cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahazirs bin Mohamads
Mahazirs bin Mohamads (ms, Mahathir bin Mohamad, dzimis ) ir Malaizijas politiķis, kā arī Malaizijas premjerministrs. Pirmo reizi viņš premjerministra krēslā bija no līdz, savukārt otro reizi sēdās premjerministra krēslā.
Žaklīna Buvjē
Žaklīna Buvjē ir animācijas seriāla "Simpsoni" tēls. Viņa pazīstama kā Mārdžas Simpsones māte. Vecums: 80-90 gadi. Viņa piedalās nelielā skaitā sēriju.
Žaklīna ir bezdarbniece.Māja: neliela, vienkārša māja bez garāžas pie ezera, interjers ir vecmodīgs.
Starliner Orbital Flight Test
Starliner Orbital Flight Test jeb Boeing Orbital Flight Test (OFT) bija ASV uzņēmuma Boeing kosmosa kuģa CST-100 Starliner pirmais orbitālais izmēģinājumu lidojums bezpilota režīmā. Tas tika palaists 2019. gada 20. decembrī NASA uzdevumā Commercial Crew Development programmā. Starliner bija paredzēts saslēgties ar Starptautisko kosmosa staciju, bet kosmosa kuģa programmatūras kļūmes dēļ tas tika ievadīts nepareizā orbītā. Nolaižamais aparāts uz zemes nolaidās 22. decembrī.
Šajā lidojumā tika sūtīts CST-100 Starliner nolaižamā aparāta eksemplārs SC3. Tā krava (272 kg) bija krājumi stacijas apkalpei, kā arī ar sensoriem aprīkots manekens, nosaukts par Roziju (Rosie), ietērpts Boeing izstrādātā skafandrā.
Lidojuma plāns
Starliner kosmosa kuģa palaišanai speciāli tika pielāgota raķete Atlas V bez gaisa plūsmvirža (modifikācija N22). Tās lidojuma trajektorija bija neierasta. Parasti nesējraķete (tās otrā pakāpe Centaur) derīgo kravu tieši ievada orbītā, bet Starliner gadījumā Atlas V trajektorija bija suborbitāla. Tas tika darīts tādēļ, lai samazinātu pārslodzi apkalpei gadījumā, ja notiek lidojuma avārijas pārtraukšana. Šim izmēģinājumu lidojumam avārijas glābšanas sistēma nebija aktivizēta. 31 minūtes pēc starta bija paredzēta kosmosa kuģa dzinēju 40 sekunžu iedarbināšana, kas Starliner ievadīja orbītā.
21. decembrī Starliner bija paredzēts automātiska režīmā saslēgties pie SKS Harmony modulim pievienotā adaptera PMA-2 saslēgšanās mezgla IDA-2. Pēc astoņām dienām kosmosa kuģis atvienotos no stacijas un nolaistos uz zemes.
Atšķirībā no citiem ASV izmantotajiem kosmosa kuģiem, Starliner nolaišanās notika ar izpletņiem uz sauszemes. Lai mīkstinātu triecienu pret zemi, tas īsi pirms piezemēšanās piepūta drošības spilvenus.
Lidojuma gaita
31 minūtes pēc starta nenotika plānotā kosmosa kuģa dzinēju 40 sekunžu iedarbināšana. Starliner iestata savu galveno notikumu taimeri (master event timer, MET), nolasot datus no nesējraķetes, kas sāk atskaiti no palaišanas brīža. Programmatūras kļūdas dēļ šī vērtība tika nolasīta no nepareizas vietas nesējraķetes vadības sistēmas atmiņā. Taimera 11 stundu nobīdes dēļ plānotajā laikā 12:07 UTC nenotika kosmosa kuģa orbītas paaugstināšanas manevrs. Tajā pašā laikā manevru raķešdzinēji sāka izlīdzināt kuģa stāvokli tā, it kā tas būtu plānotajā orbītā. Pēc tam, kad anomāliju pamanīja zemes operatori, tie mēģināja nodot kuģim komandas ar sakaru pavadoņu sistēmas TDRS starpniecību, bet tas sākotnēji neizdevās. Aptuveni 12:16 UTC Starliner izpildīja komandu veikt orbītas paaugstināšanas manevru. Pēc tam pusstundas laikā tika veikti vairāki manevri, līdz kosmosa kuģis sasniedza 180 x 221 km orbītu. Anomālijas izraisītā neplānotā manevrēšana noveda pie tā, ka tvertnēs bija palikuši aptuveni 75 % no degvielas daudzuma, kas nepieciešams pilnvērtīgai misijai. NASA un Boeing vadība pieņēma lēmumu atcelt tuvošanos stacijai un gatavoties nolaišanai 22. decembrī. Līdz dienas beigām orbīta bija paaugstināta līdz 241 x 265 km.
Nākamajā dienā tika izmēģināta Starliner saslēgšanās sistēmas aktivizēšana un ievilkšana, ka arī testētas citas sistēmas. 22. decembrī kosmosa kuģis veica nolaišanos. 12:23:47 UTC tika sākts 55 sekunžu bremzēšanas manevrs. 12:25:59 UTC atdalījās servisa modulis. 12:41:42 UTC nolaižamais aparāts iegāja Zemes atmosfērā. 12:58:53 UTC kapsula nosēdās Vaitsendsas raķešu poligonā Ņūmeksikā pie skrejceļa RW17/35 (koordinātas 106,420 rietumu garuma 32,952 ziemeļu platuma).
Akmeņāres
Akmeņāres ir mazciems Jēkabpils novada Zasas pagastā. Izvietojies netālu no Ziemeļsusējas upes iztekas pie autoceļa P72, 37 kilometru attālumā no novada domes Jēkabpilī un 167 kilometru attālumā no Rīgas.
Kornēlija Birkmane
'''Mg. biol. Kornēlija Birkmane''' (1925—1982) bija latviešu bioloģe, botāniķe, speciāliste ģeobotānikā, augu ģeogrāfijā, ziedaugu un paparžaugu taksonomijā, “LPSR augu noteicēja” līdzautore (1958, 1980). Augu oriģinālzīmējumu autore.
Dzīvesgājums
Botānikas laboratorijā K. Birkmane strādāja zinātņu doktores un LPSR ZA korespondētājlocekles Gali Sabardinas vadībā pie Latvijas veģetācijas kartēšanas. Viņa turpināja darbu pie "Latvijas PSR Floras". 1958. gadā kopā ar A. Pētersoni tika izdots pirmais “Latvijas PSR augu noteicējs”, grāmata, kas piedzīvoja otro izdevumu 1980. gadā un līdz šim brīdim kalpo ziedaugu un paparžaugu iepazīšanai visām sekojošām Latvijas botāniķu, dabas pētnieku un amatieru paaudzēm.
1959. gadā iznāca Kornēlijas Birkmanes un Laimas Tabakas publikācija “Latvijas PSR aizsargājamie un retie augi”. Tā bija pirmā pēckara publikācija, kas veltīta augu sugu aizsardzībai, pirmais izvērstais savvaļas augu sugu saraksts, kurām būtu nepieciešama likuma aizsardzība. Šī brošūra tāpat kā citas, kuru autore vai līdzautore ir K. Birkmane bija domātas plašam lasītāju lokam un aicināja ielūkoties dabā, atpazīt un saudzēt augus to dabiskajos biotopos. Minēsim tādas kā “Mūsu mežu retie un skaistie augi”, “Indīgie ziedaugi Latvijas PSR”, “Dekoratīvie savvaļas augu resursi un to aizsardzība”, “Latvijas PSR mūžzaļie augi” un nobeidzot — “Latvijas PSR aizsargājamās augu sugas”. Šī grāmata, kas iznāca 1973. gadā, kļuva par pamatu “LPSR Sarkanajai grāmatai” kā arī 1975. gada Ministru Padomes lēmumā iekļautajam īpaši aizsargājamo augu sugu sarakstam. K. Birkmanes raksti par Latvijas augu valsti un tās aizsardzības nozīmību regulāri publicēti "Dabas un Vēstures kalendāros” (1964, 1975, 1979) un "Dārzā un Dravā” (1970).
