cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sunākstes pagasts
Vēsture
1935. gadā Jēkabpils apriņķa Sunākstes pagasta platība bija 136,3 km² un tajā dzīvoja 1965 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Sunākstes un Zilkalnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Sunākstes ciems ietilpis Jēkabpils (1949-1967) un Aizkraukles (Stučkas) (pēc 1967. gada) rajonos. 1954. gadā Sunākstes ciemam pievienoja likvidēto Zilkalnes ciemu.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Sunākstes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jaunjelgavas novadā, bet pēc 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas tas nonāca Aizkraukles novadā.
Pieminekļi
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi:
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Sunākste (pagasta centrs), Lielsunākste, Mazsunākste, Pikslauki, Zilkalne.
Skins (seriāls)
Skins ir BAFTA balvu ieguvis britu televīzijas seriāls. Tas pirmoreiz tika raidīts E4 televīzijas kanālā 2007. gada 25. janvārī.
Pašlaik tiek demonstrēta Skins septītā sezona. Tiek gatavota arī tāda paša nosaukuma kinofilma, kuras pamatā būs seriāla divu pirmo sezonu notikumi.
2011. gadā ASV telekompānija MTV sāka raidīt seriāla amerikāņu ekranizāciju. Tā kā ASV ir daudz stingrākas prasības, kādu saturu būtu vēlams rādīt televīzijā, nekā Apvienotajā Karalistē, tad ekranizējuma raidīšana kļuva samērā skandaloza un seriāls vēlāk tika atcelts.
Zviedrijas kroņprincese Viktorija
Viktorija Ingrīda Alise Desirē (dzimusi 1977. gada 14. jūlijā) ir troņmantiniece un Vesterjētlandes hercogiene. Viņa ir karaļa Kārļa XVI Gustava un karalienes Silvijas vecākais bērns, kurai ir brālis princis Kārlis Filips un māsa princese Madeleine. 2010. gada 19. jūnijā viņa apprecējās ar Danielu Vestlingu, kurš kļuva par princi Dānielu un Vesterjētlandes hercogu.
Viktorija piedzima ka princese 1977. gada 14. jūlijā, taču sakarā ar konstitucionālajām izmaiņām kļuva par kroņprincesi kopš 1980. gada 1. janvāra. Viņas oficiālais tituls ir Viņas Karaliskā Augstība Viktorija, Zviedrijas kroņprincese, Vesterjotlandes hercogiene. Kroņprincese ieņem 194.vietu kā Britānijas troņa mantiniece.
Kroņprincese Viktorija kopā ar princi Dānielu dzīvo Hāgas pilī.
Kā valsts oficiālās svētku dienas ir gan Viktorijas dzimšanas diena — 14. jūlijs, tā arī vārda diena — 12. marts.
Agrīnie gadi
Viktorija piedzima 1977. gada 14. jūlijā Karolinskas Universitātes slimnīcā, tā bija nozīmīga diena kā karaļnamam, tā arī visai tautai. Jau 1977. gada 1. janvārī karalistes maršals ziņoja, ka karaliene ir gaidībās. Tas bija pirmais karaļģimenes bērns, kurš piedzima Zviedrijā kopš 1807. gada (Gustavs IV Ādolfs un Frederika no Bādenes).Tajā laikā ģimene dzīvoja Stokholmas pilī. Viktoriju kristīja Stokholmas Doma baznīcā 1977. gada 27. septembrī Olandes avota ūdenī 700 uzaicināto viesu vidū. Viņas krustvecāki bija Nīderlandes karaliene Beatrise, princese Dezirē, Norvēģijas karalis Haralds V un mātes karalienes Silvijas bālis Ralfs Zommerlats.Jau pirms Viktorijas piedzimšanas aktualizējās jautājums par izmaiņām likumā par troņa mantošanu, 1976. gada martā tika iesniegti priekšlikumi par agnātisko troņmantinieku, kur par mantinieku kļūst pirmais piedzimušais zēns, respektīvi princis, nomaiņu pret pilno kognātisko troņmantinieku, kur par troņmantinieku kļūst pirmdzimušais bērns neatkarīgi no dzimtes. Valdībā notika plašas diskusijas, līdz 1979. gada 7. novembrī riksdāgs nobalsoja par pilno kognātisko troņa mantošanas kārtības likumu,kas stājās spēkā 1980. gada 1. janvārī, bet tad jau bija dzimis kroņprincis Kārlis Filips (1979.g.13. maijā), kurš, sakarā ar šī likuma stāšanos spēkā automātiski zaudēja pirmtiesības uz troni. Šāda troņa mantošanas kārtība mūsdienās ir bez Zviedrijas tikai Norvēģijā.Savu otro dzimšanas dienu Viktorija svinēja Ēlandes salā Zviedrijā, kur atrodas karaļpils Sūllīdena un tradicionāli ir kļuvis, ka savu dzimšanas dienu kroņprincese svin katru gadu tieši tur. 1980. gadā Viktorija ar savu ģimenei pārvācās dzīvot uz Drotningholmas pili Stokholmas pievārtē, pamatojoties uz pasliktinājušām gaisa kvalitātes izmaiņām iekšpilsētā, tādā veidā pilnībā nododot pili muzeju vajadzībām, atstājot tikai pils viena spārna apartementus, karaļa un viņa ģimenes darba un darbības nodrošināšanai.1980. gada 9. janvārī Viktorijai tika piešķirts Vesterjotlandes hercogienes tituls, bet pāris gadus vēlāk, 1982. gada 10. jūnijā, piedzima viņas māsa princesi Madeleinu.
Skolas gadi
Pamatskolā Viktorija sāka iet 1984. gada 21. augustā, tā bija Smiedsletsa skola, kas atrodas Brommā, nākamo līmeni viņa turpināja Olstiena skolā tajā pašā pilsētiņā, tad turpinājās mācības Enšildas ģimnāzijā, kurā apguva dabas un sabiedrības zinātnes, kuru beidza 1996. gadā. Ģimnāzijas brīvlaiku laikā ar savu guvernanti uzturējās ASV, kur uzlaboja savas valodu zināšanas. 1992. gada 27. jūnijā saņēma iestiprināšanas sakramentu Rēplinges baznīcā, Ēlandes salā. Viktorijas pilngadības svinības Stokholmas pilī tika translētas valsts televīzijas kanālos, šajā dienā pirmo reizi tika atskaņotas Ingvara Līdholma komponētās "Kroņprinceses Viktorijas fanfaras".
Pieaugušās dzīve
Pēc ģimnāzijas beigšanas Viktorija ir vienu gadu studējusi Francijā Angārā katoļu universitātē un divus gadus ASV Jeila Universitātē. Bez tam viņa ir ieguvusi zināšanas Zviedrijas lēmumu pieņemšanas procesos vietējā, nacionālā un Eiropas līmenī, ka arī iedziļinājusies Zviedrijas ekonomikas jautājumos.
Korosteņa
Korosteņa (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Žitomiras apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Užas upes krastā 87 km no apgabala centra Žitomiras. Korosteņas rajona administratīvais centrs.
