cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svalbāras akts
Svalbāras Akts vai Likums par Svalbāru (no) ir Norvēģijas likums, kas nosaka Svalbāras arhipelāga galvenos aspektus. Likumu 1925. gada 17. jūlijā pieņēma Norvēģijas Stūrtings pēc 1920. gada Svalbāras līguma stāšanās spēkā (visi pušu ratificēšanas) un tas nodibina Norvēģijas suverenitāti arhipelāgā un nosaka Norvēģijas krimināltiesību, civiltiesību un procesuālo tiesību spēkā stāšanos. Citi likumi un likumdošanas akti piemērojami tikai speciāli noteiktos gadījumos. Likums tāpat nodibina arhipelāga administrāciju, tajā skaitā gubernatora amatu un kopš 2002. gada — Longjērbīenes pašvaldību. Likums nosaka arī noteikumus nekustāmajam īpašumam un vides aizsardzībai.
Dženne
Pilsētas vēsture saistīta ar Timbuktu vēsturi. Pilsēta ir ievērojama ar nededzināto ķieģeļu arhitektūru, ievērojamākais objekts ir Džennes Lielā mošeja, kas 1906. gadā uzcelta iepriekšējās mošejas vietā. Uz dienvidiem no Džennes atrodas Dženne-Dženo, viena no senākajām pilsētām Subsahāras Āfrikā. Abas kopā iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Andrejs Zinkovs
Andrejs Zinkovs (dzimis ) ir bijušais latviešu hokejists, vārtsargs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Zinkovs karjeru sāka 1986. gadā, kad uzsāka spēlēt PSRS 3. līgas komandā Rīgas RASMS. Jau 1992.—93. gada sezonā Zinkovs pievienojās Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošajai Rīgas "Pārdaugava", būdams komandas otrais vārtsargs aiz Pētera Skudras. 1993. gadā kopā ar komandu kļuva par Latvijas čempionu. 1994., 1996. un 1997. gadā tika atzīts par Latvijas čempionāta labāko vārtsargu.
No 1998. līdz 2001. gadam Zinkovs četras sezonas aizvadīja Dānijas un Zviedrijas līgās, taču tad atgriezās Latvijā. 2003.—04. gada sezonu aizvadīja Igaunijas čempionātā, pēc tās beigām noslēdzot karjeru.
Pārstāvējis Latvijas izlasi 1994., 1996. un 1999. gada Pasaules čempionātā. Kopā izlases rindās aizvadījis 23 spēles.
Wikimedia nodaļu uzskaitījums
Wikimedia nodaļas ir nacionālas vai reģionālas bezpeļņas organizācijas, kas ir izveidotas, lai atbalstītu Wikimedia Foundation projektu, kā Vikipēdija, intereses vietējā mērogā. Nodaļas ir juridiski neatkarīgas no Wikimedia Foundation organizācijas. Pēc oficiālas atzīšanas ar fondu tās saista nodaļu vienošanās līgums. Nodaļām nav nekādas kontroles pār fonda tīmekļa vietnēm. Šīs organizācijas rīko reģionālās konferences, informatīvus un globālus pasākumus, kā Wikimania. 2015. gada janvārī bija 41 atzīta Wikimedia nodaļa.
Latvijā šobrīd nav savas Wikimedia nodaļas, pastāv tikai lietotāju grupa.
Kosovas meži
Kosovas meži klāj aptuveni 41% valsts teritorijas. Visvairāk mežu atrodas Kosovas dienvidrietumos, tostarp Pejes, Dečanas, Istokas, Junikas un Ģakovas nomalēs, un tos aizsargā īpaši Kosovas Konstitūcijas punkti.
Kosovas mežos saglabājusies bagāta flora un fauna, kas ir svarīga visam Balkānu reģionam. Kosovas flora satur aptuveni 25% Balkānu sugu un 18% no Eiropas floras sugām, savukārt būtiskākie reģioni ar augstāku bioloģisko daudzveidību ir Šara kalni un Albānijas Alpi. Tomēr Kosovas meži cieš no sezonāliem ugunsgrēkiem un nelikumīgas izciršanas.
Pārskats
Kosovas mežiem ir valsts nozīme un pašlaik tos aizsargā vairāk nekā desmit īpaši likumi. Tiek lēsts, ka to platība ir 464 800 hektāri (4,65 tūkst. km2), no kuriem 278 880 hektāri ir Kosovas Mežsaimniecības aģentūras pārvaldītais valsts īpašums un privātā īpašumā atrodas 185 920 hektāri.
Meži ietekmē Kosovas klimatu un kalpo kā aizsardzības līdzeklis pret zemes eroziju. Daļa mežu ir pārveidota par dabas kūrortiem un atpūtas parkiem to ārstnieciskās vērtības dēļ. Aplēses rāda, ka kopējais meža koksnes apjoms ir aptuveni 40 miljoni m3, no kuriem apmēram 90 m3 ir uz vienu hektāru.
Mežu veidi
Mežu klasifikācija saskaņā ar Kosovas mežsaimniecības aģentūru: Aptuveni puse no visiem Kosovas mežiem attiecināmi uz 0 līdz 20 gadu vecuma klasi, bet pārējā daļa ir gandrīz vienādi sadalīta starp 20 līdz 40 gadiem, 40 līdz 60 gadiem un 60 līdz 80 gadiem. Vairāk nekā divas trešdaļas no publiskajiem un privātajiem mežiem ir meži ar koku diametru virs 7 centimetriem, kuriem parasti ir lielāka vērtība. Bieži mežos sastopamās sugas Kosovā ir:
Mežu platība Kosovā ir pietiekama, lai pat izciršanas apstākļos dotu ikgadēju mežu pieaugumu. Esošie 40 miljoni m3 koksnes ik gadu pieaug par aptuveni 1,3 miljoniem m3 jeb apmēram 3 m3 uz hektāru. No otras puses, tiek uzskatīts, ka gada pieprasījums pēc koksnes gadā ir aptuveni 1 miljons m3. Šis milzīgais pieprasījums ir saistīts ar to, ka malka vēl joprojām ir visizplatītākais siltuma avots visā valstī. Tādējādi Kosovas mežu krājums katru gadu palielinās par 300 000 m3, kamēr pasaulē vērojams pretējais process.
Aizsargājamās teritorijas
Aptuveni 4,39% Kosovas teritorijas ir aizsargāti parki. Kopumā ir 97 aizsargājamās teritorijas, kas sastāv no dabas rezervātiem, reģionālajiem parkiem, dabas pieminekļiem un nacionālajiem parkiem. Lielākā aizsargājamā teritorija ir Šara kalnu komplekss ar kopējo platību 60 000 hektāru (600 km2), un tiek plānots par nacionālo parku pasludināt Albānijas Alpus.
Tiesību akti
Pamatlikumu par mežu saglabāšanu 2003. gadā apstiprināja toreizējais Kosovas parlaments. Kosovas Republikas Konstitūcija arī paredz, ka Kosovas meži ir jāaizsargā ar likumiem. Kopš tā laika ir apstiprināti daudzi citi likumi, tostarp likums par vides aizsardzību un teritorijas plānošanas likums, taču to piemērošana joprojām ir ierobežota. Mežu nelegāla izciršana, ko veic privātpersonas, ir galvenā grūtība, ar ko pašlaik saskaras vides aizsardzības iestādes. Papildus tam, ka šī darbība kaitē mežiem kopumā, tā rada nopietnus draudus apdraudētajām floras un faunas sugām, kas apdzīvo nelegālās cirsmas.
