cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandrs Kaljostro
Dzīvesstāsts
Dzimis Sicīlijā kā Džuzepe Balzamo, viņš jaunībā bija apceļojis Ēģipti un Sīriju, ar Maltas ordeņa lielmeistara ieteikuma vēstuli ieradies Neapolē, kur nodarbojies ar alķīmiju un gaišredzību, vēlāk apceļojis visu Eiropu. 1777. gadā viņš bija iniciēts Londonas ložā „Espérance” un 1779. gadā ieradās Jelgavā, lai nodibinātu tā sauktās ēģiptiešu rituāla adopcijas ložas vīriešiem un sievietēm un kļūtu par Jelgavas adopcijas ložu lielmeistaru. Dziļi ieslīdzis rozenkreiciešu vīzijās un mistikā, Kaljostro virs brīvmūrnieku rituāla trīs pirmajiem grādiem izveidoja īpašu ēģiptiešu rituālu, kuram bija jāizplata un jāiemūžina maģiskās nodarbes. Savos maģiskajos seansos Kaljostro kā vidutājus izmantoja jaunu zēnu vai meiteni, kam viņu nevainībā piemītot īpaša gaišredzība un vara pār septiņiem gariem, kuri ietver dievišķības troni un pārvalda septiņas planētas. Tālāk devies uz Pēterburgu, no turienes caur Jelgavu 1780. gadā uz Varšavu. 1789. gadā Romā apcietināts par sakariem ar franču revolūcijas vadoņiem, notiesāts uz nāvi, Romas pāvests spriedumu nomainījis ar mūža ieslodzījumu San Leo cietoksnī, kur viņš miris 1795. gadā.
Kaljostro Jelgavā
Par Kaljostro galvenajiem sabiedrotajiem kļuva Jelgavas ložas “Trois Epées couronnées” meistars grāfs Kristofers Georgs Dītrihs fon Mēdems un viņa brāļameita dzejniece Elīza fon der Reke (von der Recke, 1754-1833), kuras grāmata „Ziņojums par bēdīgi slavenā Kaljostro uzturēšanos Jelgavā 1779. gadā un viņa maģiskajām operācijām” 1787. gadā kļuva par bestselleru vāciski lasošo cilvēku lokā ne tikai Vācijā, bet arī pārējā Eiropā. Kaljostro kopā ar savu sievu Serafinu Jelgavā uz agrāko ložu bāzes izveidoja divas ēģiptiešu mūrnieku adopcijas ložas sievietēm un vīriešiem - “Loge d’Adoption Trois Couers couronnés” un “Loge d’Adoption Trois Epées couronnées”. No mūsdienu viedokļa nav šaubu, ka Kaljostro bija talantīgs hipnotizētājs un viņam piemita izcils psihiskais spēks, kuru viņš pats atzinās nesaprotam. No Jelgavas viņš devās uz Pēterburgu, tad 1780. gadā atpakaļ caur Jelgavu uz Varšavu, no turienes uz Rietumeiropu. 1789. gadā Romā viņš tika apcietināts par sakariem ar franču revolūcijas vadoņiem un notiesāts uz nāvi, tomēr pāvests spriedumu nomainīja ar mūža ieslodzījumu cietoksnī, kur viņš mira 1795. gadā. Pratināšanas laikā viņš deva fantastiskas liecības par savu uzturēšanos Jelgavā un tur pieredzēto. Jelgavā, kas pēc viņa liecībām gan atrodoties Frankfurtes tuvumā, viņš esot iepazinies ar diviem iluminātu ordeņa vadoņiem, kas viņu aizveduši ārpus pilsētas uz kādu telpu pazemē, kur „tikusi atvērta metāla kaste pilna ar papīriem un no tās izņemta grāmata. No tās ticis nolasīts slepenības zvērests, kas sācies ar vārdiem: „Mēs, Templiešu lielmeistari …” Tas bijis rakstīts ar asinīm. Grāmata iezīmējusi viņu plānus, kas ietvēruši arī uzbrukumu Romai”. Kaljostro pratinātājiem atklāja, ka tiem bijusi nauda Amsterdamas, Roterdamas, Londonas, Dženovas un Venēcijas bankās, un 20 000 ložas (!) visā Eiropā un Amerikā, un, ka to biedri kalpojuši katrā Eiropas galmā. Kaljostro esot saņēmis uzdevumu doties uz Strasbūru, lai nodibinātu nepieciešamos kontaktus franču revolūcijas uzsākšanai. Šīs pratināšanas laikā izspiestās Kaljostro liecības ir jāvērtē ļoti kritiski, bet tās nepārprotami liecina, cik lielu nozīmi viņa atmiņās vēl pēc desmit gadiem ieņēma Jelgava kā noslēpto Templiešu ordeņa bagātību un sazvērestību atslēgas vieta.
Kladno
Kladno ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabalā. Tā ir lielākā pilsēta apgabalā un atrodas vien 25 kilometru attālumā no valsts galvaspilsētas Prāgas. Pilsētā dzīvo aptuveni 70 000 iedzīvotāju. Ievērojams rūpniecīubas centrs.
Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā. 1561. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Ilgu laiku tā atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. 19. gadsimta vidū kļuva par Bohēmijas rūpniecības centru. Tā kā apkaimē tika atklātas ogļu iegulas, Kladno tika uzbūvēts liels metalurģiskais kombināts, citi mašīnbūves uzņēmumi. Rezultātā pilsēta kļuva par sociāldemokrātiskās un komunistiskās kustības centru. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā. Sabrūkot sociālismam, sašaurināja darbību metalurģiskais kombināts, tomēr Kladno un apkārtnē mūsdienās darbojas vairāku starptautisku uzņēmumu, to skaitā Lego, Sagem, Dr. Oetker, Showa Aluminium un citu uzņēmumu ražotnes.
Pilsētā bāzēta 1924. gadā dibinātā Čehijas Ekstralīgas hokeja komanda HC Kladno.
Cilvēki
Kladno ir hokejistu Mihaela Frolīka (Michael Frolík, 1988), Radko Gudasa (Radko Gudas, 1990), Jaromīra Jāgra (Jaromír Jágr, 1972), Františeka Kaberles (František Kaberle, 1973), Ondržeja Paveleca (Ondřej Pavelec, 1987), Tomāša Plekaneca (Tomáš Plekanec, 1982), Jirži Sekāča (Jiří Sekáč, 1992) un Jakuba Vorāčeka (Jakub Voráček, 1989). Pilsētā dzimuši arī politiķis Jirži Dīnstbīrs (Jiří Dienstbier, 1937 – 2011), šahists Vlastimils Horts (Vlastimil Hort, 1944) un multiplikators Zdeneks Milers (Zdeněk Miler, 1921 – 2011). Pēc kara Kladno metalurģiskajā rūpnīcā strādāja rakstnieks Bohumils Hrabals (Bohumil Hrabal, 1914 – 1997).
Ginters Grass
Ginters Vilhelms Grass (de,  — ) bija kašūbu izcelsmes vācu rakstnieks. 1999. gada Nobela prēmijas laureāts literatūrā.
Biogrāfija
Dzimis starp pasaules kariem Dancigas brīvpilsētā pārtikas veikala īpašnieka ģimenē, mācījies dzimtās pilsētas Konrāda (Conradinum) ģimnāzijā.
Otrā pasaules kara laikā tika iesaukts Darba dienestā (Arbeitsdienst). Grass atzina, ka 1944. gadā ticis iesaukts un dienēja Ieroču SS daļās Drēzdenē. 1945. gadā viņu ievainoja, un Grass nokļuva amerikāņu karagūstekņu nometnē, kur divus gadus strādāja šahtā.
