cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mosarābi
Mosarābi (spāņu mozárabes [mosárabes], portugāļu moçárabes [musárabiš] no arābu مستعرب‎ [musta‘rab] — 'par arābu padarīts') ir vēstures jēdziens, eksonīms, ar kuru apzīmē Pireneju pussalas kristiešus, kas dzīvoja musulmaņu pakļautībā no 8. līdz 15. gadsimtam. Lielākā daļa mosarābu palika kristieši, kuri maksāja "džizja" nodokli un dzīvoja pēc romiešu ieviestajām un vestgotu ietekmē izmainītajām civiltiesībām. Mosarābi dažādā mērā pārņēma arābu kultūru, zināja arābu valodu. Pastāvēja tā saucamā mosarābu valoda — Pireneju pussalā runāto romāņu varietāšu kopums, kuru mosarābi sauca par latīņu valodu.
Par mosarābu centriem kļuva Toledo, Kordova, Saragosa, Sevilja.
Andrejs Iličs
Andrejs Iličs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Iličs pārstāv Latvijas Virslīgas komandu RFS.
Iepriekš spēlējis Serbijas komandās Napredak Kruševac un Javor. 2021. gadā ar RFS komandu kļuvis par Virslīgas uzvarētāju.
Ervīns Kurcs
Ervīns Villijs Kurcs (de) bija vācu vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 216 punktus, izcīnot dalīto 79. vietu.
Čehoslovākijas Sociālistiskā Republika
Čehoslovākijas Sociālistiskā Republika (čehu un sk) bija PSRS kontrolēta sociālistiska valsts, kas oficiāli pastāvēja no 1960. līdz 1990. gadam, lai arī reālā komunistu vara valstī sākās 1948. gada 25. februārī, un tā paša gada maijā tika pieņemta konstitūcija, kas pasludināja "tautas demokrātijas" valsts izveidošanu. No 1948. līdz 1960. gadam valsts nosaukums bija Čehoslovākijas Republika (čehu un sk).
Gotvalds (1946—1953)
1947. gads demonstrēja nacionalizētās ekonomikas problēmas, kuras pastiprināja neraža. Tautas frontes valdība reaģēja ar vēl lielāku vēršanos pret privāto biznesu. Par spīti sākotnējai interesei, pēc smagas kritikas no Staļina, Čehoslovākija tomēr nepiedalījās Māršala plānā. Lai mazinātu pieaugošo budžeta deficītu, Gotvalds ierosināja ideju par īpašu “miljonāru nodokli”, kuru noraidīja pārējās Tautas frontes partijas. Sociāldemokrātu partijā sākās šķelšanās starp komunistu atbalstītājiem un tiem, kas noraidīja komunistu radikālismu.
Līdzīgi kā pārējās Austrumu bloka valstīs, arī Čehoslovākijā sākās politisko oponentu aresti, kas izvērsās arī Komunistu partijas tīrīšanā. Kopumā vairāki desmiti tūkstoši cilvēku tika apcietināti un vairāk nekā 200 sodīti ar nāvi. Publiskajā Slanska prāvā tika tiesāts Komunistu partijas ģenerālsekretārs (otrais amats aiz Gotvalda) Rūdolfs Slanskis un Ārlietu ministrs Vladimirs Klementis. No 14 notiesātajiem 12 bija ebreji, kas bija tipiski tā laika staļiniskajam antisemītismam. Slanski un pārējos apvainoja nodevībā, spiegošanā kā trockistus, titoistus un zionistus, kas esot gatavojuši valsts apvērsumu. Kā visās šādās tiesas prāvās, apsūdzētie atzina savu vainu. Vienpadsmit no apsūdzētajiem saņēma nāvessodu. Jau 1951. gadā apcietinātais Gustavs Husaks 1954. tika notiesāts uz mūža ieslodzījumu kā slovāku “buržuāziskais nacionālists”. Pēc publiskas tiesas prāvas, 1950. gada 27. jūlijā tika pakārta Milada Horakova, Nacionāldemokrātiskās Sociālistu partijas biedre un parlamenta deputāte. Viņas tiesas prāva bija daļa no 639 opozīcijas aktīvistu notiesāšanas, no kuriem 10 saņēma nāvessodu.
Novotnijs (1953—1968)
Gotvalds, kurš pirms nāves ieņēma kompartijas vadītāja, premjerministra un valsts prezidenta pienākumus, nomira 1953. gada 14. martā. Pēc nāves vadonis tika mumificēts un izlikts publikas apskatei. Partijas un valsts reālā vadītāja amatu ieņēma tik pat staļiniskais Antonins Novotnijs, tādēļ Čehoslovakijā nenotika destaļinizācija, kas vairākās citās Austrumeiropas valstīs noveda pie vadītāju maiņas. Pēc prezidenta Zapotocka nāves Novotnijs 1957. gadā kļūst arī par valsts prezidentu. Tikai pēc Hruščova uzsāktās destaļinizācijas otrā viļņa 1961. gada oktobrī Novotnijs uzsāka nopietnas reformas. Viņš nevarēja atļauties ignorēt jauno Maskavas kursu, bet pārāk strauja destaļinizācija nozīmētu idealizētā Gotvalda un paša Novotnija kļūdu un vainas atzīšanu. 1961. gada 15. novembrī viņš izvirzīja divas galvenās problēmas — Staļina monumentu Prāgā un Gotvalda mūmiju. 1962. gadā monumentu nojauca un Gotvaldu kremēja. Turpmākās reformas koncentrējas uz ekonomiku, kuru bija sagrāvusi valsts plānošana. Liberalizācija skāra arī kultūru, sākās Miloša Formana un Milana Kunderas karjeras.
1960. gada maijā notika politieslodzīto amnestija un jūnijā tika pieņemta jauna valsts konstitūcija, kas formāli pasludināja, ka valsts ir sasniegusi sociālismu un izveidoja Čehoslovākijas Sociālistisko Republiku.
Prāgas pavasaris (1968)
Šajos gados pat oficiālā statistika uzrādīja, ka ekonomikas izaugsme ir pilnīgi apstājusies. 1962. gadā tika pārtraukts neveiksmīgais trešās piecgades plāns un turpmākos gadus veidots jauns gada plāns. Neveiksmīgā Novotnija politika pārliecināja komunistus, ka ekonomiku izdosies atveseļot tikai pēc tam, kad tiks veiktas politiskās reformas. Novotnija kurss sāka izraisīt protestus sabiedrībā un komunistu partijā, it sevišķi slovākos.
1962. gada partijas kongress pieņēma lēmumu izmeklēt 1949.-54. gada prāvas pret komunistiem un 1963. gadā reabilitēja pakārtos Slanski un Klementi. Kopā ar daudziem citiem reabilitētajiem komunistiem arī Gustavs Husāks tika atjaunots partijā.
Slovākijā par Komunistiskās partijas vadītāju tika iecelts Aleksands Dubčeks, kurš sāka kritizēt Novotniju par ekonomikas neveiksmēm un slovāku tiesību neievērošanu. 1967. gadā partijas Centrālkomiteja pieņēma lēmumu, ka viens cilvēks nevar ieņemt partijas un valsts vadītāja amatu.
1968. gada 5. janvārī čehu Novotniju komunistiskās partijas Pirmā sekretāra amatā nomainīja jaunās paaudzes komunists, slovāks Aleksandrs Dubčeks. 1968. gada 22. martā Novotnijs atkāpās arī no prezidenta amata. Jaunā komunistu paaudze uzskatīja, ka valstī ir uzvarējis sociālisms un jālikvidē no staļinisma palikušās kļūdas, kas neļauj valstij uzplaukt — smagās rūpniecības pārmērīga attīstība un nepietiekoša vieglās rūpniecības produktu ražošana.
