cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jons Nīmanis
Dzīves gājums.
Nīmanis studēja ķīmiju Frankfurtē pie Mainas un studijas beidzot ieguva doktora grādu. 1930. gadu vidū viņš pārcēlās uz Darmštati, kur strādāja farmācijas uzņēmumā un piedalījās kāda insekticīda izstrādē. Viņa hobiji bija senā ķīniešu spēle Go un šahs.
Šaha kompozīcija
Šahu spēlēt Nīmanis iemācījās sešpadsmit gadu vecumā. No 1929. gada viņš sāka sastādīt šaha uzdevumus. Lielākā daļa no viņa apmēram 500 sastādītajiem uzdevumiem bija palīgmati. Par tiem viņš sarakstīja arī divas grāmatas.
No 1958. gada Nīmanis bija starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. No 1980. līdz 1983. gadam turnīra 2. WCCT galvenais tiesnesis. No 1970. gada vairākus gadus vācu problēmistu apvienības Schwalbe 2. priekšsēdētājs.
1986. gada FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (PCCC) viņam piešķīra titulu Goda meistars šaha kompozīcijā.
Nīmanis bija pazīstams arī kā šaha uzdevumu kolekcionārs. No 1947. gada viņš savāca palīgmata uzdevumus un veica to klasifikāciju. Savas dzīves laikā kopā savāca apmēram 65 000 uzdevumus. Šī kolekcija bija pasaulslavena šaha problēmistu aprindās.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
KazEOSat-1
KazEOSat-1 (sākotnējais nosaukums DZZ-HR ) ir Kazahstānas pirmais Zemes tālizpētes pavadonis. Orbītā palaists 2014. gada aprīlī.
Lidojuma gaita
KazEOSat-1 tika palaists 01:35 UTC ar nesējraķeti Vega no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā. Tas ievadīts solārsinhronā orbītā ar slīpumu 98,5°.
Death Defying Acts
Death Defying Acts ir 2007. gada romantiska filma, kuras režisore ir Džiliana Ārmstronga. Galvenās lomas atveido Gajs Pīrss, Ketrina Zeta-Džonsa, Timotijs Spols un Sērša Runena. Filmas pirmizrāde notika Toronto filmu festivālā.
Filmas sižets notiek 20. gadsimta 20. gados. Harijs Hudini uzsāk kaislīgu mīlas dēku ar skotu krāpnieci Mēriju Makgārviju.
Saite (anatomija)
Saite ir blīvs saistaudu veidojums, kas savieno skeleta daļas vai iekšējos orgānus. Saites satur daudz kolagēna šķiedru. Skeleta saites parasti saista divus kaulus un piestiprina tos locītavām, norobežojot to kustību. Saites spēj izturēt lielas slodzes.
Ernsts Hapels
Ernsts Francs Hermanis Hapels (de, dzimis, miris ) bija Austrijas futbolists un futbola treneris, spēlēja aizsarga pozīcijā, pārstāvējis Austrijas futbola izlasi.
Karjera
Savu spēlētāja karjeru Hapels sāka un beidza Austrijas klubā Rapid Wien. Divus gadus spēlējis arī Francijas klubā RC Paris. Sešas reizes kļuvis par Austrijas Bundeslīgas uzvarētāju.
Aizvadījis 51 maču Austrijas futbola izlasē. 1954. gada FIFA Pasaules kausā ar izlasi finišējis trešajā vietā. Piedalījies arī 1958. gada FIFA Pasaules kausā un 1948. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Pēc karjeras beigām, 1962. gadā, sācis savu trenera karjeru. Hapels tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem treneriem. Viņš ir ieguvis līgas titulus četrās dažādās valstīs. Divas reizes ieguvis arī Eiropas kausu – 1970. gadā ar Feyenoord un 1983. gadā ar Hamburger SV. 1978. gadā ar Club Brugge iekļuvis Eiropas kausa finālā, bet zaudējis Liverpool. Viņš ir pirmais treneris, kurš ir ieguvis divus Eiropas kausus, vadot divas dažādas komandas. Vadot Nīderlandes futbola izlasi, finišējis otrajā vietā 1978. gada FIFA Pasaules kausā. 1992. gadā kļuvis par Austrijas futbola izlases treneri.
Nāve
Miris 1992. gadā, 66 gadu vecumā no plaušu vēža. Pēc viņa nāves, Austrijas lielākais stadions, Prāera stadions Vīnē, tika pārdēvēts par Ernsta Hapela stadionu.
Spēlētāja karjera
Rapid Wien
Trenera karjera
ADO Den Haag
Feyenoord
Club Brugge
Standard Liège
Hamburger SV
Swarovski Tirol
Individuālie sasniegumi
Georgs Frīdrihs Parrots
Georgs Frīdrihs Parrots (de), arī Žoržs Frēderiks Parro (fr; dzimis, miris ) bija franču izcelsmes vācbaltiešu fiziķis. Tērbatas Universitātes pirmais rektors. Pēterburgas Zinātņu akadēmijas akadēmiķis no 1826. gada, goda loceklis no 1840. gada.
Dzīvesgājums
1786. gadā absolvējis Kārļa Universitāti Štutgartē. Vācijā un Francijā strādājis par mājskolotāju. 1795. gada jūnijā ieradies Latvijā, sākumā bija mājskolotājs Cēsu un Vecates muižu īpašnieka Kārļa Zīversa ģimenē. No 1796. līdz 1801. gadam bija Vidzemes Vispārderīgās un ekonomiskās biedrības sekretārs.
Piedalījies Ķeizariskās universitātes Tērbatā darbības atjaunošanā, bija tās pirmais rektors (1802—1803, 1805—1806, 1812—1813), docētājs (1802—1826), profesors (no 1802. gada). No 1826. līdz 1840. gadam vadījis Pēterburgas Zinātņu akadēmijas Fizikas laboratoriju.
Atbalstījis dzimtbūšanas atcelšanu Baltijā, aizstāvējis Kauguru nemieru dalībniekus.
Aprakstījis endosmozi, eksosmozi. Pirmais norādījis uz osmotisko parādību nozīmi bioloģijā (osmoregulācija). 2000. gadā Latvijas un Francijas divpusējā sadarbības programma tika nosaukta par "Osmozi", atceroties Parrota veiktos osmozes pētījumus Rīgā. Vēl Rīgā veicis gaisa analīzes, aprakstīja pirmā medicīniskā termometra principu. Šie bija pirmie Rīgā veiktie pētījumi fizikā.
Parrots ierosināja vairākus jaunus izgudrojumus, kopumā 59 priekšlikumus par jaunu metožu un ierīču lietošanu ikdienas dzīvē. Idejas kritizēja Garlībs Merķelis un arhitekts Johans Vilhelms Krauze. Var tikt uzskatīts par pirmo vērienīgo izgudrotāju Rīgas un Latvijas izgudrojumu un inovāciju vēsturē.
Zviedrija 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Zviedrija (Zviedrijas un Norvēģijas ūnija) 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viena no 14 pārstāvētajām valstīm pirmajās vasaras olimpiskajās spēlēs. Zviedrija šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta ar vienu sportistu Henriku Šēbergu, kurš startēja gan vieglatlētikā (3 disciplīnās), gan vingrošanā (1 disciplīnā). Šajās olimpiskajās spēlēs Zviedrija medaļas neizcīnīja.
Sportistu sadalījums starp sporta veidiem
• — Sportists(-i) startēja vairākos sporta veidos.
Vieglatlētika 25px
Vieglatlētikā Zviedrija bija pārstāvēta ar vienu sportistu Henriku Šēbergu. Viņš startēja 3 vieglatlētikas disciplīnās. Labākais rezultāts, ko viņš izcīnīja, bija 4. vieta augstlēkšanā.
