cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nemiers
Apraksts
Nemiers ir emocija, kurai raksturīgs nepatīkams iekšēja satricinājuma stāvoklis, ko bieži pavada nervoza uzvedība, piemēram, kustēšanās uz priekšu un atpakaļ, somatiskas sūdzības un dziļas koncentrētas pārdomas uz ciešanu simptomiem un to iespējamiem cēloņiem. Tas ietver subjektīvi nepatīkamas bailes par gaidāmajiem notikumiem.
Ranžēšana
Ranžēšana (no franču valodas vārda ranger — sakārot) ir datu sakārtošana augošā secībā (tiešais ranžējums) vai dilstošā secībā (ačgārnais ranžējums). Šo darbību izmanto matemātiskiem aprēķiniem statistikā.
Nemiers
Apraksts
Nemiera satraukuma sajūta parasti ir vispārināta un pārmērīga reakcija uz situāciju, kas tikai subjektīvi tiek uzskatīta par draudīgu. To bieži pavada muskuļu spriedze, nogurums, nespēja atvilkt elpu, sasprindzinājums vēdera rajonā un problēmas ar koncentrāciju. Nemiers ir cieši saistīta ar bailēm, kas ir reakcija uz reāliem vai uztvertiem tūlītējiem draudiem; nemiers ietver nākotnes apdraudējuma paredzējumu, ieskaitot bailes. Cilvēki, kas saskaras ar nemieru, bieži vien var atkāpties un izvairīties no situācijām, kas agrāk tādu izraisījušas.
Lai gan nemieru var uzskatīt par normālu cilvēka reakciju, ja tā ir pārmērīga vai saglabājas pēc attīstībai atbilstošiem periodiem, to var diagnosticēt kā trauksmes traucējumu. Pastāv vairākas trauksmes traucējumu formas (piemēram, ģeneralizēta trauksme un obsesīvi kompulsīvi traucējumi) ar īpašām klīniskām definīcijām. Daļa no trauksmes traucējuma definīcijas, kas to atšķir no ikdienas trauksmes, ir tā, ka tā ir noturīga, un parasti ilgst 6 mēnešus vai ilgāk, lai gan ilguma kritērijs ir mainīgs un dažreiz bērniem var būt īsāks.
Dženretļens
Dženretļens (ru) vai Jinriļins (ckt — ‘paugurainais’) ir zemesrags Čukču jūras krastā starp Koļučinas līci rietumos un Neškanu austrumos. Administratīvi ietilpst Krievijas Čukotkas autonomā apvidus Čukotkas rajonā.
Ģeogrāfija
Zemesragu veido ap 3 km garš klinšains krasta izvirzījums ar 71 m augstu klinti. Krasti stāvi, tajos nelielas putnu kolonijas.
Vēsture
Zemesragu pirmā nokartēja Ādolfa Nordenšelda ekspedīcija ar kuģi Vega 1878. gadā, nodēvējot to pēc čukču nosaukuma par Jinretlenu (Jinretlen). 1934. gadā zemesragā tika izveidota polārā hidrometeoroloģiskā stacija Koļučinskaja Guba, kuru 1941. gadā pārcēla uz Koļučinas salu. Zemesragā atrodas 3000 gadu vecs kultūrvēsturisks komplekss — aizsargājams piemineklis.
Vans Dzjavei
Karjera
Dzimis Šanhajā, Vons ar ģimeni kā bērns pārcēlās uz britu Honkongu. Savu karjeru sācis kā scenārists dažādām ziepju operām. Vēlāk pievērsies režisora karjerai un 1988. gadā režisējis savu pirmo filmu, krimināldrāmu As Tears Go By (1988). Lai gan filma guva popularitāti Honkongā, Vons novērsās no populārajiem kriminālfilmu un asa sižeta filmu žanriem un pievērsās vairāk personīgām filmām. Viņa pirmā tāda veida filma bija Days of Being Wild (1990), kas neguva kases ieņēmumu panākumus. Tomēr tā saņēma kritiķu atzinību un 1991. gadā atzīta par Honkongas gada labāko filmu, kā arī Vons saņēma labākā režisora balvu. Viņa nākamā filma Ashes of Time (1994) saņēma pretrunīgas kritiķu atsauksmes, neskaidrā sižeta un netipiskā cīņas mākslas žanra dēļ.
1994. gadā Vons režisēja arī mazāka budžeta filmu "Čankinas ekspresis" (Chungking Express). Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un padarīja Vonu par starptautiski atpazītu režisoru. To atzina par gada labāko Honkongas filmu un Vons otro reizi kļuva par Honkongas labāko režisoru. Gadu vēlāk režisējis krimināltrilleri "Kritušie eņģeļi" (Fallen Angels, 1995). Lai gan sākotnēji kritiķi to uztvēra vāji, "Kritušie eņģeļi" laika gaitā kļuva par kulta filmu, kas īpaši reprezentē Vona stilu. Par filmu "Laimīgi kopā" (Happy Together, 1997) Vons saņēma Kannu kinofestivāla balvu kategorijā "Labākais režisors".
Ietekme un atpazīstamība
2012. gadā Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu sarakstā "Noskaņojums mīlēt" ierindojās 24. vietā. 2022. gada sarakstā filma jau ierindojās 5. vietā.
Tarvagataja nacionālais parks
Tarvagataja nacionālais parks (mn) ir 2000. gadā izveidots nacionālais parks Mongolijas rietumu daļā, uz ziemeļaustrumiem no Uļastajas pilsētas.
Nacionālais parks, kas stiepjas dienvidrietumu — ziemeļaustrumu virzienā apmēram 100 kilometrus garumā, atrodas nomaļā vietā un ietver sevī daļu no Tarvagaja kalnu grēdas. Kalnu grēda veido robežu starp pustuksneša stepi dienvidos un skujkoku mežiem ziemeļos. 2002. gadā ievērojama parka daļa cieta ugunsgrēkā — izdega apmēram 800 km2 meža.
Procentu likmju mijmaiņas darījums
Procentu likmju mijmaiņas darījums (en) ir atvasinātais finanšu instruments. Tas ir līgums starp divām pusēm par to, ka noteiktos datumos viena no pusēm maksās otrai pusei procentus no noteiktas summas pēc fiksētas procentu likmes un saņems no tās procentu maksājumus pēc mainīgas procentu likmes (piemēram, pēc LIBOR likmes).
Līgums par nākotnes procentu likmi (en) ir standartizēts procentu likmju mijmaiņas darījums.
Procentu likmju mijmaiņas darījumus parasti izmanto savstarpējai apmaiņai ar procentu likmēm (fiksētu procentu likmi maina pret mainīgu un otrādi), kad vēlas nodrošināt pret riskiem operācijas ar aktīviem un pasīviem. Procentu likmju mijmaiņas darījuma pozīcija ietver procentu un kredītriskus līguma pusēm.
Izmantošana
Procentu likmju mijmaiņas darījumus izmanto dažādās ieguldījumu stratēģijās. Tie ir populārs riska ierobežošanas un finanšu spekulāciju instruments.