Aprīlī tika pieņemta partijas programma, kas paziņoja plašu politisko, ekonomisko un pilsonisko brīvību piešķiršanu, kā arī apsolīja ieviest federālo sistēmu. Sākās Prāgas pavasaris.
PSRS vadībā Varšavas pakta valstu bruņotie spēki 1968. gada 20. augustā sāka iebrukumu Čehoslovākijā, lai pārtrauktu reformu procesu un atjaunotu dogmatiskā sociālisma režīmu. Lai arī Dubčeks aicināja iedzīvotājus un armiju nepretoties, čehoslovāku demonstrācijās un streikos okupācijas pirmajā nedēļā gāja bojā 70 cilvēki un vairāki simti tika ievainoti. 21. augusta rītā Dubčeks un Čehoslovākijas vadītāji tika apcietināti un nogādāti Maskavā. Ņemot vērā viņu popularitāti tautā, Brežņevs nevarēja viņus uzreiz atlaist vai notiesāt, taču PSRS spiediena rezultātā Dubčeks 26. augustā parakstīja Maskavas protokolu, ar kuru apņēmās izbeigt reformas, atjaunot cenzūru un tautsaimniecības plānveida vadību. Sākās "normalizācijas" ēra. Oktobrī tika parakstīts līgums par PSRS karaspēka turpmāku palikšanu valstī.
Husāks (1969—1987)
1969. gada 17. aprīlī Dubčeka vietā par partijas vadītāju kļuva slovāks Gustavs Husāks, kurš bija pilnībā pakļāvīgs Maskavai. "Normalizācijas" periodā valsti vadīja bijušie liberāļi un Dubčeka līdzgaitnieki, kas tomēr uzspieda stingru paklausību partijas un Maskavas kursam. Husāks pats bija cietis tīrīšanās un atradies arestā no 1951. līdz 1960. gadam. 1975. gada maijā Husāks kļuva arī par valsts prezidentu.
1970. gada maijā tika parakstīts jauns Draudzības līgums ar PSRS. No 1970. līdz 1975. gadam notika komunistiskās partijas tīrīšana, no tās izslēdzot 450 000 biedru, apmēram 1/3 no biedru kopskaita. 1976. gadā Husāks paziņoja, ka tīrīšana beigusies un izslēgtie biedri var lūgt atjaunošanu partijā, ja vien tie nosoda Prāgas pavasari. Vairāk nekā 200 inteliģentu liela grupa 1977. gada 1. janvārī izplatīja uzsaukumu (Harta 77), kurā pieprasīja partijai ievērot konstitūcijā ierakstītās demokrātiskās brīvības un nesen parakstīto Helsinku deklarāciju. Daži no disidentiem tika apcietināti vai izsūtīti, lielāko daļu atlaida no amatiem, ierobežoja viņu bērnu iespējas saņemt augstāko izglītību.
Sabrukums
Komunistu režīms sāka brukt 1989. gada 17. novembrī, kad policijas uzbrukums studentu demonstrācijai izraisīja masu protestus. "Harta 77" līderi ar Vāclavu Havelu priekšgalā nodibināja Pilsoņu forumu. 24. novembrī Jakešs atkāpās no amata. 27. novembrī visā valstī notika Pilsoņu foruma organizēts 2 stundu ilgs ģenerālstreiks. 29. novembrī parlaments likvidēja Komunistiskās partijas varas monopolu. 10. decembrī tika izveidota jauna valdība, kurā nekomunisti ieņēma vairākumu. 29. decembrī Vāclavs Havels tika ievēlēts par jauno valsts prezidentu. 1990. gada 29. martā Čehoslovākijas parlaments nolēma, ka valsts pilnajam nosaukumam jābūt “Čehoslovākijas Federatīvā Republika”, tomēr 1990. gada 20. aprīlī valsts nosaukums tika mainīts uz “Čehijas un Slovākijas Federatīvā Republika”.
Ežu dzimta
Ežu dzimta (Erinaceidae) ir vienīgā ežveidīgo kārtas (Erinaceomorpha) dzimta, kas apvieno 10 mūsdienās dzīvojošas ģintis un 2 izmirušas ģintis, kas savukārt tiek iedalītas 2 apakšdzimtās. Vēl nesenā pagātnē ežu dzimta tika klasificēta kukaiņēdāju kārtā (Eulipotyphla), kura mūsdienu sistemātikās vairs netiek lietota kā taksonomiskā vienība. Ežu dzimtas sugas sastopamas Āfrikā, Eiropā, Āzijā un Borneo.
Izskats un īpašības
Ežu dzimtas sugas ir visēdāji, kas pamatā barojas ar kukaiņiem, sliekām un citiem maziem bezmugurkaulniekiem. Tās barojas arī ar sēklām un augļiem, retumis no putnu ligzdām izēdot olas, kā arī pie izdevības neatsakoties no maitas. Zobi ir asi un piemēroti kukaiņu sagrābšanai. Šīs sugas pamatā ir nakts dzīvnieki, tomēr matainajiem ežiem tas ir mazāk izteikts. Eži un matainie eži kopumā ir vientuļnieki un par mazuļiem rūpējas tikai mātītes. Grūsnības periods ilgst apmēram 6-7 nedēļas. Mazuļi piedzimst akli, bez apspalvojuma, lai gan mazajiem ezīšiem adatas sāk augt jau pēc pirmajām 36 stundām.
Evolūcija
Ežu dzimtas sugas ir samērā primitīvi zīdītāji, kas nav daudz mainījušies, kopš tie parādījās eocēna laikā. Lielākās no visām ežu sugām, izmirušās sugas ieskaitot, ir bijušas Deinogalerix mataino ežu sugas, kas dzīvoja miocēna laikā Itālijas Gargano salā (mūsdienās pussala). Šīs sugas bija lielu trušu izmērā un galvenokārt barojās ar nelieliem mugurkaulniekiem un maitu, nevis ar kukaiņiem. Ežveidīgo dzīvnieku tuvākie radinieki ir ciršļveidīgās sugas, ar kurām kopā kādreiz tika veidota kukaiņēdāju kārta.
Sistemātika
Ežu dzimta (Erinaceidae)
Elektroniskais paraksts
Drošs elektroniskais paraksts ir juridisks termins, kas noteikts Latvijas Elektronisko dokumentu likumā ("EDL") kā kvalificēts elektroniskais paraksts Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 23. jūlija regulas (ES) Nr. 910/2014 (eIDAS regulas) 3. panta 12. punkta izpratnē. Kvalificēts e-paraksts var būt izsniegts jebkurā ES valstī, ja tā izdevējs ir publicēts Eiropas Komisijas kvalificētu uzticamības pakalpojumu sarakstā. eIDAS regula nosaka noteikumus par elektroniskajiem parakstiem visās ES valstīs, tai skaitā Latvijā.
Vēsture
Elektroniskais paraksts vēsturiski tika izveidots 20. gadsimta beigās, bet plašāku attīstību un pielietojumu rada 21.gs. pirmajā desmitgadē. Vēsturiskā attīstībā var izdalīt šādus būtiskus Elektroniskā paraksta attīstības posmus:
1976. gada jūnijā tika publicēts amerikāņu kriptogrāfu Vitfīlda Difija (Whitfield Diffie) un Martina Helmana (Martin Hellman) darbs "Vairāklietotāju kriptogrāfijas paņēmieni" (Multi-user cryptographic techniques). Autori radīja jēdzienu «elektronisks ciparu paraksts», viņi savā rakstā "Jauni kriptogrāfijas virzieni" paredzēja ka tehnoloģiski varēs realizēt šādus risinājumus, kā arī rakstā formulēja Elektroniskā paraksta algoritmam svarīgākos principus.