Zviedrijas kroņprincese Viktorija
Pieaugušās dzīve
Savas teorētiski iegūtās zināšanas praktzējusi Apvienotajās Nācijās ASV un Zviedrijas vēstniecībā Vašingtonā.Trīs nedēļas Viktorija ir pavadījusi militārajā dienestā. Arvien biežāk veic oficiālās valstu vizītes un citas svarīgas un saistītas lietas, kuras ir daļa no viņas pienākumiem, kas ir nepieciešamas uzdevumu apguvei, lai būtu gatava troņa mantošanā.2001. gadā Viktorija apguva izglītības programmu valdības kancelejā, tad vēlāk Zviedrijas Starptautiskās attīstības sadarbības aģentūrā. 2004. gadā uzsāka sudijas Aizsardzības augstskolā Stokholmā, kur apguva vasts zinātni ar specializāciju krīzes menedžmentā un starptautiskajā sadarbībā. 2006. gadā apguva diplomāta programmu Ārlietu departamentā.Jaunajā tūkstošgadē viņa ir veltījusi laiku savstarpējās sadarbības studijām. Kopš 2002. gada Viktorija draudzējas ar Dānielu Vestlingu, 2009. gada 24. februārī viņi saderinājās, bet 2010. gada 19. jūnijā bija viņu kāzas. 2012. gada 23. februārī piedzima ģimenes pirmais bērns — princese Estella. 2016. gada 2. martā dzimis dēls - princis Oskars.
Loma karaļnamā
Kā troņmantiniece kopš pilngadības sasniegšnas Viktorija aizvieto reģentu, kad karalis Kārlis XVI Gustavs atrodas ceļojumos vai kādu citu iemeslu dēļ nevar pildīt savus pienākumus kā valsts galva un monarhs.Citu starpā viņa veic oficiālās pieņemšanas, ka arī reprezentē valsti un karaļnamu publiskos pasākumos. Viktorija arī apgūst pašas programmu, lai paaugstinātu līmeni karaļa pienākumu pildīšanas palīdzēšanai. Viņa ir apņēmusies darboties savstarpējās sadarbības jomā, starptautiskā darbā miera jautājumos un atbalsta organizācijas jauniešiem ar kustību traucējumiem.
Korosteņa
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 945. gadā Pagājušo gadu vēsturē kā slāvu drevļanu cilts centrs Iskorosteņa (Іскоростень, Искоростень). 1370. gadā Korosteņa nonāca Lietuvas Lielkņazistes sastāvā, bet vēlāk — Polijā. 1589. gadā piešķirtas Magdeburgas tiesības. Izaugsme sākās ar dzelzceļa Kijiva—Koveļa izbūvi 1902. gadā, 1917. gadā pārdēvēta tagadējā nosaukumā, 1926. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1918. gada 12. februārī dzelzceļa vagonā Korosteņas stacijā Mazā padome apstiprināja Ukrainas mazo ģerboni, sakarā ar ko Korosteņa (vēl kā ciems) uz vienu dienu tika pasludināta par Ukrainas galvaspilsētu.
Dīns Buzanis
Dīns Entonijs Buzanis (dzimis Sidnejā, Austrālijā) ir austrāliešu futbolists ar grieķu radu rakstiem, vārtsargs. Pašlaik (2021) Buzanis pārstāv Anglijas Nacionālās līgas klubu Sutton United.
Klubu karjera
2007. gada janvārī Buzanis trīs nedēļas pavadīja ar "Liverpool" galveno komandu. Pēc šā pārbaudes laika viņam piedāvāja trīs gadu līgumu. Toreiz komandas galvenais treneris Rafaels Benitess un vārtsargu treneris apgalvoja, ka Buzanis ir pasaules labākais vārtsargs savā vecuma grupā.
Viņš tika izīrēts A-Līgas klubam "Sydney" un tika pieteikts 2007. gada AFC Čempionu līgai. Taču šajā turnīrā vārtsargs tā arī neizgāja laukumā. Tika prognozēts, ka 2008. gada janvārī viņa īres termiņš tiks pagarināts, taču "Liverpool" gribēja paturēt tuvākā redzes lokā. "Viņi vēlas, lai es progresēju straujāk. To es varu izdarīt ar rezervistu komandu. Taču, kas svarīgāk, pirmssezonas posmā trenēšos kopā ar pieaugušo vienību," - tā Buzanis.
Pēc atgriešanās Lielbritānijā pirmo maču vārtsargs aizvadīja "Liverpool" U-18 komandā pret "Nottingham Forest" jauniešiem, nostāvot "sausā" - 3:0. Tā paša gada 4. decembrī Buzanis debitēja rezervistu komandā, nosargājot vārtus neskartus pret "Everton".
Nacionālās Konferences futbola līgas (piektā pēc spēka Anglijā) klubs "Wrexham" cerēja viņu iegūt 2009. gada jūlijā, taču tas nenotika. 26. novembrī viņš pievienojās "Accrington Stanley" komandai, kas spēlē pēc spēka ceturtajā līgā. Komanda viņu izīrēja līdz 2009./2010. gada sezonas beigām.
Sasniegumi
Western Sydney Wanderers
8. trolejbusu maršruts (Rīga)
8. trolejbusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kas sākotnēji kursēja no Brīvības pieminekļa apkārtnes līdz Ābolu ielai Zemgales priekšpilsētas Atgāzenes apkaimē. 1980. gados maršrutu saīsināja līdz Latviešu strēlnieku laukumam (tagadējais Rātslaukums). Savukārt 2009. gada 1. septembrī maršrutu pagarināja līdz autobusu galapunktam "Stacijas laukums" 13. janvāra ielā.
Vēsture
1980. gados, pārtraucot trolejbusu kustību cauri Vecrīgai, maršruts tika saīsināts līdz Latviešu strēlnieku laukumam (tagadējais Rātslaukums). Pēc maršruta saīsināšanas trolejbusi vairs nebrauca pa Kaļķu ielu līdz Brīvības piemineklim.
2009. gada 1. septembrī, uzlabojot satiksmes drošību 11. novembra krastmalā, trolejbusu galapunkts Rātslaukumā tika likvidēts, līdz ar to 8. maršrutu pagarināja līdz autobusu galapunktam "Stacijas laukums" 13. janvāra ielā. Trolejbusi bezkontakttīkla posmā Rīgas centrā, no pieturas "11. novembra krastmala" virzienā uz Stacijas laukumu līdz pieturai "Akmeņu iela" virzienā uz Ābolu ielu brauca, izmantojot iebūvēto dīzeļģeneratoru. Kontakttīkla posms uz Akmens tilta un tā nobrauktuves uz Mūkusalas ielu ārpilsētas virzienā netika izmantots.
Tā kā jaunais galapunkts "Stacijas laukums" sakrita ar 8. autobusu maršruta galapunktu, tika pieņemts lēmums pārnumurēt 8. trolejbusu līniju. 2009. gada 1. oktobrī 8. trolejbusu maršrutu pārnumurēja par 27. trolejbusu maršrutu.
Maršruts
Virzienā Rātslaukums — Ābolu iela trolejbusi kursēja šādās ielās: izbrauktuve no Rātslaukuma, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela, Buru iela, Jelgavas iela un Vienības gatve.
Virzienā Ābolu iela — Rātslaukums trolejbusi kursēja šādās ielās: Vienības gatve, Jelgavas iela, Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts un iebrauktuve Rātslaukumā.
Virzienā Stacijas laukums — Ābolu iela trolejbusi kursēja šādās ielās: 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Mūkusalas iela, Laivu iela, Buru iela, Jelgavas iela un Vienības gatve.
Virzienā Ābolu iela — Stacijas laukums trolejbusi kursēja šādās ielās: Vienības gatve, Jelgavas iela, Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala un 13. janvāra iela.
Seda (upe)
Seda ir līdzenumu upe Ziemeļvidzemē Valkas un Valmieras novados. Sākas Žuldiņu purva ziemeļu malā pie autoceļa P23. Tek pa Sedas līdzenuma ziemeļu daļu un Burtnieka līdzenumu. Krasti apauguši ar krūmiem, daudzviet pārpurvoti un staigni. Baseinā daudz mežu, pārpurvotu pļavu un purvu. Lielākais no tiem ir Sedas tīrelis, kura pretējā malā atrodas Sedas pilsēta. Lielākā daļa upes tecējuma regulēta. Ietek Burtnieka ezerā. Salīdzinoši nelielā krituma dēļ (0,35 m/km) palos applūdina plašas purvu un kūdras ieguves lauku teritorijas.
