cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas sieviešu basketbola izlase 2011. gada Eiropas čempionātā
Finālturnīrs
Otrajā turnīra kārtā Latvijas izlase bija F grupā kopā ar trim labākajām C grupas komandām — Melnkalni, Spāniju, Poliju — un atlikušajām divām D grupas komandām, kas ierindojās 2. un 3. vietā — Franciju un Horvātiju.
Copa Libertadores
Šībrīža turnīra čempioni ir Brazīlijas klubs Palmeiras. Veiksmīgākais klubs šajā turnīrā ar septiņiem tituliem ir Argentīnas klubs Independiente. Argentīnas klubi kopumā ir ieguviši visvairāk titulu — 25, bet no Brazīlijas nāk visvairāk dažādo uzvarētājkomandu — pavisam turnīrā uzvarējušas ir desmit Brazīlijas komandas. Kausu ir ieguvušas 25 dažādas komandas un divus gadus pēc kārtas to ir paveikušas sešas komandas, pēdējoreiz Boca Juniors 2001. gadā.
Latvijas sieviešu basketbola izlase 2011. gada Eiropas čempionātā
Finālturnīrs
Latvijas izlase otro turnīra kārtu uzsāka pret čempionāta rīkotājām Polijas izlasi. Spēlē tika gūta uzvara ar 62—53, Latvijas izlases rezultatīvākā spēlētāja bija G. Baško ar gūtiem 19 punktiem. Ar šo uzvaru Latvijas izlases basketbolistes bija nodrošinājušas vietu Eiropas čempionāta ceturtdaļfinālā. Otrajā F grupas spēlē tika spēlēts pret Spānijas izlasi. Spēlē tika piedzīvots otrais zaudējums turnīrā ar 57—66. Rezultatīvākā izlases rindās ar 17 punktiem bija E. Babkina. Kvalifikācijas turnīru Latvijas izlase noslēdza ar spēli pret Melnkalnes izlasi, kas čempionātā cīnījās bez zaudējumiem. Latvijas izlase pirms spēles bija nodrošinājusi vismaz otro vietu F grupā. Spēlē pret Melnkalni tika piedzīvots trešais zaudējums turnīrā ar 70—74. Izlases rezultatīvākā spēlētāja bija I. Kubliņa. Trešajā ceturtdaļā muguras savainojumu guva Z. Tamane. Latvijas izlase F grupas noslēguma tabulā ierindojās 2. vietā, tādējādi izlases pretnieks ceturtdaļfinālā ir trešās vietas ieguvēja E grupā Krievijas izlase.
Pret Krievijas izlasi latvietes jau spēlēja 2009. gada Eiropas čempionāta finālturnīra ceturtdaļfinālā, toreiz tika piedzīvots zaudējums papildlaikā 64—69. Latvijas izlase Eiropas čempionāta finālturnīram kvalificējās ceturto reizi pēc kārtas.
Latvijas izlase ceturtdaļfinālu aizvadīja. Tajā tika zaudēts ar 72—83. Latvijas izlases rezultatīvākā basketboliste bija E. Babkina, kas guva 21 punktu. Zaudējums ceturtdaļfinālā nozīmēja, ka turpmāko cīņu turnīrā Latvijas izlase aizvadīs cīņā par 5. vietu, kas garantē startu 2012. gada Londonas Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā.
Pusfinālu par 5.—8. vietu Latvijas izlase aizvadīja pret Horvātijas valstsvienību,  kas jau tika uzvarēta grupu turnīrā un cīņā par vietu Eiropas čempionāta četriniekā zaudēja Čehijas izlasei. Pusfinālā tika piedzīvots zaudējums ar 75—84. Latvijas izlases rezultatīvākā spēlētāja bija Z. Tamane ar 16 gūtiem punktiem. Līdz ar zaudējumu Horvātijas izlasei tika zaudēta iespēja kvalificēties 2012. gada Londonas Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīram.
izlase aizvadīja spēli par 7. vietu pret Lietuvas valstsvienību, kas pusfinālā par 5. vietu zaudēja Melnkalnei. Spēlē tika piedzīvots zaudējums ar 75—56. Latvijas izlases rezultatīvākā spēlētāja bija E. Babkina, G. Baško un K. Kārkliņa, viņas visas guva pa 10 punktiem. Tādējādi Latvijas izlase pirmoreiz Eiropas čempionātu finālturnīros izcīnīja 8. vietu.
Z. Tamane bija labākā cīņā par atlēkušajām bumbā visā Eiropas čempionātā, savukārt E. Babkina bija labākā piespēļu devēja.
Azokrāsvielas
Azokrāsvielas ir organiskas krāsvielas, kas pieder pie azosavienojumiem, jo to molekulās ir vismaz viena azogrupa −N=N−. Azokrāsvielas satur arī elektrondonoras grupas (piemēram, hidroksilgrupu vai aizvietotu aminogrupu). Šādas elektrondonoras grupas samazina elektronu pāreju enerģiju no π stāvokļa ierosinātā π stāvoklī (π* stāvoklī), kā rezultātā šādas vielas intensīvi absorbē gaismu spektra redzamajā daļā, atšķirībā no neaizvietotiem azosavienojumiem, kas absorbē galvenokārt UV starojumu.
Krāsu rašanās azokrāsvielās
Azogrupa ir hromoforā grupa, kas kopā ar tai pievienoto benzola gredzenu π elektroniem veido delokalizētu π elektronu sistēmu. Šāda π elektronu sistēma izraisa elektromagnētiskā starojuma absorbcijas nobīdi uz garāko viļņu pusi. Ja absorbcija notiek redzamās gaismas diapazonā, tad šo vielu redzam krāsainu - tādā krāsā, kas ir absorbētās gaismas papildkrāsa. Elektrondonorie aizvietotāji (—OH, —NR—) azosavienojuma krāsojumu pastiprina. Tos sauc par auksohromām grupām.
Diazosavienojumi paši par sevi ir bezkrāsaini savienojumi. Piemēram, vienkāršākais azosavienojums — azobenzols, pats par sevi nav azokrāsviela. Tikai pēc amino- vai hidroksilgrupas pievienošanas tas iegūst krāsvielas īpašības. Vienkāršākās azokrāsvielas ir oksiazobenzols un aminobenzols. N-aminoazobenzols un benzazo-β-naftols ir vienkāršākie "īsto" azokrāsvielu piemēri. Bez aminogrupām un hidroksilgrupām azokrāsvielu molekulās var būt arī alkilgrupas, halogēnaizvietotāji, nitrogrupas; bieži mēdz būt sulfogrupa. Ļoti daudzas azokrāsvielas ir azosulfoskābju nātrija sāļi. Dažādi ūdeņraža aizvietotāji, kas atrodas molekulas sastāvā, ietekmē iegūto azoproduktu: tie palielina molekulmasu, ļoti izmaina ķīmiskās īpašības un to mijiedarbību, mainās krāsa, šķīdība, izmainās arī citas īpašības.
Izmantošana
Azosavienojumi ir krāsainas vielas dažādos toņos atkarībā no to struktūras. Lai šīs krāsainās vielas varētu izmantot par krāsvielām, ir jānodrošina to saistīšanās ar krāsojamo materiālu. Auduma šķiedras ērti krāsot ūdenī, tāpēc azosavienojumu molekulā bieži vien ievada polāras grupas (-COOH, -SO3H), kas palielina krāsvielas šķīdību ūdenī.
Toronto "Raptors"
Toronto "Raptors" (en) ir profesionāls Kanādas basketbola klubs, kas ir bāzēts Toronto, Ontārio provincē, Kanādā. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Austrumu konferences Atlantijas divīzijā. Tas tika dibināts 1995. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NBA.
2019. gadā "Raptors" izcīnīja NBA čempiontitulu. Mājas spēles komanda aizvada Scotiabank Arena arēnā.
Gaiļbiksīte
Gaiļbiksīte (Primula veris) ir daudzgadīgs prīmulu dzimtas lakstaugs.