1977. gadā trīs zinātnieki Ronalds Rivests (Ronald Linn Rivest), Adi Šamirs (Adi Shamir) un Leonards Adlemans(Leonard Max Adleman) radīja asimetriskās atslēgas metodi, ko, saīsinot viņu uzvārdu pirmos burtus, nodēvēja par RSA kriptogrāfisko algoritmu, ko bez papildus pilnveidošanas var izmantot kā vienkāršotu risinājumu elektroniskiem parakstiem. Pēc RSA algoritma izstrādes tika izstrādāti arī citi algoritmi, piemēram, Rabina elektroniskais paraksts. 1984. gadā pirmo reizi tika strikti noteiktas drošības prasības elektroniko parakstu algoritmiem, identificējot uzbrukumu veidus elektronisko parakstu algoritmiem. Tika piedāvāta GMR shēma, kas atbilda šīm prasībām. (Shafi Goldwasser, Silvio MicaliRonald Linn Rivest)
1999. gada 13.decembrī pieņemta Eiropas Savienības elektronisko parakstu direktīva 1999/93/EC, kas nosaka galvenos principus elektroniskā paraksta izmantošanā un konceptuāli runā par elektroniskā paraksta izmantošanas uzsākšanu visās Eiropas Savienības valstīs.
2000. gada 30.jūnijā ASV pieņēma likumu par elektroniskajiem parakstiem globālajā un nacionālajā komercijā. Likums ietver sevī vadlīnijas elektroniskā paraksta izmantošanai (nenosaka un neierobežo tehnoloģijas). Galvenā šī likuma būtība - līgums vai paraksts nevar tikt uzskatīts par nederīgu tikai tāpēc, ka tas eksistē tikai elektroniskā formā.
2006 .gada 4.oktobrī Latvijā tika oficiāli palaists darbībā www.e-me.lv un izsniegta pirmā darboties spējīgā elektroniskā paraksta viedkarte.
2012. gada 1. aprīlī Latvijā tika ieviestas personu elektroniskās identifikācijas kartes (E-ID), kurās iekļauts elektroniskais paraksts.
2016. gada 1. jūlijā stājās spēkā eIDAS regulā paredzētie uzticamības pakalpojumu noteikumi visās ES valstīs, kas izveido jaunu sistēmu drošai elektroniskai mijiedarbībai ES starp uzņēmumiem, iedzīvotājiem un valsts iestādēm un likvidē esošos šķēršļus e-identifikācijas rīku izmantošanai Eiropas Savienībā.
2018. gada 28. septembrī kļuva obligāta savstarpējā e-identifikācijas rīku atzīšana starp ES valstīm, kas nozīmē, ka vienā valstī izdotam e-identifikācijas rīkam jātiek atzītam visās pārējās valstīs. Piemēram, Igaunijā izdotam e-paraksta rīkam Latvijā juridiskais spēks ir līdzvērtīgs vietējiem e-parakstīšanās rīkiem. Šis nosacījums ir spēkā vienīgi tad, ja e-identifikācijas rīks atbilst regulas prasībām, par to ir paziņots Komisijai un tā ir publicēta attiecīgā sarakstā.
Risinājumi
Var būt vairāki veidi kā to panākt. Parasti lieto kriptogrāfisku elektronisko parakstu, šis raksts ir par to. Elektroniskais paraksts ir datu bloks, kas sastāv no ar parakstītāja privāto atslēgu nošifrēta (parakstīta) parakstāmo datu jaucējvērtības. To datu bloku vai nu pievieno pie parakstītajiem datiem (parasti sākumā vai beigās), vai arī ieliek atsevišķā failā. Atsevišķos gadījumos (DSA), parakstīšanas algoritmam jau ir definēts nepieciešamais jaucējalgoritms. Elektroniskajam parakstam lieto 2 algoritmus:
Paraksta pārbaude notiek aprēķinot pārbaudāmā datu bloka jaucējvērtību, izmantojot to pašu algoritmu, kā parakstīšanas laikā, paralēli atšifrējot paraksta datu bloku ar parakstītāja publisko atslēgu un beigās salīdzinot vai aprēķinātā jaucējvērtība ir tāda pati kā atšifrētā. Ja jaucējvērtības ir vienādas, tad paraksts ir derīgs, ja nav, tad paraksts nav derīgs. Šāda pārbaude nosaka tikai to, vai paraksts ir izveidots ar doto publisko atslēgu. Vēl ir nepieciešams noskaidrot pašas publiskās atslēgas autentiskumu. Tam lieto dažādas metodes.
Paraksta drošību raksturo tā noturība pret viltošanu. Labas kvalitātes jaucējalgoritmiem ir grūti piemeklēt ieejas datus, kas dotu vienus un tos pašus izejas datus (tādi ieejas dati eksistē visiem jaucējalgoritmiem, jo ieejas datiem var būt vairāk variāciju kā izejas datiem). Ja tādus datus atrod un tie nav bezsakars (mazāk varbūtīgi), tad paraksts, kas bija taisīts vieniem datiem, būs derīgs arī citiem datiem, kas ģenerē to pašu jaucējvērtību. Vēl, asimetriskās šifrēšanas (parakstīšanas) algoritmam ir jābūt pietiekoši drošam, t.i., lai no publiskās atslēgas nevarētu aprēķināt privāto atslēgu. Jebkurš, kam ir pieeja privātajai atslēgai, var izveidot derīgus elektroniskos parakstus. Šī iemesla dēļ privāto atslēgu ir ļoti jāsargā no nozagšanas. Parakstīšanai lietotajām privātajām atslēgām (atšķirībā no šifrēšanai lietotajām), nav nepieciešamas rezerves kopijas, ja atslēga tiek iznīcināta, turpmākajiem parakstiem uzģenerē jaunu. Lai atslēgu būtu grūtāk nozagt (nokopēt), to bieži glabā viedkartē. Viedkartes procesors veic parakstīšanas operāciju izmantojot privāto atslēgu, tādējādi datoram nav nepieciešama piekļuve pie privātās atslēgas. Atkarībā no viedkartes veida atslēgu vai nu ģenerē pašā viedkartē (un tā atslēga nekad neeksistē nekur citur), vai arī ģenerē ārpus viedkartes un pēc tam ielādē iekšā. No viedkartes parasti privāto atslēgu ārā dabūt nevar (Atsevišķos gadījumos ar lielām grūtībām var, tā ir viedkartes uzlaušana).
Atvērtā pirmkoda programmas bieži paraksta ar PGP formāta elektronisko parakstu. Windows programmas var parakstīt ar signtool.exe, kas izmanto X.509 formāta sertifikātus. Valsts izsniegtie elektroniskā paraksta sertifikāti arī ir X.509 formāta (arī Latvijā). E-pasta parakstīšanai var lietot gan PGP formāta parakstus (tie ir 2 veidu: pgp/mime un pgp inline) vai X.509 bāzētos S/MIME parakstus.
