniskās pētniecības mītni tiem vācu akadēmiķiem, kuri bija aizbēguši no Vācijas pirms Otrā pasaules kara.
Sjūzena Kahramānere studijas Stambulas Universitātes Matemātikas un astronomijas nodaļā uzsāka 1934. gadā.
Studiju laikā Kahramānere mācījās pie tādiem slaveniem matemātiķiem kā prof. Ali Jara, prof. Kerima Erima, prof. Riharda fon Mīzesa, prof. Hildas Geiringeres un prof. Viljama Prāgera.
1939. gadā Sjūzena Kahramānere absolvēja Stambulas Universitātes Matemātikas un astronomijas nodaļu. Laika posmā no 1939. līdz 1940. gadam viņa uzsāka pētījumu projektus fizikas jomā.
1943. gadā Sjūzena turpināja studijas doktorantūrā, uzsākot darbu "Koeficientu problēmas komplekso funkciju teorijā" prof. Kerima Erima vadībā, kurš bija pirmais matemātiķis Turcijā ar doktora grādu, kas doktora studijas bija beidzis Frīdriha-Aleksandra Universitātē Vācijā pie darba vadītāja prof. Adolfa Hurvica. Prof. Kerims Erims bija arī pirmais zinātnieks, kurš Turcijā vadīja matemātikas doktora studijas. Kahramāneres doktora disertācijas tēma bija to funkciju analīze, kurām ir viena un tā pati vērtība vai vienādas dotās vērtības (oriģināli: Sur les fonctions analytiques qui prénnent la même valeur ou des valeurs donnés (ou en m points donnés)). 1940./1941. akadēmiskā gada sākumā Kahramānere sāka strādāt par skolotāja palīgu Čamlidžas meiteņu vidusskolā, kur arī turpināja darbu kā matemātikas skolotāja līdz 1943. gadam. 1943. gadā viņa strādāja par pasniedzēja asistentu studiju kursos Analīze I un II Stambulas Universitātes Zinātņu fakultātes Matemātikas nodaļā. Pēc doktora disertācijas apstiprināšanas Sjūzena Kahramānere turpināja zinātniskos un akadēmiskos pētījumus Stambulas Universitātē kā viena no pirmajām Turcijas matemātiķēm ar doktora grādu matemātikā.
Kahramānere uzrakstīja disertāciju “ Sur l'argument des fonctions univalentes ” (par vienādu funkciju argumentiem), lai iegūtu docenta kvalifikāciju. Tajā pašā gadā Sjūzena kļuva par docenti, sekmīgi nokārtojot nepieciešamos eksāmenus. 1957. gada janvārī uz gadu Kahramānere tika nosūtīta uz Helsinku Universitāti pie prof. Ralfa Nevanlinna, lai veiktu pētījumu komplekso funkciju teorijā. Viņa piedalījās Skandināvijas matemātiķu kongresā, Starptautiskajā kolokvijā par funkciju teoriju Helsinkos tā pašā gadā augustā, kā arī bija iespēja satikt tādus slavenus matemātiķus kā, piemēram, Ernstu Helderu, Vilhelmu Blaški, Larsu Valerianu Ahlforsu, Polu Montelu, Olli Lehto, Miačislavu Biernacki, Aleksandru Gelfondu, Albertu Flūgeru, Vilfrēdu Kaplanu, Valteru Haimani un Pālu Erdēšu.
1957. gada novembrī Kahramānere devās uz Cīrihi, lai aptuveni gadu turpinātu zinātniskos pētījumus Cīrihes Universitātē, kur lekcijas tolaik pasniedza prof. Ralfs Nevanlinna. 1958. gada augustā viņa piedalījās Starptautiskās matemātikas savienības rīkotajā Starptautiskajā matemātiķu kongresā Edinburgā, kur tika pasniegtas Lauku ordenis, Nevanlinna balva, Gausa balva un Černa ordenis.
Stambulas Universitātē Kahramānere atgriezās 1958. gada beigās. 1959. gada rudenī viņa ieguva NATO stipendiju, uz kuru viņa bija pieteikusies prof. Ralfa Nevanlinnas pamudināta. No 1959. līdz 1960. gadam Kahramānere strādāja Cīrihes Universitātē.