1973. gadā Botānikas laboratorijas vadību pārņēma Dr. biol. Laima Tabaka un K. Birkmane iesaistījās Botānikas laboratorijas pētījumos par Latvijas floru un augu sistemātiku, kā arī pētīja īpaši aizsargājamo augu sugu izplatību un dabas liegumu, piemēram, Šķaunes osa (Grebļa kalna), Kāla ezera, floru un veģetāciju. K. Birkmane sadarbībā ar Tartu universitātes un Lietuvas Botānikas institūta zinātniekiem uzsāka darbu pie Baltijas floras konspekta sagatavošanas, organizēja Baltijas botāniķu ekspedīcijas-konferences un 1. Vissavienības dabas aizsardzības skolu 1977. gada septembrī.
K. Birkmane zīmējusi augus daudziem izdevumiem, īpaši tādiem kā “Latvijas PSR flora”, “Latvijas PSR augu noteicējs”, “Latvijas PSR Sarkanā grāmata”. Lasījusi populārzinātniskas lekcijas par augu valsti un dabas aizsardzību. Kopš 1952. gada bijusi Latvijas Botāniķu biedrības biedrene un ilggadēja sekretāre.
Viņas savāktais ziedaugu un paparžaugu herbārijs glabājas LU Bioloģijas institūta Botānikas laboratorijas herbārijā (herbārija starptautiskais kods — LATV). Kornēlija Birkmane mirusi 1982. gada 2. novembrī Rīgā.
Eiropas Savienības Kohēzijas fonds
Eiropas Savienības Kohēzijas fonds (KF) ir viens no Eiropas Savienības struktūrfondiem, kas izveidots vides un transporta attīstības projektu atbalstam tajās Eiropas Savienības (ES) valstīs, kuru IKP ir zemāks par 90% no ES vidējā. 2007.–2013. gada periodā KF budžets bija 70 miljardi eiro, bet 2014.–2020. gada periodā 63,4 miljardi eiro.
KF piešķīrums Latvijai
KF piešķīrums Latvijai 2007.–2013. gada plānošanas periodā bija 1,5 miljardi eiro jeb 33,99% no kopējā ES fondu finansējuma, kas tika vadīts ar darbības programmas "Infrastruktūra un pakalpojumi" palīdzību. .
Saskaņā ar ES Padomes lēmumu par ES daudzgadu finanšu ietvaru 2014.–2020. gadam, Latvija saņēma 4,4 miljardus eiro kohēzijas politikas mērķu īstenošanai ar ES fondu (ERAF, ESF un KF) starpniecību. Šajā periodā Latvija ir ceturtā lielākā neto saņēmēja starp visām ES dalībvalstīm, un uz katru iedzīvotāju Latvija 2014.–2020. gadā no ES budžeta saņem aptuveni 3000 eiro.
KF prioritātes vides sektorā Latvijā ir ūdenssaimniecības infrastruktūra un pakalpojumi, atkritumu apsaimniekošana, vides infrastruktūras un videi draudzīgas enerģētikas veicināšana. KF prioritātes transporta jomā Latvijā Eiropas nozīmes transporta tīkla attīstība, ilgtspējīga transporta attīstība, autoceļu, pilsētas transporta, dzelzceļa, ostu un lidostu infrastruktūras attīstība.
Saskaņā ar Eiropas Komisijas publicēto priekšlikumu ES budžetam, pēc 2020. gada kohēzijas finansējums kopumā tiks samazināts par 10%, un tas paredz, ka Latvija turpinās saņemt ES Kohēzijas politikas finansējumu, bet ievērojami mazākā apjomā.
Denjels Gafords
Denjels Gafords (en; dzimis Arkanzasas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Vašingtonas "Wizards".
Karjera
Augstskolu basketbolā pārstāvēja NCAA komandu Arkanzasas Universitātes "Razorbacks".
NBA
Pēc divām sezonām augstskolu basketbolā 2019. gada NBA draftā viņu Čikāgas "Bulls" izraudzījās ar kopējo 38. numuru otrajā kārtā. "Bulls" sastāvā D. Gafords bija rezervists, spēlējot arī G Līgas komandā Windy City Bulls.
2021. gada martā D. Gafords tika aizmainīts uz Vašingtonas "Wizards" trīs komandu maiņas darījumā, kurā bija iesaistīta arī Bostonas "Celtics", bet "Wizards" atstāja Mo Vāgners. Pirmajā nepilnajā sezonā D. Gafords bija "Wizards" rezerves centra spēlētājs, taču ar otrās sezonas sākumu nostiprinājās komandas starta pieciniekā.
2021. gada 18. oktobrī D. Gafords noslēdza trīs gadu līgumu ar "Wizards", kura ietvaros paredzēts 40,2 miljonu dolāru liels atalgojums. 2022. gada aprīlī aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūstot 24 punktus uzvarā pār Minesotas "Timberwolves" (132—114).
Gads pirms kara
"Gads pirms kara" ir 2021. gada Latvijas, Lietuvas un Čehijas vēsturiska filma, kuras režisors un scenārija autors ir Dāvis Sīmanis jaunākais. Filmā attēloti 1913. gada notikumi un tajā parādīta viena no noslēpumainākajām latviešu personībām — anarhists Pēteris Mālderis (Pēteris Krāsotājs, kurš pats uzdevies arī par Pēteri Pjatkovu un Pēteri Šternu, īstajā vārdā Pēteris Pīlēns), un kurš pasaules vēstures skatuvē spilgti parādījies divdesmitā gadsimta pirmajās desmitgadēs Londonā.
Filmēšanas gaita
2018. gada aprīlī Nacionālais kino centrs konkursa rezultātā, starp citiem pretendentiem, nolēma piešķirt finansējumu Dāvja Sīmaņa projektam "Gads pirms kara". Spēlfilmas pirmais budžeta piešķīrums ir 244 600 eiro apmērā. Filmas scenārija autors Dāvis Sīmanis vienā no intervijām norādīja, ka kinodarba pamatā ir sazvērestības intriga, ko galvenais "Gads pirms kara" tēls Pēteris Mālderis cenšas atrisināt. Trauksmainā 1913. gada notikumi, kas kļūst par Pētera dzīves pieredzi, un vienlaikus ir reālu vēstures notikumu atveids, nosaka dažādu pazīstamu vēsturisku personību klātbūtni filmā. 1913. gadā, īsi pirms Pirmā pasaules kara sākuma galvenā tēla dzīvē vēsturiskie personāži un notikumi sajaucas sirreāli traģikomiskā Eiropas paralēlās vēstures interpretācijā un stāstā par vecās kultūras bojāeju.
Filmas "Gads pirms kara" filmēšanas pirmais cikls iesākās 2019. gadā, īpaši izvēlētās filmēšanas vietās  — Pļaviņu novadā, Vecrīgā, Talsu pilsētā, Aizkraukles un Jaunjelgavas novados.