Dizentērija
Dizentērija - akūta zarnu infekcijas slimība, kam galvenokārt raksturīgs resnās zarnas bojājums, kā arī organisma vispārēja intoksikācija. Slimo tikai cilvēki un dažas pērtiķu sugas. Sastopama visās pasaules valstīs jebkurā gadalaikā, galvenokārt vasarā un rudenī.
Gaiļbiksīte
Raksturojums
Augums neliels, 15 līdz 30 cm. Lapas sakārtotas rozetē, veselas, otrādi olveidīgas. Lapas garums kopā ar kātu līdz 20 cm, platums līdz 6 cm. Lapas pēc ziedēšanas kļūst lielākas, krokojas. Lapas plātne pāriet spārnainā kātā. Stumbrs (ziednesis) stāvs, 10—30 cm garš ar 5—10 nokareniem ziediem. Ziedi sakopoti čemurā. Zieda kauss stobrveida, pūkains. Ziedi dzelteni. Zied maijā, jūnijā. Auglis — olveidīga pogaļa.
Dizentērija
Ierosinātāji
Dizentēriju ierosina dizentērijas baktēriju (Shigella dysenteriae) dzimtā apvienotās dažādu sugu, pasugu un tipu baktērijas. Pēdējā laikā dizentēriju ierosina galvenokārt Fleksnera un Zonnes sugas baktērijas. Dizentērijas ierosinātāji ārējā vidē ir izturīgi, tie var saglabāt dzīvotspēju pienā 20 dienu, uz maizes — 30 dienu, uz dārzeņiem — 15 dienu, augsnē — 3 mēnešus un ilgāk. Tie ir neizturīgi pret saules stariem, augstu temperatūru, dezinficējošiem līdzekļiem. Galvenais infekcijas avots ir slimi cilvēki, kas no pirmajām slimības dienām dizentērijas ierosinātājus izdala ar izkārnījumiem. Infekcijas izplatīšanā liela nozīme ir baktēriju nēsātājiem: dažreiz pēc klīniskās izveseļošanās cilvēks vēl kādu laiku izdala ierosinātājus ārējā vidē, arī dizentērijas pāreja hroniskā formā veicina baktēriju ilgstošu nēsāšanu. Epidemioloģiskajā ziņā sevišķi bīstami apkārtējiem ir cilvēki, kas slimo ar akūtās dizentērijas vieglu vai netipisku formu. Infekcija tiek pārnesta galvenokārt ar netīrām rokām, ar kurām cilvēks var inficēt pārtikas produktus un dažādus priekšmetus. Infekciju pārnes (mehāniski) arī mušas. Slimības izplatīšanos veicina antisanitāri dzīves apstākļi un personiskās higiēnas neievērošana. Cilvēki, it īpaši mazi bērni, ir loti uzņēmīgi pret dizentēriju. Slimību veicinoši faktori zīdaiņiem ir mākslīga barošana, hipovitaminozes, akūtas un hroniskas infekcijas. Ierosinātāji iekļūst cilvēka organismā pa muti.
Gaiļbiksīte
Izplatība
Suga izplatīta Eiropā, izņemot ziemeļu rajonus. Aug arī Kaukāzā, Turcijā un Irānā.
Dizentērija
Simptomi un slimība
Dizentērijas baktērijas vairojas resnās zarnas gļotādā, izraisot vietēju iekaisumu, kā arī radot vispārēju intoksikāciju, kuras sekas ir vielmaiņas, dažādu iekšējo orgānu un nervu sistēmas darbības traucējumi. Inkubācijas periods ilgst 1 — 5 dienas. Tam var dažreiz sekot īss prodomālais periods. Parasti slimība sākas pēkšņi ar sāpēm vēderā, caureju (20 un vairāk reižu diennaktī). Izkārnījumu daudzums pakāpeniski samazinās, pievienojas gļotas un asinis. Vēdera sāpēm ir lēkmjveida raksturs, tās var būt ļoti spēcīgas. Bieži novērojama spastiska taisnās zarnas saraušanās (tenesmi). Ķermeņa temperatūra var nedaudz paaugstināties tikai slimības sākumā — 2. — 5. dienā. Slimnieka vispārējais stāvoklis atkarīgs no slimības formas. 6. — 7. slimības dienā slimnieka stāvoklis uzlabojas, samazinās caureja, izkārnījumos vairs nav asiņu un gļotu. Atveseļošanās parasti notiek 10. — 15. dienā. Atsevišķos gadījumos slimība var ieilgt līdz 3 — 4 nedēļām un vairāk. Slimības gaita ir atkarīga no resnās zarnas bojājuma un intoksikācijas pakāpes. Dažreiz dizentērija noris ļoti smagi — sevišķi bieža caureja, augsta temperatūra, krampji un tamlīdzīgi. Dizentērija var būt arī hroniska. Šādai slimības formai raksturīga vai nu akūtā perioda atkārtošanās (recidīvu skaits var būt ļoti dažāds), vai arī akūtā perioda parādības neizzūd ļoti ilgu laiku. Akūtās formas pāreju hroniskajā veicina vēlīna un nepietiekama ārstēšana, hipovitaminozes, helmintozes, dažādas hroniskas slimības u.c. Hroniska dizentērija jāatšķir no gremošanas trakta palielinātas jutības, kas pēc dizentērijas pārslimošanas saglabājas apmēram pusei slimnieku. Pēc pārslimošanas izveidojas īslaicīga imunitāte tikai pret attiecīgās sugas ierosinātājiem. Pārslimojušie tiek dispanserizēti. Dizentērijas diagnozi precizē resnās zarnas gļotādas apskate (rektoskopija) kā arī izkārnījumu bakterioloģiska izmeklēšana.
Gaiļbiksīte
Izplatība
Latvijā ir sastopams visā teritorijā. Aug krūmājos, mežos, sausās pļavās.
Dizentērija
Ārstēšana
Parasti slimnieku ārstē slimnīcā. Tikai izņēmuma gadījumā (ja mājās ir atbilstoši sanitāri higiēniskie apstākļi) ar ārstējošā ārsta un epidemiologa atļauju dizentērijas slimnieku var ārstēt mājās. Ārstēšanā sevišķa nozīme ir pareizam režīmam, rūpīgai slimnieku aprūpei, racionālai diētai. Uzturā jābūt pietiekamam daudzumam olbaltumvielu, tauku un ogļhidrātu. Barībai jābūt mehāniski rūpīgi sasmalcinātai, viegli sagremojamai. Pirmajās slimības dienās ieteicamas tumes, caurberzts (homogenizēts) biezpiens un gaļa, sevišķi vistas gaļa, vārīta liesa zivs, sausiņi. Var dot arī ūdenī vārītu putru (auzu, griķu), kā arī burkānu un kartupeļu biezeni. Turpmāk pievieno maltu gaļu, sakņu biezeni, olas, kompotu, ķīseli. Slimnieka stāvoklim uzlabojoties, pakāpeniski pāriet uz parasto uzturu. 1 — 2 mēnešus pēc izveseļošanās aizliegts lietot uzturā skābētus kāpostus, svaigus augļus, konservus, sālītus un kūpinātus produktus, garšvielas, aukstus gāzētus dzērienus, saldējumu. No medikamentiem dizentērijas ārstēšanā lieto antibiotikas, nitrofurānu preparātus, sulfanilamīdus, dažādus simptomātiskus līdzekļus. Organisma reaktivitātes paaugstināšanai izmanto vitamīnu preparātus, pārlej asinis vai plazmu.
Gaiļbiksīte
Izmantošana
Ārstniecības augs. Satur saponīnu, glikozīdus, A un C vitamīnu. Lieto galvenokārt par atklepošanas līdzekli. Izmanto migrēnas, podagras, reimatisma ārstēšanā, pret bezmiegu un klepu. Var būt kairinošs cilvēkiem, kuri ir pret to alerģiski.
