cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anhels Di Marija
Anhels Di Marija (es; dzimis ) ir Argentīnas futbolists, kurš spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2023. gada Anhels di Marija pārstāv Portugāles Premjerlīgas klubu Lisabonas "Benfica" un kopš 2008. gada Argentīnas futbola izlasi. Pirms tam di Marija savā profesionālā futbolista karjerā ir pāstāvējis Argentīnas klubu Rosario Central, Portugāles klubu Benfica, Spānijas klubu Madrides "Real", Anglijas klubu Manchester United, Francijas klubu Parīzes "Saint-Germain" un Itālijas klubu Turīnas "Juventus".
Sasniegumi
Benfica
Real Madrid
Paris Saint-Germain
Argentīnas U20 izlase
Argentīnas U23 izlase
Argerntīna
Kašmīra
Kašmīra ir reģions Indijas subkontinenta ziemeļrietumos. Līdz 19. gadsimta vidum termins "Kašmīra" tika attiecināts tikai uz Kašmīras ieleju, kas atrodas starp Pīrpandžālas kalniem un atlikušo Himalaju kalnu sistēmu. Mūsdienās ar terminu "Kašmīra" apzīmē daudz lielāku teritoriju (aptuveni 222 tūkstošus km²), kas robežojas ar Sindžanas Uiguru autonomo reģionu ziemeļaustrumos un Tibetas autonomo reģionu rietumos, kā arī ar Indijas štatiem Himāčalu Pradēšu un Pendžābu dienvidos, Pakistānu austrumos un Afganistānu ziemeļrietumos.
Sadalīšana
Kašmīras teritorija ir strīdus objekts starp Indiju un Pakistānu kopš 1947. gada, kad sadalījās Britu Indija. Pēc 1962. gada Indijas—Ķīnas kara ĶTR pārvalda Kašmīras austrumu daļu Aksaičinu.
Šēls
Šēls var būt:
Baltkrievu baltsarkanbaltais karogs
Vēsture
Šo karogu izmantoja Baltkrievijas demokrātiskā republika jeb Baltkrievijas Tautas Republika, kas dibināta 1918. gadā, vēl pirms Baltkrievija kļuva par Padomju Savienības republiku.
20. gadsimta 50.-80. gados karogu aktīvi izmantoja baltkrievu emigrācija. 80. gadu beigās karogs kļuva par neoficiālu Baltkrievijas cīņas simbolu par valsts neatkarību.
Kad Baltkrievija atguva neatkarību 1991. gadā tieši baltsarkanbaltais karogs atguva valsts simbola godu. Baltsarkanbaltais karogs tika nomainīts referendumā 1995. gadā, pēc tam, kad pie varas nāca Aleksandrs Lukašenko.
Mūsdienās
Baltsarkanbaltais karogs Baltkrievijā jau sen tiek uztverts kā Lukašenko opozīcijas simbols, protestu laikā tas piedzīvojis strauju popularitātes kāpumu. Šodien Baltkrievijas vara vajā pilsoņus par šī karoga lietošanu.
Latvijā
2021. gadā Rīgas mērs Mārtiņš Staķis kopā ar ārlietu ministru Edgaru Rinkēviču pašrocīgi nomainīja Baltkrievijas oficiālo karogu pret sarkanbalto karogu, vēlāk Baltkrievijā ierosināja krimināllietu pret Staķi un Rinkēviču par «nacionālā naida kurināšanu».
Arturs Žvinklis
Arturs Žvinklis (dzimis 1964. gada 14. jūnijā tagadējā Priekules novada Bunkas pagastā) ir latviešu vēsturnieks, Latvijas Universitātes un Publiskās atmiņas centra pētnieks.
Izcelsme
Arturs dzimis 1933. gada 22. oktobrī dzimušā lietuviešu lauksaimnieka Broņislava Žvinkļa, kas naturalizācijas kārtībā uzņemts Latvijas Republikas pilsonībā 1998. gadā, un viņa sievas Veltas ģimenē.
Darbība
PSRS okupācijas gados kļuvis par Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures un materiālās kultūras institūta Padomju sabiedrības vēstures nodaļas zinātisko līdzstrādnieku, 1989. gadā pievērsies Latvijas okupācijas izpētei saistībā ar to, ko noteica Molotova-Ribentropa pakts. 1993. gada 23. novembrī Valsts Prezidents Guntis Ulmanis ar rīkojumu Nr. 6 uzdeva Žvinklim, kā vienam no trim šī institūta līdzstrādniekiem, noskaidrot PSRS represēto Latvijas Republikas valsts un sabiedrisko likteņus. No 2002. gada 4. martā kultūras ministre Kārina Pētersone (Latvijas ceļš) ieceļ Žvinkli par Latvijas valsts kinofotofonodokumentu arhīva direktora vietnieku, 2003. gada 24. februārī, kad kultūras ministre ir Ingūna Rībena (Jaunais laiks), Žvinkli no šī amata atbrīvo. Kinofonofotodokumentu arhīvā publiskojis ierakstu kā Rīgā vizītē ierodas Alfrēds Rozenbergs, Ņikita Hruščovs , Mihails Gorbačovs.
Ar Laimdotas Straujumas vadītā Ministru kabineta 2014. gada 20. augusta rīkojumu Nr. 433 iecelts LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijā par locekli. Pētījis Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja vadošo darbinieku lietas Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās Komitejas nomenklatūras kadru personas lietu kolekcijā.
2017. gadā Žvinklis iesaistīts skandālā ar izteikumiem par 1941. gada un 1949. gada represijām ar Kremļa propagandas mediju «SputnikNews», kas pēc «Latvijas avīzes» žurnālista Viestura Sprūdes ieskata esot izkropļojis līdz nepazīšanai «Radio Baltkom» Žvinkļa dzimšanas dienā 2017. gada 14. jūnija viņa sniegto interviju rīta programmā «Utro na Baltkome» un sarunas atreferējumā portālā «Mixnews.lv». 2019. gada 16. janvārī televīzijā oponējis Latvijas Okupācijas muzeja darbiniecei Inesei Dreimanei par LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijas darbu. Neilgi pēc šiem notikumiem, 2019. gadā atbrīvots no darba Latvijas Universitātes Latvijas vēstures institūtā.
«Latvija kā bijusī padomju republika pēc 1991. gada augusta puča palika bez VDK kadru dienesta lietām. Tās visas vairs neatrodas Latvijā. Lai noskaidrotu, kādi cilvēki strādājuši padomju valsts drošības iestādēs, ir jāceļ augšā un jāpēta šīs partijas arhīva, bijušā Latvijas komunistiskās partijas Centrālās komitejas (LKP CK) nomenklatūras kadru lietas», uzskata vēsturnieks Žvinklis.
Ģimene
Precējies, laulātā vēsturniece Ligita Jakimova no Izvaltas pagasta Krāslavas novadā, ir bērni.
1383. gads
1383. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Putnukalni
Putnukalni (arī Putnu kalni) ir vasarnīcu ciems Jēkabpils novada Salas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 2,8 km no pagasta centra Salas un 128,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Daugavas kreisajā krastā, vietā, kur Sakas atteka ietek Daugavā.
Schizosteus striatus
Schizosteus striatus ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Igaunijā. Sugu pirmo reizi kā Psammloepis striata aprakstīja Valters Gross 1933. gadā. Dmitrijs Obručevs 1940. gadā, izveidojot jaunu ģinti Schizosteus, sugu iekļāva šizosteju ģintī. ''Sch. striatus'' holotips ir branhialās plātnes priekšējās daļas fragments, kas tika atrasts Gorodenkas upītes (Narvas pieteka) atsegumā, Igaunijā (vidusdevons, narvas svīta). Nosaukums Schizosteus striatus nozīmē (striatus — strīpains) strīpainais šizostejs. Suga ir sastopama Igaunijā pie Narvas Ļeņingradas apgabalā Lugas un Ļemovžas upju rajonā, un pie Gatčinas, vidusdevona narvas svītā un arukilas svītas apakšdaļā.