Meža platību novērtēšana
Pēdējais novērtējums par teritorijām, kas klātas ar mežiem Kosov ā bijis 2012. gadā. Tomēr tad tika ņemti vērā tikai 92 756 hektāri jeb 20% no visiem Kosovas mežiem. Iepriekšējais novērtējums, kas tika pabeigts 2002. gadā, arī apkopoja datus par to pašu platību, atstājot 80% meža platību ārpus aprēķiniem. Šis datu trūkums rada neērtības telpiskajai plānošanai; stabilu stratēģiju izveide cīņai pret koku nelikumīgu izmantošanu arī ir ļoti sarežģīta, jo trūkst reālas informācijas par stāvokli. Turklāt ugunsgrēkus, kas mēdz notikt karstajos vasaras mēnešos, nevar pienācīgi izsekot, ja novērtējuma ziņojumi attiecas tikai uz vienu piekto daļu no visiem mežiem. Nākamais novērtējums ieplānots 2022. gadā un tas, iespējams, aptvers lielāku teritoriju.
Atjaunojamā enerģija no biomasas
Kosovas iestādes mēģina pāriet uz atjaunojamo enerģiju, un malkas izmantošanas samazināšana ir daļa no stratēģijas. Plānots atjaunināt enerģijas ražošanu no biomasas, galvenokārt meža koksnes, jo tas samazinātu oglekļa dioksīda un citu potenciāli indīgu gāzu emisiju. Šo uzlabojumu pašlaik atbalsta ES un Kosovas valdība, kas 2011. gadā kopīgi finansēja projektu, kura apjoms bija 2,7 miljoni eiro un 300 tūkstoši eiro, lai palīdzētu uzlabot meža apsaimniekošanas politiku un ieviest Eiropas standartus stabilai pārvaldībai.
Trakais Zirgs
Trakais Zirgs (dzimis ap 1840. gadu, miris ) bija viens no galvenajiem siu indiāņu virsaišiem. Cīnījās pret ASV federālo valdību, pret balto amerikāņu ieceļošanu pamatiedzīvotāju teritorijās, lai aizstāvētu tradicionālo lakotu iedzīvotāju grupas dzīvesveidu. Piedalījies vairākās kaujās karā par Melnajiem pakalniem Lielo līdzenumu ziemeļdaļā.
1877. gada 5. maijā viņš un vēl daži citi indiāņu virsaiši padevās ģenerāļa Džordža Krūka armijai. Četrus mēnešus dzīvoja savā ciematā netālu no Robinsona forta, Nebraskā. Kad ģenerālis Krūks saņēma maldinošu informāciju par Trakā Zirga nodomu viņu nogalināt, viņš pavēlēja to arestēt. Pēc aresta Trakais Zirgs tika vests uz cietumu. Informācija par tālāko ir pretrunīga. Iespējams, Trakais Zirgs sāka pretoties, redzot, ka viņu ved nevis uz nopratināšanu, bet uzreiz uz cietumu. Miris 1877. gada 5. septembrī, pēc tam, kad sargs viņu ievainoja ar bajoneti.
Kosovas meži
Izmantošana un problēmas
Kosovas meža aģentūra, kas ir daļa no Lauksaimniecības, mežsaimniecības un lauku attīstības ministrijas Kosovas valdībā, ir iestāde, kas atbildīga par Kosovas mežu apsaimniekošanu un ar to saistīto jautājumu risināšanu. Tās statusu piešķīris meža likums un aģentūru veido vairākas mazākas nodaļas, kas nodarbojas ar mežu apsaimniekošanu.
No Kosovas kopējiem meža resursiem — 40 miljoni m3 — aptuveni 1 miljons m3 tiek izmantots apkures vajadzībām. Pastāv liels koksnes izmantošanas vai eksportēšanas potenciāls, tomēr tikai neliela daļa koku tiek zāģēta rūpnieciskiem mērķiem. Pēdējo desmit gadu laikā rūpniecībā tika izmantoti tikai aptuveni 70 000 līdz 80 000 m3 kokmateriālu, lai gan ir pietiekams koksnes pieaugums, lai divkāršotu šo daudzumu.
Ugunsgrēki
Kosovas mežos vasarā mēdz būt ugunsgrēki. Lielākie ugunsgrēki tika reģistrēti 2007. gada vasarā, kad aptuveni 5000 hektāru zemju cieta dabas un cilvēka izraisītu ugunsgrēku dēļ. Šī situācija atkārtojās turpmākajās vasarās, bet 2013. gadā tika veikti sagatavošanās pasākumi, lai mazinātu turpmākos ugunsgrēkus. Turklāt meža ugunsgrēki ir bīstami arī tādēļ, ka kalnos tie var izraisīt virkni citu dabas katastrofu, tostarp zemes nogruvumus. Lai gan ir bijuši vairāki mēģinājumi nodrošināties pret šādām katastrofām, to risks joprojām pastāv. Turklāt šo ugunsgrēku dēļ flora un fauna tiek pastāvīgi apdraudētas.
Nelikumīga ciršana
Aptuveni 40% publiski pārvaldīto mežu un 29% no privātajiem meži Kosovā tiek nelikumīgi izcirsti. Šara meži ir lielākais šo cirtēju darbības objekts; tikai 2008. gadā vien aptuveni 1800 m3 meža koksnes tika nelikumīgi izcirsti. Tas ir radījis finansiālus zaudējumus aptuveni pusmiljona eiro apmērā tikai šajā reģionā. 2010.gadā kopumā ir bijušas 7 600 tiesas prāvas saistībā ar nelegālu izciršanu mežsaimniecībā, kuras tikušas visai lēni risinātas. No otras puses, nelegāla mežu izciršana rada nopietnus draudus videi. Šādas darbības rezultātā visā valsts teritorijā, jo īpaši Prizrenas reģionā, lielas meža platības ir pārveidotas par zemēm lauksaimniecības vajadzībām.
Ir organizēti vairāki valdības projekti, lai novērstu nelikumīgu mežu izmantošanu un identificētu teritorijas, kas ir lielākie šīs darbības upuri.
Interesantas vietas
Germija ir reģionālais parks, kas atrodas Kosovas galvaspilsētas Prištinas ziemeļaustrumos un kura kopējā platība ir 6200 hektāru. Tas piedāvā vairākas pārgājienu takas kopā ar atpūtas iespējām, kā arī dažas slēpošanas trases.
Brezovica ir populārs slēpošanas kūrorts ziemas laikā vietējiem iedzīvotājiem, jo tā atrodas izdevīgā vietā Šara kalnos. Tas ir atrodas 900 līdz 2500 metru augstumā virs jūras līmeņa. Brezovica piedāvā gan dažādus ziemas sporta veidus ziemā, gan pārgājienus siltākās sezonās.
Starptautiskais statuss
Serbija uzskata Kosovu un attiecīgi arī Kosovas mežus par tās sastāvdaļu. Uz 2019. gada februāri Kosovu par neatkarīgu no Serbijas valsti bija atzinušas 102 no 193 ANO dalībvalstīm.
Žakmona lazda
Žakmona lazda ir lazdu dzimtas suga. Koks var sasniegt 25 metru augstumu; tas ir vienmāju (uz viena auga aug gan vīrišķie, gan sievišķie ziedi), un to apputeksnē vējš. Augs var veikt pašapputi. Tas zied no aprīļa līdz maijam, un rieksti nogatavojas no septembra līdz oktobrim.