Vingrošana 25px
Zviedriju vingrošanā pārstāvēja Henriks Šēbergs. Viņš startēja atbalsta lēciena disciplīnā, iegūtais rezultāts un ieņemtā vieta diemžēl nav zināma.
Zavitinska
Zavitinska (krievu: Завитинск) ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 9,2 tūkstoši iedzīvotāju (2023).
Pilsēta atrodas 162 km no Blagoveščenskas.
Šķieneri
Šķieneri ir ciems Gulbenes novada Stradu pagastā. Izvietojušies pagasta rietumos 2,7 km no pagasta pārvaldes un 4,1 km no novada domes Gulbenē un 187 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta veidojusies kā bijušā valsts uzņēmuma «Lauktehnika» ciemats. Šķieneros darbojas vairāki lieli uzņēmumi, ir pieejami visi komunālie pakalpojumi. Šeit darbojās Stāķu pasta nodaļa.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apollonija
Apollonija (sq, el) bija antīkā pilsēta, kas atradās Ilīrijā. Mūsdienās pilsētas drupas, kas atrodas Albānijā pie Vjoses upes ir nacionālais parks un UNESCO Pasaules mantojuma saraksta pretendents.
Kristietības pirmajos gadsimtos Apollonija bija bīskpa rezidences pilsēta. Mūsdienās katoļu titulārbīskapijas centrs.
Pilsētas drupu arheoloģiskā izpēte iesākās Pirmā pasaules kara laikā, kad apvidus atradās austriešu okupācijā. Starp pasaules kariem šeit darbojās franču arheologi. Izrakumi turpinās arī mūsdienās.
Leleistade
Leleistade ir pilsēta Nīderlandē, Flevolandes provinces administratīvais centrs. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 76,2 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita Leleistade ir otra lielākā pilsēta Flevolandē aiz Almeres. Leleistade ir dibināta 1967. gadā. Pilsēta ir uzcelta uz zemes, kas ir atgūta no jūras. Tā atrodas zem jūras līmeņa.
Saimniecība
Pilsētā atrodas sporta auto ražotāja Donkervoort galvenā mītne.
Regulārā izteiksme
Regulārā izteiksme (en, regex, regexp) ir simbolu virkne, kas definē meklējamo izteiksmi.
Regulārajās izteiksmēs ir divu veidu simboli: metasimboli (simboli ar īpašu nozīmi) un parasti simboli bez īpašas nozīmes. Vertikāla strīpa apzīmē Būla "vai" (alternatīvi varianti). Vēl tiek izmantotas iekavas, kvantori (jautājuma zīme, reizināšanas zīme, saskaitīšanas zīme).
Pārmija (asmeņu daļa)
Pārmija ir atsevišķa pārmiju pārvedas sastāvdaļa, kas nodrošina brīvu un drošu riteņa pārriti no rāmjsliedes uz asmeni un pretējā virzienā, kā arī — nodrošina riteņa turpmāku virziena regulāras iesāktās trajektorijas saglabāšanu vai arī riteņa kustības trajektorijas pagriešanu sānceļa virzienā. Kustība pa pārmiju pārvedu ir iespējama paasmens un pretasmens virzienā. Pārmijas robežas ir no rāmjsliežu salaidnes līdz asmens resgalim. Rāmjsliedes beigas pārmijā parasti sakrīt ar asmens resgali — t.i. laidumā starp tām pašām brusām. Nobīde nav vēlama. Riteņpārim iebraucot nesagatavotā maršrutā, var notikt pārmijas uzgriešana — dzelzceļa satiksmes drošības pārkāpums.
Asmeņu forma
Pēc ceļa plāna asmeņu virzienu vadīklām uz atzarojumu izšķir :
Bez tam dažkārt mēdz būt sastopamas arī tikai tīri rāmjsliežu pārmijas, kurās neietilpst asmeņi, bet parasti papildus var būt pretsliedes. Šajās pārmijās virziena pārsegšanu panāk ar rāmjsliežu grozīšanu vajadzīgajā virzienā. Rāmjsliežu pārmijām ir sliktāki ekspluatācijas parametri, mazāks ātrums pa tām, rāmjsliežu sagrozīto galu salaidnēm nepieciešama sarežģītāka nostiprināšana.
Pirmklasīgās 2
"Pirmklasīgās 2" (en) ir 2015. gada amerikāņu muzikālā komēdija, kuras režisore un viena no producentēm ir Elizabete Benksa, kas arī saglabājusi savu lomu no pirmās filmas.
Filma ir par The Barden Bellas ansambļa ceļu uz Pasaules čempionātu. Tajā galvenās lomas attēlo Anna Kendrika, Rebela Vilsone, Heilija Steinsfelda, Britānija Snova, Aleksisa Knapa, Hana Meja Lī, Estera Dīna, Krisija Fita, Kelija Džekla un Šīlija Regnere. Filmā epizodiska loma (Pasaules čempionāta laikā) bija grupām Pentatonix un Penn Masala, dziesmu konkursa laikā — Grīnbejas "Packers" amerikāņu futbola kluba spēlētājiem.
Filmas pirmizrāde notika. Tā pārsvarā guva kritiķu atzinīgu novērtējumu. Ar vairāk nekā 284 miljoniem ASV dolāru lieliem kases ieņēmumiem tā kļuva par visu laiku ienesīgāko muzikālo komēdiju.
Hīdenporti nacionālais parks
<mapframe text="Hīdenporti nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=11 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q2658641" }
Hīdenporti nacionālais parks (fi) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas centrālajā daļā, Kainū reģionā. 2/3 no parka teritorijas aizņem skujkoku meži. Parka centrālais objekts ir klinšu iekļautā Hiidenportti ieleja.
Khonkēna
Khonkēna ir pilsēta Taizemes ziemeļos, Isanas reģiona Khonkaenas provinces lielākā pilsēta. Pilsētā atrodas tās vārdā nosaukta universitāte.
Lietuva olimpiskajās spēlēs
Lietuvas sportisti olimpiskajās spēlēs izcīnījuši 26 olimpiskās medaļas, visas vasaras olimpiskajās spēlēs.
Karognesēji
Karognesēji, kas nesuši karogus olimpisko spēļu atklāšanas ceromonijās
2016. gada vasaras olimpisko spēļu lāpas stafete
2016. gada vasaras olimpisko spēļu lāpas stafete ilga no līdz. Olimpiskā lāpa tika iedegta Olimpijā, Grieķijā, un pa Grieķiju tā ceļoja līdz 28. aprīlim. 29. un 30. aprīlim tās maršruts bija pa Šveici. Savukārt no 3. maija līdz 5. augustam tās maršruts veda pa dažādām Brazīlijas pilsētām. Brazīlijā lāpas stafete sākās galvaspilsētā Braziljā un noslēdzās olimpisko spēļu rīkotājpilsētā Riodežaneiro, Marakanas stadionā. Brazīlijā lāpas stafete gāja cauri 300 pilsētām, tajā skaitā 26 štatu galvaspilsētām un Federālo distriktu.
Maršruts pa Grieķiju
Lāpu nesa 450 skrējēji, apmēram 2234 kilometru garumā pa visu Grieķijas teritoriju. Viens no 5 skrējiem, kas Atēnās nesa olimpisko lāpu bija Ibrahims Al-Huseins, sīriešu bēglis, kurš bija zaudējis daļu no savas labās kājas bumbas sprādzienā 2012. gada jūnijā. Al-Huseins bija peldētājs un 2014. gadā viņš emigrēja uz Grieķiju.