Pēc atbrīvošanas studēja tēlniecību un grafiku, vispirms Diseldorfā, pēc tam Berlīnē. Kopš 1960. gada dzīvoja Berlīnē, tomēr bieži uzturējās Šlēzvigā-Holšteinā.
Pasaulslavens kļuvis jau ar savu pirmo romānu — "Skārda bungas" (Die Blechtrommel), kuru sarakstīja 1959. gadā.
No 1983. līdz 1986. gadam bija Berlīnes Mākslas akadēmijas prezidents.
Pēc politiskajiem uzskatiem un sabiedriskās darbības bieži pieskaitāms kreisajam, sociāldemokrātiskajam spārnam. Pacifists. 1989. — 1990. gadā iebilda pret VFR un VDR apvienošanos, jo uzskatīja, ka apvienotā Vācija neglābjami kļūs par agresīvu, nacionālistisku valsti.
Pēc romāna "Skārda bungas" motīviem vācu kinorežisors Folkers Šlendorfs uzņēmis tāda paša nosaukuma filmu, kas 1979. gadā ieguva Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā un Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko filmu svešvalodā 1980. gadā.
Miris 2015. gada 13. aprīlī.
Darbi
izdota latviski — tulkotājs:Silvija Brice, apgāds Atēna, 2001 un 2003, 696 lpp. (ISBN 9984-635-72-4) izdota latviski — tulkotājs:Silvija Brice, apgāds Atēna, 2004, 120 lpp. (ISBN 9984-34-113-5) izdota latviski — tulkotājs:Silvija Brice, apgāds Atēna, 2002, 213 lpp. (ISBN 9984-34-015-5)
Kazimeža Velka
Kazimeža Velka ir pilsēta, apriņķa un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes dienvidos.
Vecsalienas pagasts
Vecsalienas pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, novada Augšzemes daļā. Robežojas ar sava novada Naujenes, Salienas, Skrudalienas un Tabores pagastiem.
Upes
Daugava, Mālkalne, Muravku upīte, Poguļanka, Tartaciņa.
Vēsture
1897. gadā Kurzemes guberņas Ilūkstes apriņķa Aizlauces draudzes novadā izveidoja Solonājas pagastu (vai Salanājas pagastu), apvienojot Salonājas (Sallonay) muižu ar apkārtējām muižām — Lielbornes (Groß-Born), Vecsalienas (Červonkas), Sīķeles-Rozališku (Siekeln-Rosalischek), Joehaninas (Johannina), Heronomovas (Hieronimow) un Šlapaku muižām. 1919. gadā pagastam pievienoja Kaplavas pagasta Jaunbornes daļu. Pēc 1920. gada zemes reformas Salanājas pagasta Lielbornes muiža tika sadalīta 77 vienībās 1480 ha kopplatībā, Vecsalienas muiža (Alt-Sallensee) ar Dirvānišķu pusmuižu 82 vienībās 1265 ha kopplatībā, Sīķeles-Rozališķu muiža (Sieklen-Rosalischek) 13 vienībās 253 ha kopplatībā, Vecģeronimavas muiža (Hieronimow) 4 vienībās 154 ha kopplatībā. Jaunbornes muiža (Neu-Born) un Salanājas (Salienas) muižas (Sallonay) netika sadalītas.
Ilūkstes apriņķa Salienas pagastā 1945. gadā izveidoja Vecsalienas ciema padomi. Vecsalienas ciems ietilpis Grīvas (1949-1955), Ilūkstes (1955-1956) un Daugavpils (1956-1990) rajonos. 1954. gadā Vecsalienas ciemam pievienoja likvidēto Lazdukalna ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vecsalienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novadu kopā ar Ilūkstes novadu iekļāva jaunajā Augšdaugavas novadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits - 727, no kuriem 51% ir krievi, 16% poļi, 16% latvieši, bet 13% baltkrievi.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Červonka (pagasta centrs), Tartaks, Keirāni, Zeitiški.
Bergs
Bergs (vācu, nīderlandiešu un no — 'kalns'; sieviešu dzimtē Berga) ir ģermāņu cilmes uzvārds, kam zviedru valodā sastopams līdzīgs uzvārds ar tādu pašu cilmi — Berjs (sv). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kurts Vonnegūts
Kurts Vonnegūts (dzimis, miris ) bija amerikāņu rakstnieks. Vairāk nekā 50 gadus ilgajā karjerā sarakstīja 14 romānus, trīs īso stāstu krājumus, piecas lugas un piecus neliterārus darbus; vēl daļa darbu publicēti pēc viņa nāves. Pazīstamākais Vonnegūta darbs ir satīriskais romāns "Lopkautuve Nr. 5" (1969).
Kurts Vonnegūts visbiežāk tiek klasificēts kā zinātniskās fantastikas rakstnieks. Pats Vonnegūts pret šo klasifikāciju iebilda, un faktiski tikai neliela daļa viņa darbu būtu klasificējami kā zinātniskā fantastika.
Biogrāfija
1950. gada 11. februārī tiek publicēts viņa pirmais īsais stāsts. 1952. gadā tiek izdots pirmais Vonnegūta romāns, "Mehāniskās klavieres". 1963. gadā tiek izdots "Kaķa šūpulis", taču sevišķu ievērību tas negūst. 1965. gada martā iznāk "Lai dievs jūs svētī, mister Rouzvoter!", kas ir pirmā ievērību guvusī Vonnegūta grāmata. 1967. gadā dodas uz Drēzdeni pēc materiāla "Lopkautuvei Nr. 5". 1969. gada martā iznāk "Lopkautuve Nr. 5". Darbs sasniedz Ņujorkas bestselleru saraksta virsotni.
1971. gadā Kurts izšķiras no Džeinas Marijas Vonnegūtas un pārceļas uz dzīvi Ņujorkā.
1971. gadā Čikāgas Universitāte pieņem romānu "Kaķa šūpulis" kā maģistrantūras disertāciju un piešķir Kurtam Vonnegūtam maģistra grādu sociālajā antropoloģijā.
1979. gada 24. novembrī Kurts apprec rakstnieci un fotogrāfi Džilu Kremenci. 1985. gadā rakstnieks mēģina izdarīt pašnāvību, sajaucot miega zāles un alkoholu. 1991. gadā viņš iesniedz šķiršanās prasību no Kremenci, taču šķiršanās tomēr nenotiek. 1997. gada 25. aprīlī nomirst Vonnegūta brālis Bernards. 2005. gadā iznāk Vonnegūta pēdējā grāmata "Cilvēks bez valsts".
Kurts Vonnegūts miris 2007. gada 11. aprīlī Ņujorkā, 84 gadu vecumā.
Izmiršana
Izmiršana bioloģijā un ekoloģijā notiek tad, kad visi vienas sugas īpatņi ir miruši, pārtraucot jebkādas sugas vairošanās iespējas. Izmiršana var notikt ekosistēmas pārmaiņu dēļ, radot nelabvēlīgu vidi, vai cilvēka darbības dēļ. Eksperti lēš, ka līdz 2100. gadam varētu izmirt puse pašreizējo sugu. Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība veido un uztur globālu sugu izmiršanas draudu novērtējošu "Sarkano grāmatu".