Pēcāk Sjūzena mēnesi veica zinātniskos pētījumus Stenfordas Universitātē. Tā paša gada septembrī viņa turpināja pētniecību Helsinku Universitātē. Pie saviem pienākumiem Stambulas Universitātē Kahramānere atgriezās 1960. gada oktobra beigās.
Viņa piedalījās Stokholmā rīkotajā Starptautiskajā matemātiķu kongresā, kas notika 1962. gada augustā. Savu pētniecisko darbību Sjūzena veica Helsinku Universitātē un Cīrihes Universitātē tā paša gada septembrī un oktobrī. 1966. gada augustā viņu uzaicināja uz Otro Ralfa Nevanlinna kolokviju. 1966. gada augustā Kahramānera pievienojās Starptautiskajam matemātiķu kongresam (ICM) Maskavā. Pēc kongresa viņa turpināja studijas Helsinku Universitātē septembrī un oktobrī, lai pabeigtu savu doktorantūras disertāciju.
Viņas profesores disertācija ar nosaukumu "Sur les singularites d'une application différentiable" (diferencēšanas īpatnības) tika pieņemta 1968. gadā, kā rezultātā Kahramānere kļuva par profesori. 1970. gadā viņa vadīja zinātniskos pētījumus dažādās Londonas, Parīzes, Cīrihes un Nicas Universitātēs. Kahramānere piedalījās arī 1970. gadā rīkotajā Nicas Starptautiskajā matemātiķu kongresā. Sjūzena Kahramānere deva ieguldījumu Balkānu Matemātiķu savienības dibināšanā, kas notika ar Rumānijas, Dienvidslāvijas, Grieķijas, Bulgārijas un Turcijas līdzdalību. 1971. gadā viņa ņēma dalību Balkānu Matemātiķu savienībā Atēnās, kā arī piedalījās kongresā, ko 1971. gada septembrī organizēja Balkānu matemātiķu savienība.
1973. gada maijā un jūlijā prof. O. Lehto, prof. Menahems Maks Šīfers, Prof. O. Tammi, prof. Dževdets Kodžaks un prof. H. Mincs devās pie Kahramāneres, lai veiktu kopīgus zinātniskos pētījumus. 1976. gadā viņa pievienojās Silivri Matemātikas pētījumu institūta semināram un Starptautiskajam simpozijam par funkciju teoriju. Šajā simpozijā prof. Ralfs Nevanlinna pasniedza Honoris Causa apbalvojumu. Tajā pašā gadā viņai tika piešķirta Jyvaskyla Universitātes (Somija) apbalvojums. Tāpat Kahramānere 1977. gadā pievienojās Varnā organizētaja Balkānu Matemātiķu savienības konferencē. 1978. gadā Sjūzena piedalījās arī Starptautiskajā matemātiķu kongresā Helsinkos un Ralfa Nevanlinna kolokvijā Joensū. Sjūzena Kahramānere bija Stambulas Universitātes Matemātikas katedras vadītāja no 1978. līdz 1979. gadam.
Sjūzena Kahramānere bija Ahmeta Derneka, Rifki Kahramānera un Jasara Polatoglu doktorantūras darba vadītāja, kā arī Semina Akdogana darba līdzpārraudzītāja.
1983. gada sākumā Sjūzena Kahramānere aizgāja no darba Stambulas Universitātē pēc akadēmiskajā darbā pavadītiem 40 gadiem. Taču pēc pensionēšanās viņa turpināja zinātniskos pētījumus. 1987. gada augustā viņa piedalījās Ralfa Nevanlinna kolokvijā Ļeņingradā.
Publikācijas
Kahramānere prata angļu, franču, vācu un arābu valodu. Viņa uzrakstīja neskaitāmus zinātniskus pētījumus, no kuriem daži ir:
Apbalvojumi
Haliča Rotari klubs Sjūzenai Kahramānerei piešķīra Neatkarības kara zobenu Turcijas Republikas 75. gadadienā.
Personīgā dzīve
Sjūzena Kahramānere nomira Stambulā, trešdienā, 2006. gada 22. februārī.
Sjūzenas Kahramāneres dēls H. Rifki Kahramāners un viņa sieva Jāsemina Kahramānere arī ir matemātikas profesori.