Čūsku sala
Čūsku sala var būt tulkots nosaukums šādām salām:
2016. gada vasaras olimpisko spēļu lāpas stafete
Maršruts pa Šveici
Pirms olimpiskās lāpas došanos uz Brazīliju, tā apmeklēja arī Šveici, īpašā ceremonijā ANO galvenajā mītnē Ženēvā un arī Olimpisko muzeju Lozannā.
Maršruts pa Brazīliju
Olimpiskās lāpas maršruts pa Brazīliju tika atklāts 2016. gada 24. februārī. Lāpa savu stafeti pa Brazīliju sāka 3. maijā.
Olimpiskās lāpas stafetes beigas
Pēc 2016. gada vasaras olimpiskās spēles atklāšanas ceremonijas, bijušais brazīliešu tenisists Gustavo Kuertens olimpisko lāpu ienesa Marakanas stadionā, nododot liesmu brazīliešu basketbola spēlētājai Hortenzijai Markari. Savukārt viņa olimpisko liesmu nodeva brazīliešu vieglatlētam Vanderlejam Kordeiru di Limam, kurš aizdedzināja Lielo olimpisko lāpu.
Kalvuko
Kalvuko (es) ir aktīvs stratovulkāns Čīlē, Andu kalnu grēdā, viens no aktīvākajiem Dienvidandu vulkāniem. Izvietojies valsts dienviddaļā uz ziemeļiem no Korkovado līča. Ietilpst Ljankives ezera dabas rezervātā. Kalvuko ir ap 2015 m augsts, tā virsotnē 400—500 m diametra krāteris. Vulkāns kopš 1837. gada izvirdis vismaz 10 reižu. Viens no ievērojamākajiem izvirdumiem novērots 1893.—1894. gadā, kad 30 cm diametra lavas bumbas tika izmestas līdz pat 8 km tālu. Izvirdumus parasti pavada plašas postošas dubļu straumes. Pēdējais izvirdums novērots 2015. gada 22. aprīlī, un to pavadīja plaši vulkānisko pelnu mākoņi.
Jēkabpils Goda pilsonis
Jēkabpils Goda pilsonis ir augstākais Jēkabpils pilsētas pašvaldības apbalvojums, ko piešķir fiziskām personām, izceļot personu īpašus sasniegumus un sevišķi nozīmīgu ieguldījumu Jēkabpils pilsētas attīstībā.
Nolikums
Apbalvojuma nodibināšanas mērķi, apbalvojumam izvirzīto kandidātu ieteikšanas un izvērtēšanas kārtību, apbalvojumu piešķiršanas un pasniegšanas nosacījumus, kā arī kārtību, kādā pieņem lēmumu par apbalvošanu un paraksta lēmumu par apbalvojuma piešķiršanu nosaka Jēkabpils pilsētas pašvaldības apbalvojumu dibināšanas nolikums, kas apstiprināts ar Jēkabpils pilsētas domes 2012. gada 21. jūnija lēmumu Nr.237.
Piešķiršanas nosacījumi
Apbalvojumu jeb goda nosaukumu "Jēkabpils Goda pilsonis" kā augstāko Jēkabpils pilsētas pašvaldības apbalvojumu piešķir fiziskām personām par sevišķiem nopelniem Jēkabpils pilsētas labā, kas var izpausties valsts, pašvaldības, sabiedriskajā, kultūras, izglītības, zinātnes vai saimnieciskajā, vai citā darbā. Apbalvojumu var piešķirt arī personām, kuras ilggadīgi un ar lieliem panākumiem darbojušās Jēkabpils pilsētā, sniegušas sevišķi nozīmīgu ieguldījumu pilsētas attīstībā, tās izpētē un kultūras mantojuma apzināšanā, veicinājušas pilsētas izaugsmi kopumā un veicinājušas iedzīvotāju labklājību, kuru darbu var novērtēt kā "mūža ieguldījumu". Tāpat šo apbalvojumu var piešķirt personām, kuras Jēkabpilī nodarbojušās ar labdarību.
Piešķiršanas kārtība
Lēmumu par apbalvojuma "Jēkabpils Goda pilsonis" piešķiršanu pieņem Apbalvojumu piešķiršanas komisija, kuru izveido Jēkabpils pilsētas dome no sabiedrībā pazīstamiem cilvēkiem 7 cilvēku sastāvā, kas izvērtē apbalvošanas pamatojumu un pieņem lēmumu par apbalvošanu. Apbalvojumu "Jēkabpils Goda pilsonis" piešķir vienu reizi gadā ne vairāk kā 2 personām. Apbalvojamo par apbalvojuma pasniegšanas laiku un vietu informē nedēļu pirms apbalvojuma pasniegšanas. Informāciju par apbalvojumu piešķiršanu publicē Jēkabpils pilsētas pašvaldības informatīvajā izdevumā "Jēkabpils Vēstis" un ievieto Jēkabpils pilsētas pašvaldības mājas lapā. Apbalvojuma pasniegšanu nodrošina Apbalvojumu piešķiršanas komisija. Apbalvojumu "Jēkabpils Goda pilsonis" pasniedz 18.novembra svētkos svinīgos apstākļos Jēkabpils pilsētas domes priekšsēdētājs vai viņa norīkota persona, pasniedzot krūšu zīmi un piešķirot naudas summu 250 Ls apmērā. Apbalvojums "Jēkabpils Goda pilsonis" tiek iereģistrēts Goda grāmatā, kuru veido un uztur Apbalvojumu piešķiršanas komisija. Goda grāmatā tiek ievietotas apbalvojumu saņēmušo personu fotogrāfijas un apraksts, norādot apbalvotās fiziskās personas vārdu, uzvārdu, kolektīva vai juridiskas personas nosaukumu, reģistrācijas numuru, juridisko adresi, apbalvojuma veidu, apbalvojuma saņemšanas pamatojumu un datumu.
Brasas tilts
Brasas tilts ir satiksmes pārvads Rīgā pār dzelzceļa līniju Zemitāni—Skulte, kas savieno Rīgas centru un Brasu (Miera iela) ar Mežaparku un Čiekurkalnu (Gaujas iela). Pār Brasas tiltu notiek autobusu un tramvaju satiksme. Braucamā daļa klāta ar akmens bruģi un asfaltu. Abās brauktuves pusēs, norobežotas ar betona apmalēm, atrodas asfaltbetona seguma gājēju ietves. Uzbērums apšūts ar akmens apšuvumu.
Vēsture
Pirmais elektrovilciens Brasas stacijā pieturēja 1957. gada 20. jūlijā, kam par godu notika īpaša sagaidīšana. Pēc dzelzceļa līnijas elektrificēšanas radās nepieciešamība pie stacijas izbūvēt ceļa pārvadu pāri dzelzceļam, jo tramvaja vadi nevarēja krustot dzelzceļa kontakttīklu. Jaunais Brasas tilts jeb Brasas dzelzceļa pārvads tika atklāts 1959. gadā. Resursu un naudas trūkuma dēļ Brasas pārvada laidums veidots no L veida šķērsgriezuma tipveida sijām, kuras projektētas kādā Ļeņingradas (šodien Sanktpēterburga) institūtā.
1991. gada janvārī uz Brasas tilta tika izveidotas barikādes, lai sekotu OMON darbībai, kura spēki bija dislocēti kādā katlu mājā Vecmīlgrāvī. 14. janvārī plkst. 18:45 OMON uzbruka pie Brasas tilta, apmētāja mašīnas ar degmaisījuma pudelēm un izraisīja ugunsgrēku. 16. janvārī plkst. 18.30 notika otrs OMON uzbrukums pie Brasas tilta un tika ievainots I. Gudrais.