Apraksts
Sugu pārstāv vidēja izmēra īpatņi. Plātņu biezums nav liels. Muguras plātne iegarena (l:w = 1,2). Vēdera plātne ovāla; aizmugurējais izgriezums stiepjas līdz augšanas centram blakus ģeometriskajam centram. Branhiālo un postorbitālo plātņu, kā arī kores zvīņu ādas zobi bieži vien saaug garos valnīšos. Uz rostrālās un vēdera plātnes ādas zobi ir ieapaļi, bet uz zvīņām visbiežāk rombiski. Ādas zobu izmēri ir nelieli, un to zobiņi smalki un ļoti bieži.
Salīdzinājums
Sugai ir tai raksturīgs ornamentējums, kuru uz branhiālās un postorbitālās plātnes, bet reizēm arī uz kores zvīņām veido gari valnīši. Ādas zobu saplūšana valnīšos citām šizosteju sugām netiek novērota. Citām psammosteīdām šāds ornamentējums tika aprakstīts pie Psammolepis proia, Pycnosteus tuberculatus un Psammosteus bergi. Psammoseju ģintī šāds ornamentējums ir plaši izplatīts. Savdabīgi ir ieapaļie ādas zobi uz rostrālās un vēdera plātnes, bet reizēm arī uz zvīņām. Vietām ir sastopami gandrīz apaļi, vēdekļveidīgi, asimetriski un daudzstūraini ādas zobi, kurus var sajaukt ar Schizosteus splendens zobiem, taču pēdējie ir lielāki. ''Sch. striatus branhiālā plātne ir garāka un šaurāka, nekā Sch. splendens''. Iespējams, ka pēc formas tā ir tuvāka Schizosteus heterolepis plātnei.
Rostrālā plātne ir īsāka un platāka, nekā ''Sch. splendens, un tai nav malējo tesēru, līdzīgi kā Drepanaspis gemuendenensis''. Postorbitālā plātne aizmugurējā daļā ir tik pat šaura, kā ''Sch. heterolepis''. Muguras plātne ir šaurāka, nekā ''Sch. splendens, bet vēdera plātne caurmērā līdzīga Sch. splendens'' vēdera plātnei. Abām sugām aizmugurējais izgriezums stiepjas apmēram līdz augšanas centram, kurš atrodas pie plātnes ģeometriskā centra. Spriežot pēc augšanas līnijām, ''Sch. striatus jaunu īpatņu vēdera plātņu forma ļoti atgādina Schizosteus asatkini'' vēdera plātņu formu, kaut arī izgriezums pirmajiem ir nedaudz garāks.
Adobe
Adobe Inc. (agrāk Adobe Systems Incorporated) ir ASV starptautisks uzņēmums, kura vadība atrodas Sanhosē, Kalifornijā, ASV. Uzņēmums nodarbojas ar datorprogrammatūras izstrādi.
Jau kopš dibināšanas Adobe koncentrējas uz multimediju un kreatīvu programmatūru izstrādi. Uzņēmumu 1982. gada decembrī pēc darba Xerox PARC pamešanas dibināja Čārlzs Geške un Džons Varnoks, kas ir arī pašreizējie uzņēmuma līdzpriekšsēdētāji. Uzņēmuma nosaukums Adobe ir ņemts no netālu no Losaltosas Kalifornijā esošā Edoubas strauta (Adobe Creek) nosaukuma, kas atradās blakus abu uzņēmuma dibinātāju mājām.
2010. gadā Adobe darbinieku skaits sasniedza 9,1 tūkstoti, no kuriem apmēram 40% strādā Sanhosē.
Dastins Lenss Bleks
Dastins Lenss Bleks (en; dzimis ) ir amerikāņu kinoscenārists, režisors, kino un televīzijas producents un LGBT tiesību aktīvists. Viņš ir ieguvis Amerikas scenāristu ģildes balvu un Amerikas Kinoakadēmijas balvu par 2008. gada filmu "Milks".
Kātainā vīteņhortenzija
Kātainā vīteņhortenzija (la) ir hortenziju dzimtas suga, kura savvaļā ir sastopama Japānas mežos, Korejas pussalā un Sahalīnas salā Sibīrijas vistālākajos austrumos. Daži autori šo sugu uzskata nevis par atsevišķu sugu, bet gan par Hydrangea anomala pasugu — Hydrangea anomala ssp. petiolaris.
Zeltdadži
Zeltdadži ir augu ģints kurvjziežu dzimtā. Sugas ir sastopamas Madeirā un Kanāriju salās, visā Eiropā un Āfrikas ziemeļdaļā, kā arī Āzijā līdz Sibīrijai un Ķīnas ziemeļrietumiem.
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Ainažu osta
Ainažu osta ir osta, kas atradās Baltijas jūras Rīgas līča austrumu krastā, Ainažu ziemeļu daļā. Osta pastāvēja kopš Ainažu jūrskolas atvēršanas. Ostas attīstīšanos veicināja dzelzceļa līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene uzbūvēšana.
Jau Pirmā pasaules kara laikā Ainažu osta sāka lēnām panīkt, jo no mola tika nojauktas sliedes, un tika nogremdēti ostā stāvošie kuģi. Pēc Pirmā pasaules kara un Latvijas neatkarības kara osta tika atjaunota un sakopta. Otrā pasaules kara laikā osta tika pilnībā nopostīta. Pēc Otrā pasaules kara osta tika atkal atjaunota, bet nesasniedza iepriekšējo potenciālu, jo tika uzbūvēta Pērnavas osta un tika slēgta dzelzceļa līnija Ainaži—Valmiera—Smiltene. Pēc līnijas posma Ainaži—Pāle slēgšanas arī osta beidza pastāvēt.
Vienīgais, kas palicis no Ainažu ostas mūsdienās, ir dziļa bedre seklajā Ainažu pludmalē un pāris pāļi, kā arī Ziemeļu mola atliekas. Krastā saglabājies arī 1925. gadā celtās bākas dzelzs karkass.
51 Pegasi
51 Pegasi (arī 51 Peg; lv) jeb Helvēcijs (no latīņu: Helvetios) ir zvaigzne, kas atrodas Pegaza zvaigznājā. Tā atrodas aptuveni 50 gaismas gadus attālumā no Zemes, un, kaut gan salīdzinoši blāvi, nakts debesīs tā ir pamanāma ar neapbruņotu aci. 51 Pegasi kļuva plašāk pazīstama tad, kad 1995. gadā tā kļuva par pirmo galvenās secības zvaigzni, ap kuru tika atrasta citplanēta, kurai vēlāk tika dots nosaukums 51 Pegasi b.
Tāpat kā Saule, arī 51 Pegasi tiek klasificēta kā galvenās secības zvaigzne, kuras spektrālā klase ir G5V. Tomēr atšķirībā no Saules tā ir par 11% masīvāka, kā arī par 24% lielāka diametrā. Turklāt tiek uzskatīts, ka 51 Pegasi ir arī vecāka zvaigzne — ap 6,1 līdz 8,1 miljardu gadus veca.