2019. gada sākumā pirmās epizodes tika uzņemtas pie Pļaviņām (dolomīta karjera teritorijā, Daugavas krastos), kur filmētas ainas ar sniega laukiem, savukārt nākamajās dienās Rīgas pilsētā tapuši kadri, kuros galvenais varonis slēpjas no žandarmiem, uzduras boļševikiem un bēru procesijai. Ziemas ainu filmēšana turpinājās Talsos, Jaunjelgavā un Aizkrauklē. Viena no komplicētākajām filmas ainām — nepārtraukts kadrs vairāku minūšu garumā 2019. gadā tika filmēts pie Talsu ezera. Lai nodotu "Gads pirms kara" skatītājiem maksimāli autentisku vizuālu vēstījumu, iepriekš ezerā tika izzāģēti ledus kluči, kādus 1913. gadā izmantoja noliktavu saldētavās, horeogrāfiju studēja gan aktieri, gan masu skatu dalībnieki, gan arī ūdenslīdējs.
Vēsturiskā precizitāte
Filmas autori atzina, ka pilnīgi precīzi atainot vēsturiskos faktus nebūs iespējams. Faktoloģisko materiālu par latviešu anarhistu Pēteri Mālderi sniedz Filipa Rufa grāmata "Pa stāvu liesmu debesīs: Nenotveramā latviešu anarhista Pētera Māldera laiks un dzīve", literārā formātā Pētera Māldera tēls kā "antivaroņa" prototips atspoguļots arī Žorža Simenona romānā "Pēteris Latvietis". Kontekstuāls vēsturisks skatījums uz filmā atainoto laikmetu atspoguļots Floriana Iljesa grāmatā "1913. Gads pirms kara".
Peters Mahajdīks
Peters Mahajdīks (sk, dzimis 1961. gada 1. jūnijā Bratislavā) ir mūsdienu slovāku komponists, skaņu un vizuālais mākslinieks, kurš kopš 1992. gada dzīvo Berlīnē. Mahajdīks ir komponējis mūziku gandrīz visos žanros, tostarp orķestrim, korim, kamermūziku, solo instrumentam, klavierēm un ērģelēm, kā arī liturģiskos darbus un himnas.
Gija Kančeli
Gija Kančeli (ka, Gia Qantscheli, dzimis, miris ) bija padomju un Gruzijas komponists, pianists un pedagogs, Gruzijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1980), PSRS Tautas skatuves mākslinieks (1988), PSRS Valsts prēmijas laureāts (1976).
Biogrāfija
Kančeli piedzima 1935. gada 10. augustā Tiflisā, nopelniem bagāta ārsta ģimenē. 1959. gadā absolvēja Tbilisi Valsts universitātes ģeoloģijas fakultāti, bet 1963. gada — Tbilisi Valsts konservatoriju.
Kančeli rakstījis simfonisko, vokāli simfonisko mūziku un kamermūziku. Divdesmit gadus bijis Tbilisi Šotas Rustaveli teātra mūzikas direktors, sadarbojies ar pazīstamo gruzīnu režisoru Robertu Sturuu, radījis mūziku apmēram 50 izrādēm. Sarakstījis mūziku arī apmēram 60 filmām, tai skaitā vairākām plaši pazīstamām Padomju Savienības laikā uzņemtām kinofilmām, piemēram, "Mimino" (1977). Par mūziku filmai “Kin-dza-dza” (1986) saņēmis Krievijas kinomākslas akadēmijas balvu "Nika".
Kančeli miris 2019. gada 2. oktobrī savā dzimtajā pilsētā Tbilisi.
Eikava
Eikava ir ciems Jēkabpils novada Zasas pagastā. Atrodas 36 kilometru attālumā no novada domes Jēkabpilī un 166 kilometru attālumā no Rīgas.
Narvas kauja (1944)
1944. gada kaujas pie Narvas bija vairākas lielkaujas Otrā pasaules kara Austrumu frontē pie Narvas no 1944. gada 2. februāra līdz 26. jūlijam starp Sarkanās armijas Ļeņingradas frontes armijām un Vērmahta armijas grupu "Narva". Kaujās krita vai pazuda bez vēsts aptuveni 14 000 Lielvācijas un apmēram 100 000 PSRS karavīru.
Norise
1944. gada februāra sākumā PSRS 2. triecienarmijas daļas vairākās vietās forsēja Narvas upi un tās rietumu krastā izveidoja placdarmus Narvas ielenkšanai. Tomēr Vērmahta armijas grupa "Narva" kopā ar vācu Nordland un igauņu ieroču SS divīzijām, kā arī dāņu, norvēģu un nīderlandiešu ieroču SS vienībām iznīcināja placdarmus un stabilizēja fronti līdz vasaras vidum. 25. jūlijā Vācijas bruņotie spēki atstāja Narvu un atkāpās uz Tanenbergas aizsardzības līniju, kas bija izbūvēta 16 km uz austrumiem no Narvas. Tur notika divas lielkaujas 1944. gada 25.–31. jūlijā un 2.–10. augustā.
Kārlis Lēle
Kārlis Georgs Lēle (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Lehle startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas komandas Ludwigshafener Ruder Verein dalībniekiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu startējot otrajā fināla braucienā.
Acu zobs (filma)
"Acu zobs" (gr; Kynodontas) ir 2009. gada Grieķijas psiholoģiskas drāmas filma, kuras režisors ir Jorgs Lantims. Filmā galvenās lomas atveido Krists Stergioglu, Mišela Velija, Angeliki Papolia, Marija Coni un Krists Pasalis.
Filma ir par māti un tēvu, kuri savus trīs bērnus iesloga un audzina nožogotā ēkā. Bērniem nav zināšanu par ārpasauli; viņu vecāki saka, ka viņi būs gatavi doties prom, kad zaudēs savu acu zobu.
Svētā brieža nogalināšana
"Svētā brieža nogalināšana" (en) ir 2017. gada Īrijas un Apvienotās Karalistes psiholoģiska šausmu trillera filma, kuras režisors ir Jorgs Lantims. Filmā galvenās lomas atveido Kolins Ferels, Nikola Kidmena, Berijs Keogans, Refija Kesidija, Sanijs Saldžiks, Ališija Silverstone un Bils Kemps. Filmas stāsts ir balstīts uz sengrieķu dramaturga Eiripīda traģēdijas "Ifigēnija Aulidā".
Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma ieguva kinofestivāla balvu par labāko scenāriju. Filma ieguva pozitīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 7 miljonus ASV dolāru.
Suela Mehilli
Suela Mehilli (sq; dzimusi ) ir Albānijas kalnu slēpotāja.
Pārstāvējusi Albāniju divās ziemas olimpiskajās spēlēs. Viņa ir pirmā Albānijas sieviete, kas piedalījusies ziemas olimpiādē. 2014. gada olimpiskajās spēlēs, izcīnot 60. vietu milzu slalomā, viņa bija veiksmīgākā Albānijas pārstāve. Savukārt 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs viņa bija Albānijas delegācijas karognesēja olimpiādes atklāšanas ceremonijā, bet milzu slalomā finišēja 53. vietā.
Galerija ALMA
Alma Galerija ir laikmetīgās mākslas galerija, kuru 2005. gadā dibināja latviešu galeriste Astrīda Riņķe un Ilva Krišāne.
Galerija pārstāv latviešu laikmetīgās mākslas pārstāvjus: Ēriku Apaļo, Andri Breži, Māru Brīveri, Kristiānu Dimiteri, Krišu Salmani, Ivaru Drulli, Viku Ekstu, Kristianu Fuksu, Ernestu Kļaviņu un Zani Tuču.
Rūpniecības iela 1
Galerija tika dibināta 2005. gada 14. maijā jūgendstila ēkā, Rūpniecības ielā 1, Rīgā.