Etilacetāts
Etilacetāts (etiķskābes etilesteris, CH3COOCH2CH3) ir bezkrāsains, gaistošs šķidrums ar patīkamu smaržu. To lielākoties lieto par šķīdinātāju. Etilacetāts ir esteris un to iegūst no etiķskābes un etanola. Etilacetāts nav higroskopisks un ūdenī šķīst slikti. Istabas temperatūrā etilacetāta šķīdība ūdenī ir 8% un ūdens šķīdība etilacetātā ir 3%. Paaugstinoties temperatūrai, šķīdība palielinās. Stipru skābju un bāzu klātienē etilacetāts sadalās.
Iegūšana
Etilacetātu var iegūt, etiķskābei reaģējot ar etanolu skābes katalizatora (parasti sērskābes) klātienē:
CH3CH2OH + CH3COOH → CH3COOCH2CH3 + H2O
Sērskābe šajā reakcijā piesaista ūdeni, lai reakcijas līdzsvaru nobīdītu estera rašanās virzienā.
Etilacetātu līdzīgā veidā var iegūt arī, etanolam reaģējot ar acetanhidrīdu vai hloracetanhidrīdu, šīs vielas pašas reaģē ar ūdeni, tāpēc sērskābes klātiene nav tik ļoti nepieciešama (hloracetanhidrīdam nevajag nemaz).
Etilacetātu var iegūt arī no acetaldehīda bāziska alkoksīda katalizatora klātienē. Šī ir viena no rūpnieciskajām etilacetāta ražošanas metodēm:
Vēl etilacetātu var iegūt, katalītiski dehidrogenējot etanolu. Šī ir viena no rūpnieciskajām etilacetāta ražošanas metodēm, bet to nelieto pārāk plaši, jo etanols ir salīdzinoši dārgs (to lieto, ja ir jāatbrīvojas no lieka etanola):
2CH3CH2OH → CH3COOC2H5 + 2H2
Šajā reakcijā veidojas daudz blakusproduktu (dietilēteris, acetaldehīds, citi esteri, ketoni), kas, tāpat kā etanols, veido azeotropus maisījumus ar ūdeni.
Ķīmiskās īpašības
Reaģējot ar skābēm un bāzēm, etilacetāts hidrolizējas par etanolu un etiķskābi. Skābes klātienē reakcija notiek nepilnīgāk kā bāzes klātienē, jo bāzes (sārmi) ar veidojušos etiķskābi veido acetātus, kas tālāk nevar izreaģēt ar etanolu, no jauna veidojot etilacetātu.
Izmantošana
Etilacetātu lieto par šķīdinātāju nagu lakām un dažreiz arī citām lakām un krāsām. Etilacetātu arī dažreiz lieto bezkofeīna kafijas ražošanai, kofeīna ekstrakcijai. Etilacetātu lieto par šķīdinātāju šķidruma hromatogrāfijai. Etilacetātu parasti nelieto par šķīdinātāju organisko sintēžu reakcijas maisījumiem, jo tas var hidrolizēties.
2009. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē NBA kalendārā bija pārtraukums. Tajā norisinājās vairāki konkursi un tika aizvadītas vairākas spēles, tai skaitā slavenību spēle, jauno spēlētāju spēle (NBA līgas debitanti pret tās otrgadniekiem), slam-dunk (bumbas trieciens grozā no augšas) konkurss, trīspunktu metienu konkurss.
Visu zvaigžņu spēlē sacentās spēlētāji no Austrumu un Rietumu konferenču komandām. Ar rezultātu 146—119 spēlē uzvarēja Rietumu konferences komanda. Par spēles vērtīgākajiem spēlētājiem tika atzīti Kobe Braiants un Šakils O'Nīls. Jauno spēlētāju spēlē uzvarēja līgas otrgadnieku komanda. Par šīs spēles vērtīgāko spēlētāju atzina Kevinu Durantu. Neits Robinsons ieguva savu otro slum-dunk konkursa uzvarētāja titulu, Dekuans Kuks uzvarēja trīspunktmetienu konkursā. Visu zvaigžņu spēli klātienē apmeklēja 16 382 skatītāji.
Lase Kukonens
Lase Kukonens (dzimis 1981. gada 18. septembrī) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 159 spēles Nacionālajā hokeja līgā, taču karjeras lielāko daļu aizvadījis SM līgas komandā Oulu "Karpat". Izlases rindās izcīnījis trīs olimpiskās un četras pasaules čempionātu medaļas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Kukonens uzsāka 2000.—01. gada sezonā, kad debitēja SM līgas kluba Oulu "Karpat" rindās. 2002.—03. gada sezonā, būdams vien 20 gadus vecs, Kukonens pildīja arī "Karpat" kapteiņa funkcijas. 2003.—04. gada sezonā hokejists devās uz Ziemeļameriku, debitējot NHL kluba Čikāgas "Blackhawks" rindās, taču 2004.—05. gada sezonas NHL lokauta laikā atgriezās Oulu, kopā ar klubu izcīnot līgas čempiones titulu.
Arī 2005.—06. gada sezonu Kukonens aizvadīja "Karpat", taču 2006. gada vasarā otro reizi pārcēlās uz Ziemeļameriku, šoreiz nostiprinoties Čikāgas "Blackhawks" rindās. Sezonas izskaņā gan viņš tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers" vienību, kuras sastāvā Kukonens aizvadīja vēl nākamās divas sezonas.
2009. gada vasarā hokejists pievienojās KHL vienībai Omskas "Avangard", piedaloties arī 2009. gada KHL Zvaigžņu spēlē. 2010.—11. un 2011.—12. gada sezonas aizsargs aizvadīja Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā.
2013. gadā pievienojās SM līgas klubam Oulu "Karpat". Kukonens kļuva par komandas kapteini. 2014., 2015. un 2018. gadā kopā ar komandu kļuva par Somijas čempionu. 2014. gadā Kukonens tika atzīts par visas līgas labāko aizsargu. 2020. gadā noslēdza karjeru.
Somijas hokeja izlases rindās spēlējis četros Olimpisko spēļu turnīros, 2006. gadā izcīnot sudraba, bet 2010. un 2014. gadā — bronzas medaļas. Piedalījies arī 10 Pasaules čempionātos, tajos kopā ar izlasi izcīnot pilnu medaļu komplektu.
Vecumnieku iela
Ielas raksturojums
Iela aizsākas Imantā 1, savienojumā ar Progresa ielu, kas virzās paralēli netālu esošajam Kurzemes prospektam, tālāk tā virzās ziemeļrietumu virzienā, šķērso Kooperatīva un Imantas ielas un pēc 490 metriem pagriežās dienvidaustrumu virzienā, un šķērsojot Anniņmuižas prospektu ieiet Anniņmuižas parka mežā, kur turpinās kā šaurs meža ceļš, krustojas ar Dumbrāja ielu un beidzas, pievienojoties Jūrmalas gatvei iepretīm Latvijas Universitātes Pedagoģijas fakultātei.
Ielu savienojumi
Vecumnieku iela krustojas ar šādām ielām:
Erki Nols
Erki Nols (et; dzimis Veru, Igaunijā) ir bijušais igauņu vieglatlēts, pašreiz politiķis, Rīgikogu deputāts. Četras reizes (1996-1998, 2000) atzīts par Igaunijas gada sportistu.
Nols ieguva zelta medaļu 2000. gada Sidnejas Olimpiskajās spēlēs desmitcīņas sacensībās. Lai arī Nols neuzvarēja nevienā no 10 disciplīnām, viņa uzrādītais kopējais rezultāts bija visaugstākais no visiem dalībniekiem.
Nolam pieder pasaules rekords tāllēkšanā desmitcīņas sacensībās - 8,22 m.