Spekulācijas
Pateicoties procentu likmju mijmaiņas darījumu pozīciju zemajam ieejas slieksnim tos ir iecienījuši tirgotāji, kuri spekulē uz procentu likmju maiņas. Tā vietā, lai atvērtu pilnvērtīgu īso pozīciju attiecībā uz bāzes aktīvu, kuram ir paredzama vērtības samazināšanās, tirgotājam vienkārši jānoslēdz mijmaiņas līgums, kas nosaka procentu likmi uz to pašu periodu.
The Skeleton Twins
The Skeleton Twins ir 2014. gada amerikāņu dramatiska komēdija, kuras režisors ir Kreigs Džonsons. Galvenās lomas atveido Bills Heiders (Mailo Dīns) un Kristena Viga (Mailo dvīņumāsa Megija). Filma saņēma pozitīvus kritiķu novērtējumus; kritiķi uzslavēja gan režisora darbu, gan Heidera un Vigas tēlojumu.
Apbalvojumi un pirmizrāde
Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā 2014. gada 18. janvārī, kur tā saņēma balvu par labāko scenāriju.
Filmas novērtējums
Kritiķi filmu novērtēja pozitīvi. Interneta vietnē Rotten Tomatoes, balstoties uz 149 skatītāju atsauksmēm, filma ieguva reitingu 87% un vērtējumu 7 balles no 10.
Metacritic deva filmai 74 balles no iespējamām 100, balstoties uz 33 recenzijām, kas atbilda statusam "pārsvarā pozitīva atsauksme".
Arkalika
Arkalika (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Kostanajas apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos 460 km uz dienvidiem no apgabala centra Kostanajas un 530 km no valsts galvaspilsētas Astanas. Kādreiz nozīmīgs kalnrūpniecības centrs, mūsdienās viena no depresīvākajām valsts pilsētām.
Vēsture
1990. gados pilsētas rūpniecība sāka stagnēt un lielākās daļas uzņēmumu darbība tika apturēta. Iedzīvotāju skaits samazinājās no 62 tūkstošiem 1989. gadā līdz 40 tūkstošiem 2011. gadā; mūsdienās lēnām aug.
Vahdnajēgidla nacionālais parks
Vahdnajēgidla nacionālais parks (is) ir lielākais nacionālais parks Islandē un otrais lielākais Eiropā. Tā platība ir 14 141 km2 — ap 14% no salas teritorijas. Parks ir nosaukts Vahdnajēgidla ledāja vārdā, kurš ir lielākais ledājs Islandē un otrs lielākais Eiropā. Parks atrodas Islandes dienvidaustrumos ar paplašinājumu uz ziemeļaustrumiem. Vidējais ledus biezums ir aptuveni 400 m, maksimālais — 1000 m.
Nacionālais parks ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Aktīvi vulkāni
Tāpat kā zem daudziem ledājiem Islandē, zem Vahdnajēgidla atrodas aktīvi vulkāni. Kvannadālshnjūgira vulkāns (2109 m), Islandes augstākais punkts, atrodas Vahdnajēgidla dienvidu malā. Ceļš uz virsotni ved pa daudzām plaisām.
Papildus šim vulkānam zem Vahdnajēgidla atrodas viens no visaktīvākajiem Islandes vulkāniem — Baurdarbungas vulkāns. Vulkāna augstums ir 2009 m (tā ir otrā augstākā virsotne Islandē pēc Kvannadālshnjūgira). Tas ir zemledus tipa stratovulkāns, kas atrodas kalderā, kuras dziļums ir aptuveni 700 m. Vulkāniskie lūzumi, kas nāk no Baurdarbungas, ir saistīti ar Askjas un Torfajökull vulkāniem. Vulkāns ir nepārtraukti izvirdis visā mūsdienu periodā. Pēdējais izvirdums notika 1910. gadā un ilga no jūnija līdz oktobrim. Vēlāk šajā vietā ik pa laikam tika novērotas nenozīmīga zemes trīcēšana, un vulkāna aktivitāte atkal sāka pieaugt aptuveni no 2007. gada.
Zauers
Zauers var būt:
Bulganas nacionālais parks
Bulganas nacionālais parks (mn) ir 2011. gadā izveidots nacionālais parks Mongolijas rietumos pie Ķīnas robežas.
Nacionālā parka teritorijā tek apmēram 700 kilometrus garā Bulganas (Ķīnas teritorijā — Ulunguras) upe, kas no Mongolijas Altaja ietek Ulungura ezerā. Nacionālā parka teritorijā upe sadalās daudzās attekās, un tā ir ievērojama migrējošo putnu vieta. Citu putnu sugu starpā parka teritorijā sastopams stepes piekūns un karaliskais ērglis.
Hierapole
Hierapole (grc, burtiski "svētā pilsēta") bija sengrieķu pilsēta, izvietota pie termālajiem avotiem Frīģijā, dienvidrietumu Anatolijā. Pilsētas drupas robežojas ar mūsdienu Pamukkale Turcijā, un pašreiz veido arheoloģisko muzeju, kas ir iekļauts UNESCO pasaules mantojuma objektu sarakstā. Hierapole minēta Bībelē, kā viena no pirmo kristiešu draudžu vietām (Kolosiešiem 4:13). Hierapolē mocekļa nāvē mira apustulis Filips, kurš šeit ir arī apbedīts. Mūsdienās pilsēta ir ievērojams tūrisma objekts, kuru ik gadu to apmeklē ap 2 miljoniem cilvēku.
Vēsture
Pirmās celtnes Hierapoles teritorijā parādījās 2. tūkstošgadē pr.Kr.
Pergamas valdnieks Eumens II 190. gadā pr.Kr. šeit uzcēla jaunu pilsētu un nosauca to par Hierapoli (no grieķu svētā pilsēta). Turpmākajos gados pilsēta cieta zemestrīcē un tika atjaunota.
133. gadā pr.Kr. Hierapole nonāca Romas pakļautībā.
17. gadā pilsēta stipri cieta zemestrīcē un atkal tika atjaunota, bet 60 gados kļuva populāra romiešu aristokrātijas aprindās kā kūrortpilsēta. Sākās tās ziedu laiki.
Pilsētai bija svarīga nozīme kristietības izplatībā. 80. gadā Hierapolē ar galvu uz leju krustā sists un mira mocekļa nāvē svētais Filips, viens no 12 Jēzus apustuļiem.
Konstantīns Lielais pasludināja pilsētu par Frīģijas apgabala galvaspilsētu un vienlaicīgi par bīskapijas centru.
395. gadā Hierapole pārgāja Bizantijas pārvaldīšanā. 1097. gadā pilsēta tika nodota turku sultānam kā kara kompensācija. Turpmākajā laikā Hierapole kopā ar blakus esošajām pilsētām Laodiķeju un Kolosām kļuva par strīdus teritoriju un vairākas reizes pārgāja no rokas rokā. Pilnībā pilsēta nonāca turku rokās 1210. gadā. 1354. gadā spēcīgā Trāķijas zemestrīce sagrāva Hierapoli pilnībā.