2010. gada 5. martā pie Brasas tilta plīsa maģistrālais ūdensvads. Ūdensvada plīsuma dēļ bija apturēta gan automašīnu, gan tramvaja, gan dzelzceļa satiksme.
2019. gada 24. aprīlī tika uzsākta pārvada pār dzelzceļu pie Brasas stacijas pārbūve, veicot nesošo konstrukciju remontu, pārvada seguma, tramvaju sliežu ceļa un kontakttīklu pārbūvi, apgaismojuma pārbūvi, pārvada ietves seguma pārbūvi un margu nomaiņu. 2022. gada 19. maijā atsākās Brasas tilta pārbūves darbi, kurus plānots pabeigt 2023. gadā.
Aleksandrs Zaicevs (šahists)
Aleksandrs Zaicevs (ru; Vladivostoka —  Vladivostoka) bija Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1967).
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt četrpadsmit gadu vecumā. Pirmos panākumus šahā guvis 1953. gadā, kad uzvarējis Krievijas jauniešu šaha čempionātā. No 1962. līdz 1969. gadam četras reizes piedalījies PSRS šaha čempionātu finālos. Lielāko panākumu guvis 1968. gadā Alma-Atā, kad kopā ar Ļevu Polugajevski dalījis 1.-2. vietu, bet papildu mačā Vladimirā par čempiona nosaukumu piekāpies savam pretiniekam ar 2½:3½. 1967. gadā Sočos kopā ar Leonīdu Šamkoviču, Vladimiru Simaginu, Nikolaju Krogiusu un Borisu Spaski dalījis 1.-5. vietu Mihaila Čigorina memoriālā. Par panākumiem turnīros FIDE 1965. gadā Zaicevam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1967. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1971. gada augustā Polaņicazdroja piedalījies Akibas Rubinšteina memoriālā, kurā ierindojies 7. vietā. Divus mēnešus vēlāk neveiksmīgas pēdas operācijas rezultātā pāragri miris no komplikācijām.
Antverpenes province
Antverpenes province ir viena no desmit Beļģijas provincēm valsts ziemeļos, Flandrijā. Ziemeļos province robežojas ar Nīderlandi, austrumos ar Austrumflandriju, dienvidos ar Flāmu Brabanti, bet rietumos ar Limburgu. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Antverpene. Nākamās lielākās pilsētas ir Mehelena, Tirnhauta, Heistopdenberga un Brashāta. Provinces kopējā platība ir 2 867 km², pēc 2013. gada datiem Antverpenes provincē dzīvo 1 764 773 iedzīvotāji.
Florāns Maluda
Florāns Maluda (,, dzimis Gviānā) ir bijušais Francijas futbolists, Francijas izlases dalībnieks.
Četras reizes Olympique Lyonnais sastāvā ir kļuvis par Francijas 1. līgas čempionu. 2007. gadā tika atzīts par Francijas 1. līgas gada spēlētāju. Chelsea sastāvā 2010. gadā kļuva par Anglijas Premjerlīgas uzvarētāju, bet 2012. gadā par UEFA Čempionu līgas kausa ieguvēju.
Terēza Červiņska
Tatjana Terēza Červiņska, dzimusi Tatjana Terēza Tumanovska (dzimusi , Daugavpilī, Latvijā) ir Polijas ekonomiste, 2018.—2019. gados Polijas finanšu ministre.
Terēza Červiņska dzimusi Daugavpilī, Ludmilas un Boguslava Tumanovsku ģimenē. Vēlāk apprecējusies, mainījusi uzvārdu un pārcēlusies uz Poliju. Augstāko izglītību ieguvusi Gdaņskas universitātē 1997. gadā.
2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — CONMEBOL zona
2022. gada FIFA Pasaules kausa CONMEBOL zonas kvalifikācija ir atlases sacensības Dienvidamerikas Futbola konfederācijas (CONMEBOL) izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram, kas 2022. gadā notiks Katarā. Kvalifikācija sākās un noslēgsies  ar atlikto spēli sparp Brazīliju un Argentīnu. Tajā tika noskaidrotas četras izlases, kas pa tiešo kvalificējās finālturnīram, kā arī vēl viena izlase, kas par ceļazīmi sacentās starpkonfederāciju izslēgšanas spēlēs. Visas 10 reģiona izlases aizvada divu apļu turnīru ar spēlēm savā un pretinieku laukumā.
Ātrā iela
Ātrā iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Ātrā iela sākas krustojumā ar Jomas ielu un beidzas krustojumā ar Jūras ielu. Kopējais ielas garums ir 260 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Ātrajā ielā satiksmes kustība norit 1 joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Arnolds Endziņš
Arnolds Endziņš bija latviešu skolotājs, tautskolu inspektors. Vācu okupācijas laikā bija iesaistīts Gustava Celmiņa izdotā nelegālā preses izdevuma "Brīvā Latvija. Latvju raksti" izplatīšanā Abrenes apriņķī (1943-1944).
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1946. gadā Detmoldā, piedalījās Latviešu pretestības kustības dalībnieku apvienības (LPKDA) dibināšanā. Bija Latviešu Nacionālās Padomes prezidija sekretārs (1948).
Piektā vara
"Piektā vara" (en) ir 2013. gada biogrāfisks trilleris, kura režisors ir Bills Kondons. Galvenās lomas atveido Benedikts Kamberbačs, Daniels Brīls, Entonijs Makijs, Deivids Tjūliss, Alīsia Vīkandere, Stenlijs Tuči un Lora Linnija. Filmas pirmizrāde notika Toronto Starptautiskais kinofestivālā.
Filma veidota par WikiLeaks, mājaslapu, kurā 2010. gadā tika publicēti ar Afganistānas karu saistīti dokumenti.
Ogists Albērs
Ogists Albērs (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs, olimpiskās sudraba un bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Albērs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases sacensībās viņš nefinišēja, bet 1 līdz 2 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva sudraba medaļu, savukārt otrajā braucienā — bronzas medaļu. Visās šajās disciplīnās viņš startēja kopā ar Fransuā Vilamitjanu, Albēru Divālu un Šarlu Igo.
Kronis (seriāls)
"Kronis" (en) ir vēsturiska drāma par Apvienotās Karalistes karalienes Elizabetes II valdīšanas laiku. Seriālu producējušas kompānijas Left Bank Pictures un Sony Pictures Television pārraidīšanai Netflix interneta tiešsaistes straumēšanas pakalpojumā. Seriāla autors ir Pīters Morgans, kurš to veidojis, papildinot un attīstot savu scenāriju filmai "Karaliene" (The Queen, 2006) un savu lugu The Audience (2013). Seriālu Netflix uzsāka rādīt. Līdz 2020. gada beigām bija izlaistas četras sezonas (40 sērijas) un plānotas vēl divas sezonas. 2022. gada 9. novembrī tika izlaista piektā sezona (10 sērijas).
Seriāla sezonas
Seriāla pirmā sezona aptver laika posmu no Elizabetes laulībām ar Filipu, Edinburgas hercogu 1947. gadā, līdz viņas māsas princeses Mārgaretas attiecību izjukšanai ar grupas kapteini Pīteru Taunsendu 1955. gadā. Otrā sezona aptver periodu no Suecas krīzes 1956. gadā līdz premjerministra Harolda Makmillana aiziešanai pensijā 1963. gadā un prinča Edvarda piedzimšanai 1964. gadā. Trešā sezona aptver periodu no 1964. līdz 1977. gadam, ietverot divus Harolda Vilsona premjerministra periodus, kā arī iepazīstina ar Kamillu Šendu. Ceturtā sezona aptver laika posmu no 1979. gada līdz 1990. gadu sākumam, un tajā ietilpst Mārgaritas Tečeres premjerministres periods un lēdijas Diānas Spenseres laulība ar princi Čārlzu. Piektā sezona aptver laika posmu no 1991. līdz 1997. gadam, tai skaitā Džona Meidžora atrašanos premjerministra amatā un Čārlza un Diānas laulības izjukšanu. Noslēdzošajā sestajā sezonā būs parādīts karalienes valdīšanas laiks 21. gadsimtā.