Līce (nozīmju atdalīšana)
Līce var būt:
Tālavs
Tālavs var būt:
Princese ar pērtiķi
"Princese ar pērtiķi" ir 1913. gadā gleznota Jaņa Rozentāla glezna. Tā atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā.
Glezna savulaik piederējusi Emīlijai Benjamiņai un atradās Benjamiņu namā. Padomju laikos šis nams piederēja Rakstnieku savienībai, un 1954. gadā organizācija nodeva gleznu muzeja kolekcijā.
Glezna 1913. gada pavasarī kopā ar vēl vairākiem darbiem piedalījās Baltijas mākslinieku savienības izstādē. Tajā pašā gadā izmērā neliela gleznas versija tika izstādīta Minhenē Stikla pilī un reproducēta uz vācu izdevniecības Velhagen & Klasing (viņu uzmanības lokā atradās sieviete kā skaistuma ideāla nesēja) mēnešraksta Velhagen & Klasing Monatshefte reklāmas pastkartes. Rīgā glezna tehnisku iemeslu dēļ atgriezās ar novēlošanos, taču raisīja sabiedrībā lielu interesi – gandrīz visi kritiķi to pieminēja recenzijās, gan peļot, gan vērtējot atzinīgi. Līdz ar šo darbu starptautisku atpazīstamību autoram atnesa tieši akadēmiskās formas savienojums ar dekoratīvismu, kā arī viņam raksturīgā intriģējošā simbolika. Šajā laikā mākslinieks arī ieguva materiālu nodrošinājumu un relatīvu neatkarību, kas deva iespēju turpmākajā jaunrades procesā strādāt brīvāk.
Gleznas apraksts
Glezna "Princese ar pērtiķi" ir akademizētā mimētiskā simbolisma un jūgendstila sintēzes virsotne. 19. un 20. gadsimta mijai raksturīgs konkrēts sievietes tips – viņai ir gari, atrisuši mati, puspievērtas acis un jutekliskas lūpas, šādu sievieti var traktēt gan kā melanholiskā kontemplācijā ieslīgušu būtni, gan kā dēmonisku radījumu. Par iespējamiem prototipiem tiek uzskatīta aktrise Marija Leiko, taču ticamāk, ka tā bijusi kāda karnevālā redzēta dāma – vācbaltiešu vingrotāja Goto Betge, vēl kāds min somu dejotāju Megiju Gripenbergu. Plašākā nozīmē - atveidotais sievietes tēls iekļaujas plašākā 20. gadsimta sākuma Eiropas mākslas kontekstā. Toties par pērtiķa identitāti šaubu nav. Rozentāla dēls Miķelis atcerējās: “Katru rītu Alberta ielā 12 ieradās čigāns ar pērtiķīti. Pērtiķīti tēvs izmantoja kā modeli, un čigāns par katru dienu saņēma 1 rubli.’’ Darbā redzamā jūgendstila skaistule ļauj sarkanā āksta mētelītī ietērptam pērtiķim to satvert – šo vēstījumu var interpretēt kā mākslinieka atkarību no sabiedrības. Savukārt Pāvilam Gruznam šķitis, ka gleznā netieši attēlots mākslinieks kā kalps un rotaļa daiļajai mākslai, kas ir izplatītāks uzskats, jo 20. gadsimta mijā princese ir bijis dailes simbols, to izmantojušas arī A. Brigadere un Aspazija. Tomēr nevar izslēgt iespēju, ka gleznas vēstījums pauž mākslinieka iekšēju pārdzīvojumu. "Princese un pērtiķis" ir gleznoti uz ornamentāla fona, gleznas formāts ir vertikāls, tās formālais risinājums liecina par mākslinieka aizraušanos ar japāņu gravīru. Gleznai ir veidotas vairākas versijas (mākslinieks variēja ar detaļām un formāta izmēru). Pirmais uzmetums ir ogles un zīmuļa tehnikā, nākamajā stadījā tas zīmēts uz papīra un dublēts uz kartona.
Latvijas Bankas kolekcijas monēta
2016. gadā Latvijas Banka izdeva kolekcijas monētu Jaņa Rozentāla piemiņai, tās reversā ir gleznas reprodukcija.
Lielais diktators
"Lielais diktators" (en) ir 1940. gada ASV satīriska politiskā komēdijdrāmas filma, kuras režisors, scenārija autors, galvenais aktieris bija Čārlijs Čaplins.