Planētas
51 Pegasi b jeb Bellerofons (Bellerophon) ir citplanēta jeb eksoplanēta, kuru 1995. gada oktobrī atklāja šveiciešu astronomu komanda. Tā kļuva par pirmo citplanētu, kas tika atrasta ārpus Saules sistēmas, un kopš tā laika eksoplanētu katalogs ir krietni palielinājies. Lai gan sajūsma, ko radīja eksoplanētas atklāšana, bija ievērojama, 51 Pegasi b ne būt neatgādināja Zemei līdzīgu planētu (ar cietu virsmu un šķidru ūdeni, uz kuras spētu attīstīties dzīvība). 51 Pegasi b ir drīzāk Jupiteram un Saturnam līdzīga planēta, ko galvenokārt veido vieglie elementi kā ūdeņradis un hēlijs. Līdz ar to 51 Pegasi b ir klasificējams kā gāzes gigants, uz kura nepastāv cieta virsma, lai varētu nosēsties. Turklāt iegūtie dati liek noprast, ka 51 Pegasi b masa sastāda teju 47% no Jupitera masas, kas nozīmē to, ka šī eksoplanēta ir vismaz 150 reizes masīvāka par Zemi — tipisks rādītājs masīvajām gāzu planētām.
Bez tam ir maz ticams, ka uz šīs planētas dzīvība vispār būtu spējusi attīstīties — 51 Pegasi b riņķo tik tuvu savai zvaigznei (0,05 astronomiskās vienības), ka vidējā temperatūra uz planētas virsmas sasniedz teju 1200°C. Viens gads jeb viens apriņķošanas periods ilgst tikai 4,23 dienas, kas nozīmē to, ka šī planēta atrodas vismaz 20 reizes tuvāk nekā Zeme ir attiecībā pret Sauli. Šī iemesla dēļ astronomijā ir pat izveidojies jauns termins, ar kuru apzīmē šāda tipa gāzes planētas, kas atrodas tik tuvu savām zvaignēm — karstie jupiteri (Hot Jupiters).
Žans Marijs Gajāns
Žans Marijs Gajāns (1854. gada 28. oktobris — 1888. gada 31. marts) bija franču filozofs un dzejnieks.
Gajānu iedvesmoja Epikūra, Epikteta, Platona, Imanuela Kanta, Herberta Spensera un Alfreda Fuljē filozofijas darbi, kā arī Pjēra Korneija, Viktora Igo un Alfreda de Misē dzeja un literatūra.
Tohāru valodas
Tohāru valodas ir miris indoeiropiešu valodu saimes atzars. Tarimas ieplakas oāzēs ir atrasti dažādi rakstītie avoti tohāru valodās, kas tapuši laika posmā no 5. līdz 8. gadsimtam. Par valodu saimes izmiršanas laiku tiek uzskatīts 9. gadsimts. Tohāru valodu saime sīkāk dalījās tohāru A valodā (turfaniešu, karašariešu jeb austrumtohāru valoda), tohāru B valodā (kučiešu jeb rietumtohāru valoda) un tohāru C valodā.
Žans Pjērs Leo
Žans Pjērs Leo (fr, dzimis ) ir franču aktieris.
Leo kino debitēja 14 gadu vecumā, attēlojot Antuāna Duanela lomu Fransuā Trifo filmā "400 sitieni" (1959), kas tiek uzskatīta par vienu no visu labākajām franču filmām. A. Duanela lomu attēlojis arī Trifo filmās "Antuāns un Kolete" (Antoine and Colette, 1962), "Nozagtie skūpsti" (Baisers volés, 1968), "Mājas pavards" (Domicile conjugal, 1970) un "Bēgošā mīlestība" (L'amour en fuite, 1979).
Bieži sastrādājies ar režisoriem Žanu Liku Godāru un Aki Kaurismaki, kā arī filmējies Žana Kokto, Pjēra Paolo Pazolīni, Bernardo Bertoluči, Katerinas Brejā, Ježija Skolimovska, Anjēzes Vardas un Žaka Riveta filmās.
Piedalījies filmās "Trakais Pjero" (1965), "Alfavila" (1965), "Vīrišķais sievišķais" (Masculin Féminin, 1966), Week-end (1967), "Ķīnieši" (La Chinoise, 1967), "Pēdējais tango Parīzē" (Ultimo Tango a Parigi, 1972), "Amerikāņu nakts" (1973), Irma Vep (1996) un "Sapņotāji" (2003). Par lomu filmā "Vīrišķais sievišķais" saņēmis Berlīnes kinofestivāla labākā aktiera balvu. 2000. gadā ticis apbalvots ar goda Cēzara balvu.
Glābējs
Glābējs ir glābšanas dienesta darbinieks, kas pirmais ierodas nelaimes vietā. Glābējs parasti nedarbojas viens, bet komandā. Glābēju svarīgākais uzdevums ir atrast ievainotos, iesprostotos vai briesmās nokļuvušos cilvēkus, sniegt viņiem palīdzību un nogādāt viņus drošībā. Pēc tam glābšanas komanda var sākt kontrolēt ārkārtas situāciju tā, lai nebūtu apdraudētas citas dzīvības.
Daudzām avārijas komandām glābšanas darbi ir tikai daļa no viņu dzīves. Lielāko daļu laika viņi pavada, veicot citus pienākumus, taču vienmēr ir gatavi iesaistīties glābšanas darbos. Kad komanda saņem avārijas izsaukumu, tā pārtrauc visus darbus un steidzas pievienoties pārējai apkalpei, lai palaistu glābšanas laivas, piedalītos meklēšanas un glābšanas operācijās vai lidotu uz katastrofas vietu.
Ugunsdzēsības dienests
Izceļoties ugunsgrēkam, ugunsdzēsēju automobilis traucas uz ugunsnelaimes vietu ar ieslēgtām bākugunīm un kaucošu sirēnu. Ugunsdzēsēju automobilis ir aprīkots ar sūkņiem un šļūtenēm, ar kurām virzīt ūdeni uz liesmām, kā arī visas iespējamās glābšanas ierīces, sākot ar virvēm un griezējinstrumentiem un beidzot ar vīkšķiem netīrumu satīrīšanai. Ir arī autmobiļi, kam ir tikai kāpnes un griezējinstrumenti. Daudzi ugunsdzēsēju automobiļi ved līdzi speciālas vielas. Tās pievieno ūdenim, lai, tam plūstot pa šļūtenēm, rastos putas. Putas var nodzēst ļoti spēcīgas liesmas, turpretim ūdens karstumā vienkārši iztvaiko.
Dedzinošas liesmas nav vienīgās, kas apdraud ugunsdzēsējus. Viņiem ir jāiet cauri bieziem, smacējošiem dūmiem, lai glābtu iesprostotos cilvēkus, un augstā temperatūrā apgrūtina elpošanu. Uguns var bojāt mājas konstrukcijas, radot briesmas, ka sienas un durvis var sabrukt. Liesmu nodzēšana ir tikai viena darba daļa. Ugunsdzēsēji sniedz palīdzību arī satiksmes negadījumos, vilcienu katastrofās un pat ķīmisko vielu noplūdes gadījumos.
Glābšanas tehnika
Tehnikas attīstība ir radījusi iespējas veikt ārkārtīgi sarežģītas glābšanas operācijas. Sakaru tehnika, sākot no parastajiem telefoniem un beidzot ar mobilajiem telefoniem un radiosakariem, dod iespēju izsaukt glābšanas dienestu uz nelaimes vietu. Meklēšanas ierīces nosaka paudušu vai iesprostotu cilvēku atrašanās vietu, un citas sarežģītas ierīces palīdz likvidēt ugunsgrēkus, neitralizēt bumbas vai ķīmisko vielu noplūdes, nodrošinot vismazākos zaudējumus. Stihiskas nelaimes, kā viesuļvētras, zemestrīces vai vulkānu izvirdus bieži var pietiekami precīzi prognozēt, lai cilvēkus laikus nogādātu drošībā.