Lielākā apdzīvotā vieta upes krastos ir Daksti. Upi šķērso autoceļi A3, P17, P23, P24 un Rīgas - Valgas dzelzceļš.
Laivošanai iesaka upes vidusteci no Dakstiem līdz autoceļam P17, kur daļa posma ir mākslīgi paplašināta un tek pa stāvu ieleju līdz 12 metru augstumam. Lejtece ir purvaina, aizaugusi un ar bebru aizsprostiem.
Pēc 20. gadsimta vidus datiem, upē mīt līdakas, ālanti, asari, plauži, raudas.
Ģeoloģija
Ģeoloģija (no el — ‘zeme’ un λόγος (logos) — ‘runa’, burtiski — ‘runa par zemi’) ir zinātne par Zemes uzbūvi un tās attīstības vēsturi. Ģeoloģija galvenokārt pēta Zemi veidojošo cietvielu, tās uzbūvi, struktūru, fiziskās īpašības, vēsturi un procesus, kas veido Zemi. Ģeoloģija ir viena no Zemes zinātnēm.
Ģeoloģijas zinātnes attīstības gaitā ir noteikts, ka Zemes vecums ir aptuveni 4,6 miljardi (4,6) gadu. Ģeologi meklē un pēta Zemes derīgos izrakteņus, piemēram naftu, zeltu, dzelzsrūdu, būvniecībai derīgās smiltis un tā tālāk.
Ziņas par minerālu īpatnībām, vulkānu darbību, zemestrīcēm un krasta līniju pārvietošanos ir sastopamas jau seno ēģiptiešu, ķīniešu, indiešu, grieķu un romiešu darbos. 17. gadsimtā tika izvirzītas pirmās kosmogoniskās hipotēzes, izdotas pirmās ģeoloģiskās kartes. 18. gadsimta beigās ģeoloģija (ģeognozija) izveidojās par patstāvīgu zinātni — līdz tam to uzskatīja galvenokārt par mineraloģijas vai fizioģeogrāfijas nozari.
Vēsture
Par nozīmīgāko antīkās zinātniskās literatūras darbu ģeoloģijas jomā uzskata Aristoteļa skolnieka Teofrasta (372—287 p.m.ē.) darbu "Peri Lithon" (Par akmeņiem). Šis darbs noteica ģeoloģijas pamatnostādnes gadu tūkstošiem ilgi, piemēram, darbā definētā pārakmeņojumu interpretācija saglabājās līdz viduslaiku beigām. "Peri Lithon" tika tulkots latīniski un vairākās citās valodās.
Senās Romas laikos Plīnijs Vecākais publicēja ļoti izvērstus aprakstus par daudziem minerāliem un metāliem, kas viņa laikā jau bija ieguvuši praktisku pielietojumu. Plīnijs Vecākais ir viens no pirmajiem, kas izdarīja pareizu pieņēmumu par to, ka dzintars ir pārakmeņoti priežu sveķi — viņš savu pieņēmumu pamatoja ar to, ka dzintarā atrodami kukaiņi. Viņš arī lika pamatus kristalogrāfijai, secinādams, ka dimanta kristāliem piemīt oktaedra forma.
Daļa mūsdienu zinātnieku, piemēram, Fīldings H. Gerisons, uzskata, ka ģeologijas zinātnes aizsākumi meklējami musulmaņu pasaulē.
Ģeoloģiskā laika skala
Ģeoloģiskā laika skala ir hronoloģiska mērīšanas sistēma, kuru izmanto ģeologi, paleontologi un Zemes zinātnieki, lai aprakstītu laiku un attiecības starp notikumiem Zemes vēsturē.
Radiometriskie dati liecina, ka Zemes vecums ir aptuveni 4,54 miljardi gadu. Aptuveni pirms 4 miljardiem gadu beidzās hadeja eona un sākās arhajs. Pirms 2500 miljoniem gadu sākās proterozojs, bet pēc tam pirms aptuveni 542 miljoniem gadu sākās farenozojs, kas turpinās joprojām.
Ģeoloģiskie pētījumi
Ģeoloģisko pētījumu pamatā ir tā sauktie lauka darbi, kas parasti norisinās ekspedīcijās, izmantojot gan ģeoloģiskās metodes, gan arī ģeogrāfiskās un ģeofiziskās metodes. Pēc lauka darbiem seko savākto materiālu un paraugu kamerālā apstrāde, tas ir, laboratorijas analīzes un visu iegūto datu izvērtēšana un teorētiska apkopošana.
Ģeoloģiskie pētījumi galvenokārt balstās uz tiešiem iežu novērojumiem. Tos apraksta un dokumentē dabiskos atsegumos un vietās, kur tie tiek atsegti mākslīgi. Nereti izmanto arī aeroģeoloģiskos novērojumus un novērojumus, kurus iegūst no Zemes mākslīgajiem pavadoņiem.
Monreālas "Canadiens"
Savas pastāvēšanas vēsturē "Canadiens" ir 24 reizes izcīnījis Stenlija kausu, visvairāk no visām NHL komandām. 8 reizes tas ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 24 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada Bell Centre hallē, kurā ir 21 273 sēdvietas.
Spēlētāji
Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Dags Hārvijs, Gijs Leflērs, Moriss Rišārs, Žans Belivo, Bobs Geinijs, Endrū Kasels, Saku Koivu, Hosē Teodors, Patriks Ruā, Mets Naslunds.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.''
Komandas iepriekšējie logo
Kopš komandas dibināšanas brīža 1909. gadā komandai kopā bijuši 6 logo. Pašreizējais komandas logo tiek izmantots jau kopš 1953. gada.
Daugavpils Sv. Nikolaja vecticībnieku baznīca
Daugavpils vecticībnieku baznīca, arī Daugavpils Jaunbūves pirmās draudzes vecticībnieku baznīca vai I Vecticībnieku baznīca, ir viens no sešiem Daugavpils vecticībnieku dievnamiem. Tā atrodas Daugavpils pilsētā, Baznīckalnā, Puškina ielā 16a.
Vēsture
Daugavpils Svētā Nikolaja vecticībnieku baznīcas rašanās ir saistīta ar Daugavpils Jaunbūves pirmās draudzes dibināšanos, kas notiek 1907. gadā. Jau nākamajā, 1908. gadā tiek ielikts pamatakmens. Taču finansiālu grūtību dēļ baznīcas būvniecības darbi ieilga, tāpēc tās celtniecība tiek beigta 1928. gadā un 22. septembrī dievnams tiek iesvētīts Dievmātes dzimšanas un Svētā Nikolaja godam. Otrā pasaules kara laikā, 1941. - 1942. gadā uzlidojumu laikā baznīca cieš, nodeg dievnama jumts un pārsegums, iet zudumā iekšējais interjers, taču jau 1943. gadā baznīca tiek atjaunota. Nozīmīgi remontdarbi notiek 1983. gadā, kā arī 1993. gadā, kad baznīcas sētas iekšpusē tiek izbūvēts Mazais dievnams jeb kapela. Būtiski restaurācijas darbi un kapitālais remonts risinās pirms dievnama 100 gadu jubilejas gada, no 2006. līdz 2008. gadam. Pateicoties veiktajiem darbiem, Daugavpils Svētā Nikolaja vecticībnieku baznīca ieguva mūsu laikam atbilstošu celtni. 2008. gada septembrī Daugavpils Jaunbūves vecticībnieku pirmā draudze svinīgi atzīmēja dievnama 100 gadu jubileju.