Filma ir satīra par Ādolfu Hitleru, Benito Musolīni fašismu, antisemītismu un nacistiem. Pats Čaplins filmā attēlo Adenoīdu Hinkelu un ebreju bārddzini.
Filma iznāca deviņus mēnešus pēc pirmās Holivudas parodijas par Hitleru — You Nazty Spy! ar The Three Stooges galvenajās lomās. Čaplins bija vienīgais filmu veidotājs, kas skaņu kino ērā vēl turpināja veidot mēmās filmas, šī ir Čaplina pirmā īstā skaņu filma, kā arī viņa komerciāli veiksmīgākā filma. 1964. gada autobiogrāfijā Čaplins atzina, ka nebūtu veidojis šo filmu, ja zinātu par koncentrācijas nometnēs notiekošajām šausmām.
Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai piecās nominācijās, tomēr netika saņemta neviena. 1997. gadā "Lielais diktators" tika iekļauts ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". 2000. gadā Amerikas Kinoinstitūts to ierindoja 37. vietā labāko komēdiju sarakstā.
Kristofers Nordfelds
Kristofers Nordfelds (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, vārtsargs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Zviedrijas Allsvenskan kluba AIK sastāvā.
Džona Hekss
"Džona Hekss" (en) ir 2010. gada ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Džimijs Heivords. Filmas sižets balstīts uz DC Comics tāda paša nosaukuma tēlu.
Filmā galvenās lomas attēlo Džošs Brolins, Džons Malkovičs, Megana Foksa, Maikls Fasbenders un Vils Ārnets. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā ASV Bruņotie spēki savervē atlīdzības mednieku, kuram apmaiņā pret brīvību jāapstādina terorists, kurš ir gatavs uz Zemes izveidot elli.
Nikiass Arnts
Nikiass Arnts (de, dzimis ) ir Vācijas treka un šosejas riteņbraucējs, šobrīd pārstāv  komandu.
Arnta lielākās uzvaras šosejas riteņbraukšanā ir posms 2016. gada Giro d'Italia un 2017. gada Cadel Evans Great Ocean Road Race viendienas sacensības.
Artnts uzvarēja 2019. gada Vuelta a España 8. posmā.
Austrijas Elizabete
Austrijas Elizabete var būt
Djego Rivera
Djego Rivera (es, pilnajā vārdā — Djego Marija de la Konsepsjons Huans Nepomuseno Estanislao de la Rivera i Barjentoss Akosta i Rodrigess (es); — ) bija meksikāņu gleznotājs, murālists, kreisās politikas darbonis.
1929. gadā Djego Rivera apprecēja Frīdu Kalo.
Sprīdītis (ciems)
Sprīdītis ir ciems Valmieras novada Brenguļu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Gaujas upes krastā.
Rjoko Takara
Rjoko Takara (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Brikuļi
Brikuļi ir ciems Viļānu novada Viļānu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 5,8 km no pagasta un novada centra Viļāniem un 217,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V596 (Viļāni–Pilskalns–Nagļi), netālu no Maltas upes.
Emīls Druārs
Emīls Druārs (fr) bija beļģu loka šāvējs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vienā loka šaušanas disciplīnā — Sur la Perche à la Herse. Šajā disciplīnā viņš ieguva sudraba medaļu, kopā ar Francijas sportistu Ogistu Serurjē.
No Muhjons
No Muhjons (dzimis, miris ) bija Dienvidkorejas politiķis un jurists, valsts prezidents no 2003. līdz 2008. gadam.
Kļuvis par tiesnesi (tomēr nekad nebija apmeklējis koledžu), vēlāk kļuva par respektētu cilvēktiesību juristu, aizstāvējis protestantus studentus, kas tika apsūdzēti par prokomunismu. 1980. gadu beigās iesaistījās politikā, iekļuva Dienvidkorejas parlamentā. 2003. gadā tika ievēlēts par Dienvidkorejas prezidentu. 2004. gadā bija spiests uz laiku atkāpties no amata impīčmenta dēļ (finanšu skandāla dēļ). Viņa prezidenta amata termiņš beidzās 2008. gadā. 2009. gadā izdarījis pašnāvību.