Drupu pārmeklēšana
Lai atrastu izdzīvojušos cilvēkus zem zemestrīces vai cita negadījuma dēļ sabrukušas mājas drupām, glābēji izmanto siltuma vizuālo kameru, kas skaidri parāda dzīva cilvēka ķermeņa starojumu uz nedzīvo un vēso drupu fona.
Mikroķirurģija
Viens no mūsdienu [medicīna]s brīnumiem ir mikroķirurgu spēju nogrieztu vai norautu ķermeņa locekli no jauna savienot ar ķermeni tā, lai tas atgūtu darba spējas. Šim nolūkam jāsavieno nervu, vēnu un kapilāru gali. Mikroķirurgi izmanto ļoti smalkus instrumentus un vēro savu darbu binokulārā mikroskopā, kas dod telpisku attēlu. Rokas piešūšana var ilgt līdz 19 stundām, vairākiem mikroķirurgiem strādājot vienlaikus vai maiņās.
Radars
Neilgi pirms Otrā pasaules kara izgudrotais radars raida radiosignālus, kas atstarojas atpakaļ no objektiem pat līdz 3200 km attālumā un dod iespēju noteikt to stāvokli, lielumu un ātrumu. Radaru izmanto kuģi, lidmašīnas un lidostu dispičerdienesti, lai novērstu sadursmes, kā arī lai atrastu pazudušus kuģus un lidmašīnas.
Bumbu robots
Nesprāgušu bumbu izlādēšana ir ārkārtīgi bīstams darbs, kas agrāk sapieriem bija jādara ar rokām. Taču 1972. gadā tika izgatavots pirmais bumbu izlādēšanas robots ar tālvedību. Operators virza robotu uz bumbu vai mīnu un liek tam padarīt šo objektu nekaitīgu, pašam paliekot drošā attālumā. Viņš izmanto uz monitoriem redzamu informāciju, ko raida uz robota uzstādītās kameras.
Ātrā palīdzība
Glābšanas komandas prioritāte ir pacienta dzīvības glābšana, nodrošināt galvenās organismu funkcijas. Tā var ietvert sirdsdarbības atjaunošanu, elpošanas ceļu atbrīvošanu, lai nodrošinātu pacientu elpošanu, alerģisko reakciju novēršanu ar atbilstošām zālēm vai ievainojumu apstrādāšanu.
Ātrās palīdzības automobilis ir aprīkots palīdzības sniegšanai visāda veida negadījumos un medicīniskās krīzes stāvokļos. Tajā ir tādi dzīvības glābšanas līdzekļi kā skābeklis un medikamenti, saites un šines, ar kurām var apturēt asiņošanu un fiksēt ievainojumus, kā arī nestuves un segas, lai pacients varētu justies ērti. Ātrās palīdzības brigāde izlemj, kāda ārstēšana ir vajadzīga pacienta ievainojumiem, un nepieciešamības gadījumā veic dzīvības glābšanas procedūras, piemēram, sirds masāžu. Mediķi stabilizē pacienta stāvokli, apstādājot ievainojumus un dodot pretsāpju medikamentus, un tad nodibina sakarus ar slimnīcu, lai paziņotu par iespējamo ierašanās laiku un raksturotu pacienta stāvokli.
Glābšana dažādos apstākļos
Glābšana uz ūdens
Ļaužu pilnā pludmalē vai baseinā dažkārt nav viegli atšķirt cilvēku, kas sajūsmā lēkā un vicina rokas, no cilvēka, kurš ir nopietnās briesmās. Nelaime var notikt jebkurā brīdī, ja cilvēki aizpeld vai tiek aiznesti pārāk tālu jūrā vai iekļūst spēcīgās straumēs vai lielos viļņos. Glābēji, kas dežurē pludmalē vai pie baseina, ir gatavi nirt, lai glābtu ikvienu, kam draud briesmas. Šie lieliskie peldētāji ir apmācīti, kā nogādāt cilvēkus uz sauszemes un sniegt pirmo palīdzību.
No augsta skatu troņa pludmalē glābējs var novērot lielu ūdens platību, pat ja pludmale ir pārpildīta. Glābēji izmanto binokli, lai pārlūkotu jūru līdz pat horizontam. Glābjot slīcēju, ir svarīgi turēt cietušā galvu virs ūdens, kamēr viņu nogādā krastā. Glābējam ir jābūt ar stingru tvērienu, jo slīcējs bieži ķepurojas un var pakļaut briesmām abus. Kad glābējs ir izvilcis cietušo krastā, viņš sāk sniegt pirmo palīdzību. Vispirms tiek nodrošināta cietušā plaušu attīrīšana no ūdens. Glābējs var arī veikt atdzīvināšanu ar elpināšanu "no mutes mutē" vai pārsiet brūces. Nepieciešamības gadījumā pacientu var nogādāt slimnīcā.
Glābšana piekrastē
Kad briesmu signāls no kuģa vai laivas sasniedz glābšanas staciju, apkalpe sāk sperīgi rīkoties. Dažas glābšanas laivas ir pietauvotas pie stacijas, bet citas tiek ieslidinātas pa slīdceļu jūrā. Ceļā uz notikuma vietu jūrā apkalpes locekļi sazinās ar bojāto kuģi un citiem glābšanas dienestiem pa radio. Dažādi glābšanas dienesti cieši sadarbojas piekrastes joslā. Helikopteri ātri aizved cietušo projām no briesmu zonas, bet glābšanas laivu atkalpes var efektīvi glābt ievainotos jūriekus un palīdzēt bojātām laivām.
Svarīgākais aprīkojums ir glābšanas kuteris, kas ir apgādāts ar visu nepieciešamo visdažādākajiem gadījumiem. Lieli viļņi nerada nopietus šķēršļus glābšanas kuterim, kas paredzēts jebkādiem laika apstākļiem. Ja kuteris apgāžas, tas automātiski pats ieņem iepriekšējo stāvokli. Tas var nogādāt krastā līdz 78 izglābtos. Modernie glābšanas kuteri ir apgādāti ar mūsdienīgu aparatūru, kas palīdz bez kavēšanās atrast negadījuma vietu. Glābēji izmanto laivu āķus, lai pievilktu mazas laivas vai cilvēkus ūdenī tuvāk glābšanas kuterim. Helikopteri var veikt lielākus attālumus nekā glābšanas kuteri, tādēļ tos galvenokārt izmanto glābšanas operācijām tālu jūrā. Tie ir arī ideāli gadījumos, kad kuteru darbam traucē bīstamas klintis.
Glābšana okeānā
Pat stipri bojāts kuģis vētras laikā nodrošina patvērumu, ūdeni un pārtiku, kā arī dzīvības glābšanas ierīces, tādēļ vētras laikā visdrošākā vieta ir uz kuģa. Ja kuģis apgāžas, cilvēkiem ir mazas izredzes vētrainā vējā sagaidīt palīdzību. Arī mierīgā jūrā ir gandrīz tikpat bīstami, jo aukstums un nogurums stindzina peldētāju ķermeņus, tiem ilgstoši uzturoties ūdenī. Kuģis briesmu gadījumā raida regulārus radio ziņojumus citiem kuģiem, ar kuriem tas atrodas vienā rajonā, un tuvākajām ostām. Kad atrašanās uz kuģa kļūst pārāk bīstama, kapteinis dod komandu atstāt kuģi. Cilvēki sēžas glābšanas laivās, ņemot līdzi izdzīvošanas ierīces, pārtiku un dzeramo ūdeni.