1997. gada septembrī viņš atvēra pirmo privāto vieglatlētikas skolu Igaunijā.
Laņivci
Laņivci ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Laņivcu rajona centrs pie Horiņas upes.
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Laņivci iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pēc PSRS iebrukuma Polijā, iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada 2. jūlija līdz 1944. gada 6. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Aivars Hermanis
Dzīvesgājums
Dzimis Liepājā. 1975. gadā beidzis Liepājas Em. Melngaiļa mūzikas skolu klasiskās ģitāras, tautas instrumentu orķestra diriģenta un mūzikas pedagoga specialitātē. Mūziķa karjeru sācis, spēlējot restorānos, klubos un jauniešu rokgrupās Liepājā. 1976. gadā pārcelies uz dzīvi Rīgā.
Bijis ģitārists daudzos kolektīvos: spēlējis grupās "Līvi", "Suvenīrs", "Tip-Top", "Modo", "Opus", "Remix", Raimonda Paula ansamblī, Latvijas Valsts Televīzijas un Radio orķestrī, Gunāra Rozenberga bigbendā, "Stabu ielas džess" orķestrī, Laimas Vaikules grupā. Sadarbojies ar Latvijas Valsts Simfonisko orķestri, Krievijas valsts Televīzijas un Radio Vieglās mūzikas orķestri, Liepājas Simfonisko orķestri.
Dažādu grupu sastāvos koncertējis Krievijas, Ukrainas, Baltkrievijas, Lietuvas, Igaunijas, Gruzijas, Armēnijas, Kazahijas, Uzbekijas, Kirgīzijas, Tadžikijas, Skandināvijas valstu, ASV, Kanādas, Izraēlas, Vācijas, Polijas, Indijas, Nepālas lielāko pilsētu koncertzālēs (Carnegie Hall, Madison Square Garden, "Rossija", Kremļa kongresu pils, "Ukraina" u.c.)
Kā mūziķis izpildītājs piedalījies aptuveni 50 LP, CD albumu ierakstos. Kā studijas mūziķis piedalījies vairāk kā 1000 skaņdarbu ierakstos. Gadu strādājis starptautiska skaņu ierakstu projekta ietvaros ASV. Komponējis un aranžējis mūziku kino filmām un televīzijas pārraidēm. Vairāk kā 100 dziesmu un instrumentālu skaņdarbu autors.
Producējis ap 50 LP/CD/DVD programmu. Producējis skaņu ierakstus daudziem Latvijā un Krievijā pazīstamiem mūzikas izpildītājiem — Igo, Ieva Akurātere, Laima Vaikule u.c. Piedalījies TV pārraižu un video klipu producēšanā.
Joprojām muzicē dažādos mūzikas projektos.
Aktīvi piedalījies intelektuālā īpašuma aizsardzības likumu izstrādē.
Lasa lekcijas mūzikas menedžmentā augstskolās. Sarakstījis e-grāmatu "Ievads mūzikas menedžmentā".
Atsauces
http://www.aivarshermanis.com
Gērijs Ņūmens
Gērijs Ņūmens (dzimis Gērijs Entonijs Džeimss Vebs, ) ir angļu dziedātājs, komponists un mūziķis. Viņš tiek uzskatīts par vienu no modernās elektroniskās mūzikas aizsācējiem un tiek dēvēts par "sintpopa karali". Ņūmens ir plaši pazīstams ar saviem 1979. gada hitiem "Are 'Friends' Electric?" (ar Tubeway Army) un "Cars".
Ožarova
Netālu no pilsētas ir Īrijas kompānijas CRH plc cementa rūpnīca.
Krišjāņa Valdemāra iela (Rēzekne)
Krišjāņa Valdemāra iela (oficiāli Kr. Valdemāra iela) ir iela Rēzeknē. Pašlaik Krišjāņa Valdemāra iela ir 1,3 km gara, pārsvarā ar asfalta segumu, tomēr posmā no Upes ielas līdz Rēzeknes upei (apmēram 160 metri) ir grants segums.
Līdz 2011. gada decembrim ir plānots Krišjāņa Valdemāra ielu pagarināt līdz Stacijas ielai, ar to nodrošinot piekļuvi topošajiem sporta objektiem Rēzeknes upes krastā.
Ielu savienojumi
Krišjāņa Valdemāra iela ir savienota ar šādām ielām:
Parīzes hronoloģija
Parīzes vēstures hronoloģija aptver laika periodu kopš senākajām ziņām par iedzīvotājiem mūsdienu Parīzes teritorijā līdz mūsdienām.
Skatīt arī
Parīzes vēsture
McLaren
McLaren ir Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja jaunzēlandiešu F1 pilots Brūss Maklārens. Komanda savulaik ir piedalījusies arī IndyCar, CanAm un Lemānas 24 stundu sacīkstēs.
Šobrīdējā komanda ir Bruce McLaren Racing un Project 4 apvienojums. Tās daļējs īpašnieks un apvienotās komandas dibinātājs ir Rons Deniss, kurš bija arī komandas vadītājs līdz 2009. gadam, kad viņš šo amatu pameta. Pēc viņa par komandas vadītāju kļuva ilggadējais palīgs Mārtins Vitmāršs.
1960. gadi
1963. gadā Brūss Maklārens dibināja Bruce McLaren Motor Racing. Komanda debitēja trīs gadus vēlāk,. gada. Sākotnēji tika izmantoti Ford dzinēji, taču pēc pirmās sacīkstes tika pieņemts lēmums par pāriešanu uz Serenissima. Šie dzinēji bija mazāk jaudīgi, toties izturīgāki. Pirmos divus gadus komandas vienīgais pilots bija pats Maklārens, bet. gadā viņam pievienojās tautietis un pasaules čempions Denijs Halms. Šī sezona bija ļoti veiksmīga, jo abiem izdevās izcīnīt uzvaras. Nākamajā gadā pilotu sastāvs palika nemainīgs un tika izcīnīta viena uzvara Halma izpildījumā — tas notika sezonas pēdējā sacīkstē.
1970. gadi
Komandai bija katastrofāls dekādes sākums. Tā piedalījās Indy 500, taču Halms piedzīvoja avāriju treniņos un apdedzināja rokas. Pīters Revsons viņu aizvietoja, tomēr izstājās. smagā avārijā Gudvudas festivālā gāja bojā komandas dibinātājs Brūss Maklārens. Komandas vadību pārņēma viņa biznesa partneris Tedijs Meijers. . un. gados komanda palika bez uzvarām. Pirmo F1 uzvaru kopš Brūsa nāves Halms izcīnīja. gada. . gadā Emersons Fitipaldi pievienojās komandai pārejot no Lotus un izcīnīja komandai gan pirmo čempiona titulu, gan konstruktoru kausu. Nākamā gada beigās viņš devās uz sava brāļa Vilsona komandu Fittipaldi Automotive. . gadā Džeimss Hants kļuva par čempionu apsteidzot Nikiju Laudu tikai par punktu. Hants trīs reizes uzvarēja. gadā, taču tās bija dekādes pēdējās uzvaras.