Apvienošanās akts (Ukraina)
Apvienošanās akts (Ukraina) – jaunizveidoto ukraiņu valstu apvienošanās akts, ko 1919. gada 22. janvārī parakstīja Ukrainas Tautas Republika un Rietumukrainas Tautas Republika.
1918. gada 1. decembrī Fastivā abas republikas vienojās par apvienošanos. 1919. gada 3. janvārī to apstiprināja Ukrainas Rada. Rietumukrainas republiku iekļāva Ukrainā ar nosaukumu “Ukrainas Tautas Republikas Rietumu province”. Sarežģītajos militārajos apstākļos reāla valsts apvienošanās nenotika. Ukrainas lielāko daļu okupēja Sarkanā armija, un šeit izveidojās Ukrainas PSR, bet Rietumukrainas lielāko daļu līdz 1939. gadam anektēja Polijas Otrā republika.
Pa Rubika ceļu
"Pa Rubika ceļu" ir 2010. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Par Rubika ceļu sauc veloceliņu, kas savieno Rīgu ar Jūrmalu. Šis celiņš nosaukts Alfrēda Rubika vārdā un tā to dēvēt mēdz vēl mūsdienās. Kamēr filmas autori filmēja celiņu un tam apkārt esošos cilvēkus, dzīvniekus un satiksmes līdzekļus, A. Rubiku, kurš bija pret Latvijas neatkarību, ievēlēja Eiropas parlamentā.
Amata (stacija)
Amata ir bijusī pasažieru stacija līnijā Ieriķi—Abrene.
Vēsture
Staciju izveidoja Pirmā pasaules kara vācu okupācijas laikā 1918. gadā, tās sākotnējais nosaukums bija Putra, bet 1920. gadā to pārdēvēja par "Amatu". Spriežot pēc stacijas ēkas, kas visus ekspluatācijas gadus palikusi nemainīga, stacija šeit, visai asā līknē, ierīkota līdz ar dzelzceļa būvi. Iecirknī Ieriķi—Gulbene kustība slēgta 1999. gada 15. jūlijā. Sliedes demontētas 2009. gadā.
Marcelo Brozovičs
Marcelo Brozovičs (hr; dzimis ) ir Horvātijas futbolists, pussargs, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Saūda Arābijas profesionālās līgas kluba Al Nassr sastāvā.
Sasniegumi
Dinamo Zagreb
Inter Milan
Mihails Sergačovs
Mihails Sergačovs (ru, dzimis ) ir krievu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Sergačevs pārstāv NHL klubu Tampabejas "Lightning".
Marcelo Brozovičs
Sasniegumi
Horvātijas izlase
Mihails Sergačovs
Karjera
Sergačovu 2016. gada NHL drafta pirmajā kārtā draftēja Monreālas "Canadiens". viņu no Monreālas aizmainīja uz Tampabejas "Lightning". 2020. un 2021. gados kopā ar "Lightning" izcīnīja Stenlija kausu.
Krievijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2019. gada Pasaules čempionātā.
Zero pilsēta
"Zero pilsēta" (ru) ir 1988. gada PSRS fantasmagoriskā mākslas filma, kuras režisors ir Karens Šahnazarovs.
Sākotnēji filma bija nodomāta kā absurda komēdija, bet vēlāk režisors atzina, ka filma pārauga sākotnējo ieceri. Pēc Šahnazarova teiktā, šī filma ir par to, ka "mūsu pagātne ir neizprotama, jo pastāvīgi tiek mistificēta". Pastāv uzskats, ka filma ir alegorija par PSRS sabrukumu.
Filmas sižets ir par Maskavas mašīnbūves rūpnīcas inženieri Alekseju Varakinu, kurš dodas komandējumā provinces pilsētā, kur ar viņu sāk notikt dīvainas lietas.
Milošs Veļkovičs
Milošs Veļkovičs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāv Serbijas futbola izlasi. Kopš 2016. gada Veļkovičs pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu SV Werder Bremen.
Iepriekš spēlējis Anglijas komandās Tottenham Hotspur, Middlesbrough un Charlton Athletic.
Serbijas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā. Piedalījies 2018. un 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Serbija
Stefānija Frapāra
Stefānija Frapāra (fr; dzimusi ) ir Francijas futbola tiesnese. Kopš 2009. gada viņa ir iekļauta FIFA starptautiskajā tiesnešu sarakstā. Pirmā sieviete, kas tiesājusi UEFA Čempionu līgas spēli vīriešiem, kā arī FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēli.
Karjera
Sāka tiesāt jauniešu spēles 13 gadu vecumā. Kad viņai bija 18 gadi, viņa jau tiesāja Francijas U-19 čempionāta spēles. 2011. gadā sāka tiesāt spēles Nacionālajā čempionātā, kas ir Francijas vīriešu futbola trešā līmeņa līga. 2014. gadā Frapāra kļuva par pirmo sievieti, kas tiesāja spēli Francijas otrajā spēcīgākajā vīriešu profesionālā futbola līgā Ligue 2. Viņas pirmais nozīmīgākais starptautiskais turnīrs bija 2015. gada FIFA Pasaules kauss sievietēm Kanādā. Tajā viņa tiesāja divas spēles — vienu grupu turnīra spēli un astotdaļfinālu.
2018. gada 3. decembrī Frapāra tika apstiprināta par tiesnesi 2019. gada FIFA sieviešu Pasaules kausam, kas norisinājās Francijā. Viņa bija galvenā tiesnese divās spēlēs grupu turnīrā, tiesāja vienu ceturtdaļfinālu, kā arī tika norīkota tiesāt finālspēli starp ASV un Nīderlandi.
2019. gada aprīlī tika paziņots, ka Frapāra kļūs par pirmo tiesnesi sievieti Francijas vīriešu augstākā līmeņa futbola līgā Ligue 1. Viņas pirmā spēle notika 2019. gada 28. aprīlī, kad viņa vadīja spēli starp Amiens SC un RC Strasbourg. 2019. gada 2. augustā viņa tika nozīmēta tiesāt 2019. gada UEFA Superkausa spēli starp Liverpool un Chelsea. Tādējādi viņa kļuva par pirmo sievieti, kas tiesāja Eiropas līmeņa vīriešu futbola maču.
2020. gada 2. decembrī viņa kļuva par pirmo sievieti, kas tiesāja UEFA Čempionu līgas spēli, viņa pildīja galvenās tiesneses pienākumus mačā starp Turīnas "Juventus" un Kijivas "Dinamo". 2021. gada martā viņa kļuva par pirmo sievieti, kas tiesāja FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēli starp Nīderlandi un Latviju. 2022. gada 7. maijā viņa bija tiesnese 2022. gada Francijas kausa izcīņas finālā starp OGC Nice un FC Nantes.
2022. gada maijā FIFA iekļāva Frapāru tiesnešu sarakstā 2022. gada FIFA Pasaules kausam Katarā. Viņa bija viena no trim sieviešu tiesnesēm, kas tika apstiprinātas kā galvenās tieneses. Frapāra tika norīkota tiesāt grupu turnīra spēli starp Kostariku un Vāciju, kļūstot par pirmo sievieti galveno tiesnesi Pasaules kausa finālturnīrā.
2022.—2023. gada Spānijas futbola čempionāta Pirmās divīzijas sezona
Tā kā 2022. gada FIFA Pasaules kauss sākās 21. novembrī, pēdējā kārta pirms pārtraukuma tika aizvadīta 8.—9. novembrī. Līgas spēles atsākās 31. decembrī.
Par čempioniem 27. reizi vēsturē kļuva FC Barcelona futbolisti.