Dizentērija
Profilakse
Profilaksē svarīgi ir dažādi sanitāri higiēnas pasākumi, kas vērsti pret dizentērijas izplatīšanos: slimnieku izolēšana, apdzīvoto vietu labiekārtošana, ūdensvadu un kanalizācijas iekārtošana, pārtikas rūpniecības, sabiedriskās ēdināšanas, bērnu iestāžu u.c. līdzīgu iestāžu sanitārā uzraudzība, kā arī šo iestāžu darbinieku regulāra bakterioloģiska pārbaude, lai atklātu baktēriju nēsātājus. Liela nozīme ir personiskajai profilaksei — roku mazgāšanai pirms ēšanas un pēc tualetes lietošanas, augļu un dārzeņu rūpīgai mazgāšanai, dzeramā ūdens vārīšanai.
Gaiļbiksīte
Izmantošana
Gaiļbiksītes lapas tiek izmantotas spāņu virtuvē kā lapu salāti. Anglijā ziedus izmanto pašdarināto vīnu aromatizēšanai.
Iecienīts krāšņumaugs.
Audzēšana
Gaiļbiksītes var pavairot ar sēklām vai dalot cerus. Sēklas sēj vēlu rudenī, kastītēs vai gruntī. Pavasarī, kad augi sasnieguši ~4 cm augstumu, tos izstāda 10—15 cm attālumā patstāvīgā vietā. Augiem patīk noēnota vieta un auglīga augsne.
Augusto De Luka
Augusto De Luka (it; dzimis ) ir itāļu mākslinieks un fotogrāfs. 1970. gadu vidū kļuva par profesionālu fotogrāfu. Ir vairāk nekā desmit grāmatu autors.
Krāsas dziļums
Krāsas dziļums ( vai bit depth) ir termins datorgrafikā, ar ko apraksta, cik informācijas bitu ir pikselī, lai aprakstītu krāsas bitmapētā attēlā vai videografikas rāmja buferī. Krāsas dziļumu var izteikt arī kā “biti pikselī” (bits per pixel - bpp), nosakot vēlamo bitu skaitu. Jo krāsas dziļums ir augstāks, krāsu, nokrāsu un to piesātinājuma diapazons attēlā ir plašāks.
1941. gads
1941 bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Interneta žargons
Interneta žargons ir interneta vidē izplatīts žargona paveids, ko agrāk izmantoja galvenokārt datorentuziastu vidē, bet, pieaugot interneta lietotāju skaitam, tā elementi guva plašu izplatību arī ārpus šīs subkultūras. Viena no tā būtiskākajām iezīmēm ir izplatītu vārdu savienojumu un frāžu apzīmēšana ar to anglisko ekvivalentu saīsinājumiem, cita — emociju izpaušanai tiek izmantoti simbolu apvienojumi, kas vizuāli ar tām asociējas.
Arābu valstu līga
Arābu valstu līga (ar) jeb arī Arābu līga (ar) ir reģionāla neatkarīgu arābu valstu organizācija, kurā darbojas divdesmit divas valstis un četras novērotājvalstis.
Organizācija dibināta 1945. gada 22. martā Arābu valstu konferencē Kairā, kur tā bāzējas arī šodien. Starp tās dibinātājām bija Ēģipte, Irāka, Jordānija, Lībija, Saūda Arābija un Sīrija. Tā aptver vairāk kā 14 miljonus kvadrātkilometrus un divus kontinentus (Āfrika un Āzija). Pēc 2022. gada datiem šīs organizācijas valstīs dzīvo apmēram 462 940 089 iedzīvotāju. Organizācija sadarbojas ar Eiropas Padomi, Āfrikas savienību un citām starptautiskām organizācijām. Kopš 2008. gada šajā organizācijā darbojas arī Latvijas pārstāvis
Organizācijas mērķis ir apvienot Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas arābu valstis. Arābu valstu līgas pakts jeb statūti pēc formas ir starptautisks līgums, kas paredz šādus mērķus: ciešas sadarbības izveidošana starp dalībvalstīm, kopīgas politiskās līnijas izstrādāšana ārpolitikā, dalībvalstu suverenitātes un neatkarības aizsardzība. Par vienu no svarīgākajiem savas pastāvēšanas uzdevumiem uzskata arābu valstu vienotības nostiprināšanu un piedalīšanos Tuvo Austrumu konfliktu novēršanu. Organizācija pievērš lielu uzmanību sadarbībai starp dalībvalstīm ekonomikas, finanšu un kultūras jomā, kā arī pilsonības un vīzu jautājumos.
Arābu valstu līgas galvenais vadības orgāns ir padome, kuras sastāvā ir visu dalībvalstu locekļi. Katrai no tām ir viena balss. Padomes sesijas notiek divreiz gadā. Sesiju starplaikā Arābu valstu līgas darbu veic ģenerālsekretariāts.
Tomass Jangs
Tomass Jangs (Thomas Young, dzimis, miris ) bija angļu dabaszinātnieks, Londonas Karaliskās biedrības loceklis. Viņš ir studējis medicīnu un fiziku. Fizikā ieviesis interferences jēdzienu, kā arī izskaidrojis acs akomodāciju ar acs lēcas liekuma maiņu. Pētot ķermeņu deformācijas, ieviesis Janga moduli jeb elastības moduļa jēdzienu.
Slūžu kamera
Slūžu kamera ir iekārta, kas ļauj cilvēkus vai objektus pārvietot starp hermētisku telpu un apkārtējo vidi, minimizējot spiediena izmaiņas un gāzu ieplūšanu vai izplūšanu no telpas. Slūžu kameru var izmantot arī zem ūdens, lai ļautu pārvietoties starp gaisa telpu un apkārtējo ūdeni, neļaujot ūdenim ieplūst telpā.
Slūžu kamera sastāv no starptelpas ar divām hermētiski noslēdzamām durvīm, kuras vienlaikus nevar atrasties atvērtas. Pirms nākamās durvs atvēršanas, starptelpā ir jāizveido tāda pati vide, kāda ir aiz durvīm.
Cilvēki slūžu kameru parasti izmanto, tērpti attiecīgai videi paredzētos hermētiskos skafandros. Ja tādus neizmanto, var piedzīvot dekompresijas slimību vai pat nāvi.
Slūžu kameras izmanto:
Ēna
Ēna ir optiska parādība, kas rodas, ja gaismas staru ceļā atrodas kāds šķērslis, kas aizsedz gaismu. Tā kā gaismas stari izplatās taisnā virzienā, tiešā gaisma aiz šķēršļa nenonāk. Lai rastos ēna, vajadzīgs gaismas avots, priekšmets, kas met ēnu, un virsma, uz kuras krīt ēna. Jo mazāki ir gaismas avota leņķiskie izmēri, jo asāka ir ēna — ja šķērslis aizsedz gaismu tikai daļēji, veidojas pusēna.
Metriskā sistēma
Metriskā sistēma ir starptautiski atzīta decimāla mērīšanas sistēma. Sistēmas pamatā tiek izmantotas tādas mērvienības, kā metrs, kilograms un sekunde, tāpēc tā tiek saukta arī par MKS sistēmu (abreviatūru veido mērvienību pirmie burti). Tiek izmantotas arī citas Starptautiskās mērvienību sistēmas (SI sistēmas) mērvienības un balstoties uz to, kā arī izmantojot daudzkārtņus, iegūst dažnedažādas mērvienības. Piemēram, izmantojot garumu pamatmērvienību un daudzkārtņus, var iegūt kilometrus, centimetrus, decimetrus, milimetrus un tā tālāk.
Ir pastāvējušās arī citas metriskās sistēmas, kurās atšķiras ar pamatmērvienību izvēli. Mūsdienās metrisko sistēmu izmanto visās pasaules valstīs, izņemot Amerikas Savienotās Valstis, Libēriju un Mjanmu. Mjanmā tiek plānota pāreja uz metrisko sistēmu.