Pirmajās divās sezonās karalieni attēlo Klēra Foja, princi Filipu — Mets Smits, princesi Mārgaretu — Vanesa Kirbija. Trešajā un ceturtajā sezonā karalieni attēlo Olīvija Kolmane, princi Filipu — Tobiass Menzijs, bet princesi Mārgaretu — Helēna Bonema Kārtere. Pēdējās divās sezonās lomas pārņēma attiecīgi Imelda Stontone, Džonatans Praiss un Leslija Menvila. Pirmo sezonu Netflix izlaida 2016. gada 4. novembrī, otro — 2017. gada 8. decembrī, trešo — 2019. gada 17. novembrī, ceturto — 2020. gada 15. novembrī, piekto — 2022. gada 9. novembrī.
Pēc 2020. gada datiem seriāla budžets bija 260 miljoni ASV dolāru, un tas ir viens no dārgākajiem seriāliem vēsturē.
Apbalvojumi
Seriāls saņēmis labas atsauksmes par aktiermākslu, režiju, scenāriju, operatora darbu un producēšanu. Klēra Foja saņēma Ekrāna aktieru ģildes balvu kā labāko aktrisi galvenajā lomā, bet Džons Litgovs — kā labākais aktieris par Vinstona Čērčila lomu. Kopumā seriāls tika nominēts 39 Emmy balvām pirmajās trīs sezonās (saņēma desmit balvas). 2017. gadā seriāls ieguva Zelta globusa balvu kā labākais drāmas seriāls, bet Klēra Foja — kā labākā aktrise. 2020. gadā šo balvu ieguva arī Olīvija Kolmane. 2021. gadā 78. Zelta globusa balvai seriāls tika nominēts sešās nominācijās, no kurām uzvarēja četrās: "Labākais televīzijas seriāls — drāma", "Labākais aktieris televīzijas seriālā — drāma" (Džošs O'Konors par prinča Čārlza lomu), "Labākā aktrise televīzijas seriālā — drāma" (Emma Korina par Diānas Spenseres lomu) un "Labākā otrā plāna aktrise seriālā, miniseriālā vai televīzijas filmā" (Džiliana Andersone par Mārgaritas Tečeres lomu).
Mihails Kļackins
Mihails Kļackins (ru; dzimis, miris ) bija padomju šahists, šaha etīdists un teoritiķis, šaha atklātnes Aļehina aizsardzība autors.
Dzimis Varšavā. Pirmā pasaules kara dēļ ģimene pārcēlusies uz Petrogradu. Iestājies tās universitātes Juridiskā fakultātē. Revolūcijas rezultātā nokļuvis Maskavā, kur beidzis Maskavas Universitātes Juridisko fakultāti. Strādājis Tieslietu tautas komisariātā, pēc tam PSRS Tautas komisāru padomes Likumu publikācijas daļas vadītāju.
Kļackins bijis Viskrievijas Šaha olimpiādes amatieru turnīra uzvarētājs (1920, 1.—2. vieta). 1922. gadā izspēlējis trīs mačus ar A. Iļjinu-Ženevski (vienā uzvarējis 5:3, divus zaudējis 0,5:5,5 un 2,5:7,5). Vairāku Maskavas čempionātu dalībnieks: 1920.—1921. un 1921.—1922. gadā — 4. vieta, 1923. gadā — 5. vieta. 1926. gadā izstājies pēc trīs kārtām un drīzumā miris no tuberkulozes.
Šaha kompozīcija
Savu pirmo etīdi publicējis 1922. gadā laikraksta "Izvestija" šaha nodaļā. Savas daiļrades četros gados sastādījis apmēram 30 edīdes.
Etīdes piemērs
Etīdes risinājums:
Autoceļš V577
V577 autoceļš Puša—Krāce—Silajāņi—Riebiņi ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu P57 pie Pušas caur Feimaņiem un Silajāņiem ar autoceļu P58 Riebiņos. Autoceļš ir 32,7 km garš, klāts ar grants un asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novada Pušas, Maltas un Feimaņu pagastus, kā arī Preiļu novada Silajāņu un Riebiņu pagastus.
Pasaules čempiones šahā
Pasaules čempiones šahā – FIDE labākās Pasaules šahistes nosaukuma izcīņas uzvarētājas.
Sacensību vēsture
Pasaules čempionāts sievietēm pirmo reizi tika aizvadīts 1927. gadā, kad tajā uzvarēja Vera Menčika. Turnīri parasti tika organizēti vienlaicīgi ar Pasaules šaha olimpiādēm. Veras Menčikas pārsvars pār savām konkurentēm pirms Otrā pasaules kara bija neapstrīdams, un viņa samērā viegli spēja nosargāt savu titulu. Pasaules čempionātos 1937. un 1939. gadā piedalījās arī Latvijas šahiste Milda Lauberte, kas savā pirmajā čempionātā izcīnīja bronzas medaļu, bet otrajā - ierindojās 6. vietā.
Pēc tam, kad Vera Menčika gāja bojā Otrā pasaules kara laikā, čempiones vieta ilgu laiku palika vakanta. Tikai 1949./50. gadā Maskavā tika sarīkots turnīrs spēcīgākajām šahistēm, kurā uzvarēja Ludmila Rudenko, liekot pamatus padomju šaha skolas dominancei. Pasaules čempionāti sievietēm notika pēc līdzīgas sistēmas kā vīriešu šaha čempionāti - tie sastāvēja no starpzonu turnīriem, pretendentu turnīriem vai mačiem, un mača par Pasaules čempiona titulu, kurā tikās esošā Pasaules čempione ar pretendenti uz šo nosaukumu.
1962. gadā par Pasaules čempioni kļuva toreizējās PSRS republikas Gruzijas šahiste Nona Gaprindašvili. Tas bija sākums Gruzijas fenomenam sieviešu šahā, kad gandrīz 30 gadus Gruzijas šahistes bija vienas no galvenajām pretendentēm uz čempiones titulu. 1978. gadā Gaprindašvili čempiones tronī nomainīja Maija Čiburdanidze, tiesības spēlēt mačus par čempiones nosaukumu izcīnīja Nana Aleksandrija un Nana Joseliani. Jāatzīmē, ka šajā laikā divi mači par Pasaules šaha čempiones nosaukumu - 1965. un 1972. gadā - notika Rīgā.
Tomēr 1991. gadā Ķīnas šahiste Sje Dzjuņa pārtrauca Gruzijas un iesāka Ķīnas ēru sieviešu šahā. Lai gan 1996. gadā Žuža Polgāra uzvarēja Sje Dzjuņu, pēc trim gadiem ķīniešu šahiste atguva savu titulu. Arī vēlāk ķīniešu šahistes - Džu Čeņa, Sjui Juihua, Hou Jifaņa - regulāri uzvarēja Pasaules sieviešu šaha čempionātos.
2000. gadā, tāpat kā vīriešiem, FIDE sieviešu čempionātu izspēlē ieviesa izslēgšanas sistēmu. Tā radīja papildus intrigu, jo rezultāti kļuva neprognozējami, kļūda vienā partijā liedza turpināt cīņu par titulu. Tomēr tas, ka čempiones pēc katra izslēgšanas turnīra mainījās, un nebūt ne pati spēcīgākā šahiste vienmēr kļuva par turnīra uzvarētāju, bija izslēgšanas sistēmas mīnuss.