Strahiņa Pavlovičs
Strahiņa Pavlovičs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, pārstāv Serbijas futbola izlasi. Kopš 2022. gada Pavlovičs pārstāv Austrijas Bundeslīgas komandu Red Bull Salzburg.
Rāmuļi (stacija)
Rāmuļi ir bijusī pasažieru stacija līnijā Ieriķi—Abrene, apmēram kilometru uz ziemeļiem no Rāmuļu ciema. Bijusī stacijas ēka mūsdienās ir dzīvojamā ēka "Rāmuļu stacija". Nedaudz uz Gulbenes pusi no stacijas ēkas saglabājušās perona atliekas. Apmēram 1 km Ieriķu virzienā no stacijas bijušo dzelzceļu šķērso autoceļš V294 Cēsis—Bānūži. Ceļa malā pie autobusu pieturas "Rāmuļu skola" atrodas Rāmuļu stacijai veltīts "Zaļo dzelzceļu" informācijas stends.
Strahiņa Pavlovičs
Serbijas futbola izlases sastāvā debitējis 2020. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvā 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Rāmuļi (stacija)
Vēsture
Šī stacija ar nosaukumu Prawa atrodama 1918. gada vilcienu sarakstā. Kopš 1919. gada stacijas nosaukums ir Rāmuļi. Kopš 1999. gada stacija ir slēgta kopā ar visu līniju Ieriķi—Gulbene. 2009. gadā demontētas sliedes.
Strahiņa Pavlovičs
Sasniegumi
Partizan
Inverness Caledonian Thistle FC
Inverness Caledonian Thistle FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Invernesa.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Dejas improvizācija
Dejas improvizācija ir process, kurā deja tiek radīta spontāni, dažādos veidos savā starpā savienojot pamata kustības un figūras.
Improvizācija pāru sabiedriskās dejās
Lai veiktu improvizāciju pāru sabiedriskās dejās, būtiska nozīme ir prasmei vadīt un sekot, dejojot ar jebkuru partneri. Vēl viena svarīga prasme ir pārvaldīt deju grīdu. Tas nozīmē gan izmantot pēkšņi atbrīvojušos grīdas laukumu, papildinot savu horeogrāfiju, gan arī vienkāršot to, ja deju grīda ir maksimāli noslogota.
Nikola Kaliničs
Nikola Kaliničs (hr; dzimis ) ir Horvātijas futbolists, uzbrucējs, bijušais Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Itālijas Serie A klubā Hellas Verona sastāvā.
Sasniegumi
Atlético Madrid
Picas
"Picas" ir 2012. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Divi astoņpadsmitgadīgi puiši strādā picērijā, kur abi kaļ lielus nākotnes plānus. Vienu vakaru puiši sagriež savas dzīves kājām gaisā.
Sniegs (filma)
"Sniegs" ir 2012. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Lai arī latvieši mēdz dziedāt par augstajiem kalniem, uz kuriem viņi stāv un dzied, Latvijā kalnu īsti nemaz nav. Tomēr "stāvēt un dziedāt" latviešiem ir, kur - turpat, kur iespējams slēpot. Tā Latvijā rodas sniegoti kalni.
Ovruča
Ovruča (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Žitomiras apgabala Korosteņas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Noriņas upes krastos 138 km no apgabala centra Žitomiras. Līdz 2020. gadam rajona centrs. Dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 977. gadā Pagājušo gadu vēsturē kā Vručajas (Вручай) drevļanu pilsēta, pie kuras kaujā gājis bojā kņazs Oļegs Svjatoslavičs. 12.—13. gadsimtā Ovruča bija viens no galvenajiem Kijevas kņazistes vietvaru centriem. 1362. gadā nonāca Lietuvas Lielkņazistes valdījumā, minēta 14. gadsimta «Krievu tuvo un tālo pilsētu sarakstā» kā Vručija (Вручии). Pēc 1569. gada nonāca Žečpospolitas sastāvā kā stārastijas centrs, 1641. gadā Vladislavs IV piešķir Ovručai Magdeburgas tiesības. 1793. gadā pilsēta nonāca Krievijas Impērijas sastāvā un kļūst par apriņķa centru. 19. gadsimta beigās ievērojams rūpniecības, amatniecības un izglītības centrs ar 9845 iedzīvotājiem. Mūsdienās transporta un pārtikas rūpniecības centrs.
Amaya
"Amaya" ir 2010. gadā izdota Latvijas un Honkongas spēlfilma. Filmas režisors ir Māris Martinsons.
Sižets
Filmas galvenais varonis ir Pols, kurš dodas klejojumos pa pasauli pēc tam, kad viņš izšķīries no draudzenes Lori. Honkongā Pols satiek sievieti Amaya un viņas ģimeni. Tomēr pagātnes jūtas atgriežas negaidītākajā vietā un laikā. Trīs sievietes Polam palīdz izdzīvot līdz šim nepieredzētas izjūtas un atrast dzīves pilnasinību.
Aserija
Aserija (la) ir sena apdzīvota vieta, kas atrodas pie Benkovacas pilsētas, apmēram 30 kilometrus uz austrumiem no Zadaras, Horvātijā.
Šeit ir atrastas cilvēku apdzīvotības liecības no aizvēstures līdz vēlās Romas periodam. Pirms romiešiem Aserija bija nozīmīgs centrs Liburnijas dienvidos, kur bija apmetusies aseru cilts. Pirmajā gadsimtā tā kļuva par romiešu militāro bāzi, kas vēlāk pārtapa tirdzniecības centrā. Plīnijs Vecākais pieminēja, ka tā tika atbrīvota no nodokļu maksāšanas. Iespējams, ka tai tika piešķirts Klaudija municipalitātes statuss un pieskaitīts Klaudija ciltij.
Ir saglabājušās Aserijas nocietinājuma daļas, kā arī triumfa arka, kas tika uzcelta 113. gadā Trajāna laikā. Pilsētas mūri tika uzbūvēti pirms romiešu okupācijas. Mūru biezums atsevišķās vietās sasniedza 3 metrus. Ūdeni uz šejieni pa akveduktu piegādāja no tagadējās Lisičičas teritorijas. Izrakumu laikā tika atrasts 1. gadsimta romiešu forums. Uz vienas, no īsākajām taisnstūrveida foruma malām tika konstatēta ēka, iespējams, bazilika. Starp pilsētas paliekām tika konstatēts liels skaits kapakmeņu (ieskaitot liburniešu cipusus) un liels kvadrātveida akmens altāris. Izrakumu atradumi ir eksponēti Arheoloģijas muzejā Zadarā.
Darko Lazovičs
Darko Lazovičs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Serbijas futbola izlasi. Kopš 2019. gada Lazovičs pārstāv Itālijas A sērijas komandu Hellas Verona.
Iepriekš Lazovičs ir spēlējis Serbijas komandās Borac Čačak un Red Star Belgrade, kā arī Itālijas komandā Genoa.
Serbijas futbola izlases sastāvā debitējis 2008. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvā 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Sasniegumi
Red Star Belgrade
Meļļi (stacija)
Meļļi ir bijusī dzelzceļa stacija līnijā Ieriķi—Abrene. Stacija atradās Meļļu skrajciemā Dzērbenes pagastā. Līdz mūsdienām saglabājusies stacijas ēka (tagad dzīvojamā ēka "Dzelzceļa stacija Meļļi") un perona atliekas.