14/88
14/88 (arī 1488 vai 14 88) ir kodēts sveiciens, lozungs, ko lielākoties izmanto neonacisti, White Power piekritēji un citi labējie radikāļi.
Skaitlis 88 ir kodēts sveiciens Heil Hitler! Abi cipari tiek kodēti pēc latīņu alfabēta, kur burts H ir astotais pēc kārtas. Tikpat ir arī "baušļu" Deivida Leina esejā 14/88.
Idumeja
Idumeja, arī Idums bija zeme ar jauktu iedzīvotāju (līvu un latgaļu) sastāvu (1207—1218). Reizumis no tā izdala patstāvīgu Rozulas novadu.
Iedzīvotāji
Livonijas Indriķis idumiešus nodala kā no līviem, tā arī no latgaļiem. Spriežot pēc arheoloģiskajiem pieminekļiem, 12./13.gs. ap Braslas upi iedzīvotāju sastāvs ir etniski jaukts, ar lībiešu un latgaļu kultūras iezīmēm. Vēl 1413. gadā Žilbērs de Lanuā pieminēja, ka ceļā no Rīgas caur Siguldu uz Cēsīm un tālāk uz Narvu starp līviem (les Lives) un letiem (les Loches) dzīvojuši arī zemgaļi (les Tzamegaelz): "Un ir no Rīgas līdz Narvai 80 jūdzes ceļa; šai ceļā atrodami četrējādu valodu ļaudis, proti, līvi, zemgaļi, leti un igauņi (les Eestes)."
Nosaukums
Idumejas novadu attiecinot uz apvidu ziemeļaustrumos no Rīgas, mēģināja skaidrot tā īpatnējo lībisko nosaukumu (Idu — “ziemeļaustrumi”, maa — “zeme”). “Idumeja” ir pēc Vecās Derības (= edomītu zeme) latinizēta līvu vietvārds Idu—maa forma. No šī vārda reizēm tiek atvasināts vēlākais Vidzemes nosaukums (A.Bīlenšteins, R.Ērglis u.c.), uzskatot, ka no viena novada šis apzīmējums varēja tikt attiecināts uz plašāku teritoriju (Ancītis, Jansons 1963).
Teritorija
Idumieši (līdz ar vendiem pieminēti pāvesta Innocenta III 1208. gada 31. janvāra bullā) dzīvoja Gaujas labajā krastā ap Braslas upi. Pamatojoties uz kopējām ekonomiskām un sociālām interesēm, iedzīvotāji te, par spīti etniskajām atšķirībām, bija tā saliedējušies, ka veidoja atsevišķu novadu (Tõnisson 1966, 206), kas sākotnēji aptvēra tikai Straupes draudzes novadu, mūsdienu Cēsu novadu (Raiskuma, Stalbes un Straupes pagasti).
Pēc Idumejas pakļaušanās Livonijas bīskapam Albertam par Idumejas fogtu kļuva viņa vecākais brālis Teoderihs. 1213. un 1224. gadā, kad notika Līvzemes un Tālavas dalīšanas, bijušais Idumejas fogts Teoderihs no Straupes (Dominus Theodoricus de Ropa) un Imeras priesteris Indriķis (dominus Hinricus plebanus de Papendorpe) noslēdza vienošanos ar Zobenbrāļu ordeņa Cēsu komturu Rūdolfu par viņu īpašumu robežām.
Pēc Latviešu Indriķa 1259. gada liecības Straupes kunga Teoderiha īpašumi sniedzās līdz Burtnieku ezeram un Salacai. Kad 1224. gadā Straupes kungs Teoderihs pārcēlās uz Otepē, bet viņa Idumejas īpašumus ieguva Rozeni.
Dzimumzīme
Dzimumzīmes (la) ir iedzimti nepareizi attīstīti ādas audi vai asinsvadi. Dzimumzīmes var rasties jebkurā vecumā. Lielums un forma ļoti dažādi (lielākas dzimumzīmes sauc par dzimumplankumiem). Bērnam augot, sevišķi pubertātes laikā, dzimumzīmes var palielināties.
Dzimumzīmju veidi
Izšķir pigmenta dzimumzīmes un asinsvadu dzimumzīmes.
Ārstēšana
Asinsvadu dzimumzīmes piededzina vai izoperē, savukārt pigmenta dzimumzīmes nedrīkst traumēt. Ja dzimumzīmes atrodas vietās, kur tās bieži ievaino (piemēram, uz sejas, bārdu dzenot) vai kairina ar apģērbu, kā arī ja dzimumzīmes sāk strauji paplašināties, apsarkt, vai niezēt, jākonsultējas ar onkologu.
Čabata
Čabata (it  — 'čība') ir itāļu raudzētas kviešu mīklas maize. Klaips ir garens, plats un plakans. Tradicionāli sastopama Ligūrijas reģionā Itālijā, bet mūsdienu formā radīta 1982. gadā Veneto. Kopš 1990. gadiem populāra maizes šķirne Eiropā un Ziemeļamerikā kā sendviču maize. Čabatas īpatnība ir kraukšķīgā garoza un mīkstums ar lielām porām.
WAP
Bezvadu lietojumu protokols jeb WAP (no angļu Wireless Application Protocol) ir protokols bezvadu iekārtu piekļuves nodrošināšanai e-pastam, balss pastam, faksu saņemšanai, bankas transakciju veikšanai un nelielu tīmekļa lappušu aplūkošanai bezvadu termināļa displejā. Populārākās bezvadu iekārtas, kas izmanto WAP protokolu, ir mobilie telefoni un plaukstdatori.
Protokolu 1997. gadā izstrādāja WAP Forum, kurš 2002. gadā iekļāvās Open Mobile Alliance
Traumatologs ortopēds
Traumatologs ortopēds ir praktizējošs traumatoloģijas ortopēdijas speciālists, kas sniedz medicīnisku palīdzību, tai skaitā veic ķirurģisku iejaukšanos dažādu skeleta un muskuļu sistēmas traumu un bojājumu ārstēšanā.
Etruski
Etruski (la, arī Tusci) bija viena no daudzajām seno laiku tautām, kas apdzīvoja Itālijas rietumu piekrasti mūsdienu Toskānas reģionā starp Arno upi ziemeļos un Tibru dienvidos. Etruski izveidoja vienu no pirmajām zināmajām civilizācijām Itālijas teritorijā, kas galvenokārt pastāvēja no aptuveni 8. līdz 3. gadsimtam pirms mūsu ēras, kad tās zemes pamazām nonāca Romas republikas sastāvā.
Līdzīgi kā Senajā Grieķijā Etrusku civilizācija galvenokārt sastāvēja no vairākām pilsētvalstīm, kur būtiska nozīme bija lauksaimniecībai un tirdzniecībai. Tāpat etrusku kultūras sastāvā ietilpa sava īpatneja valoda, rakstība, arhitektūra, sienu gleznojumi, reliģija un apbedīšanas paradumi, kas vēlāk atstāja arī zināmu ietekmi ne tikai uz Senās Romas sabiedrību, bet arī uz visu Vidusjūras reģionu.
Etimoloģija
Senie grieķi etruskus dēvēja par tirenojiešiem (Tyrrhenoi jeb Tyrsenoi ), iekams romieši etruskus sauca par tuskiem (tusci), no kā arī cēlies mūsdienu Toskānas provinces nosaukums Itālijas teritorijā. Savukārt pašu etrusku apdzīvotā zeme latīniski saucās Tuskija (Tuscia) jeb Etrūrija.