Glābšana kalnos
Pārgājiens pa nolaidenu kalna nogāzi var likties drošs siltā un saulainā laikā, bet, ja pēkšņi uznāk migla, slikti sagatavoti glābēji var apmaldīties un nonākt kalna bīstamā daļā. Alpīnisti ir apmācīti un apgādāti ar nepieciešamo ārkārtējiem gadījumiem, taču arī ar viņiem notiek negadījumi. Arī slēpojot nereti tiek lauzti locekļi. Slēpošana ārpus sagatavotām trasēm ir sevišķi bīstama, jo zem sniega var slēpties briesmu avoti, bet irdens sniegs var veidot lavīnu. Taču lielākās briesmas kalnos var radīt slikti laika apstākļi. Glābšanas dienesti bieži tiek izsaukti tādos nopietnos gadījumos kā lavīnas, bieza migla, sniegavētras un lietusgāzes.
Glābšana gaisa satiksmē
Parastākie aviokatastrofu celoņi ir slikti laika apstākļi, pilotu kļūdas vai tehniskas kļūmes. Visbīstamākie negadījumi notiek lidmašīnu pacelšanās laikā, kad degvielas tvertnes ir pilnas ar viegli uzliesmojošu aviācijas degvielu. Piloti un lidmašīnas apkalpe tiek apmācīti, kā darboties avārijas situācijās, lai nodrošinātu pasažieriem maksimāli iespējamo drošību un rūpētos par viņiem, kamēr ierodas glābšanas komanda. Dažkārt ir grūti atrast katastrofas vietu, piemēram, ja ir pārtraukti radiosakari vai pilots gājis bojā, bet apkalpe nezina savu atrašanās vietu.
Lidmašīnai ir daudzas drošības ierīces, kas darbojas tādās ārkārtējās situācijās kā dehermetizācija, piespiedu nolaišanās un ugunsgrēks. Visiem pasažieriem ir glābšanas vestes zem viņu sēdekļiem un glābšanas maskas, kas tiek nolaistas no augšējiem paneļiem. Ja jāveic piespiedu nosaišanās uz ūdens, ātri var izsviest piepūšamās laiviņas. Pasažieru lidmašīnu izejas ir aprīkotas ar piepūšamām teknēm, pa kurām pasažieri var slideināties lejā avārijas nolaišanās gadījumā. Pārbaudēs ir pierādīts, ka visi pasažieri var izkļūt no lidmašīnas dažu minūšu laikā, ja viņi precīzi izpilda apkalpes norādījumus. Ja lidostā notiek avārija vai izceļas ugunsgrēks, aviodispičeri brīdina lidostas ugunsdzēsējus, iespēdzot zvanu ugunsdzēsēju depo. Ugunsdzēsēju automobilis var sasniegt jebkuru vietu lidostā trīs minūšu laikā.
Glābšana nomaļā vietā
Ja avārija notiek kosmosā, tuvumā nav glābšanas dienestu, kas varētu traukties palīgā kosmonautiem. Apkalpei ir jāveic glābšanas darbi pastāvīgi vai sekojot Lidojumu vadības centra norādījumiem. Apkalpe nevar pamest kosmosa kuģi vai staciju, ko cilvēks nespēj izdzīvot ilgāku laiku kosmosā. Vienīgās iespējas ir mēģināt novirzīt bojāto kosmosa kuģi atpakaļ uz Zemi vai pārcelties uz glābšanas kuģi, ja tas ir tuvumā. Ikviena avārija vai problēma, ar kuru sastopas un kuru atrisina kosmiskajā lidojumā, sniedz vērtīgu mācību nākamajai kosmonautu maiņai. Tā, piemēram, vairākkārtējas lietošanas kosmosa kuģiem tagad ir avārijas lūkas, pa kurām apkalpe var atstāt kuģi, lai glābtos ar izpletņiem noteiktos avārijas gadījumos.
Ja vairākkārt izmantojamais kosmosa kuģis ir spiests izdarīt avārijas nolaišanos, speciāla glābšanas komanda ir gatavībā. Visbīstamākās situācijas veidojas, ja kuģis nolaižas uz zemes, nevis jūrā. Ugunsdzēsēju komandas locekļi speciālos tērpos un maskās, kas aizsargā viņus no indīgiem dūmiem, ir gatavi doties iekšā bojātajā kuģī, lai iznestu no tās kosmonautus.
Dabas katastrofas
Vētras, sniegavētras, plūdi, zemes nogruvumi, paisuma viļņi - šīs dabas katastrofas var sākties negaidot, radot milzīgus postījumus un laupot daudzu cilvēku dzīvības. Tādos gadījumos pasludina izpostīto apvidu par nelaimes apgabalu vai izsludina ārkārtas stāvokli un nosūta glābšanas dienestus situācijas kontrolei. Dabas spēki var nogalināt un ievainot daudzus cilvēkus, bet vēl lielākam skaitam cilvēku var atņemt pajumti. Vairākums dabas katastrofu ir grūti paredzēt, taču daži apvidi pastāvīgi dzīvo stipru vētru vai plūdu gaidās. Iepriekšēja pasākumu veikšana šādos apvidos var samazināt nelaimes radītos zaudējumus, piemēram, var uzbūvēt plūdu aizsargvaļņus vai vētru patvertnes, kā arī organizēt dienestu, kas laikus brīdina par draudošām dabas katastrofām.
Zemestrīces upuru glābšana
Kad spēcīga zemestrīce liek zemei svārstīties, tās atbrīvotā enerģija sagrauj ēkas un zemes virsmā parādās lielas plaisas. Svārstības izplatās uz visām pusēm no epicetra, un, jo tālāk no tā, jo svārstības ir vājākas. Cilvēki var tikt iesprostoti zem drupām uz daudzām dienām, aprakti, ievainoti vai atrasties bezsamaņā. Pat tie, kuri nav ievainoti, drīz sāk ciest no dehidrācijas, kas var beigties ar nāvi. Pusbrukušas ēkas jebkurā brīdī var sabrukt (to var veicināt zemestrīces pēcgrudieni), bet bīstamas vielas, piemēram, gāze, var pēkšņi aizdegties. Glābšanas darbos ir jāievēro ārkārtīga uzmanība, lai netiktu pakļauti briesmām paši glābēji.
Iesprostotu cilvēku atrašanai lietojamais detektors var atklāt svārstību un skaņu avotu zem sabrukušas ēkas, izmantojot seismiskos un akustiskos sensorus. Jūtīgā ierīce var atšķirt cilvēka kustības radītos trokšņus no fona trokšņiem un var pat atšķirt cilvēka sirdspukstus. Siltuma starojuma vizuālā kamera spēj konstatēt cilvēka ķermeņa siltuma starojumu cauri dūmiem un putekļiem. Kameru vislabāk izmantot vēsās rīta stundās, jo citā laikā var būt grūtāk atšķirt ķermeņa siltuma starojumu no apkārtējo objektu dabiskā siltuma starojuma. Labākais veids, kā atbrīvot cilvēkus, ir rekties lejup pie viņiem cauri gruvešiem. Mēģinājumi nocelt drupu gabalus no augšas var atbrīvot nestabilas konstrukcijas, kas var uzkrist cietušajiem virsū, padarot viņu stāvokli vēl sliktāku.