Izplatītākie elektroniskā paraksta algoritmi ir:
RSA atslēgas var lietot gan šifrēšanai, gan parakstīšanai. Paraksta izmērs ir salīdzināms ar atslēgas lielumu. Tā kā relatīvi drošas atslēgas sākas no 2048 bit, paraksts sanāk relatīvi liels.
DSA atslēgas var lietot tikai parakstīšanai. Paraksts sanāk īsāks (320-640 biti ar 1024-2048 bitu publiskajām atslēgām). ECDSA paraksts sanāk apmēram tikpat liels kā DSA, bet ECDSA ir mazākas publiskās atslēgas. DSA definētais jaucējalgoritms (vismaz 1024 bitu atslēgām) ir SHA-1. Ģenerējot DSA (un ECDSA) parakstus, ir nepieciešami slepeni, neatkārtojami random dati. Ja tie nav pietiekoši slepeni un neatkārtojami, no paraksta (un publiskās atslēgas) var aprēķināt privāto atslēgu.
Dažreiz, parakstot dokumentus, ir nepieciešams pierādīt ne tikai to ka to dokumentu ir parakstījis parakstītājs, bet arī to ka dokuments nav ticis parakstīts vēlāk par kādu noteiktu laiku. Tam lieto laika zīmogu. Šajā gadījumā parakstāmā dokumenta jaucējvērtību vispirms aizsūta parakstīt TSA (timestamping authority) serverim, kas pieliek klāt saņemšanas laiku un paraksta ar savu atslēgu (un rezultātu atsūta atpakaļ). Pēc tam paraksta kā parasti.
Raluka Stremeturaru
R. Stremeturaru nodarbojas ar kamaniņu braukšanu kopš 1996. gada, kopš 2003. gada startē Rumānijas izlasē. viņas jaunākā māsa Violeta Stremeturaru arī ir kamaniņu braucēja.
Augstākie sasniegumi citās sacensībās: 23. vieta pasaules kausa kopvērtējumā 2007.—2008. gada sezonā, 22. vieta individuālajās sacensībās 2008. gada pasaules čempionātā Oberhofā, 17. vieta 2008. gada Eiropas čempionātā Čezānā un 6. vieta pasaules kausa posmā Lillehammerē 2018. gadā.
Pauela sala
Salu 1821. gada decembrī atklāja un aptuveni nokartēja kā vienu salu vaļu mednieki Džordžs Pauels un Natenjels Pālmers. 1822.—1824. gadu ekspedīcijā Džeimss Vedels salu nokartēja kā divas atsevišķas un nosauca dienviddaļu par Čērčlija salu (Cruchleys Island) un ziemeļdaļu par Dibdinsa salu (Dibdins Island). 1837.—1840. gados salu kartēja Francijas Antarktiskā ekspedīcija Žila Dimona d'Irvila vadībā atkal kā divas salas ar kopēju nosaukumu Pauela salas.
Jaunaudzes iela (Jūrmala)
Jaunaudzes iela ir pagalma iela Jūrmalā, Valteru apkaimē. Jaunaudzes iela sākas krustojumā ar Rubeņu ielu. Kopējais ielas garums ir 150 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Jaunaudzes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Jaunaudzes iela ir savienota ar šādu ielu:
HTC Vive
HTC Vive ir virtuālās realitātes ierīce, ko izstrādājis uzņēmums HTC sadarbībā ar Valve Corporation. Ierīce izlaista 2016. gada 5. aprīlī. Ar sensoru palīdzību telpa tiek pārvērsta virtuālā 3D pasaulē, kurā lietotājs var brīvi pārvietoties un, izmantojot kontrolierus, iespējams veikt dažādas darbības.
Kopš uzņēmums HTC 2015. gada martā pasākumā Mobile World Congress izziņoja ierīci HTC Vive, tā jau ir saņēmusi vairāk nekā 22 balvas izstādē CES 2016.
Attīstība
Uzņēmuma Valve radīti virtuālās realitātes sistēmu prototipi tika demonstrēti jau 2014. gadā. 2015. gada 23. februārī Valve paziņoja, ka 2015. gada konferencē Game Developers Conference demonstrēs SteamVR sistēmas aparatūru. Uzņēmums HTC ierīci Vive oficiāli izziņoja 2015. gada 1. martā pasākumā Mobile World Congress. Ierīce iepriekšpasūtīšanā nonāca 2016. gada 29. februārī. Īsi pēc HTC Vive izziņošanas Valve un HTC dažiem virtuālās realitātes programmu izstrādātājiem izsniedza ierīces izstrādātāju versiju.
2016. gadā izstādē Consumer Electronics Show, HTC un Valve atklāja gandrīz izstrādātu ierīces versiju, kas plašāk zināma kā HTC Vive Pre.
Džons Nikolass
Džons Nikolass (en; dzimis, miris ) bija britu futbolists, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
HTC Vive
Attīstība
Valve sadarbībā ar Unity nodrošina brīvi pieejamu izstrādes vidi.
Geibs Ņūels ir apstiprinājis jaunu Vive versiju, kas pagaidām atrodas agrīnā izstrādes fāzē, tai dots segvārds VIVE 2 - OASIS. VIVE 2 būs mazākas un efektīvākas bāzes stacijas, jauni kontrolieri, īpaša attēla radīšanas tehnoloģija, kā arī mazākas un vieglākas bezvadu virtuālās realitātes brilles.
Vēsture
2015. gadā konferencē Immersed uzņēmuma HTC galvenais satura speciālists un viens no HTC Vive dibinātājiem Fils Čens (Phil Chen) skaidroja, ka uzņēmums virtuālai realitātei pievērsies nejauši, taču sadarbība ar Valve izrādījusies panākumu atslēga. Čens skaidroja arī to, ka HTC un Valve nav sadalīti konkrēti pienākumi. Abi uzņēmumi ir partneri un sadarbojas gan pētniecības, gan izstrādes procesā.
2016. gada novembrī HTC izziņoja uzņēmuma TPCAST ražotu papildinājumu — bezvadu virtuālās realitātes brilles. Modelis sabiedrībai tika parādīts 2017. gada konferencē CES un tā cena ir 249 dolāru.
Tehniskās specifikācijas
HTC Vive attēla atsvaidzināšana notiek 90 Hz frekvencē. Ierīcē tiek izmantoti divi ekrāni, pa vienam katrai acij, un katra ekrāna izšķirtspēja ir 1080X1200 pikseļi. Ierīce izmanto vairāk nekā 70 sensorus, tostarp MEMS žiroskopu, akselerometru un lāzera atrašanās vietas notikšanas sensorus. Ja tiek izmantoti abi bāzes stacijas sensori, ierīce spēj darboties 4,6 x 4,6 m lielā platībā, uztverot katru lietotāja kustību ar milimetra precizitāti. Bāzes stacijas sistēmu izstrādājis Alans Jeitss (Alan Yates), izmantojot vienkāršus fotosensorus. Lai izvairītos no sensoru pārklāšanās, bāzes stacija sastāv no diviem sensoriem.
Uz priekšu vērstā kamera ļauj programmatūrai atpazīt gan kustīgus, gan nekustīgus objektus telpā. Šī funkcija darbojas kā daļa no drošības sistēmas, lai palīdzētu lietotājam izvairīties no šķēršļiem.
Spēles
Līdz laikam, kad tika uzsākta HTC Vive iepriekšpasūtīšana, eksistēja 107 virtuālās realitātes spēles.
2017. gada februārī Valve izpilddirektors Geibs Ņūels Reddit AMA sesijā "ask me anything" paziņoja, ka Valve strādā pie trim ievērojamām spēlēm.