Ausleja
Ausleja jeb vēja zivtiņa (Leucaspius delineatus) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas ir vienīgā suga ausleju ģintī (Leucaspius). Tā sastopama Eiropā un Rietumāzijā. Makšķernieki mēdz izmantot kā ēsmas zivtiņu zandartu un asaru ķeršanai, tādējādi pārvedot ausleju no vienas ūdenstilpes uz otru un mākslīgi izplatot to. Auslejas zvīņas izmanto, lai ražotu īpašu esenci (Essence d'Orient), ar kuru noklāj mākslīgās pērles.
Izplatība
Auslejas izplatības areāls rietumos sākas ar Reinas lejteci un Vācijas ziemeļdaļas upēm, austrumu virzienā turpinās pāri Baltijas jūras upju baseiniem. Tā sastopama arī Melnās jūras austrumos, Rioni upes baseinā, kā arī Kaspijas jūras upju baseinos, gan ziemeļos, gan dienvidos (Kūras upes baseins), bet Egejas jūras baseinā tā mājo, sākot ar Maricas baseinu un beidzot ar Mestas upes baseinu. Ausleja tikpat kā nav sastopama Skandināvijā, tā mājo tikai pašos Zviedrijas dienvidos. Vistālāk dienvidos tā sastopama Turcijas un Irānas upēs, bet vistālāk austrumos Kazahstānā. Introducēta daudzās Francijas upēs. Zinātnieki joprojām nav izpratuši, kā ausleja samērā ātri spēj ieņemt jaunas, nesen uzbūvētas ūdenstilpes, kas nav savienotas ar citām tilpnēm.
Latvijā
Latvijā ausleja mājo daudzās upēs un ezeros. Sastopama arī nelielos, seklos, stipri aizaugušos un slēgtos ezeros, mēdz savairoties arī dīķsaimniecībās.
Izskats
Ausleja ir neliela saldūdens zivs ar lielām, sudrabainām zvīņām, kuras pie ādas piestiprinās ļoti vaļīgi. Paņemot zivi rokās, zvīņas uzreiz atdalās. Auslejas garums ir līdz 12 cm, svars līdz 13 g, bet visbiežāk tās garums ir apmēram 6 cm. Ķermenis samērā slaids, no sāniem nedaudz saplacināts. Mute vērsta uz augšu un uz priekšu. Mugura zaļgandzeltena, sāni un vēders sudrabains. Uz sāniem šaura, īpaši spoža, sudrabaina garenjosla. Pirms nārsta tēviņiem uz galvas izveidojas nārsta kārpiņas. Sānu līnija nepilnīga vai reizēm tās nav. Anālā spura garāka nekā muguras spura.
Vairošanās
Dzimumgatavība auslejai iestājas 1—2 gadu vecumā, sasniedzot 2—4 cm garumu (Latvijā 3—5 cm garumu). Nārsts ilgst no aprīļa līdz augustam, Latvijā jūnijā un jūlijā, kad ūdens temperatūra sasniedz 5—25°C. Nārsts notiek 0,1—1,5 m dziļumā, ar augiem bagātā vietā. Auslejai raksturīgs porciju nārsts līdz 3 piegājieniem, ar apmēram 2 nedēļu starplaiku. Auglība 0,1—6,1 tūkst. ikru. Kopējais nārsta ilgums 14—70 dienas. Tēviņš ir teritoriāls, tas iztīra nārstošanas vietu un apsargā ikrus. Ikri pielīp ķēdīšu veidā (viena līdz divu ikru platumā) pie peldošu lapu un citu priekšmetu apakšpuses, pie augu kātiem un saknēm. To attīstība ilgst 4—12 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Veido hibrīdus ar vīķi, raudu un sapalu. Ausleja parasti dzīvo apmēram 2—6 gadus, Latvijā līdz 8 gadu vecumam.
Millroze
Millroze (de, dsb) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Oderas-Šprē apriņķī 15 kilometrus uz dienvidrietumiem no Frankfurtes pie Oderas pie Oderas-Šprē kanāla, Grosermilrozerezera ziemeļu krastā. Daļa no pilsētas atrodas Šlaubetāles dabas parka (Naturpark Schlaubetal) teritorijā.
Iveta Grigule-Pēterse
Iveta Grigule-Pēterse (dzimusi Iveta Grigule Rīgā) ir latviešu politiķe, bijusi Eiropas Parlamenta un Saeimas deputāte. Šobrīd bezpartijiska, iepriekš bijusi Latvijas Zaļās partijas un Latvijas Zemnieku savienības biedre.