Lībeka
Lībeka (de) ir otra lielākā pilsēta Šlēzvigā-Holšteinā, viena no lielākajām Vācijas ostām. Tā atrodas Trāves upes krastos 17 km no tās ietekas Baltijas jūrā, kur atrodas tās daļa Trāveminde. Lībekas teritorijā Trāvē ietek Vākenica kā arī Elbas-Lībekas kanāls. Lībeka kādreiz dēvēta par "Hanzas savienības un Baltijas jūras karalieni". No 1226. līdz 1937. gadam tā saglabāja Hanzas brīvpilsētas statusu, bet Hitlera valdīšanas laikā tā tika iekļauta Šlēzvigas-Holšteinas federālajā zemē. Pēc Otrā pasaules kara un Vācijas sadalīšanas VDR robeža gāja netālu no pilsētas; taču Lībeka auga līdz pat šai robežai un kopš Vācijas atkalapvienošanas jau arī pāri tai. Lībekas vecpilsēta ir iekļauta UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā.
Etruski
Etimoloģija
Saskaņā ar sengrieķu vēsturnieka Halikarnāsas Dionīsija atstātajām ziņām etruski sevi paši apzīmēja ar nosaukumu Rasenna, ko pierāda to atstātie uzraksti, uz kuriem bieži ir sastopami iniciāļi rasna.
Lībeka
Vēsture
Vācu karaļa Lotāra III laikā tika kolonizētas vagru un abodrītu zemes, mūsdienu Holšteina un Mēklenburga. 1143. gadā Holšteinas grāfs Ādolfs II dibināja apmetni uzkalnā starp Trāves un Vakenicas upītēm, tagadējās Lībekas pilsētas vietā, paverot vāciešiem lielākas tirgošanās iespējas Baltijas jūras reģionā. Pēc tam, kad apmetne tika iznīcināta 1157. gada ugunsgrēkā, hercogs Heinrihs Lauva 1159. gadā nodibināja Lībekas pilsētu. Viņš piešķīra tai pilsētas tiesības un konstitūciju. Pilsētai tika dotas naudas kalšanas, muitas un tirgus turēšanas tiesības. 1161. gadā Heinrihs Lauva noslēdza līgumu ar gotlandiešiem, kuri līdz tam bija dominējošie tirgotāji Baltijas jūrā. Vācieši pamazām pārņem Visbijas skandināvu vikingu tirdzniecības ceļus un dominējošo stāvokli.
Etruski
Izcelsme
Lai gan pētniekiem ir pieejama informācija par etrusku vēsturisko attīstību, to izcelsme vēl joprojām nav īsti skaidra. Mūsdienās vēsturnieku un arheologu vidū galvenokārt pastāv trīs hipotēzes, kas cenšas izskaidrot etrusku izcelsmi, no kurām pirmās divas ir sagalabājušās jau no senajiem laikiem, iekams trešā tika izstrādāta 18. un 19. gadsimtā.
Lībeka
Vēsture
1241. gadā Lībeka noslēdza līgumu ar Hamburgu, kas garantēja brīvu tirdzniecību starp Trāves (kur atrodas Lībeka) un Elbas (kur atrodas Hamburga) upi. Dažkārt šo 1241. gada līgumu uzskata par Hanzas sākumu, lai gan tikai 1367. gadā Lībeka noslēdza t.s. Ķelnes kofederāciju, kas noteica Hanzas organizāciju. 14. un 15. gadsimts bija Hanzas savienības uzplaukuma laiks un Lībeka bija Hanzas savienības vadībā. Lībeka bija otrā lielākā pilsēta aiz Ķelnes. 1630. gadā Lībekā notika pēdējais Hanzas pilsētu saiets tradicionālajā formā — turpmāk tikai Hamburga, Lībeka un Brēmene turpina saukties par "Hanzas pilsētām".
1937. gadā Lielais Hamburgas Edikts atcēla Lībekai brīvpilsētas tiesības, kuras tai piederēja jau 711 gadus, un tā tika pievienota Prūsijas provincei Šlēzvigai-Holšteinai. 1942. gada 29. martā notika angļu un amerikāņu aviācijas uzlidojums, un apmēram viena piektā daļa no vecpilsētas tika sagrauta. Kara beigās pilsēta uzņēma aptuveni 90.000 bēgļus. Neskatoties uz nedaudzām kļūmēm, pilsēta pēc Otrā pasaules kara ir tikusi lieliski restaurēta. Tika atjaunots Lībekas slavenais siluets ar septiņām smailēm debesīs.
Memoriāli
Vorverka priekšpilsētas kapsētas 23. blokā pēc Otrā pasaules kara uzcelts memoriāls no 1945. gada līdz 1950. gadam Lībekā mirušajiem Latvijas iedzīvotājiem.
Etruski
Izcelsme
Otra hipotēze, kuru piedāvāja sengrieķu autors Halikarnāsas Dionīsijs noteica, ka etruski vienmēr bija dzīvojuši Itālijas teritorijā, ka tie bijuši vietējie iedzimtie. Kā galveno argumentu šai hipotēzei Dionīsijs minēja faktu, ka etrusku valoda neatgādināja neko līdzīgu citām valodām, to skaitā arī tām, kas bija sastopamas Mazāzijas pussalā. Par spīti tam atsevišķi mūsdienu pētnieki norāda, ka, lai gan pilnībā šo hipotēzi nevajadzētu izslēgt, tās motīvs visticamāk nebija zinātnisks, bet gan tīri sociāls, proti, ar to Dionīsijs ir mēģinājis atveidot etruskus atšķirīgus no grieķiem un romiešiem, lai tādējādi to izcelsme vairāk atbilstu vietējām barbaru tautām Itālijas teritorijā.
Visbeidzot trešā hipotēze, kuru 18. un 19. gadsimtā popularizēja atsevišķi franču un vācu pētnieki, sevī ietvēra uzskatu, ka etruski bija ieceļojuši Itālijas pussalā pāri Alpiem no ziemeļiem.
Pilsētvalstis
Arheoloģiskie pētījumi rāda, ka sākotnējās Etrūrijas apmetnes izplatījušās mūsdienu Toskānas piejūras zemienēs ap 9. gadsimta p.m.ē. beigām. Ap 6. gadsimtu p.m.ē. jau bija izveidojušās spēcīgas Etrūrijas pilsētas — Tarkvīnija (Tarquinii), Veija (Veii) u.c., kuras pārvaldīja vietējie aristokrāti un, kuras izveidoja divpadsmit pilsētu konfederāciju. Etruski savu ietekmi pakāpeniski izplatīja pa visu Po upes ieleju līdz Adrijas jūrai, kur vēlāk tika dibinātas tādas pilsētas kā Adrija un Spina. Arī Roma savas attīstības sākumā uz kādu laika posmu nonāca etrusku kontrolē 6. gadsimtā p.m.ē.
Atšķirībā no senajiem grieķiem un feniķiešiem etruski nebija īpaši aktīvi koloniju (jaunu pilsētvalstu) veidotāji Vidusjūras reģionā.
Lauksaimniecība
Lauksaimniecības ziņā Etrūrijas teritorija bija salīdzinoši produktīva zemkopības un lopkopības nozarēs. Vulkāniskie pelni, kas ir sastopami Etrūrijas augsnē, padara to samērā auglīgu. Zemkopībā dominēja dažādu graudu, it īpaši kviešu, vīnogu, olīvju un citu dārzeņu, kā arī augļu audzēšana. Savukārt lopkopība paļāvās uz dažādu liellopu un sīklopu audzēšanu, no kā pēc tam tika iegūta gaļa, ādas izstrādājumi, vilna un piena produkti. Tā kā Itālijas teritorija, to skaitā arī Etrūrija, ir samērā bagāta ar karstajiem ūdens avotiem, kas galvenokārt ir sastopami vulkāniskajos ezeros, etruski tos izmantoja aitkopībā, lai tādējādi uzlabotu vilnas kvalitāti.
Arheoloģiskie pētījumi liek secināt, ka Etrūrijas zeme tika intensīvi kultivēta, kurā visticamāk dominēja mazās zemnieku saimniecības, kas sastāvēja gan no zemes nomniekiem, gan īpašniekiem.