Pētījumu vēsture
1887. gadā vācu arheologu grupa Kārļa Humanna vadībā sāka Hierapolē pirmos arheoloģiskos izrakumus. Rezultāti tika publicēti 1897. gadā.
Hierapoles mūsdienu izpētes posms sākās 1957. gadā. Itālijas arheoloģijas institūts nosūtīja izrakumos arheologu grupu prof. Paolo Vercones vadībā. No 1973. gada šī grupa veic arī restaurācijas darbus.
Arheoloģiskie un restaurācijas darbi turpinās arī pašlaik, un tos veic MAIER (Itāļu misija Hierapolē) dalībnieki profesora Frančesko D'Andrija vadībā.
Gruzijas Karaliste
Gruzijas Karaliste bija viduslaiku valsts kas pastāvēja no 1008. līdz 1490. gadam mūsdienu Gruzijas, Armēnijas, Azerbaidžānas un Turcijas teritorijās. Lielāko varenību sasniedza Dāvida IV un Tamāras Lielās varas laikā. Viena no reģiona ietekmīgākajām kristiešu valstīm, kurā pastāvēja autonomā Gruzijas Pareizticīgā baznīca. Smagu triecienu Gruzijai deva mongoļu iebrukums, no kura izdevās atgūties ap 1340. gadu. 1463. gadā sākās pilsoņu karš, kas noveda pie valsts sadalīšanās. Iepriekš valdošās Bagratīdu dinastijas locekļi turpmāk valdīja Kartlijas, Kahetijas un Imeretijas karalistēs, bet Odiši, Gurijas, Abhāzijas, Svanetijas un Samche reģionos valdīja vietējie valdnieki.
Izveidošanās
Agrīnās gruzīnu valstiņas bija nestabilas, jo atradās reģionā, kurā notika regulārie Romas impērijas un Sasanīdu impērijas kari. 7. gadsimtā Dienvidkaukāza reģionu iekaroja musulmaņi. Cīņā pret iekarotājiem izvirzījās Bagratīdu dinastijas valdnieki, kas izveidoja Bizantijas vasaļvalsti, kas sašķēlās dinastijas trīs atzaru vadītās valstiņās. 9. gadsimta kari pret musulmaņiem un bizantiešiem noveda pie Bagratīdu teritoriju paplašināšanās. Vietējā pareizticīgo baznīca grieķu valodas vietā pārgāja uz gruzīnu valodas lietošanu. Tikmēr tālāk uz dienvidiem izveidojās Bagratīdu dinastijas armēņu atzara Bagratīdu Armēnija.
Savstarpējo karu un dinastisko laulību rezultātā Bagrats III, kurš bija Kartli hercogs no 975. gada un Abhāzijas karalis no 978. gada, 1008. gadā kļuva arī par Ibērijas karali. 1010. gadā viņš savai karalistei pievienoja Kahetijas karalistes daļu. Bagrata mantinieks Georgs I sāka karu pret Bizantiju, lai atgūtu Tao reģiona zemes. 1021. gadā Bizantija sāka pretuzbrukumu, sakaujot gruzīnus. Georgs I zaudēja daļu valsts un bija spiests nosūtīt savu dēlu Bagratu IV kā ķīlnieku uz Konstantinopoli, no kurienes viņam ļāva atgriezties 1025. gadā. Karalistes galvaspilsēta šajā laikā bija Kutaisi. Valsts aizsākumos nozīmīgais Tao reģions bija zaudēts bizantiešiem, Tbilisi apkārtni kontrolēja musulmaņi, bet Kahetijas-Heretijas karaliste saglabāja neatkarību līdz 1104. gadam.
Kari ar seldžukiem
1089. gadā Georgs II atteicās no troņa par labu 16 gadus vecajam dēlam Dāvidam IV, kas nostiprināja savu varu, atsāka uzbrukumus seldžukiem un 1099. izbeidza meslu maksājumus. Viņam nostiprināties palīdzēja krusta karu sākums, kas piesaistīja seldžuku galvenos spēkus. 1104. gadā Dāvids IV pakļāva Kahetijas-Heretijas karalisti. 1105. Dāvids IV sakāva seldžuku soda ekspedīciju un turpmākajos gados turpināja jaunu teritoriju iekarošanu. 1121. gadā seldžuki sāka jaunu karu pret gruzīniem, bet Dāvids IV guva nozīmīgu uzvaru, iznīcinot pretinieka armiju un iekarojot Tbilisi, ko pasludināja par jauno galvaspilsētu. Sākās Gruzijas Zelta laikmets. Dāvids turpina ekspansiju, iekarojot daļu mūsdienu Armēnijas un Azerbaidžānas.
Iekarojumus turpināja Demētrijs I un Georgs III. 1178. gadā Georgs III troni uzticēja savai meitai Tamārai, paliekot par līdzvaldnieku līdz nāvei 1184. gadā. Tamāras varas laiku iezīmēja seldžuku un Bizantijas varas sabrukums, kas gruzīniem deva iespēju izplest savu varu reģionā. 1210. gadā gruzīni veica dziļu iebrukumu mūsdienu Irānā.
Sakāves
Tamāras mantinieks Georgs IV 1220. gadā plānoja rīkot karagājienu uz Jeruzalemi, lai palīdzētu krustnešiem. Šajā laikā reģionā parādās mongoļu vienības, kas 1221. un 1222. gadā iznīcināja gruzīnu armiju. Mongoļu iekarotās Horezmas valsts armijas paliekas atkāpās uz Kaukāzu, 1226. gadā iekarojot Tbilisi, un nogalinot iedzīvotāju lielāko daļu. Horezmiešu karagājieni turpinās līdz 1230. gadam, kad tos iznīcina mongoļi. 1235. gadā mongoļi pievērsās Gruzijas iekarošanai. 1242. gadā karaliene Rusudana atzina sevi par mongoļu vasali, un gruzīnu armija turpmāk piedalījās mongoļu karagājienos. Pēc Rusudanas nāves 1245. gadā mongoļi ļāva troņa pretendentiem Dāvidam VII un Dāvidam VI cīnīties par varu, tālāk novājinot valsti, kas sadalījās Austrumgruzijā un Rietumgruzijā.
Sabrukums
Izmantojot mongoļu iekšējo vājināšanos, karalim Georgam V pēc 1329. gada izdevās pakāpeniski atjaunot savu neatkarību un līdz 1344. gadam atgūt lielāko daļu zaudēto teritoriju. Karalistes atgūto neatkarību sākot ar 1386. gadu apdraudēja regulārie Timura iebrukumi, kas turpinājās līdz 1403. gadam. 1386. gadā Timura karaspēks ieņēma Tbilisi, sagūstot karali Bagratu V. Imeretijas hercogs izmantoja šo sakāvi, lai 1387. gadā pasludinātu sevi par Imeretijas karali. Karaļa Georga VII varas laiks pagāja nebeidzamos karos ar Timuru, kas smagi izpostīja valsti. Nepārtrauktā karadarbība noveda pie centralizētas monarhijas sabrukuma 1466. gadā. Tbilisi regulāri tika zaudēta un atkal atgūta. Dažādi radniecīgi troņa pretendenti cīnījās par karaļa troni, vienlaikus nostiprinot savu reģionu neatkarību. 1490. gadā tikapieņemts lēmums izbeigt cīņu par sadalītās valsts apvienošanu.