Draudze
1927. gadā draudzes locekļu skaitu veido 1259 ļaudis, mācītājs — padomdevējs ir A.I.Jekimovs, draudzes priekšsēdētājs I.V.Dorofejevs, 1938. gadā draudzē ir 920 ļaudis. 1989. gadā aptuvenais draudzes locekļu skaits — 1500, mācītājs — padomdevējs Aleksijs Žilko, draudzes priekšsēdētājs Stepans Vaiļjevs, savukārt, 2009. gadā locekļu skaits sasniedzis 8200 personas, par mācītāju — padomdevēju un padomes priekšsēdētāju draudzē kalpo Aleksijs Žilko.
.pf
.pf ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais lietojums ir saistīts ar Francijas Polinēziju. Domēns izveidots 1996. gadā. Domēna sponsors ir Ministère des Postes et Télécommunications et des sports, chargé, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Service des Postes et Télécommunications. Domēnu reģistrācija galvenokārt notiek otrajā līmenī, bet ir arī daži domēni trešajā līmenī zem .com.pf.
Ārējās saites
Toppdomän
Hāgas parks
Hāgas parks ir viens no karaliskajiem nacionālajiem pilsētas parkiem.Tas atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā. Viņš ir To stokholmieši mēdz arī saukt vienkārši par Hāgu, cits nosaukums ir Gustaviānisks parks par godu tā radītājam karalim Gustavam III, pēc kura iniciatīvas parks tika radīts laika posmā no 1780. līdz 1797. gadam. Parku un tajā atrodošās celtnes ir veidojuši tādi arhitekti kā Frederiks Magnuss Pīpers, Luīzs Žans Desprezs, Kārlis Kristofers Gjorvels un Ulofs Tempelmans. Parks ir veidots, ietekmējoties no angļu parku stila veidošanas principiem. Hāgas parkam ir raksturīgas lielas zālāju platības, pusatvērti aploki, kas mijās ar apmežotām platībām. Šo parku ir apdziedājis un dievinājis Zviedrijas dziesminieks, trubadūrs Kārlis Mikaels Belmans, kura patrons bija pats karalis Gustavs III.
Būvniecības objekti parkā
Hāgas pils, agrāk saukta par Karalienes paviljonu, ir viena no Zviedrijas karaliskās ģimenes pilīm,būvēta 1802.-1805. gadā. Pili pēc karaļa Gustava IV Ādolfa pasūtījuma radījis arhitekts Kārlis Kristofers Gjorvels. Tā atrodas ziemeļu pusē no Gustava III paviljona.Tā ir būvēta klasicisma stilā. Virs parādes ieejas atrodas plašs balkons, kurš balstās uz četrām somu marmora kolonnām..Hāgas pils ir valsts arhitektūras piemineklis.Apskatei pils nav pieejama. Pašlaik pils ir kroņprinceses Viktorijas ģimenes rezidence.
Citi apskates objekti
Karaliskā apbedījumu vieta ir kapsēta kopš 1922.gada Bernadotu dzimtas Zviedrijas karaliskās ģimenes locekļiem.Atrodas uz Karlsborga salas.Apbedījumi kapsētā kopš 1922. gada. Atvērta apskatei vasaras mēnešos ceturtdienās. Taureņu nams radīts 1989. gadā, ir viens no Stokholmas muzejiem, kurā var apskatīt vairākus tūkstošus dzīvu taureņu, ka arī putnus,Āzijas dārzu un Stokholmā vecāko ziemas dārzu.
Emma Baltmane
Emma Baltmane ( — ) bija gleznotāja, viena no Jēkabpils ievērojamākiem cilvēkiem.
Biogrāfija
Emma Baltmane dzimusi Krustpilī, 1882. gada 16. martā bezzemnieku ģimenē. Jau mācoties Jēkabpils Marijas skolā, guvusi teicamas sekmes zīmēšanā, tāpēc skola sagādāja atbalstu izglītības turpināšanai Pēterburgas Mākslas akadēmijā, kam vecāki nepiekrita. Pazaudējot agri vīru, lielāko mūža daļu nodzīvojusi viena. Viņas pasaules uzskats balstījies kristīgā pārliecībā, ko māksliniece neslēpa arī padomju gados. Gleznotāja bija neparasti iejūtīga, ar lielu gribasspēku apveltīta personība. Vairākkārt tikusies ar prezidentu Kārli Ulmani, ap sevi pulcinājusi latviešu inteliģences pārstāvjus. Emma Baltmane bija pirmā maksliniece, kura dzīvoja Krustpilī un savu talantu veltīja dzimtajai pilsētai un tās ļaudīm. Popularitāti ieguvusi 1930. gadu vidū ar gleznotiem Krustpils tirgus skatiem. Glezniecība tika apgūta sākotnēji patstāvīgi pašmācības ceļā, vēlāk, 1925. — 1927. gadā papildinājusies profesora žanrista Sergeja Vinogradova mākslas studijā Rīgā. Mirusi 1969. gada 16. decembrī, apbedīta Kapeles kapos.
Mākslinieciskā darbība
Emma Baltmane bija viena no pirmajām latviešu glezniecībā, kura pievērsusies mazpilsētu ainavu gleznošanai. Bez mazpilsētas skatiem māksliniece gleznoja ainavas, klusās dabas un ziedus, kopumā aptuveni uzgleznojot 1300 gleznu. Gleznojusi reālistiski impresionistiskā garā, veiksmīgi uztvērusi formu, telpu, gaismojumu un kolorītu. No1927. gada bija Neatkarīgo mākslinieku vienības un vēlāk, no 1945. gada Padomju Latvijas Mākslinieku savienības biedre. Aktīvi iesaistījās izstāžu dzīvē no 1926. gada. 1928. gadā piedalījās Latvijas 10 gadu pastāvēšanas jubilejas izstādē. No 1929. gada piedalījusies Neatkarīgo mākslinieku vienības izstādēs, ka arī daudzās Latvijas mākslinieku grupu izstādēs. Piemiņas izstādes notikušas Jēkabpilī 1970. un 1982. gadā.
Lindons Džonsons
Lindons Beinss Džonsons (en; dzimis, miris ) bija Amerikas Savienoto Valstu trīsdesmit sestais prezidents, no 1963. līdz 1969. gadam. Viņš bija viceprezidents laikā, kad ASV prezidenta amatā atradās Džons Kenedijs. Pēc Džona Kenedija slepkavības Džonsons saskaņā ar ASV konstitūciju kļuva par prezidentu. Viņa prezidentūru aizēnoja Vjetnamas karš.
Lindona Džonsona vārdā nosaukts Džonsona kosmosa centrs Hjūstonā, Teksasas štatā. 1964. gadā tika nominēts Nobela miera prēmijai.
Pilsoņtiesību likums
Lindona Džonsona prezidentūras laikā, 1964. gadā, stājās spēkā Pilsoņtiesību likums, kas paredzēja novērst rasu segregāciju sabiedriskās vietās un nodarbinātības diskrimināciju.
1964. gada ASV prezidenta vēlēšanas
1964. gadā Lindons Džonsons tika pārvēlēts par ASV prezidentu uz vēl vienu termiņu. Vēlēšanās pārliecinoši uzvarēja, apsteidzot republikāņu kandidātu Bariju Goldvoteru. Džonsons ieguva 486 elektorātu balsis, kamēr Goldvoters ieguva tikai 52 balsis.
Vēlēšanu tiesību likums
1965. gadā tika pieņemts Vēlēšanu tiesību likums, kas atcēla prasību pilsoņiem apliecināt, ka prot lasīt un rakstīt. Līdz ar to daudzi afroamerikāņi ieguva iespēju turpmāk doties uz vēlēšanām.