Metalurģija
Būtisku lomu etrusku saimniecībā deva Elbas sala, kas atrodas aptuveni 10 kilometru attālumā no kontinentālās Itālijas krastiem. Tā kalpoja par nozīmīgu minerālresursu ieguves vietu, kur galvenokārt tika apstrādāti dažādi dzelzs izstrādājumi, kas tika iegūti no dzelzsrūdas raktuvēm salas teritorijā. Tāpat Elbas salā tika iegūts arī varš, kas pēc tam galvenokārt tika izmantots dažādu bronzas priekšmetu izstrādē. Mūsdienu arheoloģiskie pētījumi norāda, ka, sākot ar 5. gadsimta vidu p.m.ē. metalurģijas ražošana pamazām tika pārvesta un koncentrēta Populonijas apkārtnē Itālijas pussalā, kas pēc vairāku pētnieku domām notika tāpēc, ka Elbas salā lielākoties bija izcirsti meži, kas savukārt bija nepieciešami, lai iegūtu kokogles metālu kausēšanā.
Tirdzniecība
Etrusku civilizācijas saimniecībā dominēja tirdzniecība, par ko liecina mūsdienās uzieto kuģu vraku paliekas Vidusjūras dzelmē, uz kuriem pētnieki ir uzgājuši ievērojamu skaitu ar etrusku izstrādāto produkciju.
Kuģubūve kļuva par būtisku etrusku civilizācijas sastāvdaļu. Ne velti romiešu vēsturnieks Tits Līvijs savulaik uzsvēra, ka, pateicoties jūrniecībai, etrusku civilizācijas ietekme bija jūtama ne tikai uz sauszemes, bet arī ūdeņos. Šī iemesla dēļ etruskiem bija iespēja izvērst aktīvu tirdzniecību caur visu Vidusjūras reģionu, to skaitā ar tādām tautām kā grieķiem, feniķiešiem un sīriešiem.
Tāpat mūsdienu arheoloģiskās liecības norāda arī uz tirdzniecību ar ķeltiem, kas galvenokārt apdzīvoja zemes uz ziemeļiem no Etrūrijas, kur otrpus Alpu kalniem ir uzieti vairāki etrusku darināti bārdas naži, kas tika izstrādāti no bronzas un ir datēti ar 9. un 8. gadsimtu p.m.ē.
Aktīvākās etrusku pilsētvalstis, kas nodarbojās ar tirdzniecību bija Čere (Caere), Tarkvīnija, Veija (Veii) un Vulči (Vulci), kuru galvenās importa un eksportpreces ietvēra sāli, minerālresursus, metālizstrādājumus un graudus. Tāpat etruski importēja arī vergus un māla izstrādājumus (galvenokārt māla podus no Grieķijas), bet eksportēja lauksaimniecības produktus (vīnu un olīveļļu).
Kultūra
Etrusku kultūru lielā mērā iespaidoja Senā Grieķija, ar kuras tirgotājiem tiem pamazām pastiprinājās saskarsme 8. gadsimtā p.m.ē. Šī iemesla dēļ 8. un 7. gadsimta mijā p.m.ē. etruski no senajiem gieķiem aizguva rakstību un alfabētu, kas turpmākajos gadsimtos vēl vairāk pastiprināja kultūras attīstību.
Apgaismojumam etruski izmantoja dažādas eļļas lampas un lāpas, kas palīdzēja vadīties tumsā vai izgaismot apbedījumu vietas.
Daudz kas no etrusku kultūras vēlākajos gadsimtos tika pārmantots Senajā Romā. Tā, piemēram, romieši no etruskiem aizguva karaspēka organizāciju pēc centūriju principa, kas vēlāk, pārņemot daudzas inovācijas arī no grieķiem, ļāva romiešu militārajiem spēkiem gūt pasaulslavenas uzvaras. Romieši no etruskiem aizguva arī pilsētu plānošanas prasmi, villas, togas un alfabētu. Tiek uzskatīts, ka arī gladiatoru spēles ir etrusku izgudrojums.
Noriets
Sākoties 4. gadsimtam p.m.ē. sākas arī leģendārās etrusku civilizācijas noriets. Vispirms Po upes ielejā iebruka galli, kuri apdzīvoja Itālijas ziemeļu daļu, etruskus no šejienes padzenot. Kampaņā sacēlās vietējā itāliešu tautiņa un arī izspieda etruskus no savas teritorijas. Ap 542. gadu p.m.ē. arī romieši padzina savu etrusku valdnieku un apvienojās ar citām pilsētvalstīm cīņā pret etrusku režīmu drīz vien pakļaujot sev visu Etrūriju. Etrusku politiskā ietekme Itālijas pussalā no šī brīža strauji kritās.
Bibliogrāfija
Grāmatas
Interneta resursi
Belaja Berjozka
Belaja Berjozka ir pilsētciemats Krievijā, Brjanskas apgabala dienvidos, Trubčevskas rajona sastāvā. Tajā dzīvo ap 6,5 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētciemats atrodas apmēram 35 km uz dienvidrietumiem no Trubčevskas, Desnas upes kreisajā krastā, pie Ukrainas robežas.
Belaja Berjozka dibināta ap 1915. gadu, kad šeit tika izbūvēta kokapstrādes rūpnīca (darbojas arī mūsdienās). 1930. gados uzbūvēta dzelzceļa līnija no Suzemkas līdz Belajai Berjozkai (no 2004. g. — tikai kravas satiksme).
Duran Duran
Duran Duran ir britu mūzikas grupa, kas dibināta 1978. gadā Birmingemā. Astoņdesmitajos gados grupa kļuva par spilgtāko jauno romantiķu pārstāvi un vienīgā no tiem, kam izdevās kļūt par superzvaigznēm.
Pirrs
Pirrs (312 p.m.ē. — 272 p.m.ē.) bija Senās Grieķijas valsts Epīras valdnieks. Viņš vairākkārt zaudēja troni, tad atkal atguva to. Līdzīgi gāja ar viņa iekarotajām teritorijām. Tā viņš sākotnēji sagrāba daļu Senās Maķedonijas un Tesālijas rietumu teritoriju, taču vēlāk nespēja tās noturēt un bija spiests tās atstāt.
Ne visi Pirra pasākumi bija tik neveiksmīgi. Tā 281. gadā grieķu kolonijas Tarentas (mūsdienu Dienviditālijas pilsēta Taranto) iedzīvotāji lūdza Pirram palīdzību karā pret romiešiem. Enerģiskais Pirrs lūgumu pieņēma un ar 25 tūkstošu vīru un 20 ziloņu lielu karaspēku pārcēlās pāri Adrijas jūrai un divās kaujās, 280. un 279. gadā p.m.ē., viņš romiešus sakāva. Tomēr arī Pirra karaspēks šajās kaujās cieta tik lielus zaudējumus, ka viņš bija spiests izmest savu slaveno frāzi — vēl viena tāda uzvara un mūsu vairs nebūs, kas iegāja vēsturē kā teiciens „Pirra uzvara”.
Droši vien Pirrs ar sava karaspēka atliekām būtu devies atpakaļ uz Epīru, bet te viņš saņēma arī Sicīlijas grieķu lūgumu palīdzēt cīņā pret kartāgiešiem, kuri bija aplenkuši Sirakūzas. Viņš pārcēlās uz Sicīliju un patrieca kartāgiešus gandrīz no visām vietām, kur tie bija nostiprinājušies. Taču grieķi, tikuši vaļā no kartāgiešiem, nosprieda, ka tagad arī atbrīvotāji viņiem vairs nav nepieciešami un pieprasīja lai Pirrs aizvācas no Sicīlijas. To gan veicināja arī paša Pirra despotiskās tendences. Pirrs atgriezās Itālijā izsaucies — "tad, lūk, kāda ir maksa par manu cīņu ar Romu un Kartāgu!"