Barry (seriāls)
Barry ir amerikāņu melnās komēdijas televīzijas seriāls, kuru radījuši Aleks Bergs un Bills Heiders. Seriāla pirmizrāde bija 2018. gada 25. martā, to pārraidīja televīzijas kanāls HBO. Bills Heiders tēlo galveno varoni, kura vārdā nodēvēts šovs.
Berijs ir bijušais Amerikas jūras kājnieks Berijs Berkmens, kas strādā kā mazapmaksāts algots slepkava. Vientuļš un neapmierināts ar savu dzīvi, viņš negribot ceļo uz Losandželosu, lai nogalinātu kādu no aktiermākslas grupas (kuru māca Henrija Vinkrera atveidotais Džīns Krūseno) dalībniekiem. Berijs nonāk situācijā, ka viņam jāpiedalās aktiermākslas nodarbībās kopā ar citiem cilvēkiem, kuri grib kļūt par aktieriem Losandželosā. Berijs pieņem skatuves vārdu "Barry Block". Beigās viņš pievienojas šai aktiermākslas grupai un cenšas nevienu vairs nenogalināt.
2018. gada 12. aprīlī HBO apstiprināja seriālu otrajai sezonai, kuras pirmizrāde notika 2019. gada 31. martā. 2019. gada 10. aprīlī HBO apstiprināja seriālu trešajai sezonai.
Seriāls ieguvis trīs Emmy balvas, kā arī trīs reizes nominēts Zelta globusa balvai.
Lisakova
Lisakova (kk) ir apgabala pakļautības pilsēta Kostanajas apgabalā Kazahstānā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Tobolas upes krastā 115 km no apgabala centra Kostanajas un 810 km no valsts galvaspilsētas Astanas.
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1960. gados pie jaunbūvējamā Lisakovskas rūdu bagātināšanas kombināta. Nosaukums cēlies no 1949. gadā atklātās Lisakova dzelzs rūdu atradnes. 1971. gadā Lisakovai piešķirts pilsētas statuss.
1984. gadā pilsētas teritorijā uzgāja senas Andronovas kultūras apmetnes un kapulauku paliekas, kas datēti ar 15.—18. gadsimtu pirms mūsu ēras.
Teodors Ūdris
Teodors Ūdris (dzimis Daugavpilī, miris  Intā) bija Latvijas jurists.
Pirmā pasaules kara laikā viņa ģimene aizbraukusi uz Krieviju, Orlas guberņu. 1916. gadā beidzis ģimnāziju Karačevā. Pēc tam līdz 1918. gadam mācījies Demidova juridiskajā licejā Jaroslavļā. Pēc atgriešanās Latvijā 1921. gadā iestājies Latvijas Universitātes Tiesību nodaļā, ko beidzis 1926. gadā.
Pēc studijām darbojies Latgales apgabaltiesā, vispirms kā prokurora biedrs un tad kā tiesas loceklis. 1927. gada 20. decembrī iecelts par Liepājas apgabaltiesas prokuroru un šajā amatu bija visu laiku, līdz 1937. gada 26. augustā Ministru Kabinets viņu iecēla par Latvijas Senāta Virsprokurora biedru.
Latvijas okupācijas laikā 1940. gada 17. oktobrī apcietināts un pārvests uz Komi apgabala Vorkutas soda nometnēm. 1941. gada 8. martā piespriesti astoņi gadi ieslodzījuma. Teodors Ūdris miris 1944. gada 10. jūnijā ieslodzījumā Intā.
Koļučinskaja Guba
Polārā stacija «Koļučinskaja Guba» (ru) vai Džinretļena ir bijusī PSRS polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietota Čukču jūras dienvidrietumos pie Dženretļena zemesraga. Stacija mūsdienās administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidus Čukotkas rajonā.
Vēsture
Stacija izveidota Ziemeļu jūrasceļa pārvaldei 1934. gadā 8 km uz dienvidrietumiem no Dženretļena raga un ap 35 km uz austrumiem no ieejas Koļučinas līcī. Stacijas aprīkojumu smagos ledus apstākļos piegādāja ar tvaikoni Mikojan. Nereprezentatīvo meteoroloģisko datu dēļ staciju 1941. gadā (pēc citiem datiem — 1943. gadā) pārcēla 60 km uz ziemeļrietumiem uz Koļučinas salu.
Pēteris Vanags
Dzīvesgājums
Dzimis 1962. gada Rīgā. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Filoloģijas fakultātē (1980-1985) un Viļņas Universitātē (1982-1984), strādāja par LU Baltu valodu lektoru (1987-1996). 1988. gadā Viļņas Universitātē aizstāvēja zinātņu kandidāta grādu tika ievēlēts par LU docentu (1994). 1998. gadā Viļņas Universitātē aizstāvēja habilitētā doktora grādu un tika ievēlēts par Vēsturiskās lingvistikas profesoru (1999).
Līdztekus kopš strādāja par Stokholmas Universitātes Baltu valodu lektoru (1996-2006) un 2006. gadā tika ievēlēts par šīs universitātes Baltu valodu profesoru.
Harusnūra nacionālais parks
Nacionālais parks izveidotas ap trīs savā starpā savienotiem ezeriem — Harusnūru, Harnūru un Durguna ezeru. Ap ezeriem ievērojamas niedru audzes, kas ir labvēlīga vide putnu daudzveidībai. Sastopamo putnu vidū atrodami baltgalvas zilknābis, Dalmācijas pelikāns (Pelecanus crispus) un lielknābja zoss. Atrodamas trīs endēmas zivju sugas.
Trauki
Trauki biežākajā nozīmē ir vispārināts nosaukums sadzīves priekšmetiem, kuri tiek izmantoti ēdienu gatavošanai, ēšanai un glabāšanai. Traukus var iedalīt vairākās kategorijās:
Promare
Promare (ja; Puromea) ir 2019. gada zinātniskās fantastikas anime filma, kuru veidoja studijas Trigger un XFLAG. Filmas režisors ir Hirojuki Imaiši, scenāriju sarakstīja Kazuki Nakašima. Filmas pirmizrāde notika Tokijā, ar tās izplatīšanu nodarbojās Toho Animation. Šī filma tika nominēta 47. Annie balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", tomēr zaudēja filmai I Lost My Body.
Trauki
Trauku glabāšanai tiek izmantotas tam paredzētas mēbeles: trauku skapji, sekcijas, plaukti, atvilktnes u.c. Trauku mazgāšanai tiek izmantotas trauku mazgājamās mašīnas, kā arī tam paredzētas birstes, lupatiņas, švammes un ķīmiskie trauku mazgāšanas līdzekļi.