Millroze
Vēsture
Apdzīvotā vieta kā dzirnavas rakstos minēta 1275. gadā un tās darbojas vēl šodien. Pēc Otrā pasaules kara - VDR pilsēta, līdz 1990. gadā iekļāvās apvienotajā Vācijā.
Eduards fon Delingshauzens
Dzīvesgājums
Dzimis 1863. gada 31. (19.) martā Tallinā muižnieka barona Nikolaja fon Delingshauzena (1827—1896) un viņa sievas Adīnes, dzimušas fon Veisas (Weiss, 1837—1912), ģimenē. Mācījās Tallinas Domskolā (1876—1880), studēja fiziku Tērbatas Universitātē (1880—1884). 1885. gadā dienēja Jelizavetgradas huzāru pulkā Grobiņā, pēc tam turpināja studijas Berlīnē un Minhenē (1885—1886). No 1887. gada nodarbojās ar lauksaimniecību Rietumviru apriņķī, no 1895. gada bija Katentakas muižas (de, et) un Saustes (Sauß) muižas īpašnieks. Līdztekus bija Viruzemes skolu revidents, apriņķa deputāts (1899—1902), Igaunijas bruņniecības vadītājs (1902—1918). Krievijas impērijas Valsts Padomes (ru) loceklis (1907—1912), īstenais valsts padomnieks (1911). Vācu okupācijas laikā 1918. gadā bija Igaunijas Zemes sapulces (Estländischer Landesversammlung) priekšsēdētājs, vadīja Igaunijas un Vidzemes pārstāvju delegāciju pie Vācijas impērijas ķeizara Vilhelma II Berlīnē un Spā. 1918. gada 12. aprīlī viņu ievēlēja par Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotās Zemes padomes priekšsēdētāju Rīgā. Latvijas un Igaunijas brīvības cīņu laikā viņš devās bēgļu gaitās uz Kēnigsbergu, vēlāk uz Hanoveri, Jēnu un Potsdamu, līdz mūža beigām pildīja Igaunijas dižciltīgo ģimeņu apvienību (1919—1939) un Vācbaltiešu apvienību (Baltenverband, no 1928).
Miris 1939. gada 9. jūlijā Potsdamā.
Iveta Grigule-Pēterse
Dzīvesgājums
Dzimusi 1964. gadā Rīgā. 1983. gadā absolvēja Rīgas 2. vidusskolu. 1989. — 1992. gadā bija Valsts akadēmiskā kora "Latvija" direktore. Studēja Latvijas Kultūras akadēmijā (bakalaura grāds, 1998) un Latvijas Universitātes Starptautisko attiecību institūtā (augstākā profesionālā izglītība, 2000). Strādāja valsts iestādēs un pašvaldībās (Lielrīgas reģionālā vides pārvalde, Rīgas dome, Latvijas Investīciju un attīstības aģentūra, Jūrmalas dome), kā arī par projektu koordinatoru uzņēmumā "Geo Consultants".
2012. gadā sāka studēt LU Sociālo zinātņu fakultātes maģistratūras programmā "Diplomātija".
Privātā dzīve
1987. gadā apprecējās ar uzņēmēju un politiķi Romānu Mežecki, pēc deviņiem gadiem izšķīrās. I. Grigulei ir meita Anete, kura bija cita Eiropas Parlamenta deputāta no Latvijas Andreja Mamikina stažiere, laikā, kad I. Grigule bija ievēlēta EP. 2017. gadā apprecējās ar Ēriku Pētersu.
Politiskā darbība
2001. gadā I. Grigule tika ievēlēta Mārupes pagasta padomē no Jaunās Kristīgās partijas saraksta, kā bezpartejiska kandidāte. Vēlākā viņas politiskā darbība saistās ar Latvijas Zaļo partiju (LZP), no kuras saraksta 2005. gada pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja uz Jūrmalas domi, toties nākamajās pašvaldību vēlēšanās 2009. gadā ievēlēta Mārupes novada domē no LZP veidotās Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS). Šai pašā gadā I. Grigule bija arī Jūrmalas pilsētas izpilddirektora (vēlākā mēra) Gata Trukšņa palīdze.