Vulkānu izvirdumi
Vulkāna izvirdumā izkususi lava, putekļi, pelni un karstās gazes tiek izmestas gaisā līdz 30 km augstumam no plaisas Zemes garozā. Svalaicīgs brīdiājums un cilvēku evakuācija ir labākais veids, kā glābt cilvēku dzīvības vulkāna izvirduma laikā. Parasti pirms postošiem izvirdumiem vairākas dienas vai pat mēnešus notiek nelieli izvirdumi, kas dod pietiekami daudz laika evakuacijai. Ja izvirdums nav sācies kādu laiku pēc evakuācijas, cilvēki sāk atgriesties mājās, pat ja briesmas vēl pastāv.
Vulkonoloģi novēro aktīvos vulkānus, lai prognozētu to izvirdumus. Seismogrāfus izmanto, lai pareģotu vulkāna izvirduma laiku un spēku, mērot zemes svārstības, kas parasti intensīvi pastiprinās pirms izvirduma. Dažās apdzīvotās vietās lavas straumes mēģina novirzīt mazāk kaitīgā virzienā, bombardējot tās no lidmašīnām. Citur būvē milzīgus dambjus, lai aizsargātu pilsētas no iespējamām dubļu un lavas straumēm, ko rada vulkānu izvirdumi.
Vidi apdraudošas katastrofas
Rūpniecības nozarēs, kas pārstrādā tādas uzliesmojošas, teksiskas vai piesārņojošas vielas kā gāze, nafta, ķimikālijas un radioaktīvi materiāli, stingri jāievēro drošības noteikumi. Tas ir nepieciešams tādēļ, ka negadījumi ar šīm vielām var postoši iedarboties uz apkārtējo vidi: var ietekmēt cilvēkus, dzīvniekus, augsni un pat gaisu, turklāt kaitējums var ilgt daudzus gadus. Kodolkatastrofu radītais radioaktīvais piesārņojums var saglabāties pat gadsimtiem ilgi. Kad notiek šāda katastrofa, pirmais uzdevums ir ievainotot cilvēku glābšana un apdraudēto cilvēku evakuācija no nelaimes apgabaliem. Glābējiem ir jāvalkā speciāli aizsargtērpi un ierīces, lai nepakļautu sevi dzīvības briesmām. Tad jādara viss iespējamais, lai pārtrauktu piesārņojuma izplatīšanos, un jāsāk attīrīšanas operācijas.
Dzīvieku glābšana
Arī dzīvnieki var kļūt par vides vai dabas katastrofu, negadījumu vai sliktas apiešanās upuriem. Pasaulē ir daudzas orgaizācijas, piemēram, Lielbritānijas Dzīvnieku aizsardzības biedrība un Amerikas Humānā asociācija, kas nodarbojas ar dzīvnieku glābšanu. Dažas organizācijas rūpējas tikai par iemīļotiem mājas dzīvniekiem vai mājopiem. Savvaļas dzīvniekiem tās pievēršas tikai tad, kad tie nonāk saskarē ar cilvēkiem, piemēram, kad kāds ir atradis no ligzdas izkritušu putnēnu. Daži glābšanas darbinieki, piemēram, mežziņi rezervātos vai veterinārie darbinieki, ir speciāli apmācīti un saņem atalgojumu par savu darbu, taču daudzi ir brīvprātīgie, kuri darbojas, dzīvnieku mīlestības vadīti.
Citas nelaimes
Iesprostojumā
Izdzīvošana
Kad cilvēks ir nonācis neapdzīvotā vietā pēc lidmašīnas vai automobiļa avārijas, viņa izdzīvošanai visvairāk ir nepieciešama pārtika, ūdens, patvērums un uguns. To relatīvais svarīgums ir atkarīgs no vietas, taču tuksnesī vissvarīgākais ir ūdens, bet polārajos apgabalos būtiskākais ir patvērums. Pārtikas rezerves ir jālieto taupīgi, jo izdzīvotāji nevar zināt, cik ilgi būs jāgaida glābēji, bet dabā iegūt pārtiku var būt grūti. Nākamais uzdevums ir glābēju uzmanības piesaistīšana. Lidmašīnas avārijas upuriem ir jāpaliek tuvu tās vrakam, jo to ir vieglāk ieraudzīt no gaisa. Turklāt izdzīvotāji var veidot zīmes, ko var redzēt no augšas. Jebkāds signāls, kas nav raksturīgs dabai, piesaistīs uzmanību - vai tā būtu nelielu ugunskuru grupa vai liela zīme, kas izveidota, noņemot augsnes kārtu un atsedzot klintis.
Inversās trigonometriskās funkcijas
Inversās trigonometriskās funkcijas jeb ciklometriskās funkcijas ir trigonometrisko funkciju inversās funkcijas. Tām ir sašaurināti definīcijas apgabali, pie tam tā, lai šajā apgabalā katra funkcijas vērtība tiktu iegūta tikai vienu reizi. Pastāv inversā sinusa, kosinusa, tangensa, kotangensa, sekansa un kosekansa funkcijas. Inversās trigonometriskās funkcijas tiek izmantotas, lai aprēķinātu leņķus. Tās plaši tiek izmantotas navigācijā, fizikā, inženierijā u.c.
Visbiežāk inversās trigonometriskās funkcijas pieraksta, parastajai trigonometriskajai funkcijai pieliekot priekšā arc- (la — ‘loks’) — arcsin x, arccos x utt. Vēl tās var tikt pierakstītas kā sin−1 (x), cos−1 (x), tan−1 (x) utt., taču šajā gadījumā tas var tikt sajaukts ar parasto trigonometrisko funkciju, kas kāpināta −1 pakāpē. Pastāv vēl dažādi to pieraksti.
Skaitļa a arksinuss
Intervāla leņķis, kura sinusa funkcijas vērtība ir skaitlis a (|a|≤1).
Piemērs:, jo un \in
Skaitļa a arkkosinuss
arccos a
Intervāla leņķis, kura kosinusa funkcijas vērtība ir skaitlis a (|a|≤1).
Piemērs:, jo un \in
Skaitļa a arktangenss
arctg a
Intervāla leņķis, kura tangensa funkcijas vērtība ir skaitlis a.
Piemērs:, jo un \in
Skaitļa a arkkotangenss
arcctg a
Intervāla leņķis, kura kotangensa funkcijas vērtība ir skaitlis a.
Atvasinājumi
Atvasinājumi kompleksām z vērtībām. Tikai x reālām vērtībām:
Funkciju izvirzījumi
Funkciju izvirzījumi pakāpju rindās:
Nenoteiktie integrāļi
Reālām un kompleksām x vērtībām:
Reālām un kompleksām x ≥ 1 vērtībām:
Sastrēgumstunda
"Sastrēgumstunda" bija Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta un Aktuālās informācijas raidījumu nodaļas veidots raidījums. "Sastrēgumstundas" mērķis - ne tikai analizēt konfliktus un pretrunas politiskajos, ekonomiskajos un citos Latvijas iedzīvotājiem svarīgos jautājumos, bet identificēt problēmu un meklēt risinājumu. Tā vadītāji bija LTV ZD žurnālists Gundars Rēders, LTV ZD žurnāliste (tagad LTV korespondente Briselē) Ilze Nagla, kā arī bijušais LNT ziņu moderators Ģirts Timrots. Interesanti, ka 20. gs. 90. gadu beigās Timrots savu karjeru TV sāka Latvijas Televīzijā kā rīta programmas vadītājs.
Raidījums pirmo reizi kanāla LTV1 ēterā bija 2011. gada 16. novembrī. Raidījums "Sastrēgumstunda" bija daļējs pēctecis žurnālista Jāņa Dombura vadītajam raidījumam "Kas notiek Latvijā?". Tāpat kā J. Dombura vadītais raidījums, arī "Sastrēgumstunda" Latvijas Televīzijā bija redzema trešdienās, plkst. 21.20.