Pekkols
Pekkols, arī Pikuls un Pikols, sākotnēji Patols , ir nāves dievs un mirušo valstības — pazemes valdnieks baltu mitoloģijā, viens no trim galvenajiem prūšu pielūgtajiem dieviem. Videvuta karogā viņš ir attēlots kā melnā vai sarkanā apģērbā tērpts sirmgalvis ar līķautu ap galvu. Vecais Stenders savā skaidrojošajā latviešu-vācu vārdnīcā minēja seno latviešu dievību Pekolu, gaisa garu, elles, tumsas un aptumsumu dievu, no kura vārda cēlies vārds "pekle" jeb elle.
Cilme
Lietuviešu valodnieki Patola vārda cilmi skaidro ar pa- („pie“) un tula („zeme“).
Pīkals jeb Pīkols
Jānis Lange skaidrojošajā latviešu-vācu vārdnīcā minēja arī seno latviešu dievību Pīkalu, bet Vecais Stenders Pīkolu, kas bijis senlatviešu [kapu] kalnu dievs (no vārda "pi kolns").
Automaģistrāle S2 (Polija)
Automaģistrāle S2 ir šobrīd būvniecībā esoša Polijas zemākās klases automaģistrāle, kas veido daļu no Varšavas apvedceļa, kā arī kalpo kā A2 atzars. Plānots, ka autoceļa kopgarums pēc pilnīgas būvniecības pabeigšanas būs 39,5 kilometri, kā arī pēc pabeigšanas tas ietilps Eiropas maršrutā E30. Autoceļa plānošana tika uzsākta septiņdesmitajos gados, sākumā kā daļa no A2 automaģistrāles. Taču pret to iebilda iedzīvotāji, kuri dzīvoja tiešā tuvumā plānotajai automaģistrālei, tāpēc autoceļa statuss tika pazemināts uz zemākās klases automaģistrāli, taču maršruts netika mainīts.
Būvdarbi pirmajā 3,9 kilometrus garajā posmā, starp S79 un plānoto Pulavskas šķērsojumu sākās 2009. gada septembrī. Otrā, 11,1 kilometru garā posma būvniecība no A2 līdz S79 tika uzsākta 2010. gada vasarā.
Sākumā tika plānots abus posmus pabeigt līdz 2012. gada trešajai ceturtdaļai, ar iespēju automašīnām pa to pārvietoties jau gada otrajā ceturksnī sakarā ar 2012. gada Eiropas čempionāta futbolā norisi Varšavā, taču šie plāni netika realizēti un būvdarbi ievilkās. Abi posmi tika atvērti satiksmei 2013. gada septembrī.
Šie divi posmi veido S2 rietumu pusi. S2 austrumu pusi, kopā ar tiltu pāri Vislas upei plānots izbūvēt laikā no 2014. līdz 2020. gadam.
Raičihinska
Raičihinska (krievu: Райчихинск) ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 15,8 tūkstoši iedzīvotāju (2023).
Pilsēta atrodas 165 km no Blagoveščenskas.
Hermanis Goldšmits
Hermanis Maiers Salomons Goldšmits (de;  — ) bija vācu-franču gleznotājs un astronoms. Atklājis 14 asteroīdus. Hermanis Goldšmits piedzima Frankfurtē turīga ebreju tirgoņa ģimenē. Kāda ceļojuma laikā pa Nīderlandi, viņš apmeklēja gleznu galerijas, kur gūto iespaidu rezultātā nolēma kļūt par gleznotāju. Vairākus gadus viņš Minhenē mācījās gleznošanu pie pazīstamiem māksliniekiem. 1836. gadā pārcēlās uz Parīzi, lai pilnveidotu gleznošanas prasmi. 45 gadu vecumā H. Goldšmits nolēma pievērsties astronomijai. Uz to viņu pamudināja franču astronoma Leverjē lekcija, kuru tas nolasīja Sorbonā 1847. gada 31. martā. Lekcijas tēma bija par pilno Mēness aptumsumu, kas notika tanī pašā diennaktī. Goldšmits esot gājis garām universitātei un nolēmis paklausīties lekciju. Tās iespaidots, viņš sācis pastiprināti interesēties par astronomiju.
1849. gada beigās Goldšmits iegādājās nelielu (2 collas) teleskopu. To viņš nopirka par naudu, kuru ieguva pārdodot vienu no divām Galileo Galileja portreta kopijām. Teleskopu viņš uzstādīja savā dzīvoklī, sestajā stāvā. Drīz vien viņš sāka papildināt savā rīcībā esošās zvaigžņu kartes ar jauniem objektiem. Goldšmits novēroja vienu debess apgabalu vairākas naktis pēc kārtas un spēja noteikt vairākas maiņzvaigznes. 1852. gada 15. novembrī Goldšmits atklāja savu pirmo asteroīdu. 18. novembrī ar Fransuā Arago palīdzību atklājums tika apstiprināts Parīzes observatorijā. Asteroīdu Fransuā Arago nodēvēja par Lutēciju, nosaucot to Romas impērijas laika apmetnes vārdā, kura atradās Parīzes vietā. Nākamajos gados Goldšmits ieguva nedaudz lielāku teleskopu un līdz 1856. gada maijam bija atklājis vēl 4 asteroīdus. Nākamais teleskops bija jau ar 10 cm diametra lēcu. Tas viņam ļāva atklāt vēl 9 asteroīdus laikposmā no 1857. gada maija līdz 1861. gada maijam.
Francijas Zinātņu akadēmija Goldšmitam vairākkārt (1852., 1854., 1855., 1857., 1858. un 1861. g.) piešķīra Lalanda balvu par nozīmīgiem atklājumiem astronomijā. 1857. gadā Hermanis Goldšmits tika apbalvots ar Goda Leģiona ordeni. Pirms 1861. gada maija Goldšmits saņēma arī Karaliskās astronomijas savienības zelta medaļu, kā astronoms, kurš atklājis visvairāk asteroīdu (tobrīd 13). Džons Hainds un Roberts Luters tobrīd bija atklājuši pa 10 asteroīdiem katrs.
Hermaņa Goldšmita vārdā nosaukti asteroīds 1614 Goldšmits, Mēness krāteris Goldšmits un apgabals uz asteroīda Lutēcija.
Darba svētki
Darba svētki, starptautiski zināmi kā Starptautiskā strādnieku diena, ir strādnieku svētki, kurus organizē strādnieku kustība, anarhisti, sociāldemokrāti, sociālisti un komunisti. Starptautisko strādnieku dienu svin 1. maijā. Šo datumu izvēlējās Otrā Internacionāle, lai pieminētu Hejmārketas slaktiņu (Haymarket massacre) Čikāgā, kur 1886. gada 4. maijā notika sadursmes starp astoņu stundu darbadienas aizstāvjiem un policiju, un vairāki cilvēki gāja bojā.
Lai gan pašlaik Darba svētkus atzīmē lielākajā daļā valstu, Aukstā kara laikā tos īpaši svinēja komunistiskajās valstīs. Arī pašlaik komunistiskajās valstīs, piemēram, Kubā, Ķīnā un Ziemeļkorejā 1. maijā notiek vērienīgas valsts atbalstītas svinības.
Latvijā
1919. gada 1. maijā Rīgā un daudzviet citur LSPR kontrolētajā teritorijā notika grandiozas Darba svētku svinības, kuru organizēšanai Stučkas valdība piešķīra 5 miljonu rubļu. Svētku organizēšanas komisiju vadīja rakstnieks Andrejs Upīts, Komunāru laukumā uzbūvēja “Darba simbolu” (autori Romans Suta un Oto Skulme) – 15 metru augstu finiera piramīdu, ko plašā lokā apjoza 20 koka obeliski.
