cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cēsu pils
Mantojums (20.—21. gadsimts)
1920. gada agrārajā reformā lielākā Cēsu pilsmuižas daļa, tai skaitā viduslaiku pils drupas, grāfu Zīversu dzimtai tika atsavināta par labu jaunizveidotajai Latvijas valstij. 1925. gadā Pieminekļu valde Cēsu pili iekļāva valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Ar Pieminekļu valdes un Cēsu pilsētas valdes gādību pils tika sakopta un labiekārtota, kā arī veikti vairāku tās daļu mūru nostiprināšanas darbi. 1930. gados Latvijā uzplauka nacionālā tūrisma kustība “Apceļo savu dzimto zemi!”, kuras galvenais mērķis bija latviskas Latvijas propaganda. Cēsu pilij, ko ik gadu apmeklēja vairāki tūkstoši ceļotāju, šajā ideoloģiskajā kampaņā bija nozīmīga loma — atgādināt par pagājušajiem “700 verdzības gadiem”.
Pēc Otrā pasaules kara un Latvijas okupācijas bez saimnieka palikušo Cēsu pili neviens nekopa, tādēļ daudzajiem apmeklētājiem bijis “ik uz soļa jāsaduras ar nekulturālības pazīmēm”. Situācija uzlabojās, kad 1949. gadā likvidēja Jaunajā pilī ierīkotos komunālos dzīvokļus un tā kļuva par Cēsu Novadpētniecības muzeja mājvietu. Pilsdrupas no jauna tika iežogotas, bet muzeja darbinieki kopā ar vietējo skolu jaunatni rīkoja drupu un to apkārtnes sakopšanas talkas.
Jaunais pils saimnieks — Cēsu muzejs — tolaik uz pilsdrupām raudzījās kā uz sākotnējā izskatā atjaunojamu celtni, nebūt nedomājot par autentiskuma un vēsturiskās patinas saglabāšanu. Kopš 20. gadsimta otrās puses seno pilsdrupu konservācijas metodes un nostādnes ir ievērojami mainījušās. Mūru konservācija Cēsu pilī mūsdienās tiek veikta ļoti rūpīgi, respektējot dažādu laiku liecības un uzslāņojumus. 20. gadsimta gaitā lolotos utopiskos pils rekonstruēšanas plānus šodien ir aizstājusi minimālas iejaukšanās pieeja, kas paredz saglabāt pilsdrupu romantisko raksturu un autentiskumu. Mūru atjaunošanā restauratori vairs neizmanto “neelpojošo” cementu un rūpnieciski ražotos ķieģeļus. To vietā tiek lietoti materiāli, kas vides ietekmē noveco dabīgi, — kaļķu java, dolomīts un pēc tradicionālām metodēm gatavoti ķieģeļi. Darbus veic profesionāli restauratori un kvalificēti amatnieki ar pieredzi akmens mūru konservācijā.
Arheoloģiskie izrakumi Cēsu pilī veikti 1927. gadā (Artūrs Štāls), 1960. gadā (Roberts Malvess) un 1974.—2008. gadā (Zigrīda Apala). Kopumā arheoloģiski pētīta gandrīz 10 000 m² liela pils kompleksa teritorija. Vērienīgo izrakumu rezultātā Cēsu pils ir kļuvusi par arheoloģiski plašāk pētīto un atradumiem bagātāko viduslaiku pili Latvijā. Lielākais vairums no apmēram 13 000 pils izrakumos uzieto senlietu glabājas Latvijas Nacionālajā vēstures muzejā, bet kopš 2004. gada pils atradumi tiek nodoti Cēsu muzeja krājumā. Arheologu un muzeju darbinieku turpmākā darba prioritātes vairs nesaistās ar liela mēroga izrakumu turpināšanu Cēsu pilī, bet gan ar iegūtā arheoloģiskā materiāla pilnvērtīgu saglabāšanu, zinātnisku izpēti un plašam interesentu lokam pieejamu publikāciju sagatavošanu.
Apraksts
Savas pastāvēšanas pirmos trīs gadsimtus Cēsu pili tās saimnieki vairākkārt pārbūvēja un paplašināja. Plānojuma un apjoma ziņā kulmināciju tā sasniedza 16. gadsimta pirmajā pusē. Šajā laikā pils kompleksu veidoja grandioza galvenā pils un trīs plašas priekšpilis, kopā aizņemot četrus hektārus lielu platību.
Galvenā pils
Cēsu pils kodolu veidoja ordeņa brāļu dzīvesvieta — galvenā pils jeb kastela. Tā novietota uz pakalna, kurš atrodas divu dziļu dabisku gravu sadurē. Līdz ar to ziemeļu un rietumu malā pili sargāja dabiskas stāvas nogāzes, bet dienvidu un austrumu pusē rakts aizsardzības grāvis. Galvenā pils aizņēma apmēram 60 x 60 metrus lielu laukumu, tādējādi kļūstot par vienu no lielākajām Vācu ordeņa kastelām viduslaiku Livonijā un Prūsijā. Cēsīs, tāpat kā citās Vācu ordeņa pilīs, galvenās pils pagrabstāvu un bēniņus izmantoja kā pārtikas un saimniecībā nepieciešamo mantu noliktavas. Pirmajā stāvā atradās dažādas saimniecības telpas, piemēram, virtuve, maizes ceptuve un alus darītava. Otrajā stāvā bija izvietotas ordeņa brāļu kopdzīves telpas — kapela, kapitula jeb sapulču zāle, remteris (ēdamtelpa) un dormitorijs (guļamtelpa), kā arī istabas ordeņa augstākajiem ierēdņiem.
Šobrīd Cēsu pils iekšējam pagalmam piekļaujas vairs tikai divu korpusu sienas, taču savas pastāvēšanas ziedu laikā galvenās pils būves to ietvēra no visām četrām pusēm. Pagalma ziemeļu un rietumu malā izbūvētie korpusi gāja bojā 1577. un 1578. gada aplenkumu laikā.
Priekšpilis
Puslokā ap galveno pili, augstu aizsardzības mūru ieskauti, atradās plaši saimniecības pagalmi — priekšpilis. Tās ierīkotas kā ārējā nocietinājumu josla galvenās pils papildu aizsardzībai. Miera laikā priekšpilis izmantoja dažādām saimnieciskām vajadzībām. Cēsu pils priekšpiļu izveides laiks nav zināms, taču senākajos plānos fiksētie apjomi, visticamāk, saistāmi ar pārbūvēm, kas veiktas 15. un 16. gadsimta mijā, karadarbībā ieviešot ugunsieročus.
Galvenās pils dienvidu pusē, augsta aizsardzības mūra ieskauta, atradās pirmā priekšpils. Šajā teritorijā bija izvietotas kalēju smēdes, kurpnieku, seglinieku un citu amatnieku darbnīcas, malkas šķūņi, noliktavas un zirgu staļļi, kā arī daudzas citas saimniecības un dzīvojamās ēkas. Priekšpils ēkas tika izpostītas krievu karaspēka iebrukuma laikā 1577. gadā.
Senākās rakstītās liecības par samērā nelielo otro priekšpili saglabājušās no 1590. gada. Šajā laikā iekļūšanu priekšpils pagalmā sargāja vārtu tornis, kas 17. gadsimtā zīmētajos pils plānos dēvēts par “Pils vārtiem”. Torņa priekšā atradās stāvkoku žogs un ar ūdeni pildīts aizsardzības grāvis, kuram pāri veda “paceļamais tilts uz dzelzs stieņiem un divām dzelzs ķēdēm”. Ieeju vārtu tornī sargāja “resnās un stiprās ķēdēs” iekārts dzelzs režģis, bet aiz tā — masīvas koka vārtu vērtnes, piedzītas ar platgalvainām dzelzs naglām. Pēc Poļu—zviedru kara otrās priekšpils pagalms sāka veidoties par Cēsu pilsmuižas apbūves centru. Šeit, pie senā aizsardzības mūra, celtas muižas pārvaldnieka un kalpu dzīvojamās ēkas, kā arī stallis, ratnīca, klēts un citas saimniecības būves.