Izmantošana
2016. gada aprīlī uzņēmums Valve izlaida savu OpenVR programmatūras izstrādes komplektu (SDK). Šis komplekts ir atjaunināta Steamworks VR API versija, kurā iekļauta gan dokumentācija, gan programmatūras izstrādes paraugi.
2015. gada 30. aprīlī videospēļu izstrādes uzņēmums Epic Games paziņoja, ka atbalstīs Valve SteamVR, tādējādi ļaujot izstrādātājiem veidot virtuālās realitātes projektus ierīcei HTC Vive spēļu izstrādes Unreal Engine 4 vidē. Uzņēmums Epic Games atklāj, ka SteamVR ir pilnībā integrēts Unreal Engine 4 vidē, iekļaujot Blueprint visual scripting sistēmu un mašīnkodu. Arī bezmaksas vairākplatformu programmatūras izstrādes dzinis jMonkeyEngine gatavojas atbalstīt OpenVR izstrādes programmatūras izmantošanu un Vive. 2016. gada aprīlī kosmosa izpētes un tirdzniecības spēle Elite: Dangerous pievienoja versiju, kas atbalsta Vive.
2016. gada jūlijā tīmekļa ziņu vietne Road to VR, izmantojot spēļu sesiju datus no platformas Steam VR, nāca klajā ar paziņojumu, ka aktīvi tiek izmantotas aptuveni 100000 Vive ierīces. Tajā pašā mēnesī uzņēmums SensoMotoric Instruments (SMI) Vive ierīcē iekļāva acu skatiena izsekošanas tehnoloģiju, nodrošinot īpašu acu skatiena izsekošanas risinājumu, ko iespējams izmantot pētniecībā.
2016. gada novembrī Vive paziņoja, ka grasās uzsākt ierīces mazumtirdzniecību veikalos JB Hi-Fi un Harvey Norman Austrālijā.
2016. gada novembrī HTC paziņoja, ka no Vive tirgošanas tiek gūta peļņa un pārdotas daudz vairāk nekā 140000 ierīces.
Učali
Učali (krievu: Учалы, baškiru: Учалы) ir pilsēta Baškortostānā, Krievijas Federācijā. Pilsēta atrodas republikas austrumu daļā, 355 km no Ufas.
Saskaņā ar Krievijas 2010. gada tautas skaitīšanas datiem: baškīri — 50,2 %, krievi — 26,6 %, tatāri — 20,9 %, citu tautību pārstāvji — 2,3 %.
Ekoloģiskais stāvoklis
Pilsētas teritorija un tās apkārtne ir piesārņota ar smagajiem metāliem: Cu, Pb, Cd, Zn, As, Se, Ba. Piesārņoti ir visi galvenie dabas elementi — atmosfēra, augsne, virszemes ūdeņi.
Rūdolfs Elstners
Rūdolfs Elstners (de; Bohēmija —  Berlīne) bija Vācijas šahists.
Jožefs Pintērs
Jožefs Pintērs (hu; dzimis Budapeštā) ir Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (1982).
Rūdolfs Elstners
Biogrāfija
No 1920. līdz 1960. gadam bijis viens no Berlīnes vadošajiem šahistiem. Augstākā vieta Berlīnes pilsētas šaha čempionātos ir bijusi 1936. gadā izcīnītā 3. vietā aiz Kurta Rihtera un Ludviga Relštāba. Līdz Otrajam pasaules karam daudzus gadus bijis šaha zāles direktors Berlīnē. Pēc kara vadījis šaha kafejnīcu Berlīnē.
Uzreiz pēc Otrā pasaules kara bijis viens no Austrumvācijas labākajiem šahistiem. 1947. gadā izcīnījis 3. vietu Padomju okupācijas zonas šaha čempionātā un šaha kluba Friedenauer Schachgesellschaft sastāvā uzvarējis Berlīnes šaha ātrspēles komandu čempionātā, bet 1950. gadā uzvarējis pirmajā Vācijas Demokrātiskās Republikas (VDR) šaha čempionātā, apsteidzot nākamo šaha lielmeistaru Volfgangu Pīču.
Jožefs Pintērs
Biogrāfija
Trīs reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros: 1982. gadā ieņēmis 8. vietu, 1985. gadā bijis 10. vietā, bet 1987. gadā palicis 11. vietā.
Rūdolfs Elstners
Biogrāfija
Līdz 1960. gadu sākumam bijis Austrumberlīnes šaha kluba BSG Einheit Pankow biedrs. Tajā pašā laikā līdz 1950. gadu vidum bijis arī Rietumberlīnes šaha kluba Schach-Club Kreuzberg biedrs un regulāri piedalījies tā sastāvā pilsētas šaha turnīros, kā rezultātā viņam radušās domstarpības ar VDR šaha federāciju. Pilnībā sadarbība ar Rietumberlīni beigusies tikai pēc Berlīnes mūra uzcelšanas 1961. gadā, tomēr pēc tam Schach-Club Kreuzberg uzņēmis Elstneru savu goda biedru pulkā.
Jožefs Pintērs
Biogrāfija
Pārstāvējis Ungārijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Kāmju dzimta
Kāmju dzimta (Cricetidae) ir viena no grauzēju kārtas (Rodentia) dzimtām, kas pieder peļu virsdzimtai (Muroidea). Šajā dzimtā ir gandrīz 600 sugas, un tā ir otrā lielākā zīdītāju dzimta (lielākā ir peļu dzimta (Muridae)). Kāmju dzimtas sugas ir sastopamas Eiropā, Āzijā, Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā. Tā apvieno kāmjus, lemingus, strupastes un Jaunās pasaules žurkas un peles. Tās mājo, sākot ar arktiskajiem apgabaliem un beidzot ar tuksnešiem un tropu lietus mežiem.
Latvijā
Latvijā mājo 3 kāmju dzimtas sugas: ūdensstrupaste (Arvicola amphibius), rūsganā mežstrupaste (Myodes glareolus) un ondatra (Ondatra zibethicus).
Izskats un īpašības
Kāmju apakšdzimtas sugu dzīvnieki ir maza vai vidēja auguma grauzēji. Dzimtā mazākā ir ziemeļu pundurpele (Baiomys taylori), kuras ķermeņa masa ir 6—9,5 g, vidējais garums, asti ieskaitot, apmēram 10 cm. Aste ir gandrīz puse no ķermeņa garuma. Lielākā suga dzimtā ir ondatra (Ondatra zibethicus). Tās garums ir 47—58 cm, masa 725—1550 g. Astes kāmju dzimtas sugām var būt ļoti dažādos garumos, gan īsākas, gan garākas. Tie var būt gan apspalvotas, gan gandrīz kailas. Lielākajai daļai sugu kažoks ir brūns, bieži ar gaišu vēderu un balta apmatojuma laukumiem.
Sistemātika
Saskaņā ar jaunākajiem DNS pētījumiem ir mainījusies kāmju dzimtas sistemātika. Vēl nesenā pagātnē daudzas kāmju dzimtas sugas tika klasificētas peļu dzimtā.
Adihans Šadrins
Adihans Šadrins (ru, dzimis, miris ) bija tatāru izcelsmes krievu rakstnieks, viens no slavenākajiem Astrahaņas apgabala literātiem. Padomju rakstnieku savienības biedrs, Astrahaņas goda pilsonis.
Andrejs Zeidaks
Andrejs Zeidaks (dzimis Kuldīgā, Kurzemes guberņā, miris, Ņūtonā, ASV) bija latviešu daiļdārznieks, ainavu arhitekts. Līdz 1900. gadam Zeidaka skolotājs bija Georgs Kūfalts.