1980. gadi
Šobrīdējā komanda ir iepriekšējās un Ronam Denisam piederošās F2 komandas apvienojums. Apvienošana notika 1980. gadā. 1981. gadā Deniss un viņa biznesa partneri izpirka komandu. 1983. gadā Mansūrs Odžehs, tā laika Williams sponsors kļuva par McLaren partneri. Kopš apvienošanas visu formulu modeļu nosaukumu sākumā bija MP4, kas sākotnēji nozīmēja Marlboro Project 4, jo Marlboro tolaik bija komandas galvenais sponsors. Kopš. gada tas ir izmainīts uz McLaren Project 4 sakarā ar to, ka Marlboro tolaik kļuva par Ferrari galveno sponsoru. Vislabākie komandas laiki bija agrā Denisa vadības periodā. Dekādes vidū komandā brauca tādi piloti kā Nikijs Lauda, Keke Rosbergs, Alēns Prosts un Stefans Johansons. Tajā laikā McLaren kļuva par pirmo komandu, kura savas šasijas uzbūcē lieto oglekļa monoksīdu.
. gadā Nikijs Lauda kļuva par pasaules čempionu ar McLaren, kā arī palīdzēja komandai izcīnīt konstruktoru kausu. Pēc gada Alēns Prosts kļuva par pirmo F1 pasaules čempionu no Francijas, bet komanda veiksmīgi aizstāvēja pirms gada izcīnīto kausu. Par spīti zaudējumiem Williams nākamajos divos gados, britu komanda spēja pārliecināt Honda motoru rūpnīcu, ka viņiem ir jāmaina komanda no Williams uz McLaren sākot ar. gadu. Tajā sezonā McLaren no uzvarām visās sacīkstēs patraucēja Airtons Sennas sadursme ar Žanu Luī Šlesēru. . gadā komanda atkal izcīnīja čempiona titulu un konstruktoru kausu.
1990. gadi
Prosts devās uz Ferrari. gadā un viņa vietu komandā aizņēma Gerhards Bergers. Komanda turpināja dominēt pirmajos divos dekādes gados; abos čempiona titulu izcīnīja A. Senna, bet komanda izcīnīja konstruktoru kausu. . gadā Williams pārtrauca komandas veiksmīgo sezonu strīpu. . gadā no komandas aizgāja Senna un devās uz Williams. Komanda piedzīvoja ievērojamu kritumu rezultātos un šajā laikā McLaren brauca Maikls Andreti, Mika Hekinens un Maikls Blandels.
2000. gadi
. gadā atkal notika sīva cīņa par titulu, tomēr šoreiz Hekinens zaudēja un Mihaels Šūmahers uzvarēja. Nākamajā gadā Kulthārds kļuva par vicečempionu, bet Hekinens sezonas gaitā paziņoja par to, ka vienu gadu nebrauks sacīkstēs. Vēlāk izrādījās, ka tā bija viņa pēdējā sezona F1. Hekinenu aizvietoja cits soms — Kimi Reikenens. Turpmāko trīs sezonu laikā komandas piloti izcīnīja tikai četras uzvaras.
. gadā Kulthārds bija spiests doties uz jaunizveidoto Red Bull, jo McLaren jau bija parakstījuši līgumu ar kolumbieti Huanu Pablo Montoiju. Reikenens cīnījās par titulu ar toreizējo Renault komandas pilotu, spāni Fernando Alonso, taču daudzās tehniskās ķibeles liedza viņam kopvērtējumā pakāpties augstāk par otro vietu. Arī konstruktoru kausā nedaudz pietrūka, lai McLaren izcīnītu titulu. . gada sezona bija neveiksmīgāka: piloti nespēja pat izcīnīt vienu uzvaru. Sezonas vidū Montoija devās uz NASCAR un viņu aizvietoja Pedro de la Rosa. . gadā Kimi Reikenens devās uz Ferrari, bet de la Rosa atgriezās pie saviem testpilota pienākumiem. Tā gada piloti bija Alonso un Luiss Hamiltons. Lielāko daļu sezonas viņi aizņēma pirmās divas vietas kopvērtējumā, tomēr sezonas noslēdzošajā sacīkstē titulu izcīnīja Reikenens. Abi McLaren piloti no viņa atpalika tikai vienu punktu. Visi komandas punkti konstuktoru kausā tika atņemti sakarā ar spiegošanas skandālu.
2007. gada novembra sākumā Fernando Alonso pameta komandu, bet komanda noslēdza līgumu ar Heiki Kovalainenu. . gada sezonas gaitā par galveno titula pretendentu kļuva Hamiltons, kurš arī izcīnīja titulu. 2009. gada sākumā Rons Deniss paziņoja, ka martā pametīs komandas vadītāja amatu, kuru ieņēma vairāk nekā 20 gadus. Pirmā sezonas puse komandai neizdevās, tomēr sezonas beigās komanda sāka regulāri izcīnīt uzvaras un konstruktoru kausā bija 3. vietā.
2010. gadi
Kopš. gada komandu pārstāv divi pasaules čempioni, Džensons Batons un Luiss Hamiltons. Savā otrajā sacīkstē jaunajā komandā Batons izcīnīja uzvaru.
Kīra Korpi
Kīra Linda Katrīna Korpi (fi; dzimusi Tamperē, Somijā) ir somu daiļslidotāja. Sacensībās startē kopš 1993. gada. Ir izcīnījusi 3. vietu 2007 un 2011. gada Eiropas čempionātā un 1. vietu 2009. gada Somijas čempionātā, 2009. gada ziemas Universiādē izcīnīja 3. vietu. Dažādās citās sacensībās ir izcīnījusi dažāda kaluma medaļas. Kīra izlaida lielāko daļu 2007.-08. gada sezonas sakarā ar traumu. Pēc 2010. gada Pasaules čempionāta Kīra Korpi ISU Pasaules rangā ieņem 11. vietu.
Personīgā dzīve
Korpi piedzima Tamperē. Kīras tēvs Rauno Korpi ir slavens somu hokeja treneris, 1998. gada Olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvējs kopā ar Somijas sieviešu hokeja izlasi. Somijā Kīra tiek saukta par ledus princesi (fi) par savu līdzību ar Greisu Kelliju, bijušo Monako princesi. Kīra tiek uzskatīta par visskaistāko sportisti dāmu daiļslidošanā.
Karjera
Kīra ieguva sudraba medaļu 2005. gada Somijas čempionātā, tādā veidā iegūstot tiesības startēt 2005. gada Eiropas čempionātā, kur viņa ieņēma 13. vietu. Nākamajā sezonā viņa ieguva bronzas medaļu Somijas čempionātā, 6. vietu 2006. gada Eiropas čempionātā, taču vēlāk savās pirmajās ziemas olimpiskajās spēlēs 2006. gadā Turīnā viņa ierindojās 16. vietā. Pēcolimpiskajā 2006.-07. gada sezonā viņa ierindojās 4. vietā Somijas čempionātā, 2007. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja bronzas medaļu, tā kļūstot par otro somieti, kas ir izcīnījusi medaļu Eiropas čempionātā. Šo panākumu viņa atkārtoja 2011. gada Eiropas čempionātā Bernē, lai arī pēc īsās programmas viņa bija sacensību līdere.
Sasniegumi
Piezīme:"J" nozīmē, ka sportiste startēja kā juniore.
Remix
Remix ir latviešu mūzikas grupa, kas dibināta 1985. gadā. Mūziķis Aivars Hermanis, pēc Latvijas Radio galvenā mūzikas redaktora Raimonda Paula iniciatīvas, no labi pazīstamiem dažādu grupu (Opus, Līvi, Liepājas kvartets, Modo) mūziķiem izveidoja Latvijas Radio studijas ierakstu vienību. Kopdarbībai lāga nesākoties, no "Remix" šķīrās Harijs Bašs (taustiņinstrumenti). Sākumā, kā plānots "Remix" strādās studijā ar dažādu autoru dziesmu pavadījumu ierakstiem. Tomēr ar to vien neaprobežojoties, reizēm uzstājas arī koncertos, atskaņojot instrumentālu džezroku un Igo dziedātas dziesmas poproka stilā.