Raidījumam "Sastrēgumstunda" laika gaitā ir mainījies studijas izkārtojums, raidījuma satura koncepts, kā arī raidījuma galviņa (intro) ir piedzīvojusi būtiskas pārmaiņas.
Raidījuma pēdējā diskusijas (2015. gada 13. jūlijā) tēma: "Kāpēc radās sarežģījumi Skolu jaunatnes svētkos?". Uz diskusiju raidījuma vadītājs Gundars Rēders aicināja gan toreizējo Izglītības un zinātnes ministri Mārīti Seili, gan svētku izpilddirektori Agru Bērziņu un citus atbildīgos par radušos situāciju.
Čehoslovākijas sadalīšanās
Čehoslovākijas sadalīšanās (cs, sk), kas stājās spēkā 1993. gada 1. janvārī, bija Čehoslovākijas federatīvās valsts sadalīšana Čehijā un Slovākijā, kas kopš 1969. gada bija Čehijas Sociālistiskā Republika un Slovākijas Sociālistiskā Republika kopīgas federatīvas republikas ietvaros.
Pamatinformācija
Čehoslovākija tika izveidota pēc Austroungārijas likvidācijas pirmā pasaules kara beigās. 1918. gadā Pitsburgā (ASV) nākamais Čehoslovākijas prezidents 1918.—1935. gados Tomāšs Masariks un citi Čehijas un Slovākijas pārstāvji parakstīja Pitsburgas nolīgumu, kurš paredzēja kopēju valsti, kas sastāvētu no divām līdztiesīgām valstīm slovākiem un čehiem. Drīz pēc tam Edvardam Benešam izdevās uzstāt uz lielāku vienotību vienā valstī. Jāatzīmē, ka līdz Austroungārijas kraha acīmredzamībai pats Masariks bija iestājies pret Čehoslovākijas un vispār neatkarības ideju, taču tad mainīja savu viedokli un 1918. gadā jau aicināja izveidot pret vāciešiem un ungāriem vērstu rietumu un dienvidu slāvu valstu savienību.
Daļa slovāku neatbalstīja šo pārmaiņu, un 1939. gada martā zem Ādolfa Hitlera spiediena tika izveidota pirmā Slovākijas Republika kā Vācijas satelītvalsts ar ierobežotu suverenitāti. Padomju Savienības okupācija pēc Otrā pasaules kara noveda pie viņu atkalapvienošanās trešajā Čehoslovākijas Republikā.
1968. gadā Federālās konstitūcijas likums oficiāli atjaunoja kādreizējo federālo struktūru, bet “normalizācijas perioda” laikā 70. gados Gustavs Husāks (kurš pats bija slovāks) atdeva lielāko daļu kontroles atpakaļ Prāgai. Šī pieeja veicināja separātisma atjaunošanos pēc komunisma krišanas.
Atdalīšanās
Līdz 1991. gadam Čehijas Republikas IKP uz vienu iedzīvotāju bija par aptuveni 20% augstāks nekā Slovākijā. 1991. gada janvārī tika pārtraukti pārskaitījumi no Čehijas budžeta uz Slovākiju, kuri bija parasti pagātnē.
Daudzi čehi un slovāki vēlējās saglabāt federālo Čehoslovākiju. Tomēr vairākas lielās Slovākijas partijas iestājās par brīvāku līdzāspastāvēšanas veidu un Slovāku Nacionālā partija pieprasīja pilnīgu neatkarību un suverenitāti. Nākamajos gados Čehijas partijām Slovākijā bija maz vai vispār nekādas ietekmes, un otrādi. Lai uzturētu funkcionējošu valsti, valdība pieprasīja turpināt kontroli no Prāgas, bet slovāki turpināja vēlēties decentralizāciju. Notika daudzi strīdi par tehniskām lietām, tā, puses nevarēja vienoties par valsts nosaukuma detaļām. 1990. gadā kopējais parlaments pēc strīdiem pat nolēma, ka abās valodās valsts sauksies dažādi — bez defises čehiski (Československá federativní republika), un ar defisi slovākiski, turklāt pretēji pareizrakstībai uzrakstot Slovākiju ar mazo burtu. (Česko-slovenská federatívna republika). Šo ķildu nosauca par "defises karu", kuru vēlāk atrisināja, rakstot visus vārdus nosaukumā ar lielo burtu, un tas bija tikai viens no piemēriem ilgstošajiem kazuistiskajiem ķīviņiem.
1992. gadā Čehijā ievēlēja Vāclavu Klausu un citus labējus politiķus, kas pieprasīja vai nu vēl stingrāku apvienošanos ("dzīvotspējīgu federāciju"), vai divas neatkarīgas valstis. Savukārt Slovākijā ievēlēja kreisāka novirziena politiķus, kuri ar Vladimiru Mečaru priekšgalā gribēja konfederāciju. Abas puses jūnijā uzsāka biežas un intensīvas sarunas, kuras nenesa pietiekamu kompromisu. 17. jūlijā Slovākijas parlaments pieņēma Slovākijas tautas neatkarības deklarāciju. Sešas dienas vēlāk Klauss un Mečars piekrita likvidēt Čehoslovākiju tikšanās laikā Bratislavā. Čehoslovākijas prezidents Vāclavs Havels atkāpās no amata, lai nepiedalītos valsts sašķelšanā, pret kuru viņš iebilda; 1992. gada septembra aptaujā tikai 37% slovāku un 36% čehu atbalstīja sadalīšanu. Tāpēc abas puses izvairījās rīkot referendumu par valsts sadalīšanu un nokārtoja to parlamentu līmenī. Vēlāk Klauss apgalvoja, ka no referenduma nebūtu bijis nekādas jēgas apstākļos, kad visi Slovākijas puses politiķi vienalga bija noskaņoti panākt neatkarību.
Sarunu mērķis mainījās uz mierīgas sadalīšanās panākšanu. 13. novembrī Federālā asambleja pieņēma "Konstitūcijas aktu 541", kas noteica īpašuma sadalījumu starp Čehijas un Slovākijas zemēm. Ar "Konstitūcijas aktu 542", kas tika pieņemts 25. novembrī, puses piekrita Čehoslovākijas likvidācijai no 1992. gada 31. decembra.
Atdalīšanās notika bez vardarbības, un tādējādi tika apgalvots, ka tā ir "samtaina", līdzīgi kā "samtainā revolūcija", kas notika pirms tās, kurā viss tika panākta ar masveida mierīgām demonstrācijām un darbībām. Turpretim visu citu postkomunistisko valstu sabrukumi (Padomju Savienības un Dienvidslāvijas) bija saistīti ar vardarbīgiem konfliktiem.
Sadalīšanās iemesli
Čehoslovākijas likvidācijai bija vairāki iemesli, un galvenās diskusijas iet par to, vai sašķelšanās bija vēsturiski neizbēgama, vai arī to izsauca notikumi, kas notika starp 1988. gada samtaino revolūciju un savienotās valsts finiša 1992. gadā.
Tie, kas pieturas pie neizbēgamības viedokļa, mēdz norādīt uz atšķirībām starp abām tautām, kuras aizsākās jau Austrijas un Ungārijas impērijā, un citiem jautājumiem. Čehiem un slovākiem ir etniskas atšķirības. Strīdi starp viņiem bija un neaprobežojās ar problēmām, kas saistītas ar kopīgu valsti komunisma laikā, komunistiskās valsts lielāku efektivitāti Čehijas zemēs un tās neveiksmi Slovākijā, kuru rezultātā čehi bija ietekmīgāki valsts vadībā nekā slovāki.