Itālijā Pirrs 275. gadā p.m.ē. atkal sastapās ar romiešu armiju, šoreiz daudz spēcīgāku, nekā iepriekšējās kaujās un šoreiz romieši Pirra krietni sarukušo armiju smagi sakāva. Viņam nekas cits vairs neatlika kā atgriezties Epīrā ar armiju, kurā bija palikusi vairs tikai kāda trešdaļa sākotnējo karotāju. Pēc 2 gadiem Pirrs zaudēja kaujā ar spartiešiem, viņa armija tika sagrauta un viņš aizbēga uz Argosu Grieķijas vidusdaļā, kur tika nogalināts.
Neskatoties uz savām neveiksmēm un traģisko bojāeju, Pirrs iegāja vēsturē kā izcils un novatorisks karavadonis. Kāds cits, daudz slavenāks karavadonis — Hanibals, Pirru īpaši cildināja par viņa mākslu izmantot kaujā ziloņus. Arī pats Hanibals pārņēma šo Pirra karamākslu un veiksmīgi izmantoja daudzās cīņās ar romiešiem.
Sunderland AFC
Sunderland Association Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Sanderlendas, šobrīd spēlē 'League One', Anglijas trešajā spēcīgākajā līgā.. Kopš tā dibināšanas 1879. gadā klubs ir sešas reizes uzvarējis Anglijas čempionātā (1892., 1893., 1895., 1902., 1913., un 1936. gadā), kā arī divreiz FA Kausā (1937. un 1973. gadā). Klubu dibināja skolotājs Džeimss Allens un tas 1890. gadā pievienojās Anglijas futbola līgai, kur tas uzreiz demonstrēja atzīstamu sniegumu.
Sanderlendas komanda pirmo FA kausa titulu ieguva 1937. gadā, ar 3–1 uzvarot Preston North End un palika augstākajā līgā 57 sezonas pēc kārtas (68 gadus kara gadu dēļ), līdz 1958. gadā komanda pirmoreiz izkrita no augstākās līgas. Sunderland nozīmīgākā uzvara pēc Otrā Pasaules kara bija tās otrais iegūtais FA kauss 1973. gadā, kad klubs ar 1–0 pārspēja Leeds United. Šajā periodā komanda piecas reizes ur uzvarējusi pēc ranga otrajā Anglijas futbola līgā un vienu reizi trešajā.
Sunderland savas mājas spēles aizvada Stadium of Light laukumā, kur ir pieejamas 49 000 skatītāju vietas. Līdz 1997. gadam kluba stadions bija Roker Park. Sākotnējā stadiona ietilpība bija 42 000 vietas, kuru skaits pēc 2000. gadā notikušās rekonstrukcijas tika palielināts līdz 49 000. Sunderland sīvākie sāncenši ir kaimiņu klubs Newcastle United un kopš 1898. gada komandas sacenšās Tainas un Vīras derbijā.
Mikroformāti
Mikroformāti ir iezīmes, kas ļauj pierakstīt semantiku HTML (vai XHTML) tīmekļa lappusēs. Tas ļauj programmām "saprast" tīmekļa lappusēs esošo saturu, kas noformēts izmantojot mikroformātus.
Mikroformāti tiek realizēti izmantojot trīs HTML valodas atribūtus: class, rel un rev.
Microsoft un citi uzņēmumi ir paziņojuši par vēlmi ieviest mikroformātu atbalstu savos nākamajos projektos.
Specifiski mikroformāti
Ir izstrādāti vairāki mikroformāti, kas ļauj aprakstīt noteikta veida informāciju:
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (2. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu otrajā dienā (13. februārī) sacīkstes norisinājās 8 disciplīnās un tika izcīnīti pirmie 5 medaļu komplekti (bija plānoti 6, bet kalnu slēpošanas sacensības slikto laika apstākļu dēļ tika pārceltas).
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma, beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Ātrslidošana
22:00 - 00:20 - Vīrieši, 5000 metri, fināls
Frīstaila slēpošana
02:30 - 03:30 - Sievietes, moguls, priekšsacīkstes 05:30 - 06:30 - Sievietes, moguls, fināls
Hokejs
Sieviešu turnīrs
Kalnu slēpošana
21:45 - 23:30 - Vīrieši, nobrauciens, fināls sacīkstes pārceltas
Kamaniņas
03:00 - 06:35 - Vīrieši, 1. un 2. brauciens
Šorttreks
03:00 - 05:30 - Sievietes, 500 metri, priekšsacīkstes
03:00 - 05:30 - Sievietes, 3000 metru stafete, priekšsacīkstes
03:00 - 05:30 - Vīrieši, 1500 metri, priekšsacīkstes, fināls
Tramplīnlēkšana
19:45 - 21:25 - Normālais tramplīns, fināls
2010. gada Jaunais Vilnis
9. starptautiskais jauno izpildītāju konkurss "Jaunais Vilnis" notika 2010. gadā no līdz. Konkurss norisinājās Dzintaru koncertzālē, Jūrmalā. Latviju konkursā pārstāvēja Lady's Sweet un PeR.
FK Zibens/Zemessardze
FK Zibens/Zemessardze bija Latvijas futbola komanda no Ilūkstes. No 1999. gada tā spēlēja 1. līgā. 2000. gadā izcīnīja 1. vietu 1. līgā un 2001. gada sezonu aizvadīja Virslīgā, tomēr tur ieņēma pēdējo vietu un nākamajā gadā atgriezās 1. līgā. 2006. gadā apvienojās ar Dinaburg FC dublieriem un nomainīja nosaukumu uz Dinaburg-Zemessardze, tomēr jau nākamgad atguva savu veco nosaukumu.
Iegūtās vietas Latvijas čempionātā
* Neskaitot Virslīgas klubu otrās komandas, kuras 1. līgas čempionātā startēja ārpus konkurences.
Osas apmetne
Osas apmetne bija vēlā mezolīta, agrā un vidējā neolīta (5600. - 2300. gadu p.m.ē.) iedzīvotāju apdzīvota vieta Lubāna līdzenumā tagadējā Balvu novada (Lazdukalna pagasts) teritorijā. Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, reģ. nr. 266.
Atrodas nelielā pakalnā Piestiņas vecupes labajā krastā pie Osu mājām. Pieder pie vissenākajām zināmajām cilvēku apmešanās vietām Latvijas teritorijā. Apdzīvota vairāk nekā trīs tūkstošus gadu līdz Auklas keramikas kultūrai piederošo indoeiropiešu cilšu (pirmbaltu) iekarojumu laikam.
Arheoloģiskie izrakumi
Arheoloģiskā izpēte atkārtoti veikta 1964. un 1969. gadā, kā arī 1981.-1982. gadā Franča Zagorska vadībā. Atsegta pavarda vieta. Mezolīta laikmeta (5600. - 4500. gadu p.m.ē.) kultūrslānī atrastas kaula un raga harpūnas, kalti, naži, šķēpu gali, ragavu sliece. Agrā neolīta laikmeta (4500. - 3400. gadu p.m.ē.) kultūrslānī atrasti kaula bultu un šķēpu gali, duncis ar aļņa galvas veidā izgrieztu spalu, kaula un raga kalti, krama rīki, slānekļa rīku fragmenti, Osas tipa keramika. Osas tipa keramikas traukiem augšmaliņa vienmēr ir plānāka par pārējo sienu daļu, noapaļota, retāk taisna, gluda vai rotāta sīkiem ķemmes vai svītriņu iespiedumiem. Trauku virsma pārsvarā neornamentēta, gluda vai švīkāta. Latvijas teritorijas austrumu daļa, kur bija izplatīta Osas tipa keramika, ietilpa Narvas kultūras areālā.
Vidējā neolīta laikmeta (3400. - 2300. gadu p.m.ē.) kultūrslānī atrasta ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai raksturīgu trauku lauskas.