Trešās priekšpils lielāko daļu aizņēma dziļa grava, bet ēkas tajā celtas nelielā laukumā starp gravas ziemeļu nogāzi un aizsardzības mūri. 16. gadsimta nogalē šeit atradusies iesala kalte un rija labības žāvēšanai, kā arī liels mūra stallis 60 zirgiem. Ievērojamais stallī izmitināmo zirgu skaits norāda, ka šī ēka, visticamāk, celta vēl Vācu ordeņa valdīšanas laikā.
Veneras pāriešana
Veneras pāriešana pāri Saules diskam jeb Veneras tranzīts norisinās, kad Venera nokļūst starp Sauli un Zemi, tādā veidā aizsedzot ļoti mazu daļu no Saules. Pāriešanas laikā Venera no Zemes ir redzama kā mazs melns aplis, kas pārvietojas pa Saules disku. Šādas pāriešanas laiks parasti ir dažas stundas (2004. gadā pāriešana ilga sešas stundas). Pāriešana ir līdzīga Saules aptumsumam, tikai šoreiz Saules diskam pāriet pāri nevis Mēness, bet Venera. Lai gan Veneras diametrs ir četras reizes lielāks par Mēness diametru, Veneras pāriešana nav tik efektīva tāpēc, ka Venera atrodas daudz tālāk no Zemes un tās redzamais diametrs ir daudz mazāks. Pirms kosmisko lidojumu uzsākšanas Veneras pāriešana pāri Saules diskam ļāva zinātniekiem izmantot paralakses metodi, lai aprēķinātu attālumu no Zemes līdz Saulei.
Veneras pāriešana pāri Saules diskam ir viena no retākajām prognozējamām astronomiskajām parādībām. Veneras un Zemes orbītu slīpumi attiecībā pret Sauli izvietoti tā, ka ik 243 gadus var novērot 4 Veneras pāriešanas. Divas pārejas novērojamas ziemā ar 8 gadu starpību, tad pēc gara (121,5 gadi) pārtraukuma atkal var novērot 2 pāriešanas ar 8 gadu starpību, taču tās notiek vasarā. Pēc tam 105,5 gadus Veneras pāriešanas nenotiek un cikls sākas no jauna. 19. gadsimtā notika divas ziemas pāriešanas ( un ), bet 20. gadsimtā Veneras tranzīti nenotika. Veneras pāriešana bija vērojama un pēc 8 gadiem —. To varēja novērot arī Latvijā, agri no rīta Saulei uzlecot, lai arī Rīgā un daudzviet citur brīžiem traucēja mākoņi. Nākamie Veneras tranzīti notiks tikai 2117. un 2125. gadā — tās būs ziemas pāriešanas (decembrī).
Veneras tranzītu var novērot tāpat kā Saules aptumsumu, ievērojot tādus pašus drošības pasākumus (neskatīties uz Sauli tieši un nekādā gadījumā caur optiskiem instrumentiem). Saule jānovēro caur piemērotu gaismas filtru vai tās attēls no teleskopa jāprojicē uz ekrāna.
Benče
Benče ir pilsēta Vjetnamas dienvidos, Benčes provinces administratīvais centrs. Tā atrodas 85 km uz dienvidaustrumiem no Hošiminas, uz salas Mekongas deltā. 2009. gadā Benčē dzīvoja aptuveni 63,9 tūkstoši iedzīvotāju. 2007. gadā tika atklāts vanšu tilts, kas savieno Benči ar citām pilsētām Vjetnamā. Līdz tam pilsētu ar pārējām Vjetnamas pilsētām savienoja tikai ūdens transports.
Oskars
Oskars var būt:
Suzemkas rajons
Suzemkas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala dienvidaustrumos. Tas robežojas ar Trubčevskas rajonu rietumos, Navļas rajonu ziemeļos, Brasovas un Komariču rajoniem austrumos, Sevskas rajonu dienvidaustrumos un ar Sumu apgabalu (Ukraina) dienvidrietumos.
Rajona administratīvais centrs ir Suzemka. Galvenās upes ir Nerusa un tās kreisā pieteka Seva. Rajona ziemeļrietumu daļu aizņem meži, tur atrodas valsts rezervāts «Brjanskas mežs».
Rajons tika izveidots 1929. gadā. Līdz 1937. gadam Suzemkas rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Otrā pasaules kara gados, vācu okupācijas laikā, rajons bija Lokotas pašvaldības apvidus sastāvā.
Pēc mūsdienu teritoriālā iedalījuma Suzemkas rajonā ir 2 pilsētas pašvaldības un 5 lauku pašvaldības.
Southampton FC
Southampton Football Club ir profesionāls Anglijas futbola klubs no Sauthemptonas Hempšīrā, kurš pašlaik spēlē Championship turnīrā. Klubs tika dibināts 1885. gadā. 2009. gada 8. jūlijā kluba vadību pārņēma biznesmenis Markuss Lībhers.
Klubs vienreiz uzvarējis FA kausa izcīņā un tā augstākais sasniegums līgā ir otrā vieta augstākajā divīzijā 1983./1984. gada sezonā.
Baznīcas iela (Rēzekne)
Baznīcas iela ir iela Rēzeknes Centra rajonā. Savu nosaukumu iela ieguvusi pateicoties apstāklim, ka tā iet gar triju konfesiju Dievnamiem. Ielas garums ir apmēram 1 km, un to klāj asfaltbetona segums.
Ielu savienojumi
Baznīcas iela ir savienota ar šādām ielām:
Anglijas futbola čempionāts
Anglijas futbola čempionāts, bieži saīsināts vienkārši kā The Championship, oficiāli saukts sponsoru vārdā par Npower Championship, ir augstākā divīzija Anglijas futbola līgas organizācijā un otra spēcīgākā līga Anglijas futbolā pēc Premjerlīgas.
Futbola līgas čempionāts tika izveidots 2004./05. gada sezonā. Iepriekš tas bija zināms ar nosaukumu Pirmā divīzija. Saskaņā ar Deloitte ziņojumu, 2004./05. gada sezonā tā bija pasaulē bagātākā no līgām, kuras nav savas valsts augstākās līgas un sestā bagātākā Eiropā.
Čempionāta uzvarētāji saņem Futbola līgas čempionu kausu, kura ir tā pati balva, kuru iepriekš saņēma Pirmās divīzijas čempioni pirms Premjerlīgas izveidošanas 1992./93. gada sezonā.
Līgas struktūra
Līgā piedalās 24 komandas. Sezonas gaitā, kura parasti ilgst no augusta līdz nākamā gada maijam, katra komanda divreiz spēlē pret katru no pārējām, vienreiz savā, bet vienreiz pretinieku laukumā. Kopā katra komanda aizvada 46 spēles. par uzvaru tiek piešķirti trīs punkti, par neizšķirtu viens punkts, bet par zaudējumu nulle punktu. Komandas tabulā tiek izkārtotas pēc gūtajiem punktiem, pēc tam vārtu starpības un tad gūtajiem vārtiem. Ja komandu rādītāji ir vienādi visos trijos parametros, komandas tiek sakārtotas alfabēta secībā, izņemot gadījumus, kad izšķiras paaugstināšana vai pazemināšana, vai izslēgšanas spēles. Šajā gadījumā kārtības noteikšanai tiek nozīmēta izslēgšana spēle, tomēr kopš šī noteikuma ieviešanas brīža šāda situācija vēl nav bijusi.