Tērbatas iela 64
Kopš 2017. gada šeit notikušas sekojošas izstādes: GolfClayderman izstāde "Video salons" (2018), Elzas Sīles izstāde "A decent little hike on roads rural and dangerous, plus ugly" (2018), Sarmītes Māliņas izstāde "Asaras" (2018), kā arī izdevniecības "Neputns" monogrāfijas grāmatas par Sarmīti Māliņu atklāšana un pavadoša izstāde (2020), Zanes Tučas izstāde „...Bet cilvēks nekad nespēj būt pietiekami kluss" (2018), Ernesta Kļaviņa izstāde “Iedvesmojošas rindas” (2019), Mārtiņa Ratnika izstāde “Visi satelīti reiz sadegs” (2019), Kristas un Reiņa Dzudzilo izstāde “Alma mater” (2020), Kristiānas Dimiteres izstāde "WOOF—WOOF!" (2020), Kriša Salmaņa izstāde "Konstrukcija" (2021), Vikas Ekstas izstāde "Zvaigznīte" (2021), starpdiscilpionārā interneta radio projekta "Tīrkultūra" skaņu instalācija "Negaidīto avotu audio galerija" (2021), modes dueta MAREUNROL’S pirmā galerijas izstāde “Zīda odere, kam vienā malā atirusi vīle” (2022), Kristiana Fuksa izstāde "Istaba nr. 5" (2022), Ērika Apaļā izstāde (2022) un Andra Brežes izstāde (2022).
Projekti ārpus galerijas
Alma Galerija piedalījusies "Artissima" (2016), "ArtBrussels" (2015), "ArtBerlin", "Art Cologne" (2018), "ARCOmadrid", "START Art Fair" (2015) "Artvilnius" (2012, 2018), "VIENNAFAIR" (2012) un NADA Miami 2022 mākslas mesēs.
Latvijas Nacionālais mākslas muzejs 2020. gadā sadarbībā ar Alma Galeriju izveidoja Ērika Apaļā personālizstādi "Ģimene".
2021. gadā Alma Galerija izveidoja grupas izstādi Padures muižā.
Hermanis Vilkers
Hermanis Vilkers (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta un bronzas medaļas ieguvējs.
Vilkers ir startējis divās vasaras olimpiskajās spēlēs — 1900. gadā un 1912. gadā. Abās šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnās. Olimpiskajās spēlēs viņš bija Vācijas airētāju komandas Ludwigshafener Ruderverein dalībnieks. 1900. gadā viņš šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu, savukārt 1912. gadā viņš disciplīnā ieguva zelta medaļu.
Francis Krēverats
Francis Krēverats (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Krēverats startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas airētāju komandas Ludwigshafener Ruder Verein stūrmanis. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu startējot otrajā fināla braucienā.
Ueļkaļa
Ciemu 1922. gadā dibinājuši no Čapļina raga izceļojušie eskimosi. 2. pasaules kara laikā ciems bija viena no pieturvietām Aļaskas—Sibīrijas (Alsib) lidmašīnu pārdzīšanas maršrutā no ASV uz PSRS Eiropas daļu — Ueļkaļa bija pirmā pieturvieta maršruta PSRS daļā. Līdz 2000. gadu sākumam līdzās ciemam bija stacionētas vairākas bruņoto spēku apakšvienības, tajā skaitā troposfēras radioreleju stacija. Ciemā ir skola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, sporta komplekss, pasts, veikals, maizes ceptuve. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības.
Latvijas Universitātes Latviešu valodas institūts
Vēsture
Par savu priekšteci Latvijas Universitātes Latviešu valodas institūts uzskata 1935. gada 1. decembrī dibināto Latviešu valodas krātuvi (1935–1944), ko atdalīja no Latviešu folkloras krātuves, turpinot tajā uzsākto vietvārdu un izlokšņu parādību materiālu vākšanu. Pēc Latvijas padomju okupācijas 1945. gadā to pārdēvēja par LVU Latvijas PSR Latviešu valodas un literatūras institūtu un 1946. gadā iekļāva Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas sastāvā kā Valodas un literatūras institūtu. Sākotnēji LZA Valodas un literatūras institūtā bija divas galvenās daļas: Literatūras daļa, ko vadīja tā direktors Andrejs Upīts, un Valodas daļa, ko vadīja Jānis Endzelīns. 1953. gadā Valodas daļu sadalīja divās struktūrvienībās: Vārdnīcu sektorā (vadītājs J. Endzelīns), kura uzdevumos ietilpa modernās valodas vārdnīcas, vietvārdu vārdnīcas un izlokšņu vārdnīcu sastādīšana, un Gramatikas sektorā, kurā analizēja latviešu valodas uzbūvi sinhronā skatījumā. Iesaistoties 1976. gadā Atlas Linguarum Europae izstrādē, tika savākti latviešu valodas izlokšņu materiāli no 38 izloksnēm.
Atmodas kustības laikā institūta direktora vietniece zinātniskajā darbā Aina Blinkena 1988. gada 30. augustā publicēja plašu rakstu “Par latviešu valodas statusu — esošo un vēlamo”, ievērojot publikācijās, diskusijās un iedzīvotāju vēstulēs pausto tautas gribu, Latvijas PSR Augstākā padome 1988. gada 6. oktobrī pieņēma lēmumu par valsts valodas statusa piešķiršanu latviešu valodai Latvijā.
1992. gadā to pārdēvēja par LZA Latviešu valodas institūtu, 1998. gadā institūts tika integrēts Latvijas Universitātē kā patstāvīga juridiska persona, 2006. gada 1. aprīlī to pārveidoja par Latvijas Universitātes aģentūru, bet 2015. gadā par Latvijas Universitātes pamatstruktūrvienību.
Robežu iela (Viesīte)
Robežu iela ir viena no Viesītes pilsētas vēturiskās daļas ielām. Tā ir vistālāk ziemeļos esošā iela pilsētas teritorijā. Iela klāta ar asfalta segumu. Kā norāda tās nosaukums, pa ielu iet robeža starp Viesītes pilsētu un Viesītes pagastu. Šajā vietā pilsētas robeža un ielas nosaukums nav mainījies kopš Viesītes pilsētas dibināšanas 1928. gadā. Ielas garums ir 450 m un tajā ir 10 apbūvētas zemes vienības ar piešķirto numerāciju, kas visas izvietotas ielas dienvidu pusē. . Ielas ziemeļu daļā atrodas vēsturiskā Stauģu zeme pagasta teritorijā, tāpēc īpašumiem piešķirti mājvārdi. Interesanti, ka Robežu ielas adrese piešķirta arī estrādei Mīlestības saliņā, kas atrodas samērā tālu no ielas trases un to nošķir purvains mežs. Iela turpinās kā vietējās nozīmes autoceļš V806 Viesīte—Mucenieki.
Zvaigznes pusdienlaikā
"Zvaigznes pusdienlaikā" (en) ir 2022. gada Francijas romantiska trillera filma, kuras režisore ir Klēra Denī. Filmā galvenās lomas atveido Mārgarita Kvellija, Džo Elvins, Befijs Safdijs, Denijs Ramiress un Džons Reilijs. Filma balstīta uz Denisa Džonsona 1986. gada romānu The Stars at Noon.
Filma stāsta par jaunu amerikāņu žurnālisti, kas ir iestrēgusi Nikaragvā, COVID-19 pandēmijas laikā, iemīlas noslēpumainā anglī, kas var būt vienīgā viņas iespēja izbēgt no valsts. Viņa drīz saprot, ka viņam var draudēt vēl lielākas briesmas nekā viņai.