Vjetnamas karš
1963. gadā, kad Lindons Džonsons kļuva par ASV prezidentu, Amerikas Savienotās Valstis jau bija iesaistījušās Vjetnamas karā. Tajā brīdī Dienvidvjetnamā atradās aptuveni 16 tūkstoši amerikāņu karavīru, kas mēģināja neļaut Ziemeļvjetnamas komunistiem pārņemt varu un apvienot abas daļas vienā valstī. Ziemeļvjetnama agresīvi uzbruka, kas lika Lindonam Džonsonam pieņemt lēmumu par aviācijas uzbrukumu ziemeļvjetnamiešu pozīcijām. 1965. gadā viņš uz Vjetnamu nosūtīja vēl vairākas amerikāņu karavīru vienības, kuru uzdevums bija aizsargāt tās karabāzes. Lindona Džonsona prezidentūras laikā 1968. gadā Vjetnamā bija vairāk nekā 500 tūkstoši amerikāņu karavīru.
Zulfikārs Ali Bhuto
Zulfikārs Ali Bhuto (,, , dzimis , miris ) bija Pakistānas politiķis no valstī ietekmīgās Pakistānas Tautas partijas, šīs partijas dibinātājs un vadītājs. No 1971. līdz 1973. gadam bija ceturtais Pakistānas prezidents un no 1973. gada līdz 1977. gadam - devītais Pakistānas premjers. Ali Bhuto 1979. gadā tika sodīts ar nāvi apsūdzībā par politiska konkurenta nogalināšanu. Spriedumu ietekmēja toreizējā Pakistānas vadītāja Muhammeda Zijas ul Haka nostāja. Zulfikāra Ali Bhuto meita Bēnazīra Bhuto arī kļuva par Pakistānas premjeri un pirmo sievieti - musulmaņu valsts galvu.
Dzimis mūsdienu Sindas provincē (tolaik Britu Indijā) ietekmīgā ģimenē. Mācījās Mumbajā, bet no 1947. gada - ASV un Lielbritānijā. 1957. gadā Zulfikārs Ali Bhuto kļuva par Pakistānas delegācijas locekli ANO. 1958. gadā viņš kļuva par valdības ministru.
1962. gadā Zulfikārs Ali Bhuto kļuva par Pakistānas ārlietu ministru. Kā ārlietu ministrs realizēja no ASV neatkarīgāku kursu un centās uzlabot attiecības ar Ķīnu. Pēc 1965. gada indiešu - pakistāniešu kara 1966. gadā demisionēja un 1967. gada 30. novembrī nodibināja Pakistānas Tautas partiju. 1970. gada 7. decembra Pakistānas parlamenta vēlēšanās Pakistānas Tautas partija uzvarēja Rietumpakistānā (mūsdienu Pakistāna), bet Avami līga - Austrumpakistānā (mūsdienu Bangladeša). Tas noveda pie pilsoņu kara un Bangladešas valsts nodibināšanās. 1971. gada 16. decembrī Pakistānas spēki Bangladešā kapitulēja, toreizējais Pakistānas prezidents Jahja Hans, kuru apsūdzēja nespējā nodrošināt valsts vienotību, demisionēja, un par prezidentu kļuva Zulfikārs Ali Bhuto.
Bills Klintons
Prezidentūra
Tiekot inaugurēts 46 gadu vecumā, viņš kļuva par visu laiku trešo jaunāko ASV prezidentu. Iegājis vēsturē ar Vaitvoteras finanšu skandālu un sakaru ar Baltā nama praktikanti Moniku Levinsku, kas gandrīz noveda pie viņa atstādināšanas no amata. Būdams lielisks runātājs un pārliecinātājs, par spīti apsūdzībām nepatiesas liecības sniegšanā un citos pārkāpumos, Klintons tomēr spēja atkārtoti uzvarēt prezidenta vēlēšanās. Viņa laikā kongress pieņēma Ziemeļamerikas brīvās tirdzniecības vienošanos (NAFTA). Viņš centās veicināt mieru Tuvajos Austrumos un Balkānos.
Zulfikārs Ali Bhuto
Tomēr vēlāk Zulfikāra Ali Bhuto valdība saskārās ar aizvien pieaugošu opozīciju gan parlamantā, gan ārpus tā. 1977. gada 5. jūlijā valstī varu sagrāba militāristi ģenerāļa Muhammeda Zijas ul Haka vadībā. Tika pasludināts īpašais stāvoklis, atcelta konstitūcija un atlaists parlaments. Zulfikārs Ali Bhuto tika vairākkārt arestēts. 1977. gada 24. oktobrī Austākajā tiesā sākās tiesas prāva pret Zulfikāru Ali Bhuto, viņam tika piespriests nāvessods, kurš 1979. gada 4. aprīlī tika izpildīts.
6. trolejbusu maršruts (Rīga)
6. trolejbusu maršruta kopējais garums bija 9,7 km, virziena Rātslaukums — Klīniskā slimnīca garums sasniedza 5,1 km, bet virziena Klīniskā slimnīca — Rātslaukums - 4,6 km.
Pasažieru pārvadājumus maršrutā veica RP SIA Tramvaju un trolejbusu pārvalde 2. trolejbusu parks.
Vēsture
Maršruts tika atklāts 1958. gadā un kursēja no Klīniskās slimnīcas līdz Ķeguma ielai Teikas mikrorajonā. Vēlāk to saīsināja līdz Rūpnīcai "VEF", braukšanai virzienā uz Klīnisko slimnīcu trolejbusi apgriezās Biķernieku un Struktoru ielu krustojumā. Ap 1966. gadu maršrutu pagarināja pa Biķernieku, Kastrānes un Vaidavas ielām līdz Purvciemam, apgriešanas loks atradās Dzelzavas un Vaidavas ielu krustojumā.
Vēlāk maršrutu saīsināja līdz Brīvības piemineklim, bet 1980. gadu beigās, likvidējot trolejbusu satiksmi Vecrīgā, saīsināja līdz Latviešu strēlnieku laukumam. 1996. gadā maršrutu vēl nedaudz saīsināja no Klīniskās slimnīcas līdz Latviešu strēlnieku piemineklim.
Maršruts tika slēgts 2004. gada 1. augustā, apvienojot to ar 5. trolejbusu maršrutu (Centrālā stacija — Daugavas stadions).
Maršruts
Virzienā Rātslaukums — Klīniskā slimnīca trolejbusi kursēja pa šādām ielām: Latviešu strēlnieku laukums, Kaļķu iela, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Raņķa dambis, Daugavgrīvas iela, Mazā Bezdelīgu iela, Krišjāņa Valdemāra iela, Kalnciema iela, Baložu iela, Kristapa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Mārupes iela, Tukuma iela un Pilsoņu iela.
Virzienā Klīniskā slimnīca — Rātslaukums trolejbusi kursēja pa šādām ielām: Pilsoņu iela, Liepājas iela, Mārupes iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Kapseļu iela, Baložu iela, Kalnciema iela, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts un Latviešu strēlnieku laukums.
Pieturvietas
6. trolejbusu maršrutā bija 20 pieturas, katrā virzienā pa 10 pieturām.