Sezonas beigās divas pirmās komandas un izslēgšanas spēļu uzvarētājs tiek paaugstināts uz Premjerlīgu, bet pēdējās trīs komandas tiek pazeminātas uz Pirmo līgu. Čempionāta izslēgšanas spēlēs piedalās komandas, kuras noslēguma tabulā ierindojas no trešās līdz sestajai vietai. Šo spēļu uzvarētājs tiek paaugstināts uz Premjerlīgu. Trešo vietu ieņēmusī komanda spēlē pret sestās vietas īpašnieci, bet ceturtās pret piekto, aizvadot pa spēlei mājās un viesos. Katra pusfināla uzvarētāji pēc tam piedalās vienā finālspēlē, kuras balva ir paaugstināšana uz Premjerlīgu un izslēgšanas spēļu trofeja.
Trīs paaugstinātās komandas nākamajā sezonā aizvieto komandas, kuras ievietojās pēdējās trijās vietās Premjerlīgā. Pazeminātās komandas aizvieto divas labākas komandas no Pirmās līgas un Pirmā slīgas izslēgšanas pēļu uzvarētājkomanda.
2009. gada Valmieras novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Valmieras novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Valmieras novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 4 kandidātu saraksti, kas veidoti no 71 kandidāta. Valmieras novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Valmieras novadā vēlēšanas notika 6 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva "Zaļo un Zemnieku savienība" (41,48%), bet novada domē iekļuva arī pārējie 3 kandidātu saraksti. Valmieras novada domes vēlēšanās piedalījās 2 763 vēlētāji jeb 52,27% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 2 758, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 2 717 vēlētāji.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
No 1557. līdz 1566. gadam Livonijas Konfederācijas laicīgie un garīgie valdnieki noslēdza vairākus līgumus, ar kuriem viņu zemes pārgāja kaimiņvalstu kontrolē:
Dundagas pils
Dundagas pils ir viduslaiku pils Dundagā, ko cēlis Rīgas domkapituls 13. gadsimta beigās. Vēlāk pils piederēja Kurzemes bīskapijai (1434-1582) un Polijas karaļa vasaļiem (1585-1795) Piltenes apgabala sastāvā. 17. gadsimtā tā pārbūvēta par Dundagas muižas kungu māju, kas līdz 20. gadsimta sākumam piederēja Ostenzakeniem.
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis un valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
Uz Livonijas zemēm pretendēja arī Dānijas un Krievijas monarhi. 1562. gada 7. augustā Krievijas cars Ivans IV un Dānijas karalis Frederiks II Možaiskā noslēdza pret Zviedriju vērstu militāru savienību, kurā Krievija atzina Dānijas tiesības uz Igauniju, kā arī Sāmsalas un Kurzemes bīskapijām, bet Dānija atzina Krievijas tiesības uz pārējo Livonijas daļu.
Dundagas pils
Vēsture
Dundagas pils celta līdzās Vanemas kuršu pilskalnam Dundagas Kalnadārzā. 1237. gadā Dundagas novadu savā pārvaldībā ieguva Rīgas bīskapija, 1245. gadā Rīgas bīskaps Nikolajs to piešķīra Rīgas domkapitulam. 1256. gadā Rīgas arhibīskaps Alberts, domkapituls un Vācu ordenis vienojās, ka Dundaga paliks Rīgas domkapitula pārvaldē.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
1566. gada 10. decembrī Cēsu pilī sasauktais Livonijas landtāgs apstiprināja pakļaušanos Lietuvas virsvarai, ko 1566. gada decembra beigās apstiprināja Grodņas ūnijas līgumā. Pēc ūnijas noslēgšanas Rīgas arhibīskapijas zemes apvienoja ar Livonijas ordeņa zemēm Daugavas labajā krastā kopīgā "Pārdaugavas Livonijas hercogistē". Sigismunds II par jauno Livonijas vietvaldi iecēla Livonijas hetmani Janu Hodkeviču. Viņa rezidence atradās Livonijas ordeņa landmaršalu Siguldas pilī. 1569. gadā Ļubļinā parakstīja Ļubļinas ūniju, izveidojot Polijas un Lietuvas kopvalsti. Kurzemes un Zemgales hercogiste, tāpat kā Pārdaugavas Livonijas hercogiste, kļuva par abu valstu kopvaldījumu, lai arī Lietuva regulāri atgādināja par savām pretenzijām uz vadošo lomu.
Arī Krievija plānoja pārvērst Livoniju par savu vasaļvalsti. 1570. gadā cars Ivans IV Krievijas okupētajās zemēs par Livonijas karali (Livonijas ordeņa mestra pēcteci) piedāvāja atzīt Dānijas princi un Kurzemes un Sāmsalas bīskapu Magnusu. Magnuss šo piedāvājumu pieņēma un 1570.-1579. gadā lietoja titulu Magnus, Divine Gratia Rex Livoniae Dominus Esthoniae et Littia (Magnuss, ar Dieva žēlastību Livonijas ķēniņš, Igaunijas un Latvijas kungs). Tomēr 1577. gadā sakarā ar aizdomām par Magnusa nodevību lika viņu apcietināt un atsavināt viņa valdījumus. 1578. gadā noslēdza Dānijas un Krievijas pamieru uz 15 gadiem, kurā Dānija atzina cara tiesības uz Livoniju, saglabājot vienīgi Sāmsalu un Muhu salu.
Dundagas pils
Vēsture
Pēc 1920. gada agrārās reformas Dundagas muižu atsavināja Ostenzakenu dzimtai un uz 12 gadiem iznomāja Dundagas pagasta pašvaldībai, kas tajā ierīkoja pagasta valdi un Ventspils apriņķa priekšnieka palīga kanceleju. Pilī telpas nomāja arī Dundagas pagasta ārsts, krājaizdevu sabiedrība un ugunsapdrošināšanas biedrība. Vēlāk dažādos laika posmos Dundagas pilī izvietojās skola, pagasta pārvaldes iestādes, tautas nams un citas sabiedriskās iestādes. Pils tiek aktīvi izmantota arī mūsdienās.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
1578. gadā ievēlētais Polijas-Lietuvas karalis Stefans Batorijs par Livonijas hercogistes administratoru iecēla Georgu Radvilu un 1581. gadā ar Drohičinas līgumu panāca Rīgas iestāšanos ūnijā. Viņš uzsāka plašu karadarbību pret krieviem un piespieda Ivanu IV ar 1582. gada Jamzapoļskas miera līgumu atteikties no iekarojumiem Livonijā. 1582. gada 4. decembrī Stefans Batorijs izdeva Livonijas konstitūcijas (Constitutiones Livoniae), saskaņā ar kurām:
Dundagas pils
Apraksts
Pils vietu no trim pusēm apņem ūdens (Dundagas dīķis), no ceturtās puses to sargāja vēlāk aizbērts aizsarggrāvis.
Pils veido 48 x 69 metrus lielu četrstūri, ko ietver augsti aizsargmūri un pils korpusi. Līdz mūsdienām pils iekšpagalmā saglabājusies aka. Daudzajās pārbūvēs pils pārveidota, tai nav izteiktas noteikta arhitektūras stila pazīmes.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
1587. gadā Varšavā notika Polijas-Lietuvas Sejms, kurā virsroku guva Sigismunds III. Šajā Sejmā Livonijas un Rīgas pārstāvji sūdzējās par pieaugošo katoļu kontrreformāciju, par to, ka livoniešiem netika doti vadošie amati. 1589. gadā Sigismunds III izdeva Livonijas Pirmo ordināciju (Ordinatio Livoniae I), saskaņā ar kuru Livonija kļuva par Polijas un Lietuvas kopīgu īpašumu. Amati un ienākumi tika vienādi sadalīti poļu un leišu starpā. Likumus noteica 1588. gada Lietuvas statūti.