Promare
Sižets
Pirms 30 gadiem notika globālā mēroga katastrofa, kuru izraisīja masveida cilvēku pašaizdegšanās. Pēc katastrofas dažiem cilvēkiem attīstījās pirokinētiskās spējas, šos cilvēkus iesauca par Apdedzinātajiem.
Trauki
Plašākā nozīmē trauki ir dobi priekšmeti, kurus izmanto šķidru un beramu vielu vai sīku priekšmetu pārvietošanai, apstrādei un uzglabāšanai vai tilpumu mērīšanai (piemēram, laboratorijas trauki).
Promare
Sižets
Filmas galvenais varonis ir Galo Tīmoss, kurš strāda par ugunsdzēsēju Promipolises pilsētā. Kopā ar savu komandu Galo dodas dzēst ugusgrēku, kuru izraisīja radikāli noskaņota Apdedzināto grupa, kuru 30 gadu laikā neviens nevarēja notvert. Galo izdevās uzveikt dedzinātāju līderi Lio Fortiju, tomēr viņam ātri izdevās aizbēgt no ieslodzījuma, atbrīvojot gan savu komandu, gan citus sagūstītos Apdedzinātos.
Drīz vien Galo uzzina, ka pilsētas gubernators Krejs Forsaits kopā ar izredzētiem cilvēkiem plāno bēgšanu no Zemes, jo atklājās, ka pusgada laikā planētu iznīcinās nekontrolējams magmas izvirdums no zemes dzīlēm. Krejs plāno izmantot notvertos Apdedzinātos kā degvielu vērpes dzinējam, ar kura palīdzību varēs īstenot savus nodomus. Galo iebilda pret šiem plāniem, jo rezultātā Apdedzinātie aizies bojā, pēc kā Krejs lika sardzei arestēt viņu.
Tikmēr Apdedzinātos, kuriem izdevās aizbēgt, izdevās atrast, pateicoties izsekošanas ierīcei. Lio ir vienīgais, kam izdevas izglābties. Galo nākas apvienoties ar Lio, lai apturētu Forsaitu.
Kritika
Filma pārsvarā ieguva pozitīvus kritiķu un skatītāju atsauksmes. Recenziju apkopošanas vietnē Rotten Tomatoes paziņots, ka 97% kritiķu filmu ir novērtējuši pozitīvi ar vidējo vērtējumu 8 balles no 10. Vietnē Metacritic, balstoties uz 8 kritiķu vērtējumiem, filma ieguva 77 balles no 100.
Tomēr mangas Fire Force autors Acusi Okubo vainoja Promare veidotājus sava darba plaģiātā. Vairākās vietnēs tika norādīts arī uz to, ka filma ir līdzīga anime seriālam Tengen Toppa Gurren Lagann, kuru veidoja tā pati komanda.
Rudnija
Vēsture
Apdzīvotā vieta dibināta 1955. gadā pie jaunbūvējamā dzelzs rūdas bagātināšanas kombināta. 1957. gadā piešķirts pilsētas statuss.
Slovēnija 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Slovēnija piedalījās  2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Brazīlijas pilsētā Riodežaneiro no 2016. gada 5. līdz 21. augustam. Slovēnijai šīs bija 7. vasaras olimpiskās spēles, kopš Dienvidslāvijas sabrukuma.
Slovēnijas olimpisko komandu 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs veidoja 60 sportisti (36 vīrieši un 24 sievietes), kuri startēja 12 olimpiskajos sporta veidos. Šī bija mazākā Slovēnijas sportistu delegācija kopš 1996. gada olimpiskajām spēlēm. Visvairāk sportistu no Slovēnijas startēja peldēšanā un vieglatlētikā, katrā no šiem sporta veidiem pa 12 sportistiem. Vienīgais komandu sporta veids (pēc 12 gadu pārtraukuma), kurā Slovēnija bija pārstāvēta šajās olimpiskajās spēlēs, bija rokasbumba, kurā startēja vīriešu komanda.
No 60 sportistiem 21 sportists bija ar olimpisko spēļu pieredzi. Viens no pieredzējušākajiem Slovēnijas delegācijas pārstāvjiem bija burāšanas leģenda un vairāku olimpisko medaļu īpašnieks Vasilijs Žbogars. Citi ievērojamākie slovēņu sportisti bija pasaules čempione, džudiste Tīna Trestajaka, kanoe airētāji, vairākkārtēji pasaules čempioni, Peters Kauzers un Benjamins Savšeks.
Slovēnija šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja 4 olimpiskās medaļas (1 zelta, 2 sudraba un 1 bronzas medaļu), ierindojoties 45. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Zelta medaļu izcīnīja džudiste Tīna Trstenjaka. Šī bija otrā zelta medaļa džudo Slovēnijai. Sudraba medaļas izcīnīja kanoe airētājs Peters Kauzers un burātājs Vasilijs Žbogars. Vasilijam Žbogaram šī bija jau trešā olimpiskā medaļa. Savukārt bronzas medaļu izcīnīja džudiste Anamari Velenšeka.
Slovēnijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija burātājs Vasilijs Žbogars, bet olimpisko spēļu noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa riteņbraucēja Tanja Žakeļa.
1971. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1971. gada laikapstākļi Latvijā.''' Vidējā gada gaisa temperatūra Latvijā bija +6,2 grādi. Tā svārstījās no +4,9 grādiem Alūksnē līdz +7,4 grādiem Liepājā, tostarp +6,7 grādi Rīgā.
Janvāris
Aprēķini rādīja, ka '''1971. gada janvāris''' bija gandrīz par 3 grādiem siltākas par ilggadējo caurmēra normu. Sabiedrībā varēja dzirdēt sakām, ka tik silts janvāris nekad nav bijis, taču meteoroloģiskie novērojumi liecināja, ka vēl siltāks laiks janvārī bija 1962., 1957., 1952., 1949. un 1944. gadā.
Janvāra pirmajā dekādē bija iestājusies meteoroloģiskā ziema. Republikas ezerus un upes sedza ledus. Tā biezums Lielupē, Gaujā un Daugavā bija 10 līdz 20 centimetru, bet krāčainajos upju posmos ar ātru straumi, ledus bija vēl plānāks. Dziļš sniegs (20 līdz 30 centimetru) sedza Vidzemes augstieni. Rīgas rajona laukos sniega segas biežums bija apmēram 10 centimetri. Rīgas rajonā zeme bija salusi piecu līdz piecpadsmit centimetru dziļumā.
Otrās nedēļas sākumā Latvijā valdīja silts laiks. Meteoroloģisko rekordu tabulā tika izdarīts jaunus labojumus. Speciālais termometrs, kas paredzēts visaugstākās gaisa temperatūras reģistrēšanai diennakti, 11. janvārī rādīja +7,2 grādus. Tā laboja iepriekšējo rekordu, kas Rīgā bija 1921. gadā. Ļoti augsta temperatūra, kas sasniedza +9 grādus, bija arī republikas ziemeļrietumos. Tik silts laiks bija izskaidrojams ar ļoti intensīvu ciklonu ietekmi. To centri no Atlantijas okeāna virzījās uz ziemeļiem no Baltijas, un Latvija bija ciklona dienvidu malā. Pēc īslaicīgas temperatūras pazemināšanās atkal sāka pūst siltie rietumu vēji. Jūras piekrastē temperatūra sasniedza +1 līdz +2 grādus.