Vēsture
1918. gadā stacijas nosaukums bija Melle, kopš 1919. gada — Meļļi. Sākotnējā stacijas ēka gājusi bojā Otrajā pasaules karā, vēlāk tā bijusi pagaidu koka ēkā, bet 1950. gadu vidū uzbūvēta tagadējā ēka. Stacija slēgta 1999. gadā, kad posmā Ieriķi-Gulbene pārtrauca vilcienu kustību. Sliedes demontētas 2009. gadā.
Krenkeļa observatorija
Ernsta Krenkeļa observatorija (ru) ir PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Franča Jozefa Zemei piederošajā Heisa salā Ziemeļu Ledus okeānā.
Vēsture
Stacija izveidota 1957. gadā 3. Starptautiskā ģeofizikas gada programmas ietvaros, pārceļot uz Heisa salu pētniecības aktivitātes no polārstacijas Buhta Tihaja Hukera salā. Izvietota salas ziemeļaustrumu galā uz 150—300 m plata zemesšauruma ap saldūdens Kosmisko ezeru. Stacija dibināta ar nosaukumu Družnaja, 1973. gadā pārdēvēta polārpētnieka un polārā radista Ernsta Krenkeļa vārdā.
Ģeomagnētiskā un meteoroloģiskā observatorija Heisa salā ilgus gadus bija visapdzīvotākā polārstacija PSRS Arktikā; tajā dzīvoja un strādāja līdz pat 200 cilvēkiem, darbojās bērnudārzs. Observatorijā tika īstenotas pētniecības programmas dažādās zinātnes nozarēs. Darbojās meteoroloģisko raķešu palaišanas sistēma. 1990. gados aktivitātes stacijā ievērojami samazinājās, un pēc ugunsgrēka 2001. gadā tā tika slēgta. Stacijas darbība tika atjaunota 2004. gadā, infrastruktūru pielāgojot tūrisma vajadzībām. 2005. gadā stacijā tika atvērta vistālāk ziemeļos esošā pasta nodaļa (darbojas tikai vasarā). 2014. gadā stacijas apkārtne tika sakopta. Staciju apsaimnieko nacionālais parks Russkaja Arktika, tur ierīkota parka atbalsta bāze.
Jautrīte Jukna
Dzīvesgājums
Dzimusi 1932. gada 5. februārī Rīgā Jāņa un Elzas Juknas (dzimušas Bariss) ģimenē. Mācījusies Čiekurkalna 10. pamatskolā, 1950. gadā beigusi Rīgas 11. vidusskolu. 1956. gadā absolvējusi Latvijas Valsts Universitātes Bioloģijas fakultāti. Vienu gadu strādājusi par skolotāju Liepkalnes 7-gadīgajā skolā, 1957. gadā uzsākusi darbu LPSR ZA Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijā. Botānikas laboratorijā J. Jukna strādāja bioloģijas zinātņu doktores un LPSR ZA korespondētājlocekles Gali Sabardinas vadībā Latvijas dabīgo pļavu un ganību veģetācijas (fitocenoloģijas) un ekoloģijas izpētē. 1967. gadā J. Jukna ieguva Bioloģijas zinātņu kandidāta grādu, aizstāvot disertāciju par molibdēna nozīmi Latvijas dabīgo pļavu fitocenozēs.
1973. gadā, kad laboratorijas vadību pārņēma Laima Tabaka, J. Jukna iesaistījās Botānikas laboratorijas pētījumos par Latvijas floru un augu sistemātiku, kā arī pētīja īpaši aizsargājamo augu sugu izplatību un dabas lieguma "Lielie Kangari" floru. Par brošūru "Ko vēstī Lielie Kangari", kas izdota 1979.gadā sērijā "Daba un mēs", J. Jukna apbalvota ar Vissavienības Zinību biedrības diplomu par labāko populārzinātnisko publikāciju. Latvijas Botāniķu biedrības biedre kopš 1965. gada.
Viņas savāktais ziedaugu un paparžaugu herbārijs glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas herbārijā (herbārija starptautiskais kods — LATV).
Jautrīte Jukna mirusi 1980. gada 22. augustā Rīgā.
Darbi
Rakstījusi arī Хорология флоры ЛССР.
Kristians Fasnahts
Kristians Andreass Fasnahts (de, dzimis ) ir Šveices futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, pārstāv Šveices futbola izlasi. Kopš 2017. gada Fasnahts pārstāv Šveices Superlīgas komandu Young Boys.
Iepriekš spēlējis Šveices komandās Tuggen, Winterthur un Thun.
Šveices futbola izlases sastāvā debitējis 2018. gadā. Pārstāvējis izlasi 2020. gada Eiropas čempionātā un 2022. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Young Boys
Olevska
Olevska (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Žitomiras apgabala Korosteņas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Ubortas upes krastos 165 km no apgabala centra Žitomiras. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Vēsture
Vēstures avotos minēta 977. gadā Pagājušo gadu vēsturē kā viena no drevļanu pilsētām sakarā ar kņaza Oļega Svjatoslaviča bojāeju. Pēc dažu pētnieku domām pilsēta bija kņaza rezidence un dēvēta par Oļegesku (Олегеск), kas vēlākos laikos transformējās tagadējā nosaukumā. Tieši Olevska vēstures avotos minēta 1488. gadā sakarā ar zemes īpašuma dāvinājumu. 1641. gadā karalis Vladislavs IV piešķīra Oleskai Magdeburgas tiesības un divus gadatirgus gadā. 1796. gadā Oleska kļuva par pagasta centru. Miests strauji sāka attīstīties pēc Kijivas—Koveļas dzelzceļa līnijas izbūves 1903. gadā. No 1941. gada 21. augusta līdz 15. novembrim Olevska bija «Olevskas Republikas» galvaspilsēta, kas bija pakļauta trimdas Ukrainas Tautas Republikas valdībai.
Īsfilma par dzīvi
"Īsfilma par dzīvi" ir 2014. gadā izdota Latvijas dokumentālā īsfilma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Filmā divu minūšu laikā tiek pastāstīts stāsts par dzīvi.
Dzērbene (stacija)
Dzērbene ir bijusī pasažieru stacija līnijā Ieriķi—Abrene. Līdz ar dzelzceļa izbūvi ierīkotā Zerbenes (kopš 1919. gada Dzērbenes) stacija bija viena no nozīmīgākajām starpstacijām šajā līnijā sakarā ar Dzērbenes tiešo tuvumu. 1928. gadā pēc arhitektes L. Grinbergas projekta šeit uzbūvēja divstāvu stacijas ēku, ko Otrā pasaules kara laikā nopostīja.
1999. gadā stacija līdz ar pārējām Ieriķu— Gulbenes posma stacijām slēgta. 2009. gadā sliedes demontētas. Netālu no stacijas tek Dzērbes upe. Dzērbenes ciems atrodas 3 km attālumā no stacijas. 800 m uz ziemeļaustrumiem no stacijas atrodas Ķetu pilskalns.
Skurstenis (filma)
"Skurstenis" ir 2013. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Reiz bija kāds skurstenis, pie kura atradās trīs mājas. Šajās mājās dzīvoja septiņas gaišmatainas meitenes.
Aksels Okerblums
Aksels Okerblums (sw; dzimis, miris ) bija zviedru šaha problēmists un žurnālists. No 1928. līdz 1945. gadam žurnāla Schackvärlden šaha kompozīcijas nodaļas redaktors.
Šaha kompozīcija
Kopš 1920. gada sastādījis apmēram 5000 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus, un 250 etīdes. Sastādīšanas konkursos ieguvis vairāk nekā 350 godalgas, no tām apmēram 100 pirmās. Trīsvilčos bijis čehu skolas sekotājs.