Dzīvesgājums
Dzimis Kuldīgā. Viņa vecāki bija vienkārši ļaudis: tēvs - sargs, māte strādāja par saimnieci tuvējās muižās. Jau 10 gadu vecumā Andrejs sāka strādāt sērkociņu fabrikā. Kad nomira tēvs, Zeidakam nācās sešpadsmit gadu vecumā pamest skolu un no 1890. līdz 1893. gadam viņš bija dārznieks Padures pagasta Ķimales muižā. Muižas īpašniekam, Kuldīgas apriņķa bruņniecības maršalam A. Buholcam, bija lieli plāni. Pēc arhitekta E. Zeilersa projekta tika pārbūvēta muižas ēka, kur tika izveidota pat palmu māja ar apsildāmo grīdu, pie parka izveides bija pieaicināts galvenais Rīgas dārzu arhitekts Georgs Kūfalts. Puisi ļoti ieinteresēja dārzkopība, un, lai varētu lasīt jaunāko speciālo literatūru, viņš mācījās krievu un vācu valodu.
1894. gadā Zeidaks iestājās darbā Georga Kūfalta birojā. Pēc gada viņam jau uzticēja jaunākā zīmētāja pienākumus, kur galvenokārt jāzīmē apstādījumu plāni. Redzot, ka Zeidakam labi padevās viss, kam vien viņš ķērās klāt, Kūfalts viņam ļāva patstāvīgi izstrādāt nelielus projektus. Septiņi gadi pagāja, nemitīgi pilnveidojoties un mācoties no meistara bagātās pieredzes. 1896. gadā Viskrievijas Ķeizariskās dārzkopju biedrības konkursā par Pēterburgas Ziemas pils apstādījumu pilnveidošanas projektu Zeidaks ieguva zelta medaļu. Zeidaks vadīja apstādījumu pārveidošanas darbus ap Ziemas pili Pēterburgā. Darbs Pēterburgā mudināja Zeidaku aizvien vairāk iedziļināties speciālajā ārzemju mākslas un daiļdārzniecības literatūrā.
1901. gadā tika izsludināts konkurss par labāko projektu ļoti lielam parkam pie Kara akadēmijas Pēterburgā, Zeidaks ieguva pirmo vietu un zelta medaļu. Rudenī Zeidaks nolēma pārcelties uz Harkivu un pēc tam Kijivu, kur nodibināja daiļdārzniecības uzņēmumu, tāpat nodarbojās ar muižu un privātīpašumu apstādījumu projektēšanu. Viņš tika dāsni atalgots, un tas deva iespēju apceļot Rietumeiropu: Vāciju, Dāniju, Angliju, Zviedriju, Somiju, iegūt jaunās zināšanas.
Pēc Kūfalta deportācijas 1915. gada februārī Zeidaks atgriezās Latvijā. Viņa ģimenei tika ierādīta liela savrupmāja Rīgas pilsētas dārzkopības teritorijā. Tajā pašā gadā sāka vadīt Rīgas dārzus, to darījis līdz 1944. gadam. Bijis Rīgas Brāļu kapu komitejā, tāpat tās tehniskajā komisijā (laikā no 1920. līdz 1936. gadam). Pēc Zeidaka projekta izveidoti vairāki parki un dārzi Rīgā, tai skaitā Ziedoņdārzs, Miera parks.
Otrā pasaules kara laikā viņš 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1951. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV.
Apbalvojumi
1929. gadā Zeidaku apbalvoja ar Vāsas ordeni (Zviedrija).
Ferencs Fleks
Ferencs Fleks (hu; dzimis, miris ) bija ungāru šaha problēmists.
Pēc profesijas bijis medicīnas tehniķis.
Šaha kompozīcija
Pirmo šaha uzdevumu sastādīja 1927. gadā. Kopš tā laika publicēja apmēram 1600 uzdevumus, galvenokārt divvilčus, trīsvilčus un palīgmata uzdevumus. Sastādīšanas konkursos ieguva 870 atzinības, tai skaitā 118 pirmās godalgas. Fleks bija pieckārtējs Ungārijas čempions divvilču žanrā. Viņš ir divvilču tēmas autors, kas nosaukta viņa vārdā par Fleka tēmu. No 1956. gada viņš bija starptautiskais tiesnesis šaha kompozīcijā. 1988. gadā WFCC piešķīra viņam Goda meistara titulu. FIDE albumos ir publicēti 32 Fleka uzdevumi, taču 8 no tiem albuma pielikumos un viens uzdevums ir kopdarbs. Līdz ar to viņš ieguvis 23,5 punktus, kas atbilst FIDE meistara normai. 1990. gadā, šo titulu dibinot, tas tika piešķirts arī Flekam.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Togo
Sarakstā apkopotas tās vietas Togo, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Togo ir iekļauta 1 vieta (kultūras objekts), savukārt 7 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Togo Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1998. gada 15. aprīlī.
HYLAS 1
HYLAS 2 ir Apvienotās Karalistes uzņēmuma Avanti Communications sakaru pavadonis, kas palaists 2010. gada novembrī. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Eiropā.
HYLAS 2 tika palaists 18:39:00 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA-198) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar sakaru pavadoni Intelsat 17. 27 min 29 s pēc starta atdalījās Intelsat 17. 34 min 51 s pēc starta atdalīts HYLAS.
Ģeostacionāro orbītu tas sasniedza ar saviem dzinējiem. Tas izvietots punktā 33,5° rietumu garuma.
Dušē
Dušē (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Hainds (krāteris)
Krāterim ir apaļa forma, ar labi izteiktu valni, maz erodējis. Krātera valni dienvidrietumos un ziemeļrietumos izrobojuši nelieli krāteri.
Kolins Pilindžers
Kolins Trevors Pilindžers (en; dzimis, miris ) bija angļu planetologs. Strādāja par profesoru Atvērtajā universitātē. Bija Apvienotās Karalistes avarējušās Marsa zondes Beagle 2 galvenais pētnieks un darbojās Marsa meteorītu pētnieku grupā.
Pilindžers Svonzē universitātes koledžā (tagad Svonzē universitāte) ieguvis bakalaura (1965. gadā) un doktora grādu (1968. gadā) ķīmijā.
Kolins Pilindžers piedalījies NASA misijas Apollo 11 atgādāto Mēness iežu paraugu izpētē.
1974. gadā Pilindžers sāka darbu Kembridžas Universitātē asociētā pētnieka amatā. 1976. gadā viņš kļuva par vecāko asociēto pētnieku Kembridžas Universitātes Zemes zinātnes departamentā. 1984. gadā Pilindžers sāka darbu Atvērtajā universitātē kā vecākais pētnieks. 1991. gadā viņš Atvērtajā universitātē sāka darbu kā planetoloģijas profesors. 1996. gadā viņš sāka darbu Grešema koledžā par astronomijas profesoru.
Kolins Pilindžers bija Marsa nolaižamā aparāta Beagle 2 galvenais pētnieks. Beagle 2, kas bija daļa no ESA 2003. gada misijas Mars Express. Pēc nolaišanās uz Marsa no Beagle 2 netika saņemts neviens signāls. Nav īsti skaidrs, kas bijis par iemeslu avārijai, bet Pilindžers arī tika vainots projekta sliktā vadīšanā.
2000. gadā galvenās joslas asteroīds 15614 Pillinger nosaukts Pilindžera vārdā.