1920. gada 29. aprīlī 1. maiju pasludināja par svinamu dienu, bet to svinēja kā Satversmes sapulces sasaukšanas dienu. 1935. gada 8. oktobrī 1. maiju svītroja no svinamo dienu saraksta. Tā vietā valdība dažādos vasaras datumos sāka rīkot Darba svētkus.
1941. gadā 1. maijs atkal kļuva par svinamu dienu ar nosaukumu — Starptautiskā proletariāta solidaritātes diena. Vācu okupācijas laikā to sauca par Darba svētkiem. Pēc padomju okupācijas atjaunošanas atgriezās 1941. gada nosaukums, aizstājot "proletariāta" ar "darbaļaužu".
1990. gada 3. oktobrī Latvijas Republikas Augstākā Padome pasludināja 1. maiju par svētku dienu ar nosaukumu — Darba svētki, Latvijas Republikas Satversmes sapulces sasaukšanas diena. Šis likums spēkā arī tagad.
Darba svētki citos datumos
[[Attēls:Observance of International Workers' Day.svg|thumb|260px|left|Darba svētku statuss dažādās valstīs:
Brīvdiena 1. maijā vai ap to laiku
Brīvdiena 1. maijā citu svētku dēļ
Brīvdienas 1. maijā nav, Darba svētki citā dienā
Nav brīvdienas 1. maijā un nav Darba svētku]] Dažās valstīs Darba svētkus atzīmē citās dienās, piemēram, Apvienotajā Karalistē un Īrijā Darba svētki tiek svinēti pirmajā maija pirmdienā, savukārt Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Japānā, Austrālijā un Jaunzēlandē tos svin citos mēnešos. Lielākajā daļā valstu Darba svētki ir brīvdiena, dažās valstīs 1. maijs ir brīvdiena citu svētku dēļ.
Darba svētki Amerikas Savienotajās Valstīs
Amerikas Savienotajās Valstīs Darba svētki tiek svinēti katra gada septembra pirmajā pirmdienā. Šajā dienā ir brīvdiena. Sestdienu un svētdienu pirms svētkiem sauc par Darba svētku nedēļas nogali.
Čudarīne (Baltinavas pagasts)
Čudarīne ir ciems Balvu novada Baltinavas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Baltinavas un 214 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P45, Zvaigas upes krastā.
Nanomedicīna
Nanomedicīna ir nanotehnoloģiju pielietošana medicīnā. Tā ir saistīta ar materiālu un ierīču izveidi un to izmantošanu molekulāros un atomāros procesos šūnu līmenī. Šobrīd nanomedicīnas nozīmīgākie sasniegumu ir redzami nanodaļiņu pielietojumā zāļu vielu uzvedības uzlabošanai organismā. Metodes ir dažādās izstrādes stadijās: teorētiskās metodes, metodes, kuras ir dažādās pārbaudes stadijās, metodes, kuras jau tiek pielietotas praktiski. Nanomedicīna, kura šobrīd ir pieejama, palīdz pārvarēt dažas grūtības, ar kurām sastopas tradicionālā medicīna: Nanomedicīnas devums zāļu vielu uzvedības uzlabošanai organismā: Ir zināms, ka agrīna slimības diagnosticēšana var palīdzēt laicīgi uzsākt slimības ārstēšanu, uzlabot pacienta prognozes, uzlabot un saglabāt pacienta dzīves kvalitāti un pat novērst pacienta nāvi. Daudzas slimības gadiem neizraisa sūdzības un simptomus, bet cilvēka ķermenī jau ir atrodami pierādījumi par esošo slimību molekulārā līmenī. Nanomedicīna var būt pielietojama agrīnā slimību diagnostikā. Nanotehnoloģijas ļauj strādāt ar instrumentiem, kuri var novērtēt lielu daudzumu šūnu ātri, precīzi un lēti, un cilvēka ķermeni var pētīt kā dinamisku molekulārās bioloģijas procesu tīklu. Tas atver jaunas iespējas slimību ārstēšanā ar specifiskām stratēģijām, kas mērķētas mainīt un kontrolēt molekulāros ceļus šajā tīklā. Tas viss noved pie medikamentu pielāgošanas individuālam genomam un fizioloģiskam stāvoklim, balstoties uz ātriem un detalizētiem individualizētiem izmeklējumiem. Vienkāršāk sakot — medicīna ir daudz personalizētāka un smalkāka. Nanomedicīnas devums jaunām slimību diagnostikas un ārstēšanas metodēm un ierīcēm palīdzētu ievērojami uzlabot vispasaules veselības stāvokli. Nanomedicīna tiek pielietota, lai uzlabotu pacientu ārstēšanas un dzīves kvalitāti, kuri cieš no dažādiem saslimšanām, kā olnīcu un krūts vēzis, nieru slimības, sēnīšu infekcijas, paaugstināts holesterīna līmenis asinīs, menopauzes simptomi, multiplā skleroze, dažādas izcelsmes hroniskas sāpes, astma un emfizēma.
Nanomedicīnas definīcijas
Nanomedicīna literatūrā tiek dažādi definēta. Citi to definē diezgan plaši, iekļaujot visas medicīnas nanotehnoloģijas nozares, savukārt daudzi izceļ tiešo šūnu līmeņa procesu kontroli un manipulācijas nanoskalu apgabalā. Šobrīd nav vienotas starptautiskās definīcijas nanomedicīnai. Eiropas Zinātnes Fonda (European Science Foundation) Medicīnas Pastāvīgā Komiteja (Medical Standing Committee) 2004. gadā nanomedicīnu definēja kā “zinātnes un tehnoloģijas nozari, slimību un traumatisku ievainojumu diagnosticēšanai, ārstēšanai un novēršanai, sāpju atvieglošanai, un cilvēka veselības kvalitātes saglabāšanai un uzlabošanai, izmantojot molekulāros rīkus un molekulārās zināšanas par cilvēka ķermeni”. Viņi arī definēja piecas galvenās nanomedicīnas nozares par: analītiskajiem rīkiem; nanoattēliem; nanomateriāliem un nanoierīcēm; jaunām terapeitiskajām un zāļu piegādes sistēmām; un klīniskajiem, normatīvajiem un toksikoloģiskajiem jautājumiem. Savukārt Amerikas Savienotajās Valstīs Nacionālie Institūti Veselības Ceļvedim Medicīniskajiem Pētījumiem Nanomedicīnā (National Institutes of Health Roadmap for Medical Research in Nanomedicine) 2006. gadā nanomedicīnu definēja kā “nanotehnoloģijas atvasi, kura attiecās uz ļoti specifisku medicīnisko iejaukšanos molekulāra mērogā slimību ārstēšanai vai bojāto audu atjaunošanai, kā kaulaudi, muskuļaudi vai nervaudi. Abas definīcijas uzsver, ka nanomedicīna radusies no nanotehnoloģijas, kura kopumā tiek definēta, kā materiālu radīšana un izmantošana molekulu un atomu līmenī. Bet nanomedicīnas definīcijas mulsina cilvēkus līdzīgas zinātnes un tehnoloģijas jomās. Nanomedicīnā uzsvars vienmēr tiek likts uz nanomijiedarbību lielākas ierīces iekšienē vai bioloģisks šūnu sistēmā, tādējādi, pievēršot uzmanību uz nanomēroga notikumiem un to izskaidrošanai, nanomedicīnas pētījumi tiek atšķirti no citiem medicīniskajiem pētījumiem.