No 1956. gada starptautiskais tiesnesis un no 1967. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Queen of the South FC
Queen of the South FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Damfrīsa.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Nikolajs Repņins
Nikolajs Repņins (ru; 1734—1801) bija Krievijas impērijas ģenerālfeldmaršals, diplomāts un ierēdnis. No 1792. līdz 1796. gadam bija Baltijas ģenerālgubernators.
Dzīvesgājums
Dzimis 1734. gada 22. (11. pēc VS) martā kņaza Vasīlija Repņina ģimenē, viņa vectēvs Aņikita Repņins bija pirmais Krievijas karaspēka okupētās Rīgas gubernators. Jau 11 gadu vecumā (tā bija tālaika norma) iestājās Krievijas impērijas karadienestā, izglītību ieguva Vācijā un Francijā. Sakarā ar Septiņgadu kara sākumu viņu 1756. gadā atsauca uz Krieviju un viņš piedalījās visās lielākajās šī kara kaujās, 1762. gadā ieguva ģenerālmajora dienesta pakāpi.
1762. gadā jaunais ķeizars Pēteris III viņu iecēla par Krievijas impērijas sūtni Berlīnē, bet 1763. gadā Katrīna II par sūtņa Hermaņa Kārļa fon Keizerlinga palīgu, bet pēc viņa nāves 1964. gadā par sūtni Varšavā. Tajā pašā gadā Seims par Polijas-Lietuvas valdnieku ievēlēja Krievijas atbalstīto Staņislavu Poņatovski. Poļu opozīcijas apspiešanai Repņins vairākkārt pielietoja militāru spēku un 1769. gadā viņu atsauca no sūtņa amata.
Miris 1801. gadā savā Voroncovas muižā pie Maskavas.
Nakts reiss
"Nakts reiss" (en) ir 2005. gada ASV psiholoģiska trillera filma, kuras režisors ir Vess Kreivens. Galvenās lomas atveido Reičela Makadamsa, Kilians Mērfijs, Braians Kokss un Džeima Meisa. Filmas pirmizrāde notika.
Liza Reiserta ir viesnīcas menedžere, kurai ar nakts reisu jādodas uz Maiami. Neilgi pirms iekāpšanas lidmašīnā Liza iepazīstas ar izskatīgu svešinieku Džeksonu Ripneru. Lidmašīnā Džeksons, draudot ar Lizas tēva nogalināšanu, liek Lizai darboties teroristu organizācijas izveidotā plānā, kura mērķis ir nogalināt ietekmīgu politiķi.
Sudānas administratīvais iedalījums
Sudānas administratīvo iedalījumu veido 18 vilāji, kas sīkāk iedalās 87 distriktos.
Kaliničs
Kaliničs (hr, sr; sieviešu dzimtē Kaliniča) ir serbhorvātu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Patriks Peterson
Patriks Peterson, pilnā vārdā Elviss Patriks Pētersons (dzimis 2001. gada 28. februārī), ir latviešu dziedātājs, dziesmu autors un mūzikas producents.
Biogrāfija
Patriks bijis muzikāls no agras bērnības, uz pirmajām klavieru nodarbībām sācis iet jau 6 gadu vecumā.
Pirmās oriģināldziesmas angļu valodā Patriks sācis rakstīt 16 gadu vecumā, neilgi pēc tam tās pirmo reizi prezentēja mūzikas un mākslas festivālā "Bildes" 2018. un 2019. gadā.
2020. gadā absolvēja Rīgas Valsts 1. ģimnāziju.
Dziesmu rakstīšanas nometnes RIGaLIVE sestajā sesijā iepazinās ar producentu Kasparu Ansonu un dziedātāju Oskaru Deigeli, ar kuriem sadarbojās un 2020. gada novembrī izdeva savu pirmo singlu "Parā’ man!". Singls guvis panākumus vairākās radio stacijās, iekļūstot topu desmitniekos.
2021. gada decembrī izdeva savu otro singlu “Can’t Get You Outta My Head”. Ar dziesmu piedalījās Eirovīzijas Latvijas nacionālajā atlasē — Supernovā. Taču finālā netika.
Jānis Petronis
Jānis Petronis (dzimis 1939. gada 2. decembrī) ir latviešu traumatologs ortopēds un veselības aprūpes vadības ārsts.
Abuls Alā Maudūdī
Maudūdī aizstāvēja islamizāciju „no augšas” ar pašas valsts centieniem Dieva suvererinātes (hakimiyyah) vārdā. Maudūdī apgalvoja, ka politika ir organiska un neatņemama islāma ticības daļa, un islāma valsts ir risinājums visām problēmām. Viņš uzskatīja, ka islāma pieci pilāri ir tikai sagatavošanas stadijas džihādam, cīņai pret tiem, kas uzurpēja Dieva suverenitāti. Maudūdī padarīja reliģiju par politiskās cīņas ideoloģiju. Lai uzsāktu savu revolūciju, Maudūdī izveidoja islāma revolūcijas priekšpulku, nodibinot 1941. gadā partiju Jamaat-e-Islami. Partija sekoja pirmo musulmaņu piemēram, kad tie 622. gadā kopā ar Muhamedu veica hidžru, bēga no Mekas uz Medīnu, lai dibinātu islāma valsti. Maudūdī dibinātā partija pildīja to pašu funkciju. Tā legāli eksistēja vispirms Britu Indijā un pēc tam Pakistānā. Kaut gan partijai nebija daudz sekotāju, Pakistānas politikā tā kļuva ļoti ietekmīga.
Jānis Petronis
Dzīvesgājums
Dzimis 1939. gadā Bauskā, mācījās Bauskas vidusskolā. 1966. gadā absolvēja Rīgas Medicīnas institūtu, iegūstot ārsta grādu. No 1966. līdz 1970. gadam bija Gulbenes slimnīcas ārsts. 1970. gadā uzsāka darba gaitas Rīgas 2. slimnīcā, kur 1970. — 1973. gadā bija traumatologs, ortopēds, no 1973. līdz 1980. gadam galvenā ārsta vietnieks, no 1980. līdz 1994. gadam galvenais ārsts, tad līdz 2019. gadam valdes priekšsēdētājs. Ieviesa ceļa locītavas endoprotezēšanas operāciju ar kinemātiskās datornavigācijas sistēmu “Orthopilot”.
Aloizs Klišāns
Aloizs Klišāns (1913 - 1992) bija latviešu žurnālists, publicists un trimdas sabiedriskais darbinieks. Venecuēlas Centrālās universitātes profesors.
Alī Šariatī
Alī Šariatī Mazinānī (farsi: علی شریعتی مزینانی, dzimis 1933. gada 23. novembrī, miris 1977. gada 18. jūnijā) bija irāņu revolucionārs un sociologs, kurš fokusējās uz reliģijas socioloģiju. Viņš tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem 20. gadsimta Irānas domātājiem, un tiek saukts par Irānas revolūcijas ideologu, kaut gan viņa idejas netika izmantotas izveidotās islāma republikas pamatā.