Dundagas pils
Apraksts
Interesants mākslas piemineklis ir 1909. gadā abās pusēs ieejai Rīgas tēlnieka Augusta Folca veidotie ciļņi - viens ataino ordeņa mūku un otrs - bīskapu.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Izveidošana
Katoliskā Sigismunda III konflikti ar Zviedrijas protestantu aristokrātiem noveda pie poļu-zviedru kara sākšanās. Lai nodrošinātu Livonijas protestantu pāriešanu Zviedrijas pusē, 1598. gadā Sigismunds III izdeva Livonijas Otro ordināciju (Ordinatio Livoniae II), kurā piešķīra lielākas tiesības Livonijas vācu muižniecībai.
Dundagas pils
Apraksts
Ar Dundagas pili saistīti savdabīgi nostāsti, kas savijas ar realitāti, nostāsti par rūķīšiem, mūsdienu spoku stāsti.
Pārdaugavas Livonijas hercogiste
Hercogistes sadalīšana
Poļu-zviedru kara laikā tās ziemeļu (Pērnava un Tērbata) un rietumu (Rīga un Cēsis) daļas iekaroja Zviedrija, kas pēc 1621. gada šeit izveido Zviedru Livoniju, bet dienvidaustrumu daļa palika Polijas-Lietuvas sastāvā. Otrā Ziemeļu kara laikā krievi 1656.-1658. gadā anektēja Koknesi un nodibināja "Dmitrijevas vaivadiju", savukārt Lietuvas lielkņazistes karaspēks 1657.-1658. gadā ieņēma Raunas, Cēsu un Valmieras pilis un uz laiku atjaunoja "Livonijas hercogistes" pārvaldi. Krievu okupētajā teritorijā 1656. gadā nodibināja "Borisogļebskas (Daugavpils) vaivadiju", kuru Polija-Lietuva atguva pēc 1667. gada Andrusovas pamiera. No zviedriem un krieviem nosargātajās zemēs 1667. gadā tika izveidota Inflantijas vaivadija. Pirmās Polijas-Lietuvas dalīšanas laikā 1772. gadā to anektēja Krievijas Impērija.
Kontrreformācija
Protestantisms bija ļoti strauji izplatījies Livonijas pilsētnieku un vācu muižnieku vidū. Katoļu garīdzniecība daudzviet, īpaši laukos, izzuda gandrīz pilnībā. Protestantu mācītāju trūkums noveda pie vēl neizzudušo tautas ticējumu un paražu nostiprināšanās. Zemnieku nevēlēšanās pieņemt luterismu noveda pie dažādām raganu prāvām. Kristietības panīkumu pastiprināja Livonijas karš.
Stefana Batorija varas laikā sākās katolicisma atjaunošana. 1582. gada 7. aprīlī katoļiem atdeva Rīgas Jēkaba baznīcu. Bijušo Marijas Magdalēnas klosteri nodeva jezuītiem, kas tur atjaunoja sieviešu klosteri. Rīgas latviešu draudzes vajadzībām piešķīra Jāņa baznīcu. Līdz ar karali Rīgā ierqdās vairāki jezuīti, viens no tiem bija Ērdmans Tolgsdorfs, kas aktīvi strādāja Rīgā un Valmierā. 1585. gadā Viļņā iespieda viņa iztulkoto katehismu latviešu valodā.
Jezuītu ziņojumi par situāciju zemnieku vidū liecināja, ka tie gandrīz neko nesaprot no kristietības, joprojām ziedo mājas dievībām un pielūdz svētkokus. Lai piepildītu kara nopostīto Livoniju ar iedzīvotājiem, jezuīti atbalstīja idejas par Rietumeiropas katoļu kolonistu migrāciju. Jezuīti Rīgā un Tērbatā nodibināja skolas, drīz pastāvēja desmit katoļu draudzes. Jezuītu panākumus izskaidro arī tas, ka viņi mācījās latviešu un igauņu valodas un varēja sazināties ar vietējiem zemniekiem. 17.gs. sākumā jezuīts Georgs Elgers tulkoja reliģiskus tekstus latviski.
Svarīgs solis bija katoļu Cēsu bīskapijas nodibināšana. Protestantiskās Rīgas un Tērbatas vietā par Livonijas jaunās katoļu bīskapijas sēdekli izraudzījās bijušo Livonijas ordeņa galvaspilsētu Cēsis. Stefans Batorijs aktu par bīskapijas dibināšanu parakstīja 1583. gada 3. decembrī. 1585. gada 1. maijā Cēsu bīskapija parādījās Romas pāvesta bīskapiju sarakstā, tā formalizējot tās izveidošanu. Cēsu bīskapijai piešķīra Valmieras, Trikātas, Burtnieku, Mūjānu, Ropažu, Otepē muižas ar zemēm u.c. nekustamos īpašumus. Pirmie divi Cēsu bīskapi mira agri, un pirmais aktīvais Cēsu bīskaps bija Oto Šenkings.
Stefana Batorija pavēle par Gregora kalendāra ieviešanu Rīgā izraisīha Kalendāra nemierus, kas turpinājās līdz 1589. gadam. Jezuītus padzina no pilsētas un Jēkaba baznīcas. Pēc tam, kad Polijas-Lietuvas Sejms draudēja Rīgai ar lielu soda naudu (60 000 ungāru dālderu), 1591. gada 26. aprīlī jezuītiem ļāva atgriezties pilsētā. Atsākās jezuītu skolas darbība, 1598. gadā nodibināja semināru. Laukos ieviesa aizliegumus protestantiem sprediķot latviešu un igauņu valodās. Poļu-zviedru kara laikā Livoniju postīja bads un epidēmijas, daudzas draudzes zaudēja 50%—90% cilvēku, bet pamestās baznīcas tika izpostītas.
Daugavpilī jezuīti atjaunoja darbību, lai arī sākotnēji saskārās ar vietējās vācu protestantu muižniecības pretestību. Tā kā ūnijas pārvaldē dominēja poļu valoda, vācu muižniekiem nācās to apgūt. Pēc 1629. gada, kad Polijas-Lietuvas varā palika tikai nelielā Inflantijas vaivadija, šeit dzīvojošo vāciešu muižnieku dzimtu pārstāvji – Manteifeļi, Borhi, Līveni, Rēmeri, Tīzenhauzeni, Plāteri, Ungerni, Hilzeni, Krīdeneri, Zībergi pieņēma katolismu un poļu kultūru. Nostiprinājās poļu muižnieku dzimtas Šadurski, Sokolovski, Prušinski, Bujņicki. Muižnieki kļuva par katoļu baznīcas atbalstītājiem, finansējot jaunu dievnamu celtniecību.
Līdz 1667. gada Andrusovas pamiera noslēgšanai Polijas-Lietuvas vadītāji koncentrējās tikai uz militārajām problēmām, reliģiskajiem jautājumiem pievēršot mazāku uzmanību. Atjaunojoties mieram, pastiprinājās jezuītu aktivitāte un vietējie muižnieki aizvien straujāk pārgāja katolicismā. 17.gs. luterāņu draudze bija saglabājusies tikai Ludzā. 1717. gadā ūnijas Sejmā piedalīties atļāva tikai katoļiem.