2010. gadā I. Grigule tika ievēlēta 10. Saeimā no ZZS saraksta. 2011. gadā viņa bija viena no pieciem deputātiem, kas Valsts prezidenta vēlēšanās virzīja Andra Bērziņa kandidatūru, ko ievēlēja par Latvijas prezidentu. Drīz pēc tam I. Griguli izslēdza no LZP, iemeslu formulējot: "par nelikumībām 10. Saeimas priekšvēlēšanu kampaņā, kā rezultātā LZP un ZZS tiek liegts valsts finansējums nākamās priekšvēlēšanu kampaņas izdevumu segšanai (95 015,50 lati)". Šis finansējums no valsts gan partijām liegts netika. Neraugoties uz izslēgšanu no partijas viņa turpināja darboties ZZS un tās Saeimas frakcijā. 2011. gadā ārkārtas Saeimas vēlēšanās ievēlēta arī 11. Saeimā no ZZS saraksta.
2013. gada septembrī kļuvusi par Latvijas Zemnieku savienības biedri. 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās kandidēja no ZZS saraksta ar trešo numuru un pēc intensīvas priekšvēlēšanu kampaņas izvirzījās saraksta līderpozīcijās un tika ievēlēta Eiropas Parlamentā. Parlamentā sākotnēji darbojās eiroskeptiskajā frakcijā "Brīvības un tiešās demokrātijas Eiropa" (Europe of Freedom and Direct Democracy), taču oktobrī no tās izstājās, gandrīz sagraujot frakciju. 2015. gada aprīlī viņa pievienojās ceturtajai lielākajai Eiropas Parlamenta politiskajai grupai — Eiropas liberāļu un demokrātu apvienībai.
2016. gada novembrī Iveta Grigule kopā ar diviem citiem EP deputātiem no Latvijas, Andreju Mamikinu un Tatjanu Ždanoku, balsoja pret Eiropas Parlamenta rezolūciju saistībā ar cīņu pret Krievijas un teroristisko organizāciju propagandu. 2017. gada februārī I. Grigule izstājās no Latvijas Zemnieku savienības, pamatojot to ar cerību, ka "viņas izstāšanās no partijas uzlabos LZS un, iespējams, arī valdības reitingus".
Septiņi (filma)
"Septiņi" (en) ir 1995. gada ASV psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Deivids Finčers.
Filma ir par policistu darba pāri Deividu Milsu, kas tikko pievienojies departamentam, un Viljamu Somersetu, kurš grasās iet pensijā un izmeklē sērijveida slepkavas lietu. Noziegumi tiek saistīti ar septiņiem nāves grēkiem: rijību, alkatību, slinkumu, dusmām, lepnumu, iekāri un skaudību. Galvenās lomas filmā attēlo Breds Pits, Morgans Frīmens, Kevins Speisijs, Džons Makginlijs un Gvineta Paltrova.
Filmas pirmizrāde notika 1995. gada septembrī.
Karaliskais operteātris
<mapframe text="Karaliskais operteātris" width=260 height=260 zoom=17 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q55018" }
Karaliskais operteātris (en), pazīstams arī kā Koventgārdenas opera (en) pēc rajona, kur tas atrodas, ir operteātris Liebritānijas galvaspilsētā Londonā. Operteātrī bāzējas Karaliskās operas trupa, Karaliskais balets un Karaliskā operteātra orķestris.
Karls Jūhans Jonsons
Karls Jūhans Jonsons (sv; dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, vārtsargs, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Jonsons spēlē Dānijas Superlīgas kluba FC København sastāvā.
Bavārijas Elizabete
Bavārijas Elizabete, pilnā vārdā Bavārijas hercogiene Elizabete Amālija Eiženija (de; dzimusi, mirusi ), bija Austroungārijas imperatora Franča Jozefa I sieva un Austrijas imperatore — konsorte, Ungārijas karaliene. Bērnībā, tuvu draugu aprindās, kā arī mūsdienās biežāk saukta par Sisī (de). Mūsdienās kļuvusi par Austrijas un Austroungārijas kultūras ikonu.
Niedru strazds
Niedru strazds (Acrocephalus arundinaceus) ir neliels kāpelētājķauķu dzimtas (Acrocephalidae) dziedātājputns. Sastopamas Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Izdala divas pasugas.