Tie, kas apgalvo, ka notikumi laikā no 1989. līdz 1992. gadam noveda pie likvidācijas, norāda uz tādiem faktoriem kā padomju satelītu zudums, vienotu plašsaziņas līdzekļu trūkums starp Čehijas un Slovākijas republikām, un, pats galvenais, abu valstu politisko līderu rīcība (īpaši domstarpības starp premjerministriem Klausu un Mečaru).
Nacionālie simboli
Tā kā Čehoslovākijas ģerbonis bija to vēsturisko ģeogrāfisko apgabalu kopums, kas veidoja valsti, katra republika vienkārši saglabāja savu simbolu: čehi lauvu un slovāki — divkāršo krustu. Tāpat viegli bija sadalīt divdaļīgo un divvalodīgu čehoslovāku himnu, kas sastāvēja no divām atsevišķām dziesmām — čehu Kde domov můj un slovāku Nad Tatrou sa blýska. Strīdi notika tikai attiecībā uz Čehoslovākijas valsts karogu. 1992. gada sarunās par Čehoslovākijas likvidācijas detaļām pēc Vladimira Mečara un Vāclava Klausa lūguma Konstitūcijas likumā par Čehoslovākijas likvidāciju tika iekļauta klauzula par Čehoslovākijas valsts simboliem.
No 1990. līdz 1992. gadam sarkanais un baltais Bohēmijas karogs (kas atšķiras no Polijas karoga tikai ar to krāsu proporciju) oficiāli kalpoja kā Čehijas karogs. Visbeidzot, pēc jaunu simbolu meklēšanas Čehija vienpusēji nolēma ignorēt konstitucionālo likumu par Čehoslovākijas likvidāciju (likuma 542/1992 3. pantā teikts, ka "Čehija un Slovākija neizmanto Čehijas un Slovākijas Federatīvās Republikas nacionālos simbolus pēc tās likvidācijas") un saglabāja sev Čehoslovākijas karogu ar izmainītu nozīmi.
Teritorija
Valsts teritorija tika sadalīta pa esošajām iekšējām robežām. Tomēr robežas dažviet nebija skaidri definētas, un reizēm robeža šķērsoja ielas, piekļuves ceļus un kopienas, kas bija gadsimtiem ilgi pastāvējušas bez problēmām. Visnopietnākās problēmas radās šādās jomās:
Jaundzimušās valstis spēja atrisināt galvenās grūtības, izmantojot savstarpējas sarunas, finansiālas kompensācijas un, visbeidzot, starptautiskos līgumus par robežu izmaiņām. Tomēr cilvēki, kas dzīvoja vai kam piederēja īpašumi pierobežā, turpināja piedzīvot praktiskas problēmas, līdz abas jaunās valstis 2007. gadā pievienojās Šengenas līguma zonai, pēc kā robežas kļuva mazāk nozīmīgas.
Valsts īpašumu sadalīšana
Lielākā daļa federālo aktīvu tika sadalīti proporcijā 2:1 (aptuvenā attiecība starp Čehijas un Slovākijas iedzīvotājiem), ieskaitot armijas aprīkojumu, dzelzceļa un aviācijas infrastruktūru. Daži nelieli strīdi (piemēram, par Prāgā glabātajām zelta rezervēm, zinātības ("know-how") novērtējumu) ilga vēl dažus gadus pēc sadalīšanās.
Valūtas sadalījums
Sākotnēji abās valstīs joprojām tika izmantota vecā Čehoslovākijas valūta — Čehoslovākijas krona. Bažas par ekonomiskiem zaudējumiem Čehijai jau 1993. gada 8. februārī radīja abās valstīs dažādas nacionālās valūtas. Sākumā valūtām bija vienāds kurss, bet vēlāk lielāko daļu laika Slovākijas kronas vērtība bija zemāka nekā Čehijas kronas vērtība (līdz aptuveni 30%, 2004. gadā aptuveni 25–27%). Sākot ar 1993. gada 2. augustu, abas valūtas tika atšķirtas ar dažādiem zīmogiem, kas tika iespiesti uz vecajām Čehoslovākijas kronu banknotēm.
2009. gada 1. janvārī Slovākija ieviesa eiro kā savu valūtu ar valūtas kursu 30,126 SK/€, un izdeva 2 eiro piemiņas monētu 2009. gadā, atzīmējot samtainās revolūcijas 20. gadadienu, atgādinot par Čehoslovākijas ļaužu kopējo cīņu par demokrātiju. Liktenis bija lēmis, lai Eiropas Savienības vārdā apsveikšanas runu par Slovākijas uzņemšanu eirozonā teiktu Mireks Topolāneks, toreizējās ES prezidējošās Čehijas premjerministrs, protams, viņa dzimtajā valodā, kamēr citi viesi izmantoja angļu valodu. Pie tam Čehijas Republika joprojām turpina izmantot Čehijas kronu.
Starptautiskā pēctecība
Ne Čehijas Republika, ne Slovākija nepieprasīja sevi atzīt par Čehoslovākijas vienīgo pēcteci. Tas kontrastē ar Padomju Savienības likvidāciju, kur Krievijas Federācija tika atzīta par ne tikai KPFSR, bet arī PSRS pēcteci. Tāpēc Čehoslovākijas dalība ANO tika pārtraukta ar valsts likvidāciju, bet 1993. gada 19. janvārī Čehijas un Slovākijas republikas tika uzņemtas ANO kā jaunas atsevišķas valstis.
Attiecībā uz citiem starptautiskiem līgumiem čehi un slovāki piekrita ievērot Čehoslovākijas līgumsaistības. Slovāki 1993. gada 19. maijā nosūtīja vēstuli Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālsekretāram, paužot savu nodomu palikt pie visiem Čehoslovākijas parakstītajiem un ratificētajiem līgumiem, kā arī ratificēt tos līgumus, kas parakstīti, bet vēl nav ratificēti pirms Čehoslovākijas likvidēšanas. Šajā vēstulē atzīts, ka saskaņā ar starptautiskajām tiesībām visi Čehoslovākijas parakstītie un ratificētie līgumi paliek spēkā. Piemēram, abas valstis ir atzītas par Antarktikas līguma parakstītājām no datuma, kad Čehoslovākija parakstīja nolīgumu 1962. gadā.
Gan Čehijas, gan Slovākijas Republika ir ratificējušas Vīnes Konvenciju par valstu pēctecību attiecībā uz līgumiem. Tomēr tas neietekmēja Čehoslovākijas likvidāciju, jo tas nestājās spēkā līdz 1996. gadam.
Ekonomika
Sadalīšanās nesa negatīvu ietekmi abu valstu saimniecībām, jo īpaši 1993. gadā, kurā tika pārtrauktas tradicionālās saites un bija vajadzīgs laiks, lai pielāgotos starptautiskās tirdzniecības birokrātijai, bet ietekme izrādījās ievērojami mazāka, nekā gaidīja daudzi cilvēki.
Saskaņā ar Prāgas "Post" 2014. gadā rakstīto, "Slovākijas IKP sasniedzis 95% no Čehijas IKP, un, visticamāk, tas kļūs līdzvērtīgs." Slovākijas nacionālais kopprodukts (NKP), kas ietver pilsoņu ienākumus ārzemēs un neskaita valsti atstājošo naudu no starptautiskajiem uzņēmumiem, ir lielāks nekā Čehijai. Vecuma pensijas abās valstīs ir vairāk vai mazāk vienādas, un patēriņš uz vienu iedzīvotāju ir nedaudz augstāks Slovākijā. Tomēr algas vidēji Slovākijā ir par 10 procentiem zemākas nekā Čehijā.