Pāriešana katoļticībā vietējiem vācu muižniekiem pavēra ceļu uz augstiem amatiem. Jans Andrejs Plāters tā kļuva par Inflantijas vojevodu 1695. gadā. Pēc pāriešanas katoļticībā Borhu dzimtas pārstāvji ieņēma Ludzas stārasta amatu. 1764. gadā Sejms atļāva muižniekiem privātīpašumā pārņemt kādreiz lēnī piešķirtās muižas, tā vairojot Borhu, Plāteru un Korfu turību.
Pēc 1667. gada Andrusovas pamiera parakstīšanas Krievijas karaspēks pameta Livonijas zemes. 1694. gadā Inflantijā sāka darboties Dominikāņu ordenis, kurš Kurzemē darbojās jau kopš 1646. gada. Par viņu centru kļuva Pasiene. Dominikāņi nodibināja 12 misijas – Landskrona, Rundēni, Brodaiža, Raipole, Pilda, Pokumina, Eversmuiža, Brigi, Istra, Aizpūre, Nirza, Konecpole. 1700. gadā dominikāņi ieradās Aglonā, kur uzcēla baznīcu. 18. gadsimta vidū Dagdā aktīvi strādāja jezuīts Mihaēls Rots.
Administratīvais sadalījums
1582. gada janvārī parakstītajā Jamas Zapoļskas miera līgumā minēti sekojoši Livonijas zemes pilsnovadu centri jeb citadeles (arces in terra Livoniae) — arx Riga maior,& arx Riga minor, arx Dalen, arx Kircholm, arx Kokenhausen, arx Skrowno, arx Linneward, arx Krutzborc, arx Iskil, arx Radoholsis, arx Dunemund, arx Ivesa (?), tres arces Kremon, item Iurania, Ireiden, Zigvold, arx Sonsel, arx Nitova, arx Iurenborc, arx Narbia, arx Rosenbec, arx Rosen, arx Lemsin, arx Moian, arx Litoper (?), arx Kesia, arx Orlia, arx Niewhena, arx Pebalg, arx Skuina, arx Zerben, arx Smiltin, arx Borzun, arx Czestvin, arx Tricat, arx Rowny, Horodiscz Laudun, Horodiscz Holbina, arx Rezica, arx Luz, arx Vlech, arx Volodimericis, arx Ilisen, arx Pletenberck (?), arx Alyst, arx Vekel, arx Novogrodec Livonica, arx Kerepecia, arx Govia, Kurslovia, arx Iurien, Mukov, Randek, Rynhol, Conhot, Caulecia, Laisia, Borcholm, Polczevia, Paida, Vilian, Iarvas, Pernava antiqua, & nova''.
Pēc 1582. gada reformas hercogiste tika sadalīta trīs prezidijos (Cēsu, Tērbatas un Pērnavas), kurus pārvaldīja prezidenti, kas pakļāvās gubernatoram. Līvu un latviešu apdzīvotās teritorijas uz ziemeļiem no Gaujas tika iekļautas Pērnavas prezidijā. 1598. gadā prezidiji tika pārdēvēti par vaivadijām, atbilstoši provinču nosaukumiem visā ūnijā.
Karalis Stefans Batorijs lēņos neizdalītajās zemēs izveidoja 26 pilsnovadus jeb stārastijas, no kurām 17 bija tagadējā Vidzemes un Latgales daļā:
Tagadējā Dienvidigaunijas daļā bija deviņi pilsnovadi:
Pārvalde
1562. gada 5. martā Sigismunds II Augusts Rīgas pilī pēdējam Livonijas ordeņa mestram Gothardam Ketleram piešķīra hercoga titulu un Rīgas gubernatora tiesības. Viņš parakstījās kā "Livonijas vietvaldis un gubernators" (de). Savukārt Nikolaju Radvilu Sigismunds II Augusts iecēla par Livonijas pārvaldnieku, no 1563. gada par karaļa pilnvarnieku Rīgas arhibīskapijā. 1566. gadā par Livonijas hetmani un ģenerāladministratoru iecēla Jāni Hodkeviču. 1578. gadā jaunais Polijas karalis Stefans Batorijs par Livonijas Pārdaugavas hercogistes administratoru apstiprināja Georgu Radvilu. 1589. gadā Polijas-Lietuvas valdnieks Sigismunds III izdeva pirmo Livonijas konstitūciju (Ordinatio Livoniae prima), saskaņā ar kuru Livonijas hercogiste bija sadalīta trīs (Cēsu, Pērnavas un Tērbatas) prezidijos, bet prezidiji 26 stārastijās. Stārastijas priekšgalā bija uz mūžu ievēlēts stārasts, kuram bija jābūt vai nu polim vai lietuvietim. 1598. gadā izdeva otro Livonijas konstitūciju (Ordinatio Livoniae secunda), saskaņā ar kuru Livonijas hercogiste bija sadalīta trīs (Cēsu, Pērnavas un Tērbatas) vaivadijās, bet pārvalde bija sadalīta līdzīgi starp livoniešiem, lietuviešiem un poļiem.
Ģerbonis
1566. gada beigās Lietuvas Seimā Grodņā tika noslēgta Livonijas un Lietuvas reālūnija (Privilegium Unionis cum Magno Ducatu Lithuania) jeb "Grodņas ūnija", ko 10. decembrī Cēsu pilī ratificēja. 1566. gada 26. decembrī hercogistei piešķīra jaunu ģerboni: sarkanā laukā uz labo pusi ejošs ar zeltu kronēts sudraba grifs ar zobenu labajā ķetnā, kam uz krūtīm monogramma "SA" (Sigismunds Augusts). Šis ģerbonis kļuva par pamatu Hodkeviču dzimtas ģerbonim.
Hercogistes monetārā sistēma
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts nodibināšanas karalis Sigismunds II Augusts 1570. gadā lika uzsākt naudas kalšanu Pārdaugavas hercogistē. Tā kā Rīga nepakļāvās inkorporācijai kopvalstī, tad pirmā naudas kaltuve tika nodibināta Salaspilī, bet hercogistes administrators Jānis Hodkevičs to pārcēla uz Doles pili, kur 1572. gadā tika kalti Livonijas šiliņi, bet 1573. gadā arī vērdiņi, pusmārkas, mārkas un dālderi. Tā kā sudraba saturs šiliņos bija ļoti zems, tad to izmantoja vienīgi karaspēka algotņu dienesta apmaksai un drīz vien kalšanu pārtrauca.
Kovalevo Pomorske
Kovalevo Pomorske - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Toruņas.
GOES 15
GOES 15 (sakotnēji GOES-P) ir ASV meteoroloģiskais pavadonis, NOAA Geostationary Operational Environmental Satellite pavadoņu sistēmas sastāvdaļa. Tas orbītā tika palaists 2010. gada martā.
Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums Boeing uz platformas BSS-601 bāzes. Tas bija trešās paaudzes GOES sistēmas trešais pavadonis.
GOES-P tika palaists 23:57 UTC no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-37B ar nesējraķeti Delta IV Medium+(4,2). Pēc ģeostacionārās orbītas sasniegšanas 16. martā GOES-P tika pārdēvēts par GOES 15. Sākotnēji tas tika izvietots pozīcijā 90 grādi rietumu garuma. Aptuveni 150 dienas tam tika veiktas pārbaudes. Pēc tam tas atradās rezervē.
2011. gada 6. decembrī tas sāka darbu, aizvietojot pavadoni GOES 11 GOES WEST pozīcijā, kur tas novēroja ASV austrumu pusi. 14. decembrī tas sasniedza punktu 135,0° rietumu garuma.
2012. gada septembrī GOES 13, kas nosedza ASV austrumu daļu, sāka pārraidīt attēlus ar lielu trokšņu daudzumu, tādēļ tā darbs tika pārtraukts. GOES 15 tika pārkonfigurēts, lai vismaz īslaicīgi varētu novērot austrumu daļu.