Starptautiskā mērvienību sistēma
[[Attēls:Metrication by year map.svg|thumb|350px|right|Pasaules valstu pakāpeniskā pāreja uz metrisko mēru sistēmu
]] SI jeb Starptautiskā mērvienību sistēma (fr) ir izplatītākā mērvienību sistēma pasaulē. Tā tika izveidota no MKS sistēmas (metrs-kilograms-sekunde), nevis no vecākās CGS (centimetrs-grams-sekunde) sistēmas. SI sistēmas mērvienību definīcijas dažkārt tiek precizētas. SI sistēmu mēdz saukt arī par metrisko sistēmu, lai gan tas tā nav (vēsturiski ir bijušas metriskās sistēmas, kas balstītas uz citām pamatmērvienībām).
Vēsture
Starptautiskās vienību sistēmas aizsākums saistās ar Lielās franču revolūcijas laiku 18. gadsimta beigās, kad pēc monarhijas krišanas karaļa varu nomainīja Nacionālā sapulce. Drīz pēc tam jaunās varas izveidotā Franču akadēmija nolēma daudzo un katrā provincē dažādo garuma, svara un tilpuma mēru vietā ieviest tagad tik pierastos decimālos mērus, sākot ar attāluma jeb garuma mēru metru.
Laikam ritot, franču zinātnieku ieviestajai mēru sistēmai viena pēc otras pievienojās citas valstis. Tika noslēgtas starptautiskās vienošanās, un 1875. gadā izveidoja Svaru un Mēru palātu. Tās rīkotie kongresi joprojām ir noteicošais likumdevējs metroloģijā — zinātnē, kuras viens no uzdevumiem ir noteikt, kā mērīt fizikālos lielumus. Šī palāta rekomendē fizikālo lielumu vienības, to etalonu izgatavošanu un lietošanu.
Latvijā
Latvijā metrisko mēru un svaru sistēma kā mērvienība tika ieviesta kopš 1924. gada 1. janvāra, pirms tam tika pieļauta Krievijas mēru sistēmas lietošana. Garumu sāka mērīt metros, nevis aršīnās un pēdās; svaru gramos, nevis mārciņās, šķidrumus litros, nevis stopos un spaiņos. Krievijas Impērijā pastāvējusī sistēma tika oficiāli aizliegta. Tika uzsvērts, ka valdība nekādus pagarinājumus nepieļaus.
Mērvienības
SI lieto 7 pamatmērvienības un vairākas atvasinātās mērvienības. Mērvienībām var likt klāt daudzkārtņus (metrs, kilometrs, milimetrs, kur kilo- un mili- ir daudzkārtņi).
Bezdimensionālas atvasinātās mērvienības
SI leņķu mērvienības (radiāns un steradiāns) ir bezdimensionālas attiecības, kas veidotas dalot divas vienādas mērvienības.
Mērvienību daudzkārtņi
Mērvienību daudzkārtņus lieto, lai nebūtu jāraksta ļoti gari skaitļi (piem., 1 000 000 W var uzrakstīt kā 1 MW). Daudzkārtņus neapvieno. 1/1000000 kg definē kā miligramu, nevis kā mikrokilogramu. Daudzkārtņus parasti nelieto kopā ar laika mērvienībām (izņemot sekundi) un ar leņķa grādiem. Parasti tos nelieto arī kopā ar temperatūras mērvienībām.
Informācijas mērvienības un to daudzkārtņi
Mazākā informācijas daudzuma mērvienība ir bits (b), kam var būt vērtība vai nu 0 vai 1. Parasti lieto arī lielāku vienību - baits (B), kurā ietilpst 8 biti. Datu pārraides ātrumu mēra bitos sekundē (b/s). Ļoti bieži informācijas pārraides kanālu datu caurlaides spēju izsaka b/s, Kb/s vai Mb/s (biti, kilobiti vai megabiti sekundē). Datu glabāšanas iekārtu ierakstīšanas un nolasīšanas ātrumus parasti izsaka b/s (parasti tomēr Kb/s un Mb/s). Šeit 1Mb=1000Kb=1000000b un 1MB=1000KB=1000000B (bāze ir 103=1000). Datu uzglabāšanas sistēmām ilgu laiku tika lietotas mērvienības ar bāzi 210=1024 un datoru programmas joprojām datu nesēju ietilpību mēra šādā veidā. 1999. gadā šo mērvienību daudzkārtņiem tika standartizēti nosaukumi:
Upesgala apmetne
Upesgala apmetne bija vidējā neolīta Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai (3. g.t. p.m.ē.) piederīgu iedzīvotāju apdzīvota vieta Lubāna līdzenumā tagadējā Balvu novada (Bērzpils pagasts) teritorijā. Apmetne atrodas pagastā Ičas vecupes labajā krastā. Upesgala līča apmetne kopā ar Kvāpānu I un II, kā arī Zvejsalu apmetni Lubāna ezera ieplakā veido apmetņu grupu.
Apmetnes intensīvi apdzīvotās teritorijas lielums bijis ap 68 000 m2. Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Arheoloģiskie izrakumi
Arheoloģiskā izpēte atkārtoti veikta 1964. un 1990. gadā (vadīja Ilze Loze). Atklātas kleķa krāsns paliekas ar septiņu smalkgraudainu šķembu paliekām. Astoņas stabu un mietu vietas liek domāt, ka atsegta fragmentāra celtnes vieta ar maksimālo platumu 6 m pusapļa atvēruma pusē.
Krāsvielas
Krāsvielas saista gaismas enerģiju un pārveido to galvenokārt siltumenerģijā. Ir arī tādas krāsvielas, kuras sava ierosinātā stāvokļa enerģiju spēj atdot citām vielām vai arī izstarot cita (vienmēr lielāka) viļņa garuma gaismas veidā (sk. fotoluminiscence).
Upesgala apmetne
Arheoloģiskie izrakumi
1 metru attālumā uz ziemeļiem no celtniecības kompleksa paliekam tika atsegtas cilvēka apbedījuma paliekas. Mirušais guldīts izstieptā stāvoklī ar galvu dienvidaustrumiem bez kapa inventāra.
Krāsvielas
Īpaši tiek izdalītas pārtikas krāsvielas, ko lieto pārtikas produktu izskata uzlabošanai un kurām parasti ir E piedevas numurs.
Upesgala apmetne
Arheoloģiskie izrakumi
Iegūtas pavisam 116 senlietas, kas izgatavotas no krama, kaula, slānekļa, māla, smilšakmens, dzintara (pogveida krelle) u.c. Savāktās lauskas pieder Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai raksturīgiem traukiem ar zvirgzdu piejaukumu. Nelielā skatā pārstāvēta vidējā neolīta porainās masas keramika. Ir atrastas arī atsevišķas apmestās un kniebtās keramikas lauskas. Pēdējās norāda uz īslaicīgu apdzīvotību dzelzs laikmetā.
Krāsvielas
Vēsture
Tikai 18. gadsimtā sāka iegūt lētas sintētiskās krāsvielas. To neapšaubāmi ietekmēja tekstilrūpniecības straujā attīstība un pāreja uz automatizētu rūpniecību. Pirmā sintētiskā azokrāsviela tika iegūta 1855. gadā. To sintezēja Varšavas universitātes profesors J. Natansons. Uzsildot anilīnu ar dihloretānu aizkausētā caurulītē, viņš ieguva savienojumu sarkanā krāsā, kas spēja krāsot vilnu un zīdu sarkanā krāsā. Trīs gadus vēlāk Francijā Vergēns ieguva to pašu krāsvielu ar citu metodi un nosauca to par fuksīnu, jo tās krāsa bija līdzīga fuksijas ziedu krāsai. Ar šo nosaukumu krāsviela pazīstama arī mūsdienās. 1858. gadā P.Grīss atklāja diazotēšanas reakciju, kas iezīmēja azokrāsvielu sintēzes sākumu un vēlāk kļuva par pamatu daudzām histoķīmiskām metodēm. 1864. gadā Grīss atklāja azosametināšanas reakciju. Nedaudz agrāk tādā veidā tika iegūts aminoazobenzols un pārvērsts par indulīnu (Dēls un Karo, 1863).