Tomā Menjē
Tomā Menjē (fr; dzimis ) ir Beļģijas futbolists, aizsargs, Beļģijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba Dortmundes "Borussia" sastāvā.
Sasniegumi
Club Brugge
Paris Saint Germain
Vestlanne
Vestlanne (no) ir viena no 11 Norvēģijas filkēm. Izvietojusies valsts dienvidrietumos Ziemeļjūras krastā, robežojas ziemeļos ar Mēri un Rumsdāli, ziemeļaustrumos — ar Innlandeti, austrumos — ar Vikeni, dienvidaustrumos — ar Vestfollu un Tēlemarku, bet dienvidos — ar Rūgalanni. Filkes administratīvais centrs ir Bergena, bet gubernatora rezidence atrodas Hermansverkas ciemā.
Filke izveidota 2020. gada 1. janvārī, kad reģionālās reformas gaitā apvienoja Hordalannes un Sognas un Fjūranes filkes. Nosaukums nozīmē ‘Rietumzeme’ un tā ir viena no divām Norvēģijas filkēm, kur oficiālā rakstu valoda ir jaunnorvēģu valoda. Filki veido 46 komūnas, lielākās no kurām ir Bergena, Eigardena, Askeja un Alvera.
Svari (zodiaka zīme)
Svari ir septītā zodiaka zīme, kas reprezentē Svaru zvaigznāju. Cilvēki, kas pēc horoskopa ir svari, ir dzimuši laika posmā no 23. septembra līdz 23. oktobrim. Tā simbols ir šāds: ♎. Pēc astrologu uzskatiem tā ir viena no trim gaisa zīmēm. Svaru zīmi pārvaldošā planēta ir Venera.
Aida Lupino
Aida Lupino (en, dzimusi, mirusi ) bija Anglijā dzimusi amerikāņu aktrise, dziedātāja, režisore un producente. Savā 48 gadus ilgajā karjerā, Lupino piedalījās 59 filmās, kā arī režisēja astoņas, galvenokārt strādājot ASV, kad viņa 1948. gadā kļuva par valsts pilsoni.
Viņu uzskata par ievērojamāko sieviešu filmu režisori, kas strādāja 1950. gados Holivudas studiju sistēmas laikā. Lupino režisētā filma "Stopotājs" (1953, The Hitch-Hiker), ir vienīgā Holivudas film noir filma, kuras režisore ir sieviete. Režisējusi arī tādās pazīstamas filmas kā Not Wanted (1949), Never Fear (1950), "Vardarbība" (Outrage, 1950), "Bigāmists" (The Bigamist, 1953) un "Nepatikšanas ar enģeļiem" (The Trouble with Angels, 1966).
Kā aktrise, viņa ir vislabāk pazīstama ar savām lomām film noir filmās. Piedalījusies tādās filmās kā The Adventures of Sherlock Holmes (1939), "Viņi brauca naktī" (They Drive by Night, 1950), "Augstā sjerra" (High Sierra, 1941), The Sea Wolf (1941), Ladies in Retirement (1941), "Dienas vidus" (Moontide, 1942), The Hard Way (1943), Deep Valley (1947), "Krodziņš" (Road House, 1948), "Kamēr pilsēta guļ", "Uz bīstamās zemes" (1951), (While the City Sleeps, 1956) un Junior Bonner (1972).
Viņa arī režisēja vairāk nekā 100 televīzijas šovu epizodes dažādos žanros, tostarp vesternus, pasakas, situāciju komēdijas, slepkavību noslēpumu un gangsteru stāstus. Viņa ir vienīgā sieviete, kas ir režisējusi orģinālā seriāla "Krēslas zona" epizodi.
Mežciems (Jaunsvirlaukas pagasts)
Mežciems ir ciems Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā. Izvietojies Vircavas upes kreisajā krastā pie autoceļa P94 14 km no pagasta centra Staļģenes, 6,5 km no novada centra Jelgavas centra un 47 km no Rīgas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju okupācijas laikā, kad pie Zemgales mežniecības izveidojās Jelgavas MRS ciemats.
1964. gadā Jelgavas mežrūpniecības saimniecībā nodeva ekspluatācijā jauno ēku kompleksu Lediņu tuvumā, kur tika sevišķi uzlaboti darba apstākļi transporta ceha strādniekiem. Labiekārtotajā remontdarbnīcā bija atsevišķi cehi benzomotorzāģu «Družba» un elektrozāģu ķēžu asināšanai, motoru piestrādei, metināšanai un citam. Remontu darbnīcā bija septiņas auto un traktoru remonta bedres. Tika uzcelta automātiska degvielas stacija, kur automašīnas un traktori ātri varēja saņemt degvielu.
Blakus šim jaunajam ēku kompleksam tika uzsākta divu 24-dzīvokļu trīsstāvu dzīvojamo ēku, jaunas mežrūpniecības saimniecības kantora ēkas ar ēdnīcu un veikalu celtniecība. Tā veidojās jauns ciemats «Mežciems».
Pēc 10 gadiem ciemats bija kļuvis par paraugu visā Jelgavas rajonā ar gaumīgi izveidotu apkārtni ar zālienu laukumiem, iekopto Vircavas upītes krastmalu, priedulājiem, iedēstītu birzīti, asfaltētiem laukumiem un celiņiem. Tas bija ainavu veidotāja inženiera D. Rieksta nopelns. Mežrūpnieku mākslinieks A. Pols izveidoja arī dekoratīvo iekārtojumu telpās, kas neatpalika no labā ārējā ansambļa.
Jelgavas MRS centrā tika izbūvēta bioloģiskā kanalizācijas ūdeņu attīrīšanas ietaise un automašīnu mazgāšanas estakāde ar speciālu ūdens uzkrāšanas baseinu, kur izlietoto ūdeni attīrīja no eļļām un smiltīm, uzkrāja baseinā un pēc tam vēlreiz izmantoja mašīnu mazgāšanai.
Jelgavas MRS centra attīstība turpinājās 1980. gados: lietošanā tika nodota 18 dzīvokļu ēka un veikti priekšdarbi citu objektu celtniecībai, līdzās jau esošajām daudzdzīvokļu ēkām izauga  vesels mikrokvartāls labiekārtoto māju vienai ģimenei. 1984. gada beigās jurģus plānoja svinēt arī 33 dzīvokļu ēkā, kuru MRS būvēja kopīgi ar rajona remonta un celtniecības iecirkņa kolektīvu.
Šobrīd Mežciemā atrodas Zemgales virsmežniecība, AS «Latvijas valsts meži» Zemgales mežsaimniecība, veikals, vairāki uzņēmumi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vitālijs Ščerbo
Vitālijs Ščerbo (ru, be; dzimis ) ir bijušais PSRS baltkrievu vingrotājs.
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (1992, 1996). 1992. gadā Barselonā viņš, pārstāvēdams apvienoto komandu, izcīnīja sešas zelta medaļas: komandu sacensībās, individuālajā daudzcīņā, vingrojumos uz zirga, riņķiem, kā arī līdztekās un atbalsta lēcienā. V. Ščerbo bija visvairāk medaļas Barselonas Olimpiskajās spēlēs izcīnījušais sportists. Ar izcīnītām piecām zelta medaļām individuālajās sacensībās viņš ierindojas pirmajā vietā (kopā ar Ēriku Heidenu un Maiklu Felpsu) starp vienās Olimpiskajās spēlēs visvairāk medaļas izcīnījušajiem sportistiem (individuālajās sacensībās). Tāpat viņš uzstādīja rekordu, izcīnot četras zelta medaļas vienā dienā. 1996. gada Atlantas Olimpiskajās spēlēs baltkrievu sportists izcīnīja četras bronzas medaļas: individuālajā daudzcīņā, atbalsta lēcienā, līdztekās un vingrojumā uz riņķiem. Tāpat ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur 12 reizes kļuva par čempionu, kā arī Eiropas čempionātos izcīnījis deviņas uzvaras.