Aloizs Klišāns
Līdz Otrajam pasaules karam
Aloizs Klišāns ir dzimis 1913. gada 8. septembrī Rēzeknes apriņķa Kaunatas pagastā, vietējā rūpnieka un sabiedriskā darbinieka Staņislava Klišāna ģimenē. Absolvējis Rēzeknes Valsts ģimnāziju. 1932. gadā uzsācis tieslietu studijas Latvijas Universitātē, bet nav tās pabeidzis. Jau ģimnāzijas laikā sācis strādāt par žurnālistu latviešu katoļu nedēļas laikrakstā Latgolas Vords. Studiju laikā aktīvi sācis darboties žurnālistikā un strādājis laikrakstos Pēdējā Brīdī un Pieci santīmi. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma sācis strādāt laikrakstos Rīts un Brīvā Zeme, sākumā par reportieri, bet vēlāk par redaktoru izglītības, kultūras un ārpolitikas jautājumos. 1936. gadā, kā LU stipendiāts pavadīja trīs mēnešus Zviedrijā, kur studēja valsts vēsturi, ģeogrāfiju un saimniecību. Ceļojuma iespaidus vēlāk apkopoja grāmatā "Zviedrija", par ko saņēmis Zviedrijas ārlietu ministrijas balvu.
Alī Šariatī
Alī Šariatī ieņem īpašu vietu islāma filozofijā. No vienas puses, viņš bija revolucionārā šiīsma teorētiķis, islāma reformatoru kustības pārstāvis. No otras puses, Šariatī, būdams Sorbonnas Universitātes absolvents, un tāda filozofa draugs kā Sartrs, dziļi ietekmējās no rietumu filozofijas, galvenokārt no eksistenciālisma un marksisma. Viņš apzinājās islāma mācības svarīgumu, un apgalvoja, ka ir nepieciešamība pēc nopietnas islāma reformas, izmantojot rietumu filozofijas idejas, kuras kritizē kapitālistiskās sistēmas ekonomiskos un ideologiskos aspektus. Viņš kritizēja rietumu kultūru, industriālās un patērētāju sabiedrības, taču tajā pašā laikā uzskatīja, ka musulmaņiem pirms rietumu kultūras kritizēšanas ir jāiepazīstas ar to, lai adekvāti tai oponētu. Pēc Šariatī domām, eksistenciālisma un marksisma ideoloģiju trūkumus var atrisināt ar islāma palīdzību. Viņš centās demonstrēt islāma pārākumu un islāma universālo revolucionāro protesta ideoloģiju. Savu šīisma versiju viņš sauca par revolucionāro jeb sarkano šīismu, ko viņš kontrastēja ar nerevolucionāro jeb melno šīismu. Attiecībā uz varas jautājumu, Šariatī uzskatīja, ka islāma reformas misija ir jāīsteno visizglītotākajai sabiedrības daļai jeb ulāmai. Pēc viņa domām tie bija cilvēki, kuriem ir zināšanās, un kuri apzinās savas sabiedrības problēmas, un jūt atbildību par islāma likteni. Šajā gadījumā runa ir par zināšanām, kuras ir iegūtas, mācoties islāma zinātnes, vienlaikus saņemot laicīgo izglītību, jo zināšanas ir "gaisma, kuru iededz Allāhs sirdī katram, kurš to vēlas". Par reliģiskā līdera paraugu Šariati uzskatīja imāmu Homeinī.
Aloizs Klišāns
Otrā pasaules kara laikā
Pēc nacistiskās Vācijas armijas ienākšanas Latvijā 1942. gadā dibināja pirmo latviešu karavīru laikrakstu Daugavas Vanagi. Laikrakstā darbojās arī Andrejs Eglītis un Eriks Raisters. Vēlāk bijis arī žurnāla Laikmets redakcijas loceklis un žurnāla Junda redaktors. 1943. gadā publicējis savu atmiņu grāmatu Tā bija, kurā aprakstījis savu darbību kā žurnālistam 1939.-1940. gadā, kad kā ārlietu žurnālists regulāri tikās ar daudziem politiķiem, diplomātiem un ministriem, tostarp arī Vilhelmu Munteru. Kara beigās darbojās kā kara ziņotājs un 1944. gadā oktobrī nokļuva Vācijā. Tomēr novembrī brīvprātīgi atgriezies Liepājā, kur darbojies Kurzemes cietoksnī līdz pat 1945. gada 8. maijam, kad ar vienu no pēdējiem kuģiem atstājis Kurzemi un nonācis Lībekā.
Dzīve pēc kara
Pirmajos pēckara gados dzīvojis latviešu bēgļu nometnēs Bavārijā, kur bijis laikraksta Par Latviju redaktors. 1948. gadā kopā ar ģimeni izceļojis uz Venecuēlu. Tur strādājis dažādus darbus līdz pārgājis darbā uz vācu farmācijas firmu Schering, kur sasniedzis finanšu direktora posteni. Paralēli darbam uzsācis studijas Venecuēlas Centrālās universitātes tautsaimniecības fakultātē, ko absolvējis 1962. gadā. Jau pēc trim gadiem pieņemts darbā minētajā universitātē par štata profesoru Tautsaimniecības fakultātē, Saimnieciskās vēstures un saimnieciskās ģeogrāfijas katedrā. Bijis universitātes pārstāvis Venecuēlas enerģijas pētīšanas komisijā. Joprojām darbojies arī žurnālistikā kā Venecuēlas ev. lut. Augšāmcelšanās draudzes izdevuma Vēstis redaktors. Bijis arī Venecuēlas Latviešu apvienības pirmais priekšsēdētājs. 1976. gadā Ņujorkā uzņemts par jaunākās latviešu studentu korporācijas Fraternitas Vanenica goda filistru. Darbojies arī studentu biedrībā Dzimtene.
Kaļinovskis
Kaļinovskis (pl, no kalina — 'irbene'; sieviešu dzimtē Kaļinovska (Kalinowska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Valira
Valira (ca, es) ir 44 kilometrus gara Segres labā krasta pieteka Andorā un Katalonijā. Andoras lielākā upe, kuras baseinā faktiski atrodas visa valsts. Upe sākas netālu no Andoras galvaspilsētas Andoras la Veljas, satekot Ziemeļu Valirai un Rietumu Valirai. Tek ziemeļrietumu virzienā. Tek caur Andoru la Velju. Ietek Ebro pietekā Segrē pie Lasevas Duržeļas.
Pondinleta
Vēsture
Arheoloģiskie pētījumi liecina, ka inuiti un to priekšteči ciema apkārtnē mituši kopš 4000 gadu tālas senatnes. 1829. gadā skotu jūrasbraucējs Džons Ross jūrasšauruma daļu starp Bafina zemi un Bailota salu nodēvēja par Ponda līci (Pond's Bay) par godu astronomam Džonam Pondsam; tas, ka eiropiešu 1616. gadā atklātā Bailota Zeme ir sala, tika noteikts tikai 1872. gadā. 1921. gada augustā netālu no inuitu ciema Hudson's Bay Company atvēra savu tirdzniecības posteni un nodēvēja to par Pondinletu. 1922. gadā savu posteni šeit atvēra Kanādas Karaliskā jātnieku policija.
33 zvēri Ziemassvētku vecītim
"33 zvēri Ziemassvētku vecītim" ir 2011. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Pondinleta
Vēsture
1953. un 1955. gadā vairākas inuitu ģimenes no Pondinletas Augstās Arktikas pārcelšanās kampaņas ietvaros pārcēlās uz ziemeļiem, nodibinot Grisfjordas un Rezolūtas ciemus. 1970. gados uz Pondinletu pārcēlās vai tika pārceltas inuitu ģimenes no Bafina salas ziemeļiem, izveidojot reģionālu centru.
33 zvēri Ziemassvētku vecītim
Sižets
Kādas mājas ceturtajā stāvā dzīvo Ziemassvētku vecītis, vārdā Līvija. Viņai pieder vairāk nekā 30 dzīvnieki, tai skaitā septiņi suņi, seši kaķi, balodis, jūras cūciņa un 10 degu.