Filmas Stars at Noon pirmizrāde notika 75. Kannu kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta palmas zaru. Filma saņēma festivāla Grand Prix balvu. Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Drustāni
Drustāni ir ciems Jēkabpils novada Zasas pagastā. Atrodas 36 kilometru attālumā no novada domes Jēkabpilī un 166 kilometru attālumā no Rīgas.
Černobiļa (miniseriāls)
Černobiļa ir piecu sēriju britu-amerikāņu vēsturiskās drāmas žanra televīzijas miniseriāls. Tā scenārija autors ir Kreigs Mezins, bet režisors Johans Renks. Seriālā attēlota 1986. gada aprīlī notikusī Čornobiļas AES katastrofa un tās likvidācijas darbi.
Galvenās lomas tēlo Džareds Heriss, Stellans Skašgords un Emilija Votsone.
Seriāls tika filmēts 2018. gadā Lietuvā un Ukrainā. Pripjatas ainas filmētas Viļņas Fabijonišķes mikrorajonā, kurā saglabājusies autentiska padomju atmosfēra. Atomelektrostacijas ainas filmētas Ignalinas AES, Visaginā, kas ir vizuāli līdzīga Čornobiļas AES. Ukrainā filmētas maznozīmīgākas ainas. Seriāla filmēšana notika 16 nedēļu garumā.
Atbilstība reālajiem notikumiem
Miniseriāls lielā mērā balstīts uz Pripjatas iedzīvotāju atmiņām, kas parādītas Nobela prēmijas laureātes literatūrā baltkrievu rakstnieces Svetlanas Aļeksijevičas grāmatā "Černobiļa. Lūgšana" («Чернобыльская молитва. Хроника будущего», 1997). Piemēram, no grāmatas miniseriālā pilnībā iekļauta sižeta līnija par ugunsdzēsēju Vasīliju Ignatenko un viņa sievu Ludmilu. Rakstniece notikumus aprakstījusi, balstoties uz savām sarunām ar Ludmilu. Filmā notikumi un galvenie varoņi (izņemot baltkrievu kodolfiziķi Uļjanu Homjuku, kas ir izdomāts tēls) parādīti visai precīzi, lai arī var atrast nelielas atšķirības. Piemēram, epizode ar trim brīvprātīgajiem kodolstacijas darbiniekiem, kas riskē ar dzīvību, lai atvērtu ūdenstvertņu vārstus. Patiesībā darbinieki nebija brīvprātīgie, bet tika nozīmēti, un viņi paveica savu darbu ātri un strādāja ne tik dramatiskos apstākļos, kā filmā. Filmā parādītais augstais ūdens līmenis vietā, kur bija jāveic vārstu atgriešana, nebija tik dziļš.
Apbalvojumi
Miniseriāls ieguva augstu novērtējumu. Tas apbalvots ar Zelta globusa balvu kategorijā "Labākais televīzijas miniseriāls vai televīzijas filma". Zelta globusa Balvu ieguva arī Stellans Skašgords kā labākais otrā plāna aktieris televīzijas seriālā, miniseriālā vai filmā. Tika iegūtas arī 10 Emmy balvas (tai skaitā, par labāko miniseriālu), kā arī divas BAFTA televīzijas balvas (labākais miniseriāls un labākais aktieris — Džareds Heriss).
Dominikānas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Dominikānas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši medaļas.
Līdz šim Dominikāna olimpiskajās spēlēs ir ieguvusi 7 medaļas, visas vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmo medaļu Dominikāna izcīnīja 1984. gada Losandželosas spēlēs. Kopš 2004. gada Atēnu spēlēm tā ir izcīnījusi olimpiskās medaļas katrās nākamajās vasaras spēlēs. Visvairāk medaļu — 3 medaļas — ir izcīnītas vieglatlētikā. Ar medaļām bagātākais Dominikānas sportists ir vieglatlēts Felikss Sančess, kurš izcīnījis divas zelta medaļas.
Metro Boomin
Lelands Tailers Veins (dzimis 1993. gada 16. septembrī), profesionāli pazīstams kā Metro Boomin, ir amerikāņu ierakstu producents. Viņš ir pazīstams ar savu tumšo producēšanas stilu un tā ietekmi uz mūsdienu hip hopu un trap mūziku.
Uzaudzis Sentluisā, Veins savu mūzikas karjeru sāka kā producents 2009. gadā, 16 gadu vecumā; viņš pārcēlās uz Atlantu, lai 2011. gadā apmeklētu Morhausas koledžu, un turpināja plaši sadarboties ar Atlantā dzīvojošiem māksliniekiem Young Thug, Future, 21 Savage, Gucci Mane un Migos. Veins guva populārus panākumus pēc tam, kad producēja iLoveMakonnen un Drake dziesmu "Tuesday", kas sasniedza 12. vietu ASV Billboard Hot 100. Pēc tam Veins producēja ASV top 20 singlus "Jumpman" (Drake un Future) un "Low Life" (Future. un The Weeknd), pirms pirmo reizi ieguva savu pirmo vietu topā ar Migos dziesmu "Bad and Boujee". Viņam sekoja Post Malone "Congratulations", Kodak Black "Tunnel Vision", Future "Mask Off", 21 Savage "Bank Account" un viņa otrais ASV pirmais numurs — The Weeknd dziesma "Heartless".
Veins izlaida kopdarbus Savage Mode (2016) un Savage Mode II (2020) ar 21 Savage, DropTopWop (2017) ar Gucci Mane, Perfect Timing (2017) ar NAV, Double or Nothing (2017) ar Big Sean. Veina debijas studijas albums Not All Heroes Wear Capes (2018) debitēja ASV Billboard 200 pirmajā vietā. Savu otro albumu Heroes & Villains viņš izdeva 2022. gadā.
Marijas pils
Marijas pils ir Bartolomeo Rastrelli projektēta 18. gadsimta pils Ukrainas galvaspilsētā Kijivā, blakus Augstākās Radas ēkai. Ukrainas prezidenta ceremoniālā rezidence.
Pils celtniecību 1744. gadā pavēlēja sākt cariene Elizabete Petrovna. 1752. gadā pēc Bartolomeo Rastrelli projekta to uzcēla arhitekts Ivans Mičurins. Pirmais Krievijas monarhs, kurš apmeklēja pili, bija cariene Katrīna Lielā, kura 1787. gadā pilī uzņēma venecuēliešu līderi Fransisko Mirandu. 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā pilī rezidēja Kijevas ģenerālgubernators. 19. gadsimta sākumā pils vairākkārt dega. 1870. gadā pēc imperatora Aleksandra II rīkojuma pili atjaunoja un nosauca imperatores Marijas Aleksandrovnas vārdā. Pirmā pasaules kara laikā, līdz pat monarhijas krišanai, pilī dzīvoja Nikolaja II māte Marija Fjodorovna.
Krievijas pilsoņu kara laikā pilī tika ierīkots kara štābs. Vēlāk tajā ierīkoja lauksaimniecības skolu, bet vēl pēc tam pilī ierīkoja muzeju. Pils cieta Otrā pasaules kara laikā, tomēr četrdesmito gadu beigās tika atjaunota. 20. gadsimta astoņdesmitajos gados tā tika restaurēta. No 2007. gada tā tika rekonstruēta vēlreiz, līdz 2018. gada sākumā kļuva par Ukrainas prezidenta rezidenci.