Sākotnējā virzība un līmenis tiek saglabāti arī 1988. gada rudenī pēc koncertiem Norvēģijā šķiroties no tur palikušā Jevgēņija Ščapova. Viņa vietā nāk Eduards Glotovs (Corpus, Liepājas kvartets, Credo). Pēc gandrīz divu gadu intensīvas darbības Remix atstāj radio un kļūst par aktīvi koncertējošu grupu. Lielākoties Remix uzturas un strādā ārpus Latvijas — Norvēģijā, Polijā, Vācijā, Somijā, Zviedrijā, bet visvairāk — Krievijā un citās bijušās Padomju Savienības republikās (kopš Igo uzvaras Vissavienības jauno dziedātāju konkursā “Jūrmala ‘86” grupa ir viena no pieprasītākajām latviešu precēm Krievijas mūzikas tirgū). 1988. gadā grupa uzvar "Mikrofona aptaujā" ar dziesmu "...pie Laika".
1989. gadā popmūzikas producenti no ASV Rīgā pēc latviešu rokgrupu noklausīšanās izvēlas "Remix", lai piedāvātu jaunas grupas dziesmas amerikāņu publikai, pēc menedžmenta līguma noslēgšanas ar ASV kompāniju AM RE Managers tiek izveidota grupa "Riga", kuras sastāvs tiek mainīts, tajā iesaistīts arī Ainārs Virga ("Līvi"), beigās Igo nomaina "Opus Pro" vokālists Alex. Tomēr 1993. gadā grupas darbība tiek pārtraukta bez gaidītā debijas albuma izdošanas. Albums tiek izdots Latvijā 2015. gadā.
2015.gada 9.novembrī tika izdota Māra Papēža grāmata "Remix...pie Laika".
Pēteris Ozoliņš (režisors)
Pēteris Ozoliņš, pseidonīms Vidridžu Pēteris (1864-1938), bija latviešu aktieris un Rīgas Latviešu biedrības teātra direktors. P. Ozoliņa vadībā latviešu teātris no šaura iesācēju teātra izauga par visas tautas teātri. Līdz ar Jēkabu Duburu un Aleksi Mierlauku viens no populārākajiem latviešu aktieriem 19. gadsimta beigās.
Dzīves gājums
Dzimis 1864. gada 30. augustā Vidrižu pagasta Langžu māju saimnieka ģimenē. 1885. gadā iestājās Rīgas latviešu biedrības teātrī, ko vadīja Hermanis Rode-Ēbelings (1846-1906). No 1889. līdz 1891. gadam viņš mācījās Drēzdenes konservatorijas dramatiskajā nodaļā, pēc tam no 1891. līdz 1893. gadam strādāja par aktieri Vācijā.
Pēc atgriešanās dzimtenē no 1893. līdz 1903. gadam P. Ozoliņš bija Rīgas Latviešu teātra direktors un galvenais režisors pie Rīgas Latviešu biedrības. Ar lieliem panākumiem inscenēja Rūdolfa Blaumaņa "Pazudušo dēlu" (1893) un Aspazijas "Vaideloti" un "Zaudētās tiesības" (abas 1894), kā arī Viljama Šekspīra, Henrika Ibsena un Gerharta Hauptmaņa lugas. 1903.—1905. gadā viņš darbojās par "Rīgas Avīzes" teātra kritiķi. Atkārtoti vadīja Rīgas Latviešu biedrības teātri no 1905. līdz 1913. gadam. 1908. gadā Rīgas Latviešu biedrības ēka nodega, iznīcinot arī teātra rekvizītus, tomēr P. Ozoliņš spēja teātra darbību ātri atjaunot. Viņa vadības laikā Rīgas Latviešu biedrības teātris katru sezonu nospēlēja ar 200 teātra izrāžu.
Pēc Pirmā pasaules kara P. Ozoliņš bija bankas direktors, pēc tam — uzņēmējs un namsaimnieks. Miris 1938. gada 24. decembrī Rīgā.
Dalība sabiedriskās organizācijās
1927. gadā pēc RLB priekšnieka Andreja Krastkalna ieteikuma uzņemts Rīgas ložā Jāņuguns.
Džeimss Hants
Džeimss Simons Voliss Hants (en; — ) bija angļu autosportists, Formula 1 čempions un pilots. Pēc savas sacīkšu karjeras beigām Hants bija sporta komentētājs un biznesmenis.
Pirmā uzvara Hantam (un komandai) nāca 1975. gada Nīderlandes GP. Sezonas beigu kopvērtējumā Hants bija ceturtais, taču viņš devās prom no komandas, jo tai bija minimāli līdzekļi. Džeimss kļuva par McLaren pilotu pēc tam, kad Emersons Fitipaldi gāja uz sava brāļa komandu. Viņa pirmā sezona šajā komandā bija viņam visu laiku veiksmīgākā - izcīnot sešas uzvaras sacīkstēs, brits kļuva par pasaules čempionu. Pēc šī notikuma, 1977. gadā viņš izcīnīja trīs uzvaras, taču nākamajās divās sezonās uzrādīja salīdzinoši zemus rezultātus. Savu pēdējo (1979. gada) sezonu brits aizvadīja Wolf komandā. Viņš vēlāk piebiedrojās Marijam Vokeram kā F1 komentētājs Lielbritānijā. 1993. gadā Hants nomira no sirdstriekas, 45 gadu vecumā, dažas stundas pēc tam, kad viņš bildināja Helēnu, savu ilggadējo draudzeni.
Kompaktdisks
Kompaktdisks (saīsināti CD, no en) ir apaļas formas plakans polikarbonāta disks (optiskais disks), ko lieto cipardatu glabāšanai. Informāciju no kompaktdiskiem nolasa ar lāzera stara palīdzību. CD tika izgudrots 1979. gadā, lai uzglabātu mūziku un citas skaņas, tādus diskus sauc arī par audio CD. Skaņas no audio CD var atskaņot ar kompaktdisku atskaņotāja palīdzību. Kompaktdiskus izmanto datortehnoloģijās datu glabāšanai, kaut gan CD nozīme samazinās, ieviešoties progresīvākām datu uzglabāšanas tehnoloģijām (piemēram, zibatmiņai u.c.).
Līdz 2007. gadam visā pasaulē tika pārdoti 200 miljardi kompaktdisku.
Vēsture
1969. gadā Philips izstrādāja videodisku, bet to vēl nelaida komercpārdošanā. Tas savas iestrādes apvienoja ar MCA, un 1972. gadā publiski tika demonstrēts lāzerdisks. 1970. gadu beigās Philips sāka sadarboties ar Sony kompaktdiska izstrādē, un 1982. gadā tas kļuva pieejams komerciāli.
Fiziskais formāts
Kompaktdisks ir 1,2 mm biezs polikarbonāta disks, kas sver ~16 gramus. Standarta kompaktdiska diametrs ir 12 cm, lai arī ir sastopami mazāki. 120 mm disku ietilpība parasti ir 650 vai 700 MB (74 vai 80 min audio). Otrs izplatītākais izmērs (kas ir ievērojami mazāk izplatīts par 120 mm) ir 80 mm, tam ietilpība ir 21 min vai 184 MB. Atstarojošais slānis parasti sastāv no alumīnija, virs kura ir lakas aizsargslānis, virs kura ir apdrukas slānis. Gandrīz viss kompaktdiska tilpums sastāv no plastmasas. Datu ieraksta slānis atrodas uz plastmasas virsmas (tajā pašā pusē, kur apdrukas slānis). Skrāpējumi apdrukas slāņa pusē var radīt nelabojamus bojājumus. Mazi skrāpējumi gludajā pusē var neradīt nekādas problēmas (jo gaismas stars nefokusējas uz to virsmu), bet lielus skrāpējumus teorētiski var aizpildīt ar caurspīdīgu plastmasu, kurai ir tāds pats gaismas laušanas koeficients kā polikarbonātam.