2018. gada beigās NOAA sāka gatavoties GOES-West pozīcijā GOES 15 aizvietošanai ar GOES 17. 29. oktobrī GOES 15 sāka pārvietošanas manevru uz austrumiem līdz punktam 128° R. 7. novembrī tas sasniedza plānoto pozīciju. GOES 15 un GOES 17 darbojās tandēmā līdz 2020. gada sākumam, lai varētu novērtēt GOES-17 darbību. 2020. gada 2. martā tika pārtraukta GOES 15 instrumentu darbība, un pavadoni pārvietoja uz glabāšanas orbītu ar plānu to aktivizēt 2020. gada augustā.
Trubčevskas rajons
Trubčevskas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala dienvidos. Tas robežojas ar Pogaras rajonu rietumos, Počepas rajonu ziemeļrietumos, Vigoņiču rajonu ziemeļos, Navļas rajonu ziemeļaustrumos, Suzemkas rajonu austrumos un Sumu apgabalu (Ukraina) dienvidos.
Rajona administratīvais centrs ir Trubčevska. Galvenās upes ir Desna un tās kreisa pieteka Nerusa. Dienvidaustrumu rajona daļa aizņemta ar mežiem, kur atrodas valsts rezervāts «Brjanskas mežs».
Rajons tika izveidots 1929. gadā. Līdz 1937. gadam Trubčevskas rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Pēc mūsdienu teritoriālā iedalījuma, Trubčevskas rajonā ir 2 pilsētas pašvaldības un 6 lauku pašvaldības.
Inčukalns
Inčukalns ir apdzīvota vieta Siguldas novada Inčukalna pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pie Rīgas - Valkas dzelzceļa 40 km no Rīgas centra. Inčukalnā ir pagasta administratīvās iestādes, pamatskola, mūzikas skola, bērnudārzs, tautas nams, bibliotēka, sporta komplekss ar peldbaseinu, pašvaldības policija, ambulance un brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrība.
Inčukalnā iebrauc autobusi Saulkrasti—Inčukalns—Sigulda, kā arī tajā ap 10 reizēm dienā uz katru pusi apstājas Rīgas—Siguldas līnijas vilcieni.
Vēsture
Ciems izveidojās uz Inčukalna muižas (Hinzenberg) zemes ap Heniņu pusmuižu. Apdzīvotā vieta sāka strauji attīstīties pēc Inčukalna (Hincenbergas) dzelzceļa stacijas izbūves 1880. gados. 1925. gadā Inčukalnam piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Latvijas PSR laikā Inčukalnā bija kolhoza centrs. 1957. gadā, apvienojot mežsaimniecības, izveidoja MRS.
Inčukalna vēsture ir apkopota 2001. gadā izdotajā grāmatā "Inčukalna mozaīka (palīgs novadpētniecībā)" (autori: Janīna Zandberga, Aiga Veckalne).
Apskates vietas
Bijusī Inčukalna medību pils, Hincenbergas muiža un Indrānu parks, Inčukalna Velnala, Kārļa Zāles piemineklis "Sērojošā māte", Baltic Bonsai parks, Rāmkalnu atpūtas parks un citi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Žanis Ansons
Žanis Ansons ( — ) bija Latviešu leģiona virsseržants, Bruņinieka pakāpes dzelzs krusta kavalieris.
Biogrāfija
Dzimis Kandavas pagasta "Priedulās" zemnieka ģimenē. Izglītojies Kandavas pamatskolā. Pēc obligātā dienesta Latvijas Bruņotajos spēkos turpinājis strādāt tēva saimniecībā.
1942. gadā Ansons iestājās 24. Talsu policijas bataljonā, kur dienēja 1. rotā. Bataljona sastāvā piedalījies cīņās pret partizāniem ārpus Latvijas teritorijas. 1943. gada martā sākās Latviešu SS brīvprātīgo brigādes (vēlākā 19. grenadieru divīzija) formēšana. 18. aprīlī 24. Talsu policijas bataljonu, kurā dienēja Ansons, kā 1. bataljonu iekļāva 2. ("Imantas") kājnieku pulkā. 1944. gada aprīlī paaugstināts par hauptšārfīreru jeb virsseržantu. Pēc brigādes pārformēšanas par divīziju 1944. gada maijā dienējis 44. grenadieru pulkā. Nogājis kaujas ceļu no Volhovas līdz pat Kurzemes cietoksnim.
Otrā pasaules kara laikā Ansons tika apbalvots ar Dzels krusta II un I šķiru, bronzas Tuvcīņas nozīmi, sudraba Kājnieku trieciena nozīmi, Drošsirdības zīmi ar šķēpiem Austrumtautu piederīgiem, Ievainojuma nozīmi melnā. Ansons bija viens no divpadsmit latviešiem, kurš tika apbalvots ar augstāko Vācijas apbalvojumu Dzelzs krusta Bruņinieka krustu (1945. gada janvārī). Šo apbalvojumu viņš ieguva par to, ka Trešās Kurzemes lielkaujas (1944. gada 23. — 31. decembris) laikā pirms pretuzbrukuma devās kopā ar 8 vīru izlūku vienību pretinieka aizmugurē un spēja to padzīt no augstienes 73,0, izliekoties par krievu karavīriem. Viņš bija pirmais latviešu instruktors, kurš tika apbalvots ar šo apbalvojumu.
Pēc Vācijas kapitulācijas Ansons nepadevās gūstā un slēpās Kandavas pagasta Mazrūmenes apkārtnē. 1945. gada 18. decembrī viņu apcietināja. Pēc tam viņam tika piespriests izsūtījums uz Vorkutu. 1955. gadā Ansons atgriezās Latvijā. 1968. gada 24. novembrī viņš aizgāja aizsaulē. Zemes klēpī guldīts Kandavas pagasta Priedulu kapsētā.
Labu vakar! (albums)
"Labu vakar!" ir grupas Pērkons albums, kas ierakstīts 1988.-1989. gadā, tajā apkopotas ap 1987. gadu sacerētās dziesmas.
Vēsture
1988. gadā jaunais TV aktualitāšu raidījums "Labvakar, Latvija!" izmantoja šī albuma tituldziesmas pirmās taktis raidījuma sākuma video.
Dziesma "Neatvadīsimies" tapusi neilgi pēc Elsberga nāves, tā tika atskaņota dzejnieka bērēs. "Baletomānija" ir pirmā "Pērkona" dziesma, kuru iedziedājis pats Kulakovs.
Pirmoreiz albums oficiāli izdots 1989. gadā kasetē "Pērkons '85 - '87" ASV latviešu mūzikas izdevniecībā "Plate Records" un tika tirgots grupas koncerttūres laikā. Šajā izdevumā nav iekļauta kompozīcija "Neatvadīsimies". Viss albums 1996. gadā izdots kasetē, visas tā dziesmas iekļautas diskā "Dziesmu izlase #2".
Fotogrāfs
Fotogrāfs ir cilvēks, kas ar fotoaparātu uzņem fotogrāfijas, fiksējot dažādus notikumus. Fotogrāfa veidotais materiāls kalpo atmiņu iemūžināšanai un saglabāšanai.
Vēsture
Vārds "fotogrāfs" radies 1839. gadā, kad to pirmo reizi pielietoja sers Džons Heršels (Sir John Herschel). Vārds "fotogrāfs" radies, savienojot "foto" (en; gr - (phos)), ar nozīmi "gaisma" un "grāfija" (en, gr - (graphê), ar nozīmi "zīmēšana, rakstīšana". Savienojot šos vārdus, veidojas nozīme "zīmēt, rakstīt, izmantojot gaismu".