Ļeņinogorska
Ļeņinogorska (krievu un tt) ir pilsēta Tatarstānā Krievijas Federācijā. Ļeņinogorskas rajona administratīvais centrs. Atrodas Buguļmas-Belebejas augstienes ziemeļos. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 62,0 tūkstoši iedzīvotāju. Apdzīvotā vieta sākotnēji kā ciems ar nosaukumu Novaja Pismjanka (Новая Письмянка, Яна-Писмен) dibināta 1705. gadā. 1955. gadā Novaja Pismjanka ieguva pilsētas tiesības un tika pārdēvēta par Ļeņinogorsku. Ļeņingorska ir naftas un dabasgāzes pārstrādes vieta.
Ahmadiji
Ahmadiju musulmaņu kopiena (ar, al-Jamā'ah al-Islāmiyyah al-Aḥmadiyyah, ur) ir globāla musulmaņu kustība. To 1889. gadā izveidoja Britu Indijā, Pendžābā, dzīvojošais Mirza Gulāms Ahmads, kurš pats sevi pasludināja par dievišķi apsolīto mahdī (mesiju), kuru musulmaņi gaidīja, lai mierīgā ceļā panāktu islāma triumfu. Viņš apgalvoja, ka iemieso arī citu lielo reliģiju eshatoloģiskās figūras, piemēram, Višnu un Jēzu Kristu. Kustība ir zināma arī kā Ahmada musulmaņi vai vienkārši ahmadi.
Lielākā daļa no ahmadijiem dzīvo Pakistānā. 1970. gados Pakistānā ahmadiji tika atzīta par nemusulmaņu kopienu un viņiem tika aizliegts saukties par musulmaņiem.
Ana de Armasa
Ana Selija de Armasa Kaso (es, dzimusi ) ir kubiešu izcelsmes aktrise.
Dzimusi Kubā, 18 gadu vecumā pārcēlusies uz Madridi, Spāniju, kur no 2007. līdz 2010. gadam viņa piedalījās populārā pusaudžu seriālā El Internado. Vēlāk pārcēlusies uz Losandželosu, ASV, kur viņa piedalījās angļu valodas filmās "Tuk-tuk" (Knock Knock, 2015), "Kara suņi" (2016) un Hands of Stone (2016). Starptautisku atpazīstamību ieguvusi ar lomu Denī Vilnēva zinātniskās fantastikas filmu "Pa asmeni skrejošais 2049" (2017). Ieguvusi Zelta globusa balvu kā labākā aktrise komēdijā vai mūziklā par filmu "Uz nažiem" (2019). Piedalījusies arī filmās "Spiegu tīkls" (2019), "Nav laiks mirt" (2021), The Gray Man (2022) un "Blondīne" (2022).
Gājienu kubi
Gājienu kubi ir datorgrafikas algoritms, kas publicēts 1987. gadā SIGGRAPH, lai izdalītu poligonālo sietu no trīsdimensiju diskrēta skalāra lauka (dažreiz to sauc par vokseli). Šī algoritma pielietojumi galvenokārt attiecas uz medicīnisku vajadzību vizualizāciju, piemēram, CT un MRT skenēšanas datu attēliem un īpašiem efektiem vai 3-D modelēšanu. Analogisku divdimensiju metodi sauc par maršruta kvadrātu algoritmu.
Vēsture
Algoritmu izstrādāja William E. Lorensen un Harvey E. Cline, veicot pētījumus General Electric. General Electric viņi strādāja, lai efektīvi vizualizētu datus no CT un MRI ierīcēm.
Algoritma priekšnoteikums ir ieejas tilpuma sadalīšana atsevišķā kubu komplektā. Pieņemot lineāro rekonstrukcijas filtrēšanu, katru kubu, kas satur kādu no konkrētās izovirsmas daļas, var viegli identificēt, jo parauga vērtībām kubu virsotnēs jāatbilst mērķa izovirsmas vērtībai.
Saļska
Saļska (ru) ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabala dienvidos. Tā ir Saļskas rajona administratīvais centrs. Atrodas 180 km uz dienvidaustrumiem no Rostovas pie Donas, Saļskas stepē. 2018. gadā Saļskā dzīvoja 57,6 tūkstoši iedzīvotāju. Apdzīvotā vieta kā Torgovaja, vēlāk Torgovija (Торговый), dibināta 1830. gadā. 1926. gadā tika piešķirtas pilsētas tiesības un nosaukums mainīts uz Saļska. Pilsētā atrodas dzelzceļa mezgls, kas savieno Rostovu pie Donas, Volgogradu un Krasnodaru.
Gājienu kubi
Vēsture
Pirmā publicētā algoritma versija izmantoja rotācijas un atstarojošo simetriju, kā arī parakstīja izmaiņas, lai izveidotu tabulu ar 15 unikāliem gadījumiem. Tomēr, ņemot vērā neskaidrības attiecībā uz interpolanta trilīro uzvedību kubu virsotnēs un interjerā, no Maring Cubes iegūtās acis parādīja pārtraukumus un topoloģiskus jautājumus. Ņemot vērā režģa kubu, rodas sejas neskaidrības, kad tā virsotnes virsotnēm ir mainīgas zīmes. Tas nozīmē, ka viena diagonālā virsotne šajā sejā ir pozitīva un otrās virsotnes ir negatīvas. Šajā gadījumā sejas virsotņu pazīmes ir nepietiekamas, lai noteiktu pareizo veidu, kā izlīdzināt izovirsmu. Līdzīgi rodas arī iekšējās neskaidrības, kad kubu virsotņu pazīmes nav pietiekamas, lai noteiktu pareizo virsmas trijstūri, t.i., kad vairākas triangulācijas ir iespējamas vienai un tai pašai kuba konfigurācijai.
Algoritms
Algoritms iziet caur skalāra lauku, tajā pašā laikā ņemot astoņas kaimiņu vietas (tādējādi veidojot iedomātu kubu), pēc tam nosakot poligonu (-us), kas vajadzīgs, lai attēlotu to izoskopas daļu, kas iet caur šo kubu. Pēc tam atsevišķi poligoni tiek sapludināti vēlamajā virsmā.
Tas tiek darīts, izveidojot indeksu iepriekš aprēķinātam masīvam 256 iespējamās daudzstūra konfigurācijās (2 8 = 256) kubā, apstrādājot katru no 8 skalārām vērtībām. Ja skalārā vērtība ir lielāka par izo vērtību (t.i., tā ir virsmas iekšpusē), tad atbilstošais bits tiek iestatīts uz vienu, bet, ja tas ir zemāks (ārpus), tas tiek iestatīts uz nulli. Galīgā vērtība pēc visu astoņu skalāru pārbaudīšanas ir faktiskais daudzstūra indeksu masas indekss.
Visbeidzot, katra radīto poligonu virsotne tiek novietota atbilstošajā pozīcijā pa kuba malu, lineāri interpolējot divas skalas vērtības, kas ir savienotas ar šo malu.
Patenta jautājumi
Algoritma ieviešana tika patentēta kā ASV patents Nr. 4 710 876. Patents savu darbību beidza 2005. gadā un šobrīd šo algoritmu bez jabkdās atlīdzībs viņa veidotājiem, ir iespējams izmantot visiem cilvēkiem. (December 1, 1987 )
Dominikānas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Dominikānas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Dominikāna līdz šim ir piedalījusies tikai vasaras olimpiskajās spēlēs (kopš 1964. gada).
Athena (filma)
Athena ir 2022. gada Francijas asa sižeta drāmas filma, kuras režisors ir Romēns Gavrs. Filmā galvenās lomas atveido Danī Bensalā un Antonī Bužons.
Dažas stundas pēc jaunākā brāļa nāves neizskaidrojamos apstākļos, trīs brāļu dzīves pārvēršas haosā.