Renesanses literatūra
Renesanses literatūra apzīmē literatūru, kas radusies Eiropā renesanses laikmetā no 14. gadsimta beigām (Itālijas renesanse) līdz 16. gadsimta beigām un 17. gadsimta sākumam. Renesanses literatūras aizsākumi meklējami Itālijā, kur 14. gadsimtā darbojās tādi rakstnieki kā Frančesko Petrarka, Dante Aligjēri un Džovanni Bokačo. Iespējams, būtiskākā renesanses literatūras iezīme — daudzi nozīmīgi renesanses darbi rakstīti nacionālajās valodās, lai gan vēl joprojām daudzi darbi tapuši arī viduslaikos dominējušajā latīņu valodā (piemēram, Roterdamas Erasma darbi u.c.). Tautas valodā rakstītā literatūra savukārt veicināja lasītāju loka paplašināšanos, plašāku slāņu izglītību (te liela nozīme arī reformācijai un kontrreformācijai 16. gadsimtā) un arī straujāku renesanses ideju izplatību.
Renesanses literatūrā zināmā mērā tika atdzīvinātas antīkās literatūras tradīcijas.
Par nozīmīgākajiem renesanses autoriem tiek uzskatīti Petrarka, Dante, Bokačo, Nikolo Makjavelli, Baldasāre Kastiljone Itālijā, Roterdamas Erasms Nīderlandē, Mišels de Monteņs, Fransuā Rablē Francijā, Lope de Vega, Pedro Kalderons de la Barka, Migels de Servantess Spānijā, Luišs di Kamoinšs Portugālē, Tomass Mors, Edmunds Spensers, Filips Sidnijs, Bens Džonsons, Kristofers Mārlovs, Viljams Šekspīrs Lielbritānijā.
Džo Nīvendaiks
Džo Nīvendaiks (dzimis 1966. gada 10. septembrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Nīvendaiks 2011. gadā tika iekļauts Hokeja slavas zālē, ir trīskārtējs Stenlija kausa ieguvējs, kā arī 2002. gada olimpisko spēļu čempions.
Spēlētāja karjera
Arī turpmākajās sezonā Nīvendaiks demonstrēja stabilu sniegumu, negūstot mazāk par 82 punktiem sezonā. 1991.—92. gada sezonā uzbrucējs kļuva arī par "Flames" kapteini, šādā statusā aizvadot nākamās četras sezonas.
1995.—96. gada sezonas ievadā Nīvendaiks pēc ilgām cīņām panāca savu maiņu uz Dalasas "Stars" vienību, karjeru turpinot jaunajā klubā. 1998.—98. gada sezonā Nīvendaiks kopā ar "Stars" izcīnīja Stenlija kausu, kā izslēgšanas kārtas vērtīgākais spēlētājs iegūstot arī Kona Smita balvu.
2001.—02. gada sezonas gaitā Nīvendaiks tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils" vienību. "Devils" rindās 2002.—03. gada NHL sezonā uzbrucējs izcīnīja savu trešo Stenlija kausa titulu.
2003. gada vasarā Nīvendaiks pievienojās Toronto "Maple Leafs" rindām, 2004.—05. gada lokauta laikā nespēlēja, taču 2005. gada vasarā parakstīja divu gadu līgumu ar Floridas "Panthers", 2006. gada decembrī paziņojot par savas profesionālā spēlētāja karjeras beigšanu.
Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis 1998. un 2002. gada olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā izcīnot zeltu. Piedalījies arī 1990. gada Pasaules čempionātā.
Ērkšķogas
Ērkšķogas (Ribes uva-crispa) ir ērkšķogu dzimtas krūms, kura dabiskais izplatības areāls ir Eiropa, Āfrikas ziemeļrietumi un Āzijas rietumi, dienvidi, dienvidaustrumi. Lai gan taksonomiski ērkšķogas ir jāņogu ģints suga, daži speciālisti tās tomēr izdala atsevišķā ērkšķogu ģintī (Grossularia). Ērkšķogas tiek kultivētas galvenokārt to ogu dēļ. Ērkšķogas tiek sauktas arī par krizdolēm, stiķenēm un ziemeļu vīnogām.
Džūno
Džūno (en) ir ASV Aļaskas štata administratīvais centrs. Pilsēta dibināta 1881. gadā, drīzumā pēc zelta ieguves vietas atklāšanas. Nosaukts par godu zelta meklētājam — Džozefam Džūno (fr). Par Aļaskas galvaspilsētu kļuva 1906. gadā, kad toreizējā apgabala vadība tika pārcelta no Sitkas saskaņā ar ASV Kongresa 1900. gada pavēli. Pašvaldība apvienojās 1970. gada 1. jūlijā, kad Džūno pilsētai pievienojās Duglasas pilsēta un apkārtējais Lielās Džūno Boro (en) rajons, izveidojot pašreizējo pašvaldību.
Māra (latviešu mitoloģija)
Māra, saukta Mīļā Māra vai Svētā Māra ir mātes dievība latviešu mitoloģijā.
Latviešu ticējumos un tautasdziesmās
Dainās Mārai ir daudz dažādu pakārtotu mātes dievību, kas saistās ar viņas plašo darbības lauku, piemēram: Pasaules Māte Mira, Zemes māte, Veļu māte, Ļaužu māte, Lopu māte, Meža māte, Jūras māte u.c. Sakarā ar miršanu viņu uzrunā par Veļu māti, arī par Zemes māti, tikai retu reizi saucot vārdā — Māra.
Jezuītu pāters Jānis Stribings (Joannis Stribingius) savā 1606. gada ziņojumā pieminēja govju dievi Māršu (Deo Moschel), kurai latvji (lothavi) pie svētā koka ziedoja sviestu, pienu un sieru. Toties neviens no latviešu senās reliģijas sarakstu sastādītājiem — ne Vecais Stenders, ne Juris Alunāns, ne Auseklis, minot dažnedažādus latvju dievību vārdus, Māru starp tiem neminēja.
Dievturu rakstos
Tāpat kā Dievs ir Pasaules Tēvs, tā Māra ir Pasaules Māte. Cilvēku dvēseles sākotnēji atrodas pie Dieva, un Māra rūpējas par vieliskā apvalka došanu dvēselei. Tādēļ bērns tika uztverts kā Māras dāvana, kam Māra palīdz nākt pasaulē dzemdību laikā. Cilvēka augumu dod, uztur un atkal paņem Māra, jo viņas gādībā ir visa sataustāmā pasaule. Māra gan nelemj mūžu, tas atstāts likteņa dieves Laimas ziņā. Dainu tekstos atrodami norādījumi par to, ka Māras baznīca atradusies ārā, brīvā dabā. Tikai vēlāk vārds "baznīca" sāka apzīmēt kristīgās ticības svētvietu — rituālu kopšanai īpaši celtu ēku. Buramvārdos Māra piesaukta kā Piena māte - veselības un auglības aizgādne. Tādēļ Māra ir arī govju aizgādne, dēvēta arī par Māršavu. Māras uzdevums ir rūpēties par dzimušā māti un palīdzēt tai pārvarēt dzīves grūtības. Pirms dzemdībām Mārai pirtī noliek zelta gredzenu un lūdz palīdzību.
Saistība ar Jaunavu Mariju
Pastāv uzskats, ka dainu Māra ir tā pati Jaunās Derības Marija, Jēzus Kristus māte, saukta arī par Dievmāti. Jau Livonijas krusta karu laikā Indriķa hronikas tekstā un Romas pāvestu parakstītajos dokumentos parādās Māras zemes (la) vai Mātes zemes (terra matris) nosaukums. 1215. gadā Romas pāvests Inocents III paziņoja, ka atbalstīs Mātes zemi Livoniju tāpat kā Dēla zemi Palestīnu. Dievmātes Marijas attēls bija redzams Livonijas ordeņa karogā un viņas vārds sastopams, piemēram, senajos Rīgas Doma katedrāles (Māras baznīcas), Alūksnes (Marienburg), Viļakas (Marienhausen) un Saldus (Frauenburg) nosaukumos. No tā secināms, ka Vācu ordeņa jeb "Svētās Marijas Vācu Nama Jeruzalemē brālības" priesteri un citu ordeņu mūki un mūķenes bija pietiekami darījuši Dievmātes Marijas popularizēšanai, lai viņas vārds no Bībeles un katoļu baznīcas izplatītos arī latviešu folklorā un mitoloģijā.