Datu bitus CD ieraksta kā padziļinājumus spirālveida celiņā. Katrs padziļinājums ir ~100 nm dziļš, 500 nm plats un 850-3500 nm garš. Attālums starp celiņiem ir 1,6 um. Kompaktdiskus nolasa, fokusējot 780 nm lāzera staru uz caurspīdīgās pamatnes otras puses. Augstumu atšķirība starp padziļinājumiem un vietām starp padziļinājumiem rada atstarotās gaismas intensitātes atšķirību, kuru mēra ar fotodiodi.
Padziļinājumi un gludās vietas tiešā veidā neatbilst ierakstītajiem datiem, dati ir iekodēti, lai varētu izlabot nelielas nolasīšanas kļūdas.
Loģiskais formāts
Mazākā loģiskā datu iedalījuma vienība kompaktdiskā ir kadrs (frame). Tas ir 33 baitus garš. Šos kadrus grupē sektoros (sector). Katrs sektors satur 98 kadrus. Audio kompaktdiskus atskaņo ar ātrumu 75 sektori sekundē, kas atbilst 176,4KB/s. Sektora izmērs ir 2352 baiti. Tas ir mazāk kā 98 kadru izmērs, jo tur vēl ir kļūdu korekcija un subcode. Datu kompaktdiskiem vēl ir papildus kļūdu korekcija, kā rezultātā sektora izmērs ir 2048 baiti (2KiB). Video kompaktdiskiem lieto mazāku kļūdu korekciju kā normāliem datus diskiem un tur sektora ietilpība ir 2336 baiti.
Kazimežas apriņķis
Kazimežas apriņķis ir apriņķis Polijā, Sventokšiskas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Sventokšiskas vojevodistes Piņčovas un Busko apriņķiem, kā arī Mazpolijas vojevodistes Dombrovas, Tarnovas, Prošovices un Mehovas apriņķiem.
Valmieras rajons
Valmieras rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes ziemeļos un robežojās ar Valkas rajonu austrumos, ar Cēsu rajonu dienvidos, ar Limbažu rajonu rietumos un ar Igauniju ziemeļos.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Valmieras apriņķis tika sadalīts Rūjienas un Valmieras rajonos. 1952. - 1953. gadā Valmieras rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1959. gadā Valmieras rajonam pievienoja Rūjienas rajonu. No 1962. līdz 1967. gadam Valmieras rajonam bija pievienots Limbažu rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Valmieras rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Bērzaines - Brenguļu - Burtnieku - Dikļu - Ipiķu - Jeru - Kauguru - Kocēnu - Ķoņu - Lodes - Matīšu - Naukšēnu - Ramatas - Rencēnu - Sēļu - Skaņkalnes - Vaidavas - Valmieras - Vecates - Vilpulkas
Jauns mēness (grāmata)
Jauns mēness ir otrā grāmata Stefanijas Meieres "Krēslas" sērijā, kurā ir stāsts par septiņpadsmitgadīgo Izabellu Svonu un vampīru Edvardu Kalenu. Grāmata iznāca 2006. gadā.
Krievijas Tautu Lielais Austrums
Krievijas Tautu Lielais Austrums (krieviski: Великий Восток народов России) bija Krievijas Impērijas brīvmūrnieku lielloža, kas darbojās no 1912. līdz 1917. gadam un tās vadītāji pēc Februāra revolūcijas izveidoja Krievijas pagaidu valdību. Viņu pasludinātais mērķis bija "tās locekļu morālā izaugsme un viņu centienu apvienošana cīņai par Krievijas politisko atbrīvošanu".
Struktūra
Krievijas Tautu Lielo Austrumu veidoja atsevišķas ložas Krievijas Impērijas guberņās, kurās nedrīkstēja būt vairāk kā 12 locekļi. Ja ložas locekļu skaits sasniedza 14, tad tā bija jāsadala divās ložas ar septiņiem locekļiem. Vienīgi ložas vadītājs (godājamais meistars) zināja visu ložas dalībnieku vārdus, un vienīgi viņam bija tiesības uzturēt sakarus ar lielložas vadību Maskavā. Lielložu vadīja Augstākā Padome, kuras priekšgalā bija ģenerālsekretārs. Zināmi tikai atsevišķu ložu vadītāju vārdi.
Rīgas loža
Tā kā jebkādus pierakstus veikt bija noliegts, tad Krievijas arhīvos nav atrodami ložas locekļu vārdi. Vienīgi zināms, ka kontaktus ar lielložas vadību uzturēja ložas godājamais meistars Gustavs Zemgals, kas pēc krievu-japāņu kara bija demobilizējies un strādāja par žurnālistu. Vairums no viņa tā laika domubiedriem bija Maskavas Universitātes studentu biedrības "Fraternitas Moscoviensis" ("Maskavas brālība") filistri, kas iekšējo domstarpību rezultātā 1914. gadā izveidoja tāda paša nosaukuma studentu korporāciju un biedrību "Orients" (tagad - akadēmiskā vienība "Austrums"). Kopā ar Arvedu Bergu, Augustu Deglavu un vairākiem citiem politiskiem darbiniekiem viņš nodibināja Latviešu Demokrātisko partiju. No 1912. līdz 1914. gada beigām Zemgals bija žurnāla "Domas" atbildīgais redaktors. Pēc Februāra revolūcijas Gustavu Zemgalu 1917. gada 23. aprīlī ievēlēja par Rīgas pilsētas galvu un īsu brīdi viņš bija arī Vidzemes guberņas komisāra Andreja Krastkalna vietnieks. 1918. gadā Zemgals iesaistījās Latviešu Pagaidu Nacionālās Padomes (LPNP) darbībā, kur pārzināja okupēto Latvijas apgabalu lietas, kā arī pildīja LPNP sakarnieka funkcijas ar Demokrātisko bloku. No radikāldemokrātu partijas viņš tika deleģēts Tautas padomē un vēlāk tika ievēlēts par Tautas padomes priekšsēdētāja otro biedru. Ieņemot šo amatu, viņš vadīja 1918. gada 18. novembra Latvijas Republikas proklamēšanas sēdi.
Dzintra Grundmane
Dzintra Grundmane (dzimusi Rīgā) ir bijusī latviešu basketboliste, spēlējusi saspēles vadītājas pozīcijā, Latvijas PSR sieviešu izlases dalībniece. Pēc sportistes karjeras beigām bijusi sabiedriskā darbiniece un pedagoģe.
Biogrāfija
Bijusi 3. Bērnu un jaunatnes sporta skolas audzēkne, kur viņas pirmais treneris bija Viktors Strupovičs, ar basketbolu sākusi nodarboties sestajā klasē. Izglītību ieguvusi Rīgas 5. vidusskolā un Latvijas Valsts Universitātes Ģeogrāfijas fakultātē ar ārvalstu ekonomiskās ģeogrāfijas specialitāti, vēl mācījusies Vissavienības Kinematogrāfijas institūtā, bijusi aktīva dalībniece Kinoamatieru biedrībā.