Februāris
Mēneša sākumā atkal sāka pūst rietumu vēji, un dzīvsudraba stabiņš pārkāpa nulles robežu. Baltijas jūras piekrastē paceldamies līdz +4 grādiem bet Rīgā 5. februārī — līdz +2 grādiem. Sāka "mosties" Daugava. Ūdens līmenis sāka lēnām celties, draudēdams salauzt upes ledus bruņas un virzīt ledus masas uz grīvu. Ledus iešana, kā vienmēr bija saistīta ar zināmām nepatikšanām. Vienas no tām - draudi Pontonu tiltam. Tāpēc tika nolēma tiltu uz laiku izņemt un, strauji kāpinot straumes ātrumu ar Ķeguma HES palīdzību, negaidot, kad ledus stihiski sāks iet pats, ievadīt miljoniem tonnu ledus jūras līcī.
Februāra pēdējās dienās ziema pierādīja, ka vēl nav beigusies, un sūtīja no Skandināvijas intensīvu ciklonu. Tā centra maršruts bija Tronheima — Helsinki. Ar to saistītā aukstā atmosfēras fronte 25. februārī ap pulksten 12 gāja pāri Rīgai. Pirms tās gaisa spiediens kritās un temperatūra bija 0 grādu, bet pēc tās spiediens strauji sāka pieaugt. Temperatūra naktī pazeminājās līdz –15 grādiem Rīgā un līdz –22 grādiem Bauskā. Rīta pusē bija dienvidu vējš, bet kad frontes loks, kas sniedzas no Helsinkiem līdz Kaļiņingradai pārgāja pāri Rīgai, vējš iegriezās ziemeļos.
Marts
Februāra beigās un marta sākumā Latvijā laikapstākļus noteica plašs anticiklons ar centru virs Skandināvijas. Tas noteica laikapstākļus plašās teritorijās, kas aptvēra visu Eiropas ziemeļu daļu. Gaisa spiediens tā centrā sasniedza šajos rajonos reti sastopama lielumu — 796 milimetri dzīvsudraba stabiņa, gaisa temperatūra noslīdēja līdz –45 grādiem. Šādi anticikloni parasti mēdza būt virs Sibīrijas. Kā zināms, vējš anticiklona virpulī pūš atbilstoši pulksteņa rādītāja virzienam. Tāpēc virs Latvijas pārsvarā bija skaidrs laiks, austrumu vējš, kas atnesa aukstumu no Urālu rajoniem. Minētā anticiklona ietekmē aukstais gaiss cauri Rietumeiropai iekļuva siltajā Vidusjūras rajonā, bet tas savukārt izraisīja aktīvu ciklonu.
Aprīlis
Mēnešu mijā plašs anticiklons no Baltijas līdz Kaspijai virzījās uz dienvidaustrumiem. Latvijai lēni tuvojas ciklons. Mākoņu daudzums pakāpeniski palielinājās, republikas dienvidrietumu rajonos atnesot arī īslaicīgs lietu. Mēneša pašā sākumā liels ledus sablīvējums bija izveidojies pie Pļaviņām. Ledus kalni sasniedza 3 līdz 5 metru augstumu — ūdens līmenis bīstami kāpa, bet tad sāka kristies. Galvenā ledus masa no Pļaviņu HES līdz Rīgai bija izgājusi. Daugavas grīvā vairs peldēja tikai daži ledus gabali, kas izskaloti no krastu krāvumiem.
Krakovas Marijas bazilika
Vissvētākās Jaunavas Marijas Debesbraukšanas arhiprezbiteriālā baznīca Krakovā (pl) jeb Krakovas Marijas bazilika ir 14. gadsimtā celta katoļu gotiskā bazilika Polijas senās galvaspilsētas Krakovas vecpilsētas centrālajā laukumā. Pazīstama ar savu 15. gadsimtā radīto Feita Štosa koka altāri (Ołtarz Wita Stwosza). Katru stundu no bazilikas augstākā torņa trompetists izpilda t.s. Marijas hejnalu (Hejnał mariacki). Tas apraujas brīdī, kad pēc leģendas 13. gadsimtā to pārtrauca mongoļu bulta, iešaujot trompetistam. Katru dienu 12.00 dienā hejnalu atskaņo arī Polijas nacionālais radio.
1971. gada laikapstākļi Latvijā
Aprīlis
Aprīļa pirmās dekādes beigās pavasaris turpina uzvaras gājienu pa Latviju. Visās upēs ledus bija jau izgājis. Ūdens līmenis Lielupē un Gauja kritās. Daugavā līmenis vēl nedaudz cēlās — 5 līdz 10 centimetrus diennaktī. Taču arī tur otrās dekādes pašā sākumā līmenis sāka kristies, jo upes baseinā apsīka pieplūdušo ūdeņu rezerves. Pavasaris bija jūtams arī republikas tīrumos. Augsnes aramkārtā temperatūra bija pacēlusies līdz +6, +12 grādiem. Pēdējā sniega saliņa Gaiziņkalnā izzuda 7. aprīlī. Brieda ogu krūmu un augļu koku pumpuri. Marta pēdējās divās nedēļās siltā laika cēlonis bija ciklons ar centru virs Rietumeiropas un anticiklons — ar centru virs Petrozavodskas — Maskavas rajoniem. Abi gaisa "riteņi" radīja virs Latvijas silto dienvidaustrumu vēju. Gaisa temperatūra Rīgā 8. martā pakāpās līdz +15,3 °C.
Krakovas Marijas bazilika
Pēc Jana Dlugoša ziņām pirmā baznīca šajā vietā tika uzcelta 1221./1222. gadā, tomēr tā tika nopostīta mongoļu iebrukuma laikā. Baznīca tika atjaunota 13. gadsimta beigās, bet konsekrēta 1320. gadā. Kazimira Lielā laikā tā tika uzcelta no jauna. Celtniecība ritēja visu 14. gadsimtu. 15. gadsimta pirmajā pusē tika piebūvētas sānu kapellas. 1536./1537. gadā karalis Sigismunds Vecais nomainīja baznīcas dievkalpojumu valodu no vācu uz poļu. 19. gadsimta sākumā tika slēgti pie baznīcas esošie kapi un pārveidoti par pilsētas laukumu (mūsdienās Marijas laukums). 19. gadsimta beigās baznīcas iekštelpas apgleznoja Jans Matejko, bet vitrāžas izveidoja Staņislavs Vispjaņskis un Juzefs Mehofers.
1971. gada laikapstākļi Latvijā
Jūnijs
Jūnijs kopumā Latvijā bija samērā vēss. Netrūka lietus un pērkona negaisi.