Šobrīd (2019. gadā) pagājis jau 173 gads, kopš fotogrāfija radusies un kļuvusi par ļoti nozīmīgu dažādās jomās. Pirmā fotogrāfija radīta 1826. gadā, to izdarīja Nisefors Njepss (1765-1833) un Luijs Dagērs (1787-1851) Francijā. Njepsam tā bija vienīgā fotogrāfija, ko viņš radīja savas dzīves laikā, taču Dagērs tik ātri nepadevās. Dagērs turpināja darbu pie attēlu radīšanas uz gaismasjutīga materiāla un savu atklājumu nosauca par dagerotipiju. Tomēr Dagērs nebija vienīgais, kas darbojās pie fotogrāfijas atklāšanas. To darīja arī Viljams Henrijs Fokss Tolbots (1800-1877) Anglijā. 1839. gada 7. janvārī Francijas Zinātņu akadēmija saņēma iesniegumu par atklājumu un 19. augustā apstiprināja fotogrāfiju kā izgudrojumu. Fotogrāfijas attīstības procesā piedalījušies arī latvieši. 1818. gada 6. novembrī Kurzemes Literatūras un mākslas biedrības sēdē tika nolasīts Teodora Grothusa 65 lappušu klasiskais traktāts "Par gaismas un elektrības ķīmisko darbību". Ar šo darbu tika atklāts fotoķīmijas (gaismas ķīmiskās darbības) pamatlikums.
Fotogrāfu aprīkojums
Fotogrāfs var radīt saturu dažādos žanros, no kuriem populārākie ir daba, portrets, reklāma, sports, kāzas, žurnālistika, mode, māksla.
Fotoaparātu veidi:
Populārākie fotoaparātu ražotāji ir Canon, Nikon, Olympus, Pentax, Fujifilm, GoPro.
Fotoobjektīvu veidi:
Populārākie foto objektīvu ražotāji ir Canon, Nikon, Sigma, Tamron.
Fotogrāfi izmanto arī dažādas papildierīces: statīvu, tā saucamo "saules blendi", filtrus, atstarotājus, zibspuldzes, filtrus zibspuldzēm, pultis, akumulatorus, atmiņas kartes, somas kamerām un dažādus fotoaparātu un foto objektīvu tīrīšanas līdzekļus.
Klusā daba ar perspektīvu
Klusā daba ar perspektīvu ir grupas "Pērkons" dziesmu albums, kurā apkopotas 1985. gadā sacerētas dziesmas no grupas repertuāra.
Vēsture
Albumā apkopotas Jura Kulakova komponētās dziesmas, kas sarakstītas ap 1984.-85. gadu un atskaņotas "Pērkona" koncertos periodā starp abiem grupas darbības aizliegumiem. Albums ierakstīts 1988.-89. gadā.
Pirmoreiz albums oficiāli izdots 1989. gadā kasetē "Pērkons '85 - '87" ASV latviešu mūzikas izdevniecībā "Plate Records" un tika tirgots grupas koncerttūres laikā. Šajā izdevumā nav iekļauta kompozīcija "Gājēja naktsdziesmiņa (Jau visi krogi ciet)". Viss albums kasetē izdots 1996. gadā izdevniecībā "Mikrofona ieraksti". Visas tā dziesmas, izņemot pirmās divas, iekļautas diskā "Dziesmu izlase #2". Dziesma "Kā pasakā" iekļauta izlasē "7-os no rīta" (2018).
Slavenākā albuma kompozīcija ir "Mana dienišķā dziesma", kura 1988. gadā iekļuva"Mikrofona" aptaujas 8. vietā. Dziesmai "Kā pasakā" 80. gadu otrajā pusē tika uzņemts videoklips, kas demonstrēts Latvijas televīzijā. Dziesmas "Būvlaukuma romance" koncertieraksts iekļauts skaņuplatē "Liepājas Dzintars '87"
Georgijs Maļenkovs
Georgijs Maļenkovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju politiķis, PSRS komunistiskās partijas līderis. Pēc Josifa Staļina nāves viņš kļuva par PSRS Ministru padomes priekšsēdētāju, tādējādi dažus mēnešus bija faktiskais PSRS valsts vadītājs (līdz Ņikitas Hruščova kļūšanai par PSKP CK ģenerālsekretāru).
1920. gadā iestājies komunistiskajā partijā, no 1941. līdz 1946. gadam bija PSKP CK politbiroja kandidātloceklis. 1946. gada 13. maijā izveidoja Maļenkova vadītu komiteju, kuras uzdevums bija radīt ballistiskās raķetes. 1950. gadā bruņojumā pieņēma pirmās R-1 raķetes. Notika 600 un 3000 kilometru darbības raķešu izstrāde.
Pēc Staļina nāves 1953. gada 5. martā Padomju Savienībā izveidojās kolektīvās vadības modelis, kurā Politbiroja veterānu ietekme bija nestabilā līdzsvarā. Sākotnēji ar Berijas atbalstu par vadoni izvirzījās Georgijs Maļenkovs, kas kļuva par PSRS Ministru padomes priekšsēdētāju, ko tajā brīdī uzskatīja par ietekmīgāko amatu valstī. 1953. gada jūnija beigās Hruščovs panāca pārējo Prezidija locekļu atbalstu Berijas arestam un nošaušanai 23. decembrī.
Skaitīšanas sistēma
Skaitīšanas sistēma ir simbolisks skaitļu pieraksta veids, kurā skaitļu attēlošanai tiek izmantoti vairāki cipari vai citas rakstzīmes.
Izšķir pozicionālās un nepozicionālās skaitīšanas sistēmas. Pozicionālajās skaitīšanas sistēmās cipara vērtība ir atkarīga no tā atrašanās vietas skaitlī. Pozicionālās ir decimālā, heksadecimālā, duodecimālā, oktālā, binārā un citas skaitīšanas sistēmas. Nepozicionālās skaitīšanas sistēmas piemērs ir romiešu skaitļi. Šajā sistēmā nav svarīgi, kur kāds simbols atrodas, tā nozīme nemainās. Piemēram I ir vieninieks gan skaitļa sākumā gan beigās. Visās pozicionālajās skaitīšanas sistēmās bāze attēlojas skaitļa "10" veidā, piemēram, binārajā skaitīšanas sistēmā skaitlis "2" attēlojas kā "10", oktālajā kā "10" attēlojas skaitlis "8" utt.
Decimālā skaitīšanas sistēma
Decimālajā skaitīšanas sistēmā bāze ir kopējais dažādu simbolu skaits, kas pieļaujami šajā sistēmā. Lielākā simbola vērtība vienmēr ir par vienu mazāka nekā bāze. Piemēram, decimālajā sistēmā ir desmit dažādi simboli: 0,1,2,3,4,5,6,7,8,9, kur lielākais 9 ir par vienu mazāks nekā 10 (bāze).
Skaitīšana
Ir speciāli jāpasvītro skaitļu traktēšanu, kas lielāki par sistēmas bāzi. Simbols 0 seko vienmēr pēc tam, kad kādā no skaitļa pozīcijām skaitīšanas secībā izmantoti visi sistēmā atļautie simboli, kas decimālajā sistēmā ir no 0 līdz 9. Pie simbola 0 parādīšanās uzkrājums no 1 līdz 9 "jānobīda" uz tieši blakus esošo pozīciju pa kreisi no 0 simbola un secīgā skaitīšana jāatsāk iepriekšējā pozīcijā. Simbolu 0 dēvē par nobīdes rādītāju un tas norāda, ka secīgi skaitot ir saskaitīti attiecīgās pozīcijas 10 vieninieki. Šādu darbību var aplūkot tabulā pie skaitļiem 10, 20 un 100. Katrai pozīcijai decimālajā skaitlī, jeb katram vieniniekam šajā pozīcijā ir desmit reizes lielāka vērtība par labajā pusē tieši blakus esošās pozīcijas vērtību, t.i. šajā pozīcijā esošā vieninieka vērtību. Katra pozicionālā vērtība ir desmita reizulis un tā var tikt izteikta kā skaitlis 10 kāpināts kādā pakāpē.