Nanomedicīnas tirgus
2010. gadā nanomedicīnas tirgus bija 42.2 miljardi dolāru, 2011. gadā 50.1 miljards dolāru un 2012. gadā 78.5 miljardi dolāru. Šobrīd tiek uzskatīts, ka 2016. gadā tas būs 96.9 miljardi dolāru un ka 2019. gadā 177.6 miljardi dolāru.
Marjano Rahojs
Marjano Rahojs Brejs (es, ; dzimis ) ir spāņu politiķis, Spānijas premjerministrs no 2011. gada 21. decembra līdz 2018. gada 1. jūnijam.
Laikā no 1999. līdz 2003. gadam Hosē Marijas Asnara vadītajā valdībā bijis dažādu nozaru ministrs. Kopš 2004. gada marta ir Tautas partijas līderis, kuras biedrs ir kopš 1989. gada. Rahojs bijis arī parlamenta mazākuma līderis laikā no 2004. gada aprīļa līdz 2011. gada decembrim, kad kļuva par Spānijas premjerministru.
Stradi (Stradu pagasts)
Stradi ir ciems Gulbenes novada Stradu pagastā. Izvietojušies pagasta vidusdaļā Krustalīces krastos pie autoceļa P36 3 km no pagasta pārvaldes un 4,7 km no novada domes Gulbenē un 188 km no Rīgas.
Stradi ir vēsturisks ciems (agrāk Pāmeri, Pomeri, Paliena), kas devis vārdu pagastam. Veidojies kā Kirova vārdā nosauktā kolhoza administratīvais un tehnisko pakalpojumu centrs.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Distance
Distance var būt:
Āraišu iela (Jūrmala)
Āraišu iela ir iela Jūrmalā, Dzintaru apkaimē. Āraišu iela sākas kāpu rajonā un beidzas meža rajonā. Iela krustojas ar Dzintaru prospektu. Kopējais ielas garums ir 155 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Āraišu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Luzitānija
Luzitānija (la) bija viena no trim romiešu provincēm Pireneju pussalā, kas veidoja Romiešu Spāniju no 1. gadsimta pr.Kr. līdz 3. gadsimtam. Atradās mūsdienu Portugāles lielākajā daļā un Spānijas rietumu daļā, Estremaduras autonomajā apgabalā, kā arī Salamankas un Avilas provinču teritorijā. Provinces galvaspilsēta bija Augusta Emerita (la) (mūsdienās Merida). Šo teritoriju apdzīvoja luzitāņi, kas runāja luzitāņu valodā.
Apraksts
Savukārt, Luzitānija dalījās trīs apgabalos, kuru galvaspilsētas bija Augusta Emerita, Paksjūlija (mūsdienu Beža) un Skalabe (mūsdienu Santarena). Sākot ar 930—950. gadiem senā Luzitānija tika saukta par Portugāli, bet 10. gadsimta beigās biežāk tika lietots vārds Portugāle, kad daudzi luzitāņi sāka sevi saukt par portugāļiem. 1067. gadā Fernando I oficiāli savus valdījumus nosauca par Portugāli, kad tos nodeva savam dēlam Garsijam. No tā laika nosaukumu Luzitānija pārstāja lietot oficiālajos dokumentos.
Vēsture
Luzitāņus pirmo reizi piemin Līvijs (218. gads pr.Kr.) kā karojošus kartāgiešu pusē. Ir ziņots, ka viņi karoja pret Romu arī 194. gadā pr.Kr., reizēm kopā ar ķeltibēru ciltīm.
179. gadā pretors Lūcijs Postumiuss Albins svinēja uzvaru pār luzitāņiem, bet 155. gadā pr.Kr. vispirms pēc Punika (Πουνίκου, iespējams, kartāgieša), un tad pēc Cēzara (Καίσαρος) pavēles luzitāņi sasniedza Gibraltāru. Taču šeit viņus sakāva pretors Lūcijs Mumijs.
Sākot ar 152. gadu pr.Kr. Romas republikai sākās grūtības ar karavīru rekrutēšanu karam Spānijā, kas skaitījās īpaši nežēlīgs. 150. gadā pr.Kr. Severijs Sulpicijs Galba slēdza viltus pamieru. Kamēr luzitāņi svinēja šo jauno savienību, viņš tos izkāva, atlikušos pārdodot verdzībā. Tas izraisīja jaunu sacelšanos Viriata vadībā, kas veica sekmīgu partizānu kampaņu pret Romu un tās vietējiem sabiedrotajiem. 139. gadā pr.Kr. pēc vairākiem mēģinājumiem viņu nogalināja romiešu apmaksāti nodevēji. Pēc diviem gadiem 137. gadā pr.Kr. Decims Jūnijs Bruts Kallaiks novadīja sekmīgu kampaņu pret luzitāņiem, sasniedzot ziemeļos Miņjo upi.
Romieši izcīnīja arī citas uzvaras prokonsula Bruta Kallaika un Gaja Marija (ievēlēts 113. gadā pr.Kr.) vadībā, taču luzitāņi turpināja pretoties ar ilgstošu partizānu karu. Vēlāk (ap 80. gadu pr.Kr.) viņi pievienojās Setorija, romiešu virsnieka-atkritēja spēkiem, taču Jūlijs Cēzars 61-60. gados pr.Kr. novadīja sekmīgu kampaņu pret tiem. Tomēr luzitāņi nebija pilnībā uzvarēti līdz Augusta Oktaviāna laikam (ap 28-24. gadu pr.Kr.).
Augusta Oktaviāna laiks
Līdz ar Luzitānijas (kā arī Astūrijas un Galēkijas) iekarošanu Roma pabeidza Pireneju pussalas iekarošanu, kuru vēlāk Augusts (25—20 gados pr.Kr. vai 16—13 gados pr.Kr.) sadalīja austrumu un ziemeļu Tarrakonas Spānijā, dienvidrietumu Bētikā un rietumu Luzitānijas provincē. Sākotnēji Luzitanijas province iekļāva arī Astūrijas un Galēkijas teritorijas, taču vēlāk tās tika nodotas Tarrakonas jurisdikcijā, bet pirmā palikā kā Luzitānijas un Vettonas province. Tās ziemeļu robeža gāja gar Douru upi, bet austrumos robeža gāja gar Salmantiku (Salamanku) un Cezarobrigu (Talavera de la Reina) līdz Anasas (Gvadjanas) upei.
Starp 28. un 24. gadu pr.Kr. Augusta militārās kampaņas panāca zem Romas varas mieru visā Spānijas teritorijā, kad dibināja romiešu pilsētas tādas, kā Asturika Augusta (Astorga) un Brakara Augusta (Braga) ziemeļos un Emerita Augusta (Merida) dienvidos, izvietojot tur 5. un 10. leģionu.
Augusta un Klaudija laikā province tika sadalīta trijos juridiskajos konventos, t.i. teritoriālajās vienībās ar galvaspilsētu tiesām, kā arī romiešu un pamattautību kopīgām sapulēm (conventus) ar padomdošanas tiesībām gubernatoram.
Konventi pārvaldīja kopumā 46 pilsētas, no kurām 5 bija Romas kolonijas (Emerita, Paksjūlija, Skalabe, Norbakesarina un Metellina). Felicitas Jūlijai Olisipai (Lisabona) un vēl trim citām pilsētām (Ebora (Evora), Martilis Jūlija (Mertola) un Salakija (Alkaserdusala)) bija senais latīņu statuss. Pārējās 37 pilsētas bija stipendiāriju grupā, starp kurām bija Eminija (Koimbra), Balsa (Tavira) un Mirobriga (Satjagodukasena). Vēl bija citas pilsētas, kā Ossonoba (Faro), Ketobriga (Setubala), Kollipo (Leirija) un Arabriga (Alenkera).