Jevgeņijs Ustinskovs
Jevgeņijs Ustinskovs (1970) ir pedagogs, kordiriģents un komponists. Vairāku koru un vokālo ansambļu vadītājs, mūzikas skaņdarbu komponists un aranžētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1970. gada 4. jūnijā Daugavpilī. Tēvs Ābrams Ustinskovs vadīja stikla un spoguļu ražošanas uzņēmumu Daugavpilī, māte Lusiana (Ludmila) Ustinskova strādāja Daugavpils 2. vidusskolā par angļu valodas skolotāju. Mācījās Daugavpils 13. vidusskolā, Daugavpils Mūzikas vidusskolā, JVLMA (1993. gadā – bakalaura grāds, 1995. gadā – maģistra grāds), LU, DU (2014. gadā – pedagoģijas doktora grāds).
Strādāja par Krievu ģimnāzijas mūzikas skolotāju (1993-1995), Jāzepa Vītola LMA asistentu (1994-1995), St. Broka Daugavpils Mūzikas vidusskolas pasniedzēju (no 1995), Daugavpils Universitātes lektoru (2003-2004).
Radošā darbība
Ustinskovs ir vairāk nekā 100 starptautisko konkursu laureāts, Bērnu un jauniešu pasaules koru čempionāta labākais diriģents (2015). Kā diriģents ar koncertiem uzstājies Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Baltkrievijā, Ukrainā, Krievijā, Polijā, Ungārijā, Nīderlandē, Vācijā, Lielbritānijā, Itālijā, Austrijā, Zviedrijā, Ziemeļmaķedonijā, Spānijā.
Latvijas un starptautisko festivālu un konkursu organizators un mākslinieciskais vadītājs: Starptautiskais Garīgās mūzikas festivāls Sudraba zvani (Silver bells), Starptautiskais St. Broka Jauno kordiriģentu konkurss, Starptautiskais O. Stroka Jauno pianistu konkurss, Starptautiskais Ziemassvētku dziesmu Jauno izpildītāju konkurss, Starptautiskais M. Rotko Mūsdienu mūzikas jauno izpildītāju konkurss, A. Feila Starptautiskais Jauno dziedātāju tautas dziesmu konkurss un citi.
Sadarbojas ar Daugavpils teātri kā mūzikas izrāžu vadītājs un kormeistars. J. Ustinskova skaņdarbi koriem, pūtēju un simfoniskiem orķestriem skanēja dažādos Latvijas un novadu dziesmu svētkos.
Apbalvojumi
Apbalvots ar Latvijas Kultūras ministrijas, LNKC, Daugavpils pilsētas un dažādu skolu goda rakstiem un balvām.
Uhlīržske Janovice
Uhlīržske Janovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Kutna Horas apriņķī.
Rakstos pirmoreiz minēta 1250. gadā. 1526. gadā pilsēta iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Basu muiža
Basu muiža vai Basi ir ciems Kuldīgas novada Gudenieku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Rīvas krastā pie autoceļa V1289 8 km no pagasta centra Gudeniekiem, 24 km no novada centra Kuldīgas un 175 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Basu muižas (Bassen) centru. Basu pilskalns ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
1152. gads
1152. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
Mežgorje
Mežgorje (krievu: Межгорье, baškīru: Межгорье) ir pilsēta Baškortostānā, Krievijas Federācijā.
Pilsēta atrodas republikas austrumu daļā, 140 km no Ufas. Sastāv no diviem 20 km viens no otra attāliem mikrorajoniem — Centrālā un Dienvidrietumu. Abas pilsētas daļas ir slēgtas apmeklējumiem, pēc pavadoņu novērojumiem tiek uzskatīts, ka tur Jamantau kalnā 1978.-2007 gados uzbūvētas bumbu patvertnes kodolkara gadījumam. Lai piesegtu šo celtniecību un rajonu no apmeklētājiem, ap pilsētu izveidots Dienvidurālu dabas rezervāts.
Filipo Brunelleski
Jaunības gadi
Dzimis 1377. gadā Florencē, Itālijā. Brunelleski bērnība ir mistērija, jo nav atrodama praktiski nekāda informācija. Ir zināms, ka viņš bija otrais no trim dēliem ģimenē un viņa tēvs bija ievērojams notārs Florencē. Brunelleski sākotnēji apmācīja par zeltkali un tēlnieku Arte della Seta ģildē. Gadsimtu mijā viņš tika iecelts par zeltkalšanas meistaru.
1401. gadā Brunelleski sacentās ar Lorenzo Ghiberti un pieciem citiem tēlniekiem par iespēju taisīt bronzas rotājumus Florences dievnama durvīm. Brunelleski šis konkurss bija īsts pagrieziena punkts viņa īsajā tēlnieka karjerā, taču uzvarēja Lorenzo.
Brunelleski vilšanās, zaudējot konkursā, varēja būt iemesls lēmumam koncentrēt savu talantu arhitektūrā, nevis tēlniecībā, bet joprojām ir pieejams pārāk maz biogrāfiskās informācijas par viņa dzīvi, lai izskaidrotu šo viņa izvēli. Viņš turpināja tēlniecību, bet arhitektūra bija dominējošais pavediens viņa profesionālajā karjerā. Tikpat neizskaidrojama ir Brunelleski pēkšņi pāreja no gotu un viduslaiku stila uz jauno klasicisma arhitektūru.
Uzskata, ka Brunelleski ietekmējās no apkārtnes, jo periodā no 1402. līdz 1404. gadam Brunelleski kopā ar savu labo draugu un tēlnieku Donatello apmeklēja Romas senās drupas.
Florences katedrāle
Florences katedrāle (Santa Maria del Fiore) tika iesākta 1296. gadā kā gotiska celtne. Itālijas pilsētu sāncensības gars radīja ideju augstākā kupola celtniecībai visā Toskānā. Līdz 1418. gadam ēkas garenjoma izbūve jau bija noteikusi balstu oktagonālo izvietojumu un augstā tambura formu, taču joprojām bija jāmeklē paša kupola konstruktīvais risinājums. Tad Filipo Brunelleski nāca klajā ar praktisku un mērķtiecīgu ideju, kurā gotiskās velvju būvniecības tradīcijas apvienojās ar Senās Romas inženiertehnisko pieredzi, kuru viņš bija ieguvis, pētot senās romiešu drupas kopā ar Donatello.
Florences katedrāle iezīmēja pāreju no gotikas uz laikmetu, kas balstījās uz novatoriskiem zinātnes un estētikas meklējumiem. Brunelleski sasniegumi lika pamatus itāļu renesansei, kuras laikā Apenīnu pussala kļuva par jaunas kultūras centru. Brunelleski savā tehniski sarežģītajā projektā apvienoja konstruktīvi patstāvīga kupola priekšrocības un astoņdaļu velves izveidi. Kupola konstrukciju atviegloja kesonu posms, bet ķieģeļu mūris, kas bija mūrēts skujiņas rakstā, un koncentriskās akmens bloku joslas ievadīja novatorisku darba metodi, kas atviegloja darbu lielā augstumā, atļaujot vairs neizmantot pagaidu karkasu.