Jūlijs
Vērojot gaisa masu izvietoju virs ziemeļu puslodes, varēja novērot, ka atmosfēras fronte sadala pasauli divās dalās: siltajā, kur dienas temperatūra ir +30 un vairāk grādu, un samērā vēsajā ar aptuveni +20 grādu temperatūru. Siltā un aukstā gaisa šķirtne veda pāri Atlantijas okeānam, Spānijai, Krimai, tālāk gaisa fronte stiepās līdz Arhangeļskai, bet pēc tam pagriežas uz austrumiem. Tādēļ austrumos no šīs līnijas Simferopole — Arhangeļska, laiks ir karsts: +30 līdz +40 grādu. Turpretim uz rietumiem siltais gaiss neizplatās. Līdz ar to, gaisa temperatūra Rīgā nemainīgi turas par 2 līdz 4 grādiem zemāk par normu. Bet naktī uz 23. jūliju dzīvsudraba stabiņš zāles augstumā fiksēja temperatūru −0,5 grādi.
Augusts
Augusta trešās dekādes sākumā Latvijā laiks kļuva vēsāks, sevišķi naktīs. Vēl 21. augustā bija karsts +25 līdz +30 grādi (galvaspilsētā gaiss iesila līdz +27,4 grādiem), bet pēc pāris dienām jau bija jūtama rudens elpa. Dienā temperatūra kritās līdz 14—18 grādiem, naktī no 24. uz 25. augustu dzīvsudraba stabiņā noslīdēja līdz 0 un +2 grādiem. Vietām bija salna, visintensīvākās — līdz 4 grādiem zem nulles — purvainās un kūdrainās augsnēs. Tik agras salnas Latvijā iepriekš nav bijušas pēdējos 80 gados. Temperatūras straujā pazemināšanās tika izskaidrojama ar Baltijai neparasto auksto arktisko gaisa masu ieplūšanu no Grenlandes.
Septembris
Septembra trešās dekādes sākumā iestājās īsa atvasara. Gaisa temperatūra Rīga pacēlās līdz +18, +19 grādiem. Tiesa, labo laiku neatnesa vis Azoru salu anticiklons, bet anticiklons, kura centrs atradās virs Eiropas. Kopumā septembris neiepriecināja ar siltu un sausu laiku.
Oktobris
Oktobra sākums Latvijā bija silts. Dienā temperatūra bija +14 līdz +16 grādu, naktī dzīvsudraba stabiņš turējās 8—12 grādu līmenī. Taču nakti uz 5. oktobri laiks kļuva stipri aukstāks, sevišķi republikas austrumu rajonos. Tur temperatūra bija 0 līdz −1 grāds, bija pat pirmais sniegs. Tādu šim periodam neparastu laiku izraisīja dziļš ciklons. kas lielā ātrumā virzījās no Norvēģu jūras pāri Baltijai uz Urāliem. Tam no ziemeļiem sekoja arktiskais aukstums. Taču temperatūras pazemināšanās bija īslaicīga. Jaunie siltie cikloniskie virpuļi no Atlantijas uz Baltiju atnesa apmākušos, lietainu laiku, jūrā bija stiprs vējš.
Decembris
Ļoti silts decembris. Pēdējo reizi Rīgā šādi laika apstākļi gada pēdējā mēnesī iepriekš tika novēroti 1960. gadā.
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā gaisa temperatūra un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā.
Zemākā gaisa temperatūra dienā:
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Elektrības iela
Elektrības iela var būt:
Voldemārs Elmūts
Voldemārs Elmūts (dzimis, miris  ) bija latviešu basketbolists, Latvijas basketbola izlases dalībnieks.
Beidzis Liepājas ģimnāziju. Studējis tieslietas Latvijas Universitātē (1931—1943). Izlases sastāvā piedalījies Berlīnē (dalīta 15. vieta). No 1941. gada, pēc vācu okupācijas, sporta kluba "Universitātes Sports" priekšsēdētājs.
Pēc Otrā pasaules kara dzīvoja ASV.
Bugsprits
Buksprits ir horizontāls vai slīps no burinieka priekšgala uz priekšu izvirzīts apaļkoks, pie kura piestiprina klīverus kuģa manevrēšanas spēju palielināšanai.
Uzskata, ka vārds cēlies no viduslejasvācu valodas vārda bōchsprēt — bōch (priekšgals) un sprēt (stabs).
Bukspritu dažreiz izmanto, lai pie tā piestiprinātu kādu koka figūru.
Terenss Jangs
Šons Terenss Jangs (en, dzimis, miris ) bija britu kinorežisors un scenārists, strādājis gan Apvienotajā Karalistē, gan Eiropā, gan arī Holivudā.
Jangs ir vislabāk pazīstams, režisējot trīs Džeimsa Bonda filmas, tostarp pirmās divas filmas, "Doktors No" (1962) un "Ar mīlestību no Krievijas" (1963), kā arī ceturto filmu "Zibenslode" (1965). Bijis režisors arī trilleriem Wait Until Dark (1967) un Bloodline (1979), kurās galveno lomu atveidoja Odrija Hepbērna. Režisējis arī vēsturisko drāmu Mayerling (1968), Korejas kara filmu Inchon (1981), kā arī filmas ar Čārlzu Bronsonu galvenajā lomā, Cold Sweat (1970), Red Sun (1971) un The Valachi Papers (1972).
Els Ansers
Elfreds «Els» Ansers ( — ) bija ASV autosportists. Viņš ir viens no četriem braucējiem, kam ir izdevies uzvarēt Indianapolis 500 četras reizes (1970., 1971., 1978. un 1987. gadā). Ansers ir arī trīskārtējs ASV Champ Car čempions.
Vairāki Ansera ģimenes locekļi arī ir nodarbojušies ar autosportu, tostarp viņa brāļi Džerijs un Bobijs, kā arī dēls Els jaunākais.
Dzīves sākums un privātā dzīve
Ansers piedzima Albukerkē (Ņūmeksikas štats ASV). Viņam bija trīs vecāki brāļi. Ansera tēvs Džerijs, kā arī tēvoči Lūiss un Džo, nodarbojās ar autosportu, un kopš 1926. gadā piedalījās Pikes Peak International Hill Climb Kolorādo štatā. Lūiss ir deviņkārtējs šo sacensību uzvarētājs.
Viņa brālis Džerijs 1958. gadā kļuva par pirmo Anseru, kas ir piedalījies Indianapolis 500, taču gadu vēlāk gāja bojā šo sacensību treņinbraucienos. 1963. gadā Ela brālis Bobijs debitēja Indianapolis 500 un 1968. gadā izcīnīja Anseru pirmo uzvaru šajās sacensībās. Viņš so sasniegumu atkārtoja 1975. un 1981. gadā.
Anseram bija trīs bērni, no kuriem vienīgais dēls — Els jaunākais — 1983. gadā debitēja Indianapolis 500 un uzvarēja 1992. un 1994. gadā. Ar autosportu ir nodarbojušies arī Džerija dēls Džonijs un Bobija dēls Robijs.
Anseru ģimenei pieder Anseru sacīkšu muzejs Albukerkē.