Filma Athena pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā, kur tā sacentās par Zelta lauvas balvu. No filma pieejama straumēšanas servisā Netflix. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, slavējot aktierspēli, mūziku, režiju un tehnisko sniegumu.
Kresta līcis
Kresta līcis (ru — ‘krusta līcis’; ckt — ‘izliekums’; ess — ‘līcis’) ir Beringa jūras Anadiras līča daļa tā ziemeļos. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Iviltinas rajonā. Austrumos līci norobežo Čukču pussala, dienvidu robeža tiek vilkta no Mēskina raga austrumos līdz Ueļkaļas ragam rietumos. Krasti lielākoties krauji, krastos pārpurvota tundra, ziemeļos — kalnu tundra. Līcim vairāki lieli atzari, galvenie no kuriem ir Kengiņina, Eteļkujima un Egvekinotas līči ziemeļdaļā. Ietek vairākas nelielas upes.
Pirmais no eiropiešiem līci apmeklēja Semjons Dežņovs 1648. gadā. Tagadējo nosaukumu līcim piešķīra Vitusa Beringa ekspedīcija 1728. gadā par godu Svētā Krusta dienai. Krasti mazapdzīvoti, vienīgās pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Egvekinota, Koņergina un Ueļkaļa.
Rīgas Celtniecības koledža
Rīgas Celtniecības koledža ir mācību iestāde, kas atrodas Gaiziņa ielā 3 Rīgā. Ēka celta neoklasicisma stilā 1910. — 1912. gadā, arhitekti Nikolajs Nords, Reinholds Georgs Šmēlings.
Augstākā izglītība
RCK studentiem ir iespēja piedalīties dažādos interešu izglītības pulciņos: tautas deju kolektīvā (TDK) „Austris”, jauktajā korī „Spāre”, dramatiskajā kolektīvā, foto pulciņā, sporta sekcijās, kur var izvēlēties basketbolu, volejbolu, galda tenisu, atlētisko vingrošanu.
Vēsture
1872. gada rudenī izveidoja Jauno Rīgas Amatnieku skolu jeb Rīgas Amatnieku biedrības amatu skolu (Gewerbeschule des Rigaer Gewerbe-Vereins). 1876. gadā pēc arhitekta Felsko projekta uzcēla tagadējās Rīgas Centra Daiļamatniecības pamatskolas ēku Aspazijas bulvārī 34. 1882. gadā Amatnieku skolas direktora amatā O. Pēlhava vietā stājās arhitekts Heinrihs Baks, kurš pirms tam darbojās kā skolotājs Berlīnes Amatnieku skolā. 1888. gadā Rīgas amatnieku biedrības mācību komisija par nākamo direktoru ievēlēja ilggadējo Amatnieku skolas skolotāju arhitektu Maksi Šervinski. 1890. gados skolas direktors B. Klarks devās komandējumos uz citām valstīm, lai iepazītos ar Amatnieku skolai radniecīgām mācību iestādēm, mācību programmām, mācību līdzekļiem, mācību pasniegšanu utt. Pamatojoties uz ārzemēs gūtiem novērojumiem, kā arī uz vairāk nekā 40 gadus ilgajā skolas darbā iegūtajām atziņām, B. Klarks izstrādāja Rīgas pilsētas amatnieku skolas programmu un statūtus. 1906./1907. mācību gadā speciālās klases reorganizēja un pārvērta par kursiem, kur katrs skolēns varēja mācīties tikai tos priekšmetus, kas viņa specialitātei bija visvairāk vajadzīgi. Tika ieviesti arī jauni priekšmeti, piemērām, algebra, trigonometrija, mehānika, elektrotehnika. 1906. gadā skolā mācījās 708 skolēni.
1912. gadā to pārņēma Rīgas pašvaldība, izveidojot Rīgas pilsētas Amatnieku skolu Gaiziņa ielā 3, 1913. gadā tajā darbojās četras sagatavošanas kursi (ar 15 paralēliem kursiem) un trīs speciālie kursi (ar četriem paralēliem kursiem). 1914./15. mācību gadā bija 1560 skolēnu, kas apguva šādas specialitātes: atslēdznieks, metāla (zelta, sudraba, vara) kalējs, virpotājs, gravieris, krāsotājs, tapsētājs, stiklinieks, būvtehniķis, skulptors, grāmatsējējs, tipogrāfs, litogrāfs, fotogrāfs, kantorists, kurpnieks. Skolā strādāja ap 60 skolotāju. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Amatnieku skolu evakuēja uz Maskavu,
1920. gada februārī skola atjaunoja savu darbību, 1926. gadā pārdēvēja par Rīgas pilsētas Amatnieku skolu-tehnikumu Gaiziņa ielā 3. Pie Rīgas Amatnieku skolas — tehnikuma darbojās arī trīsgadīgā Amatnieku skola ar būvniecības, elektrotehnikas, mehānikas, drēbnieku un tekstila nodaļām, pēc I pakāpes programmām darbojās divas sagatavošanas klases un trīs speciālie kursi, kuros sagatavoja audzēkņus skolas nākamajai pakāpei — tehnikumam. 1937. mācību gadā tehnikumā darbojās būvniecības, elektrotehnikas un mehānikas nodaļas, kur piecos mācību gados audzēkņi apguva arī speciālos mācību priekšmetus — augstāko matemātiku, analītisko ģeometriju, zīmēšanu, pretestības mācību, statiku, elektrotehniku, ēku vēdināšanu un apsildīšanu, ūdensvadus un kanalizāciju, signalizāciju.
Latvijas PSR laikā 1946. gadā nodibināja Rīgas Būvniecības tehnikumu Kr. Valdemāra ielā 23 (tolaik Gorkija ielā), ko 1957. gadā pārdēvēja par Rīgas Celtniecības tehnikumu un pārcēla atpakaļ uz ēku Gaiziņa ielā 3. 1995. gada 19. decembrī izveidoja Rīgas Celtniecības koledžu, kas līdz 2000. gadam realizēja vidējo un paaugstināta tipa vidējo profesionālo izglītību.
Līkija un Pamfīlija
Līkija un Pamfīlija (la) bija Romas impērijas province Mazāzijas dienvidos (mūsdienu Turcijā). To dibināja romiešu imperators Vespasiāns, apvienojot vienā administratīvajā vienībā Līkijas un Pamfīlijas vēsturiskos apgabalus. Šī Romas province ziemeļrietumos robežojās ar Āzijas provinci, ziemeļaustrumos ar Galatijas provinci, bet austrumos ar Kilikijas provinci. Dienvidos to apskaloja Vidusjūra. Provinces galvaspilsēta bija Attaleja (mūsdienās Antalja).
Ģeogrāfija
Vespasiāna novilktā robeža gāja rietumos gar Indas upi (kuras augštece atradās Karijas teritorijā), tālāk no Pizīdijas plakankalnes līdz Askanijas (Burduras) ezeram, uz dienvidiem no Apamejas. Ziemeļos un austrumos robeža gāja gar Limnas (Egirdirs) un Karalisa (Bejšehirs) ezeru krastiem un tālāk pagriezās uz dienvidiem uz Pamfīlijas jūru (Antaljas līci) un kādu posmu gāja gar Tauru kalniem apmēram desmit jūdzes uz austrumiem no Izaurijas. Un visbeidzot gar robežu ar Trahejas Kilikiju sasniedz jūru rietumos no Jotapes. Robežas tika vilktas ņemot vērā ģeogrāfiskos un ekonomiskos faktorus. Provincē tika iekļauti visi Ksenfas, Cestrusas un Eurimedonas baseini. Svarīgākās pilsētas atradās divu pēdējo upju grīvās. Pizīdijā un Pamfilijā no tām gāja vairāki ceļi uz Anatolijas iekšējiem rajoniem. Svarīgākais ceļš bija no Attalejas uz Apameju. Līkijā ceļš no Pataras uz Laodiķeju gāja gar piekrasti.