Māras zīmes
Māras zīme parasti tiek attēlota kā vienādmalu trijstūris, kāsis, pusloks ar virsotni uz leju. Attēlojot šo zīmi horizontālā plaknē, tās malas raugās uz ziemeļrietumiem un ziemeļaustrumiem, tie ir virzieni, kur Latvijā vasaras Saulgriežos Saule noriet un Jāņu rītā uzlec. Zīmei piemīt dziļi simboliska jēga un pretējs spēks Dieva trijstūrim, tādēļ, tos apvienojot, iegūst līdzsvaru un saskaņu. Abas šīs zīmes uzvelkot vienu pāri otrai, iegūst sešstūru lietuvēna krustu.
Māras līklocis ir saglabājies tautas keramikā jau seniem laikiem. Tāpat līklocis tika ieadīts un iešūts dažādos apģērbos. Līkloci ar nošķeltām galotnēm sauc par pārtraukto līkloci.
Māras krusta jeb Krustu krusta pamatā ir Dieva krusts, tikai katrs stara gals ir pārtraukts ar vēl vienu, mazāku krustiņu, tādējādi atdalot nemateriālo un materiālo pasauli. Šo simbolu senatnē cirtuši upuru akmeņos. Atveidots rotās un uz mājsaimniecības priekšmetiem, kā arī krusts vilkts uz cepamās maizes.
Zvaigžņotā Debess
"Zvaigžņotā Debess" ir populārzinātnisks gadalaiku izdevums latviešu valodā, kas iznāk četras reizes gadā kopš 1958. gada rudens. To izdod Latvijas Zinātņu akadēmija un Latvijas Universitātes Astronomijas institūts apgādā "Mācību grāmata". Pirms tam to izdeva LZA Radioastrofizikas observatorija izdevniecībā "Zinātne". "Zvaigžņotā Debess" ir senākais un līdz 1965. gadam vienīgais periodiskais astronomiskais izdevums Padomju Savienībā.
Žurnālā publicē rakstus galvenokārt par astronomiju, kosmonautikas sasniegumiem un ar to saistītām nozarēm. Tāpat tur tiek publicēti raksti par zinātnes vēsturi un ievērojamiem zinātniekiem, raksti, saistīti ar filozofiju, folkloru un latvisko pasaules uztveri. Tāpat tiek ievietoti astronomijas, fizikas un matemātikas olimpiāžu uzdevumi un atrisinājumi skolu jaunatnei. Satur katram gadalaikam atbilstošu astronomisko parādību aprakstu, ziņas amatieriem un interesentiem. Izdevums ir pilnībā digitalizēts un visi tā numuri (līdz 2021. gadam ieskaitot) ir brīvi pieejami.
Malina
Malina (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Žitomiras apgabala Korosteņas rajonā. Izvietojusies apgabala austrumos Iršas upes krastā 102 km no apgabala centra Žitomiras. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 891. gadā kā slāvu drevļanu cilts nocietināta apmetne. Nosaukumu saista ar drevļanu kņazu Malu. 946. gadā Kijivas kņaziene Olga karagājienā pret drevļaniem Malinu nopostīja. 1569. gadā Malina nonāca Polijas-Lietuvas varā; tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. 19. gadsimta beigās Malinā sāk attīstīties rūpniecība, uzbūvēta čuguna lietuve. 1932. gadā piešķirts pilsētas statuss.
Robinsons Krūzo
Stāsta pamatā visticamāk bija Aleksandra Selkērka, kuģa avārijā izdzīvojuša skota stāsts, kurš četrus gadus pavadīja Klusā okeāna Masatjeras salā (1966. gadā tās nosaukumu nomainīja uz Robinsona Krūzo salu) netālu no Čīles krastiem. Taču pašas salas apraksts visticamāk bija veidots pēc uz Karību jūras salas Tobago, jo šī sala atrodas netālu uz ziemeļiem no Venecuēlas krasta pie Orinoko upes ietekas un netālu no Trinidadas salas. Iespējams arī, ka Defo iespaidojās no latīņu vai angļu tulkojuma Ibn Tufaila romānam Hayy ibn Yaqdhan, kurā arī notikumi risinās uz neapdzīvotas salas. Vēl cits iespējams Defo iedvesmas avots varētu būt Ceilonas karaļa veiktā Roberta Noksa nolaupīšana 1659. gadā, kas aprakstīta "An Historical Account of the Island Ceylon," Glasgow: James MacLehose and Sons (Publishers to the University), 1911.
Pirmoreiz latviski izdota ar nosaukumu "Robinsons Krūziņš" 1824. gadā Vidzemes luterāņu mācītāja Kristapa Reinholda Girgensona (1752-1814) tulkojumā.
Auziņu ciems
Auziņu ciems bija Rēzeknes rajona administratīvi teritoriāla vienība tā austrumos. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā izveidoja Auziņu ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī, pēc pagasta likvidēšanas, ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā. Ciemu likvidēja 1954. gada 14. jūnijā, tā teritoriju pievienojot Stoļerovas ciemam.
Mūsdienās bijušās ciema padomes centrs Auziņi atrodas Ludzas novada Pureņu pagastā.
Arodbiedrības Eiropā
Arodbiedrības ir viena no galvenajām sociālajām institūcijām industriālajā sabiedrībā. Eiropas Arodbiedrību konfederācija tika izveidota 1973. gadā, lai veicinātu darbinieku interešu īstenošanu Eiropas līmenī un pārstāvētu tās Eiropas Savienības institūcijās. To ir atzinusi Eiropas Komisija un Eiropas Padome kā vienīgo starpnozaru arodbiedrību organizāciju Eiropas līmenī. Latvijā viena no vadošām arodbiedrībām ir Arodbiedrība LVIPUFDA - Latvijas valsts iestāžu, pašvaldību, uzņēmumu un finanšu darbinieku arodbiedrība.
Vēsturiskā attīstība
19. gadsimta brīvprātīgajām apvienībām, tajā skaitā, arodbiedrībām, nebija juridiska eksistences pamata. Apvienošanās arodbiedrībās varēja tikt kvalificēta kā noziedzīgs nodarījums, vai arī šādas organizācijas nevarēja iegūt juridisku statusu un slēgt līgumus. Kontinentālajā Eiropā tika aizliegta apvienošanās brīvība un tiesības uz apvienošanos. Lai izvairītos no tirdzniecības ierobežojumiem, darba ņēmējiem un darba devējiem tika noteikts apvienošanās aizliegums. Arodbiedrības tika dekriminalizētas un ieguva juridiskās personas status tikai – 19. vai pat 20. gadsimtā, pārvarot pirmo slieksni, Eiropas valstis, reaģējot uz jauniem darba - kapitāla konfliktiem agrīnā industrializācijas stadijā pēc korporatīvās ģildes likvidācijas. Lielbritānija piešķīra tiesības veidot apvienības, taču ierobežoja tiesības apvienoties (tas ietekmēja arī Īriju). Šveicē, Nīderlandē (netika īstenots likums) ,bet Skandināvijas valstīs tika īstenots liberālais ceļš, piešķirot apvienošanās brīvību un tiesības apvienoties pēc 1848. gada.