Pondinleta
Infrastruktūra
Ciemā ir slimnīca, pamatskola, vidusskola, anglikāņu, katoļu un vasarsvētku draudzes dievnami, tūrisma centrs, vairāki veikali un lidosta.
Evija Martinsone
Evija Martinsone (dzimusi ) ir latviešu operdziedātāja.
Mācījās Jūrmalas Mūzikas vidusskolā, 2004. gadā absolvēja Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmiju. 2006. gadā akadēmijā ieguva maģistra grādu operdziedāšanas specialitātē. Savas prasmes papildināja pie Margretas Honigas, Barbru Marklundas-Pētersones un Deila Fundlinga. Mācījās aktiermeistarību pie Annas Eižvertiņas un Pētera Krilova.
Latvijas Nacionālajā operā debitēja 2005.gadā. 2007. gadā kļuva par operas vadošo solisti. No 2007. līdz 2010. gadam bija vokālā pedagoģe Mūzikas akadēmijā. Koncertējusi gan Latvijā, gan dažādās ārzemēs, tai skaitā Lietuvā, Igaunijā, Zviedrijā un Vācijā.
2007. gadā ieguva Paula Saksa balvu. Tāpat 2011./2012. gada sezonā ieguva Latvijas Gāzes balvu kā labākā Latvijas Nacionālās operas soliste.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jelgavā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Jelgavā.
Viesnīca un bumba
"Viesnīca un bumba" ir 2014. gadā izdota Latvijas dokumentālā īsfilma. Filmas režisore ir Laila Pakalniņa.
Sižets
Šajā filmā tiek risināts jautājums par to, kāpēc pasaule ir tāda, kāda tā pašlaik ir.
Laika ceļotāja sieva
"Laika ceļotāja sieva" (en) ir 2009. gada romantiska zinātniskās fantastikas drāma, kas balstīta uz Odrijas Nefenegeras tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Vess Kreivens. Galvenās lomas atveido Reičela Makadamsa, Ēriks Bana un Rons Livingstons. Filmas pirmizrāde notika.
Henrijs Detambls ir bibliotekārs Čikāgā. Henrijam ir kāda paranormāla ģenētiska slimība, kas viņam atļauj nejauši ceļot laikā; drīz vien šī slimība rada sarežgījumus Henrija laulībā.
Antīkā Gēla
Gēla (grc) ir sengrieķu pilsēta Lielajā Grieķijā, Sicīlijas dienvidu piekrastē, Kaltanisetas provincē, Itālijā. Izrakumi atklāja dažas pilsētas daļas, kas pašlaik ir publiski pieejamas. Pilsētu dibināja 688. gadā pr.Kr. Rodas un Krētas kolonisti, un mūsdienās latviski tā tiek saukta Džela. Antīkos laikos līdz Sirakūzu varenības pieaugumam tā bija nozīmīgākā Sicīlijas pilsēta.
Vēsture
Arheologiskie dati rāda, ka Gēlas akropole bija apdzīvota vara laikmetā 4. gadu tūkstotī pr.Kr. un arī bronzas laikmetā 2. gadu tūkstotī pr.Kr.
Vēl Tukidīds stāsta, ka Gēlu sāka apdzīvot 8. gadsimtā pr.Kr. kolonistu grupa no Rodas, kas nāca no Lindosas pilsētas, tāpēc šī apmetne pirms Gēlas dibināšanas varētu saukties Lindosa. Protokorintiskās keramikas atradumi Gēlas akropolē (zem senāko celtņu līmeņa), Kontrada Spina Santa nekropolē un mūsdienu skvēros (arhaiskās nekropoles teritorija) apstiprina Rodas seno klātbūtni. Iepriekš šo vietu apdzīvoja Sicīlijas pamatiedzīvotāji.
Taču oficiāli pilsēta tika dibināta 688. gadā pr.Kr. (47 gadus vēlāk pēc senākās Sicīlijas kolonijas, Naksas, dibināšanas), kad tur kopā ar saviem ļaudīm apmetās divi oikisti, Rodas Antifems un Krētas Entims. Pausānijs stāstīja, ka Gēla uzreiz tika ierauta smagās sadursmēs ar šī apgabala sikāniem. Pilsētas oikists Antifems karoja pret sikānu Omfakas (Ομϕάκη) pilsētu, kas atradās netālu no Gēlas (precīza atrašanās vieta nav zināma). Pēc Pausānija stāsta gēlieši uzvarēja un izpostīja šo pilsētu, kā arī savāca statuju, kuru, kā runāja, bija izveidojis mītiskais skulptors Dedals.
6. gadsimta pr.Kr. laikā, pateicoties Gēlas tirānu ekspansionistiskajai politikai, kuru praktizēja, konkrēti, Kleandrs un īpaši Hipokrāts, pilsēta dibināja virkni atkarīgo koloniju, tai skaitā Akragu, kā arī pakļāva sev vairākas citas grieķu pilsētas: Kallipoli, Leontini, Naksu un Zanklu.
Taču Sirakūzas ieguva savā varā Hipokrāta pēctecis Gelons diplomātiskā ceļā. Dažus gadus vēlāk pēc Hipokrāta nāves 485. gadā pr.Kr. Gēlas tirānam izdevās iekļūt Sirakūzu valdībā, izmantojot tās iekšējo politisko cīņu starp oligarhiem gamorojiem (kuri lūdza Gēlu pēc politiskas palīdzības) un sikulu mantiniekiem, killiriem. Gelons, izmanīgi pārņemot varu Sirakūzās, izveidoja tur savu galmu, atstājot Gēlu savam brālim Hieronam I, kurš turpināja ambiciozo ekspansionistisko politiku.
480. gadā pr.Kr. Gēlas un Sirakūzu 5000 vīru liela armija piedalījās Himeras kaujā pret kartāgiešiem, palīdzot Teronam, Akragas tirānam. Pēc Gelona nāves 478. gadā pr.Kr. viņa brālis Hierons pārcēlās uz Sirakūzām, atstājot Gēlā savā vietā Polizelu, kurš, iespējams, drīz vien tika gāzts un nomainīts ar demokrātisku valdību, kuras laikā pilsēta uzņēma dažādus bēgļus, padzītus no Sirakūzām. Gēliešiem nācās cīnīties ar pamattautu pilsētām Omfaku un Kakironu, kur patvērās algotņi, kas 464. gadā pr.Kr. tika tika izdzīti no pilsētas, bet nākošajā gadā pret Krastosu. 427. gadā pr.Kr. Gēla iestājās savienībā ar Himeru, Selinunti un Sirakūzām. 424. gadā pr.Kr. tā nonāca Sicīlijas politikas centrā, kur notika Gēlas kongress, kurā Hermokrāts no Sirakūzām centās saglabāt Sicīlijas polisu vienotību, lai izvairītos no turpmākajiem konfliktiem. Taču šīs aicinājums palika neievērots. 406. gadā pr.Kr. kartāgiešu armija iekaroja Akragu un izpostīja Gēlu, piespiežot tās iedzīvotājus bēgt uz Sirakūzām. 397. gadā pr.Kr., pateicoties Sirakūzu palīdzībai, pilsēta tika atjaunota. Timoleons atkal piepildīja pilsētu, uzņemot pārceļotāju plūsmu no Kosas Gorgo vadībā. Šajā laikā pilsēta piedzīvoja atjaunošanās periodu, kura laikā tika izveidoti jauni kvartāli un pieminekļi, īpaši Kapo Soprano rajonā.