Pilsētas
Svarīgākās piekrastes pilsētas bija Side, Ptolemaīda, Gagaja, un Mira. Provinces iekšējos rajonos atradās Seleukija, bet Pizīdijas plakankalnē Kremna, Kolbhasa un Komama. Savukārt Milijas apgabalā atradās Enoanda, Tlosa, Nisa, Podalija, Termessa un Trebenna. Citas nozīmīgas provinces pilsētas bija Pednelisa, Ariasa un Sagalasa. Eirimedona (Ķopručaja) upes krastos atradās Aspenda un Perga ar savu Artemīdas svētnīcu. Reģiona nozīmīgākā pilsēta bija Patara, kas atradās Ksantas grīvā.
Vēsture
Līkija Romas impērijas sastāvā tika iekļauta 43. gadā Klaudija valdīšanas laikā, kļūstot par prokuratora provinci, pie tam saglabājot plašu autonomiju. Savukārt, Pamfīlija no 25. gada pr.Kr. atradās Galatijas provinces sastāvā. 74. gadā Vespasiāns tās apvienoja vienā provincē. No 125. gada, vai arī no Marka Aurēlija valdīšanas laika vietvaldi uz šo provinci varēja nozīmēt tikai senāts. Tādējādi Līkija un Pamfīlija kļuva par senāta provinci. 129. gadā provinci apmeklēja imperators Adriāns. Adriāna vai Antonija Pija valdīšanas laikā provincei pievienoja Pizīdiju. Kopš tā laika Līkiju un Pamfīliju pārvaldīja pretora rangā esošs imperatora legāts. 141. gadā provinci satricināja postoša zemestrīce, nopietni izpostot daudzas pilsētas, kuras ar Antonija Pija atbalstu un lielā mērā pateicoties Radiapoles Opramoasa dāsnumam tika atjaunotas.
Imperatora Diokletiāna administratīvo reformu rezultātā provinces tika sagrupētas divpadsmit diocēzēs, kas bija pakļautas četrām impērijas pretoriāņu prefektūrām. Līkija un Pamfīlija tika iekļauta Āzijas diocēzē Austrumu pretoriāņu prefektūrā (praefectura praetorio Orientis). Turpinot Diokletiāna administratīvās reformas, Konstantīns I divkāršoja Romas provinču skaitu, samazinot to izmērus, kā rezultātā 325. gadā Līkija un Pamfīlija tika sadalīta divās atsevišķās provincēs.
Nigmets Nurmakovs
Nigmets Nurmakovs ( — ) bija Kazahstānas politiķis, Kirgīzijas APSR Tautas Komisāru Padomes priekšsēdētājs, KPFSR Augstākās Tiesas Kazahijas nodaļas priekšsēdētājs. Piedalījās lēmuma pieņemšanā par Kazahijas APSR galvaspilsētas pārcelšanu no Orenburgas uz Kizilordu, bet pēc tam uz Almati. Cīnījās par valsts valodas statusa piešķiršanu kazahu valodai, par ko tika apsūdzēts nacionālfašismā. 1937. gadā bija represēts un nošauts. 1956. gadā reabilitēts.
A24
A24 ir ASV neatkarīga izklaides kompānija, kas producē spēlfilmas un televīzijas raidījumus, kā arī izplata filmas. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Ņujorkā.
A24 dibināja 2012. gadā Denjels Kacs, Deivids Fenkels un Džons Hodžs. Pirmā A24 izplatītā filma bija 2013. gada A Glimpse Inside the Mind of Charles Swan III. Kompānijas izaugsme un popularitāte sākās pēc filmas "Neprātīgās brīvdienas" izdošanas 2013. gadā. Vēlāk A24 kļuva labi pazīstami, izplatot tādas filmas kā Ex Machina (2014), "Istaba" (2015) un "Ragana" (2015).
Kopumā A24 izplata aptuveni 18 līdz 20 filmas gadā.
Autoceļš V1028
V1028 autoceļš Bauska-Bērzi-Lietuvas robeža ir Latvijas vietējais autoceļš. Tas sākas pie valsts reģionālā autoceļa P103 Dobele—Bauska un ved līdz Latvijas—Lietuvas robežai, aiz kuras tas turpinās līdz Žeimelei. Autoceļš ir 14,6 km garš un klāts ar asfalta segumu.
No 2018. gada līdz 2019. gada augustam notika autoceļa posma no Bērziem caur Ādžūniem pāri Lietuvas robežai līdz Žeimelei remontdarbi, ko veica SIA "Union Asphalttechnik".
Katls
Katls ir liels metālisks trauks ar augstām malām vārīšanai un ēdienu gatavošanai uz atklātas uguns. Katls parasti ir aprīkots ar osu, lai to varētu piekārt virs ugunskura vai pavarda. Senāk katla balstīšanai virs uguns lietoja arī trijkājus vai arī paši katli tika aprīkoti ar balsta kājām. Dažās reliģijās šādiem katliem tika piedēvēts sakrāls raksturs. Mūsdienās ēdienu gatavo uz plīts bez atklātas uguns traukos ar plakanu dibenu un diviem vai vienu rokturi to malās. Šādus traukus sauc par kastroļiem, taču kā sinonīmu lieto arī vārdu "katls", īpaši tad, ja tam ir liels tilpums. Katli bieži vien ir aprīkoti ar vākiem. Katli, kuriem īpaši vāki nodrošina iekšēju spiedienu vārīšanas procesā, sauc par sutas katliem jeb ātrvārāmajiem katliem. Specializētus katlus sulu iegūšanai, tvaicējot ogas vai auļus, sauc par sulu tvaicēšanas katliem.
Tehnikā tiek lietoti tvaika katli, kas paredzēti, nevis ēdienu gatavošanai, bet tvaika ražošanai dažādiem tehnoloģiskiem procesiem vai tvaika dzinējiem.
Apraksts
Kamēr nebija parādījušās plītis, ēdamo gatavoja katlos uz vaļējas uguns. Šos katlus stiprināja vai nu uz trijkāja, vai arī karināja ar āķiem virs pavarda. Katla šķērskoks atradās virs pavarda, un pie tā stiprinājās viena vai vairākas dažāda garuma ķēdes. Ar tām varēja regulēt vārīšanās intensitāti. Katlus varēja pārvietot arī horizontāli pa šķērskoku.
Vēsturiski katlus taisīja no dzelzs, vara vai bronzas un aprīkoja ar osu vai rokturiem, lai varētu piekārt virs kamīna. Reizēm katliem varēja būt kājiņas, lai varētu tos likt tieši uz pavarda oglēm. Virtuvēs varēja būt arī stacionāri iemūrēti īpaši, lieli katli, kurus izmantoja liela ūdens daudzuma uzvārīšanai, kāpostu sautēšanai vai gaļas vārīšanai pēc nokaušanas. Šādi stacionāri katli varēja būt arī publiskās veļas mazgātavās veļas vārīšanai.
Vēsture
Senākie katli, kas ir atrasti arheoloģiskajos izrakumos, attiecināmi uz vēlo bronzas laikmetu. Reizēm ir sastopami ļoti lieli katli tilpumā līdz 60-70 litriem. Sākotnēji katlus netaisīja no viena gabala, bet kniedēja kopā no vairākām izkaltām vara vai bronzas plāksnēm.