Bijusi Latvijas Sporta muzeja direktore, kopumā šajā iestādē strādājusi 12 gadus. Lasījusi lekcijas Latvijas Universitātē. No 2002. līdz 2014. gadam strādāja Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē, kur bija docente Sporta izglītības nodaļā.
Brazīlija—Vācija (2014. gada FIFA Pasaules kauss)
Brazīlija—Vācija bija futbola pusfināla spēle starp Brazīlijas un Vācijas futbola izlasi 2014. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas laikā. Spēle tika aizvadīta Mineirão stadionā Belu Orizonti, Brazīlijā.
Spēlē ar 7—1 uzvarēja Vācijas izlase. Vācijas izlases futbolists Miroslavs Kloze guva savus 16. vārtus Pasaules kausa izcīņas vēsturē, tādējādi kļūstot par visu laiku rezultatīvāko spēlētāju turnīra vēsturē, savukārt Tomass Millers guva 2000. vārtus Vācijas izlases vēsturē. Brazīlijas zaudējums bija atkārtots lielākais zaudējums izlases vēsturē (1920. gadā tā zaudēja Urugvajas izlasei ar 0—6), tāpat pārtrūka 62 spēļu ilgā nezaudēto mājas spēļu sērija (oficiālās sacensību spēlēs), kas tika uzsākta pēc 1975. gadā piedzīvotā zaudējuma Peru izlasei ar 1—3. Vācijas izlase tāpat kļuva par visu laiku rezultatīvāko izlasi Pasaules kausa izcīņas vēsturē ar 223 vārtiem.
Lielā spiediena dēļ, kas tika izdarīts uz Brazīlijas izlasi, un spēles rezultāta dēļ masu mediji un FIFA spēli nosauca par Mineirazo (Mineiraço), tā atsaucoties uz Maracanazo, kurā Brazīlija zaudēja Urugvajas izlasei 1950. gada Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā, kas tika aizvadīts Brazīlijā.
Telefonu numerācijas plāns
Telefonu numerācijas plāns ir noteikumu kopums, kas tālruņu lietotājiem ļauj veikt un saņemt zvanus. Pēc numerācijas plāna veido telefonu numurus. Numerācijas plāns norāda izmantoto numuru formātu un struktūru. Tas parasti sastāv no decimālcipariem, kas apvienoti grupās, lai standarta E.164 ietvaros varētu identificēt valstis, nacionālos adresātus un abonentus. Numerācijas plānā nav ietverti prefiksi, sufiksi un papildinformācija, kas nepieciešama izsaukuma pabeigšanai. Nacionālais numerācijas plāns ir standarta E.164 numerācijas plāna īstenošana nacionālā mērogā.
Hencini
Hencini ir pilsēta un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistē.
Vēsturiskā brūnā marmora ieguves vieta. Rakstos pirmoreiz minēta 1275. gadā. XIII gadsimta beigās - XIV gadsimta sākumā šeit tika uzbūvēta iespaidīga karaļa pils, kopš XVIII gadsimta - drupās.
Antons Babčuks
Antons Babčuks (dzimis 1984. gada 6. maijā) ir bijušais ukraiņu izcelsmes Krievijas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 289 spēles Nacionālajā hokeja līgā, 2006. gadā kopā ar Karolīnas "Hurricanes" izcīnot Stenlija kausu.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Babčuks uzsāka 2002.—03. gada sezonā, kad debitēja Krievijas Superlīgas kluba Kazaņas "Ak Bars" sastāvā. Tiesa, tajā pašā sezona hokejists pārcēlās uz citu līgas klubu — Sanktpēterburgas SKA.
Jau 2002. gada vasarā hokejists pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamo sezonu aizvadot AHL kluba Norfolkas "Admirals" sastāvā, bet piecas spēles aizvadot arī NHL kluba Čikāgas "Blackhawks" rindās. 2005.—06. gada sezonā aizsargs aizvadīja 17 spēles "Blackhawks" sastāvā, pirms tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes" vienību, sezonas izskaņā kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu.
2006.—07. gada sezonas otrajā pusē Babčuks zaudēja vietu "Hurricanes" pamatsastāvā, jo pēc traumas laukumā atgriezās Františeks Kaberle, Antonam pēc ilgāka laika nonākot AHL. Hokejists ilgstoši nevēlējās uz AHL doties, kā rezultātā viņa līgums tika lauzts.
2007.—08. gada sezonu hokejists aizvadīja Omskas "Avangard" sastāvā, taču 2008. gada vasarā uz vienu sezonu noslēdza līgumu ar Karolīnas "Hurricanes" vienību. 2009.—10. gada sezonu hokejists atkal aizvadīja "Avangard" sastāvā, taču tad atgriezās "Hurricanes" rindās. 2010.—11. gada sezonas gaitā hokejists tika aizmainīts uz Kalgari "Flames" vienību, 2011. gada vasarā Babčukam pagarinot līgumu ar "Flames" uz nākamajiem diviem gadiem.
2013. gada vasarā Babčuks atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL klubam Ufas "Salavat Julajev". Gadu vēlāk viņš pārcēlās jau uz Ņižņijnovgorodas "Torpedo" rindām, sezonas gaitā tiekot aizmainīts uz Mitišču "Atlant". Pēc sezonas beigām noslēdza profesionāļa karjeru.
Šī Veibers
Šī Maikls Veibers (en; dzimis Sikamusā, Britu Kolumbijā, Kanādā) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) pārstāv NHL klubu Arizonas "Coyotes".
Spēlētāja karjera
"Predators" Veiberu 2003. gada NHL draftā izraudzījās ar kopējo 49. kārtas numuru. Pirms karjeras NHL viņš ir spēlējis QMJHL līgas klubā Sikamusas "Eagles", Rietumu hokeja līgas klubā Kelovnas "Rockets" un Amerikas hokeja līgas klubā Milvoki "Admirals".
2005.—06. gada sezonā Veibers debitēja NHL, aizvadot 28 spēles Našvilas "Predators" rindās. Jau 2006.—07. gada sezonā aizsargs bija nostiprinājies "Predators" sastāvā, kļūstot par vienu no komandas vadošajiem aizsargiem. 2008.—09. gada sezonā Veibers tika nominēts līgas labākā aizsarga titulam, taču Džeimsa Norisa balvas balsojumā uzvarēja Zdeno Hāra. 2010. gada vasarā Veibers tika iecelts par "Predators" komandas kapteini. Pēc 2010.—11. gada sezonas Veibers balsojumā iekļuva starp Džeimsa Norisa balvas finālistiem, taču to ieguva Niklass Lidstrēms. 2015.—16. gada sezonā ieguva Marka Mesjē balvu.
2016. gada jūnija noslēgumā, pēc 11 "Predators" rindās aizvadītām sezonām, Veibers tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens", "Predators" pretī iegūstot P.K. Sabenu. 2018. gadā kļuva par "Canadiens" kapteini. 2021.—22. gada sezonā nespēlēja, un 2022. gada 16. jūnijā Veibers tika aizmainīts uz Vegasas "Golden Knights".
Kanādas izlases sastāvā Š. Veibers ir izcīnījis 2010. un 2014. gada Olimpisko čempiona titulu, 2007. gada Pasaules čempionāta zelta un 2009. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļu, kā arī 2005. gada Pasaules junioru čempionāta zelta medaļu.
Klods Levī-Stross
Klods Levī-Stross (Claude Levi-Strauss; dzimis, miris (Parīze)) bija ebreju izcelsmes franču sociālantropologs un filozofs, strukturālisma pamatlicējs.