Izšķirami vairāki periodi:
Nozīmīgākie informācijas avoti
No dažādiem avotiem ir pieejams ļoti daudz informācijas par arodbiedrībām. Tomēr noteikti ir jāpiemin sekojoši vissvarīgākie Eiropas Komisijas oficiālie izdevumi:
Ārējās saites
ETUI Documentation Centre http://www.etui.org/About-ETUI/Documentation-Centre
European Federation of Public Service Unions https://web.archive.org/web/20140701062508/http://www.epsu.org/
Arodbiedrība LVIPUFDA Latvijas valsts iestāžu, pašvaldību, uzņēmumu un finanšu darbinieku arodbiedrība https://web.archive.org/web/20180826060951/https://www.arodbiedriba.eu/
Saulgrieze
Vasaras saulgrieze jeb saulespuķe (Helianthus annuus) ir viengadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs.
Augums liels, 100 līdz 300 cm augsts. Adventīvs augs, dārzbēglis, savvaļā sastopams ne visai bieži. Stumbrs stāvs, parasti vienkāršs, ar atstāvošiem, raupjiem matiņiem. Lapas pamīšus vai pretējas, vienkāršas, veselas, trīsstūrainas vai eliptiskas, 10—25 cm garas, 7—10 cm platas, ar 3 dzīslām un abās pusēs ar īsiem, pieguļošiem matiņiem, mala rupji divkārt zāģzobaina, pamats sirdsveida, gals smails; apakšējās lapas daudz mazākas nekā augšējās, lapas kāts garš. Zied no jūlija līdz septembrim. Ziedu kurvīši nolīkuši, 10—30 cm plati, pa vienam stumbra galotnē. Vīkala lapas olveida, smailas, vairākās rindās jumstiņveidīgi, ar matiņiem. Kurvīša gultne plakana. Kausmatiņu nav, to vietā 2 plēksnes, kas drīz nobirst. Kurvīša ārmalā dzelteni sterili mēlziedi, 6—10 cm gari, līdz 2 cm plati, kurvīša vidū divdzimumu stobrziedi ar brūnganu vai sārti brūnu vainagu. Auglis — pelēki melns šķautņains sēklenis. Ziedu kurvīšiem raksturīgs heliotropisms — tie griežas līdzi saules gaitai, t.i. spilgtākās gaismas virzienā. Kultivē kā eļļas augu, pārtikas augu un krāšņumaugu. Augļi sastāvā ir 20—39% eļļas. Stumbru sastāvā — līdz 35% kālija oksīda, tos izmanto potaša ieguvei. Saulgriežu eļļu izmanto ārstniecībā kā žultsdzinēju, augšējo elpošanas ceļu iekaisumu ārstēšanai, pret aterosklerozi, kā caurejas līdzekli, kā pamatu dažādām ziedēm.
Zāle (upe)
Zāle ir upe Vācijā. Elbas kreisā krasta pieteka. Sākas Fihtela kalnos. No Halles kanalizēta (vairākas slūžas).
Hāgas pils
Hāgas pils (sv), agrāk saukta par Karalienes paviljonu (sv), ir viena no Zviedrijas karaliskās ģimenes pilīm, būvēta 1802.—1805. gadā. Tā atrodas Stokholmas pilsētas pievārtē, ziemeļu pusē, administratīvā atrašanās vieta ir Stokholmas lēnī, Solnas komūnā. To iekļauj Hāgas parks. Pili pēc karaļa Gustava IV Ādolfa pasūtījuma radījis arhitekts Kārlis Kristofers Gjorvels. Tā atrodas ziemeļu pusē no Gustava III paviljona. Hāgas pils ir valsts arhitektūras piemineklis. Apskatei pils nav pieejama. Pašlaik pils ir kroņprinceses Viktorijas ģimenes rezidence.
1800. gadi
Tā ir būvēta klasicisma stilā. Virs parādes ieejas atrodas plašs balkons, kurš balstās uz četrām somu marmora kolonnām. Tās platība ir 1550 kvadrātmetri ar tai pieguļošām saimniecības ēkām — 904 kvadrātmetri.
1800.-jos gados tā bijusi karaliskās ģimenes locekļu dzīves vieta. Šeit retu reizi uzturējās karalis Kārlis XIII un vēlāk karaliene Deziderija, taču lielākoties tā kalpoja kā firstu dzīves vieta. 1820. gadā pili Kārlis XIV Jūhans piešķīra kroņprincim Oskaram un princesei Josefīnei, kuriem 1827. gadā šeit piedzima otrais dēls Gustavs, Upplandes hercogs.
1900. gadi
Kļūstot princim Oskaram par karali Oskaru I, pilī sāka dzīvot citi karaliskās ģimenes locekļi — viņa dēls princis Augusts ar princesi Dalarnas Terēzi, kura tur palika dzīvot arī pēc vīra nāves līdz savam dzīves noslēgumam 1914. gadā. Vēlāk pilī apmetās karaļa Gustava V jaunākais dēls princis Ēriks, kurš arī nodzīvoja līdz savai nāvei, 1918. gadam.
Pēc Pirmā pasaules kara beigām pils tika izmantota bez pajumtes palikušajiem kara bērniem.
1932. gadā tā tika rekonstruēta arhitekta Ragnāra Jorta vadībā un tajā apmetās pēc kāzām kroņprincis Gustavs Ādolfs un princese Sibilla, kuru ģimenē šajā pilī piedzima pašreizējais Zviedrijas karalis Kārlis XVI Gustavs ar savām māsām princesēm Margaretu, Birgittu, Dezirē un Kristīni. Pēc prinča Gustava Ādolfa traģiskās bojā ejas 1947. gadā, princese Sibilla ar bērniem pārcēlās uz Stokholmas pili.
1966. gadā pili karalis Gustavs VI Ādolfs nodeva valdības pārvaldījumā un tā tika izmantota kā rezidence prominentu ārzemju viesu izmitināšanā, pilī norisinājās vērienīgi restaurēšanas darbi arhitekta Ūlofa Sodermana vadībā. Tajā ir dzīvojušas daudzas zināmas personas un vienas no pirmajām, kas parakstījušās viesu grāmatā bija Ņikita Hruščovs ar sievu Ņinu.
2000. gadi
Kopš 1995. gada, kad Zviedrija iestājās Eiropas Savienībā, vajadzība pēc izmitināšanas samazinājās un pili sāka izmantot dažādu saietu un konferenču rīkošanai.
2009. gada 23. aprīlī pils tika atgriezta atpakaļ karalim, tā tika plānota kā nākamā kroņprinceses ģimenes dzīves vieta. Valdība uzņēmās apmaksāt pils renovācijas un drošības sistēmu uzstādīšanas darbus, kas kopā aptuveni izmaksāja 40,4 miljonus Zviedrijas kronu, kā arī nolēma piešķirt ik gadu 3,5 miljonus Zviedrijas kronu pils uzturēšanai. Iepriekš minēto valdība pasniedz kroņprincesei Viktorijai kā valdības dāvanu viņas un Dāniela Vestlinga kāzās.
Attēlu galerija
Hagapark
Cēlējspēks
Cēlējspēks ir spēks, kas darbojas uz objektu, kad ap to plūst asimetriska plūsma (fluīds jeb plūstoša viela). Tas ir aerodinamiskā spēka vektors, kas ir perpendikulārs plūsmas virzienam. Vienlaikus darbojas aerodinamiskā pretestība — aerodinamiskā spēka vektors, kas ir paralēls plūsmas virzienam. Cēlējspēks parasti darbojas augšup vērstā virzienā, pretēji gravitācijas spēkam. Tomēr atbilstoši cēlējspēka definīcijai, tas ir spēks, kas darbojas perpendikulāri plūsmai un tādējādi var darboties jebkurā virzienā.