Risinājums:
123= 1*100+2*10+3*1= 1*102+2*101+3*100
Virkni (rindu) ar augošām pakāpēm pa kreisi no decimālā komata var turpināt neierobežoti tālu. Virkni var turpināt arī pa labi no decimālā komata, tikai ar negatīvām pakāpēm. Piemēram, pirmajā pozīcijā pa labi no decimālā komata ir desmitdaļu pozīcija un tai vērtība ir 10-1 jeb 1/101.
Jebkuru decimālās sistēmas skaitli var izteikt tāpat kā tas parādīts tabulā "Decimālo skaitļu izteikšana". Simbols, kas atrodas skaitļa kādā pozīcijā, rāda cik 10 pakāpes reizināmo ietilpst kopējā apjomā, ko pārstāv skaitlis.
Vispārīgā veidā jebkuru decimālo skaitli var izteikt ar vienādojumu N=undefined ∑undefined Ai*10j, kur: Aj - pieļaujamie simboli (0,1,2,3,4,5,6,7,8,9); n,m - summēšanas augšējā un apakšējā robeža, turklāt m ir daļskaitļa daļas pozīciju skaits, n=P-1, kur P - skaitļa veselās daļas pozīciju skaits.
Piemērs: izteikt summas formā decimālo skaitli 2345,67.
Bāze un simboli
Šajā skaitīšanas sistēma bāze ir 2 un izmantojamie simboli ir 0 un 1.
Skaitīšana
Pie bāzes 2 maksimālais skaits, ko var izteikt ar vienu pozīciju, ir viens. Ja grib izteikt decimālo 2, tad 1 jānobīda pa kreisi un jālieto 0, lai indicētu, ka notikusi bīde. Tādējādi skaitlis 2 binārajā sistēmā ir 10 (viens un nulle).
Šis skaitīšanas piemērs parāda, ka pastāv iespēja skaitīt sistēmā, kuras bāze atšķiras no 10. Tabulā "Binārā skaitīšana no 0 līdz 15" skaitīšanas apjoms beidzas ar 15, bet tāpat kā decimālajā, arī binārajā sistēmā var skaitīt neierobežoti palielinot.
Tabula ir līdzīga tabulai, kas demonstrē decimālo sistēmu. Vienīgās atšķirības ir citu iespējamo simbolu lietojums un divnieku pakāpes reizuļa izmantojums. Vienādojumu var pārrakstīt formā : N=undefined ∑undefined Ai*2j, kur Ai - pieļaujamie simboli (0,1); n,m - summēšanas augšējā un apakšējā robeža, turklāt m ir daļskaitļu pozīcijas skaits; n=P-1, kur P - skaitļu veselās daļas pozīciju skaits.
Piemērs: izteikt bināro skaitli 11011,01 pakāpju formā risinājums: n=4, m=2
Jebkuras bāzes skaitīšanas sistēma
Skaitīšanas sistēmas izveidošanai var izmantot jebkura izmēra bāzi, kura lielāka par viens. Apzīmējot bāzi ar B, skaitli N pēc līdzīgas shēmas kā ar decimālo un bināro sistēmu, var izteikt kā pakāpju summu N=undefined ∑undefined Ai*Bj, kur Ai - pieļaujamie simboli (0,1, ..., B-1); n,m - summēšanas augšējā un apakšējā robeža, turklāt m ir daļskaitļu pozīcijas skaits; n=P-1, kur P - skaitļu veselās daļas pozīciju skaits. Jebkuras sistēmas skaitli var attēlot sekojoši saskaņā ar formulu N=undefined ∑undefined Ai*Bj izmantojot bāzes B pakāpes.
Vispārējais vienādojums jeb formula ļauj izveidot citas digitālajā tehnikā izmantojamas skaitīšanas sistēmas, piemēram, oktālo ar bāzi 8 vai heksadecimālo ar bāzi 16 un citas sistēmas. Tomēr digitālajās ierīcēs vairumu operāciju realizē izmantojot bināro skaitīšanas sistēmu.
Binārās sistēmas nepieciešamība
Binārā sistēma ievērojami samazina grūtības, kas rodas, precīzi attēlojot decimālos ciparus ar elektronisko ierīču rīcībā esošajiem līdzekļiem. Lai varētu izmantot visus decimālās sistēmas simbolus, nepieciešami desmit diskrēti līmeņi. Visiem šiem līmeņiem jābūt pietiekami atšķirīgiem vienam no otra, lai atpazīstot simbolus, nerastos kļūdas. Šāds kritērijs vairumam datu apstrādes elektronisko iekārtu ir pārāk ierobežojošs un neizpildāms.
Binārajā sistēmā nepieciešami tikai divi diskrēti līmeņi un decimālos skaitļus var kodēt ekvivalentās binārās vērtībās. Elektroniskajās ierīcēs var izmantot divus izteikti atšķirīgus sprieguma vai strāvas līmeņus un vērtējot katrā gadījumā izslēgt jebkādas šaubas par to, kādu bināro vērtību katrs līmenis pārstāv. Vērtību 0 pārstāv viens pieņemtais elektriskā signāla līmenis, kurš parasti ir zems, un vērtību 1 - otrs. Visas tālāk aplūkotās datu apstrādes, pārveidošanas, pārvadīšanas ierīces izmanto bināro sistēmu un tādēļ viena no pamatprasībām iepazīstoties ar digitālajiem elementiem un ierīcēm ir prasme pāriet n decimālās sistēmas uz bināro sistēmu un otrādi.
Oktālā sistēma
Oktālās skaitīšanas sistēmas bāze ir 8. Tabulā "Skaitīšanas sistēmu salīdzinājums" redzams, ka pakāpeniski skaitot vienas pozīcijas ietvaros no 0 līdz 7, t.i. maksimālajam simbolam oktālajā sistēmā, attiecīgi binārajā sistēmā notiek skaitīšana triju pozīciju ietvaros (no 000 līdz 111). Katram oktālās sistēmas simbolam atbilst trīs pozīciju binārais ekvivalents un otrādi.
Lai pārietu no binārās uz oktālo sistēmu, binārais skaitlis jāsadala ciparu grupās pa trim simboliem un katrai grupai jāuzraksta attiecīgais oktālais ekvivalents.
Piemērs: uzrakstīt oktālo ekvivalentu skaitlim 10110101110012
Risinājums:
10110101110012=132718
Heksadecimālā sistēma
Heksadecimālās sistēmas bāze ir 16. Tātad sistēmā izmantoti 16 simboli: 10 cipari no 0 līdz 9 un 6 latīņu alfabēta lielie sākuma burti A, B, C, D, E, F. Pēc analoģijas ar oktālo sistēmu konstatējam, ka katram simbolam heksadecimālajā sistēmā atbilst četru pozīciju binārais skaitlis.
Pārejot no binārās uz heksadecimālo sistēmu binārais skaitlis jāsadala grupās pa četrām kārtām un katrai četru bināro simbolu grupai jāuzraksta heksadecimālais ekvivalents.
Metiletilketons
Metiletilketons (metilpropanons, 2-butanons, CH3−CO−C2H5 ) pieder pie ketoniem. Metiletilketons ir bezkrāsains, degtspējīgs šķidrums ar asu, atsvaidzinošu smaržu.
Atrašanās dabā
Nelielos daudzumos atrodams dažos augu valsts produktos. Metiletilketonu satur automobiļu izplūdes gāzes.