USAC un Indy Car čempionāti
Els Ansers sāka nodarboties ar autosportu 1957. gadā, sākotnēji piedaloties roadster, sprint car un midget car sacensībās. 1964. un 1965. gadā viņš uzvarēja Pikes Peak International Hill Climb. 1965. gadā viņš sekoja saviem brāļiem, debitējot Indianapolis 500 sacensībās. Pirmajā reizē Ansers finišēja 9. vietā. 1967. gadā viņš piedalījās USAC Stock Car čempionātā, kur kļuva par gada debitantu.
No 1969. līdz 1977. gadam Ansers pārstāvēja Parnelli Džounsa komandu. 1970. gadā viņš izcīnīja savu pirmo Indianapolis 500 uzvaru, esot vadībā 190 no 200 apļiem. Tajā pašā gadā viņš kļuva par USAC Champ Car čempionu. 1971. gadā Ansers otro reizi pēc kārtas uzvarēja Indianapolis 500. 1972. gadā viņš bija tuvu tam, lai kļūtu par pirmo braucēju, kam ir izdevies uzvarēt trijos Indianapolis 500 pēc kārtas, taču finišēja otrajā vietā, zaudējot Markam Donohjū. 1977. gadā Ansers sacīksti sāka un beidza trešajā vietā.
1978. gada Indianapolis 500 Ansers bija mainījis komandu uz Chaparral Racing un sacīksti sāka piektajā vietā. No 75. līdz 150. aplim Ansers cīnījās par vadību ar Deniju Ongeisu, līdz Ongeiss bija spiests izstāties dzinēja defekta dēļ. Par spīti tam, ka Ansers savā pēdējā pitstopā sabojāja priekšējo antispārnu, viņam izdevās uzvarēt. 1983. gadā viņš mainīja komandu un pievienojās Team Penske. Savā pirmajā sezonā viņš bija tuvu kārtējai Indianapolis 500 uzvarai, taču sacīksti pabeidza 2. vietā. 1983. un 1985. gadā Ansers uzvarēja Indy Car čempionātā.
Ansers turpināja piedalīties Indianapolis 500 līdz 1993. gadam. 1994. gadā viņš mēģināja kvalificēties sacīkstei nekonkurētspējīgajā Arizona Motorsports komandā. Īsi pēc tam, kad viņam neizdevās kvalificēties, viņš paziņoja par savas karjeras beigām.
Citas sacensības
No 1968. līdz 1986. gadam Ansers piedalījās piecās NASCAR Cup Series (tobrīd — Winston Cup) sacensībās, trīs reizes finišējot labāko desmitniekā. 1978. gadā Ansers uzvarēja International Race of Champions.
Slimība un nāve
Elam Anseram 2004. gadā tika atklāts ļaundabīgs audzējs. Viņš nomira no vēža 2021. gada 9. decembrī.
Cinnabon
Cinnabon ir amerikāņu konditorejas izstrādājumu veikalu un kiosku ķēde, kas parasti atrodas vietās ar lielu gājēju plūsmu, piemēram, tirdzniecības centros, lidostās un atpūtas pieturās. Uzņēmuma galvenā prece ir kanēļa rullītis (en). 2017. gada decembrī darbojas vairāk kā 1200 Cinnabon maiznīcu 48 valstīs. Tās galvenā mītne atrodas Sendijspringsā, Džordžijas štatā, Amerikas Savienotajās Valstīs.
Atrašanās valstis 2022. gada sākumā
Cinnabon 2022. gadā veic franšīzes operācijas 48 valstīs, kas ietver:
Watcher
Watcher ir 2022. gada Apvienoto Arābu Emirātu, ASV un Rumānijas kopražojuma psiholoģiska trillera filma, kuras režisore un scenārija autore ir Hloja Okuno. Filmā galvenās lomas atveido Maika Monro, Karls Glusmans un Bērns Gormans.
Jauna amerikāniete pārceļas kopā ar savu vīru uz Bukaresti un sāk uzskatīt, ka kāds svešinieks, kas viņu vēro no daudzdzīvokļu nama pāri ielai, varētu būt vietējais sērijveida slepkava, kas nogriež sievietēm galvas.
Filmas Watcher pirmizrāde notika 2022. gada Sandensas kinofestivālā. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Nutepeļmena
Nutepeļmena (ru) vai Nutepilmina (ckt — ‘zeme dūmakā’) ir nacionālais čukču ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Iuļtinas rajonā. Izvietojies Čukču jūras krastā pie Sergijevska šauruma, kas to atdala no Koļučinas salas.
Ciemā ir pamatskola, bērnudārzs, kultūras centrs, feldšeru punkts, bibliotēka, pasts, veikals, maizes ceptuve. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir zveja un jūras dzīvnieku medības.
Pods
Pods ir vispārināts nosaukums stāviem, apaļīgiem māla traukiem ar platu kakliņu. Parasti tos lieto ēdienu gatavošanai vai glabāšanai. Podu izmēri var variēt apmēram no puslitra līdz apmēram 30 litriem. Podi, kas tiek izmantoti pārtikas produktu glabāšanai, var būt aprīkoti ar māla vāciņiem. Parasti podi ir bez osām, bet var būt arī ar nelielām osām podu sānos.
Podiem var būt dažādas formas un nosaukumi atkarībā no to pielietojuma, piemēram:
Par podiem mēdz saukt arī priekšmetus, kas nav trauki un neattiecas uz pārtiku. Piemēram, puķu podos istabās tiek audzētas puķes, naktspodiņos vai bērnu podiņos tiek nokārtotas fizioloģiskās darīšanas, tāpat arī tualetes podos.
Artaksata
Artaksata (grc, hy) bija senās Armēnijas galvaspilsēta pie Araksas upes Ararata ielejā. Artaksata bija hellēnisma kultūras centrs Armēnijā. Šeit tika uzcelts pirmais teātris Armēnijas teritorijā.
Vēsture
Seno Artaksatu uz Araksas upes pussalas dibināja valdnieks Artaksijs I 190. gadā pr.Kr. No iepriekšējā reliģiskā centra Bagaranas uz jauno pilsētu tika pārvestas dievu statujas. Strabons un Plutarhs sauca šo pilsētu par lielu un bagātīgu, un dēvēja to par "armēņu Kartāgu". Saskaņā ar Plutarhu, pēc nostāstiem, Hanibāls ieteica šo vietu pilsētas dibināšanai. Pēc Antioha III sakāves karā ar romiešiem viņš ieradās Armēnijā. Viņš ievēroja milzīgus dabas resursus un izdevīgas vietas apgabalā, kas netika izmantotas, un ieteica armēņu valdniekam uzcelt šeit pilsētu. Valdnieks uzticēja viņam pilsētas celtniecību, tā tapa liela un krāšņa, un valdnieka vārdā nosauktā pilsēta kļuva par Armēnijas galvaspilsētu.
68. gadā pr.Kr. Artaksatas kaujā Lūcijs Lukullus uzveica Tigranu II. Nākamo divu gadsimtu laikā pilsēta konkurējošajām lielvarām bija nozīmīgs militārs mērķis.
No 58. līdz 63, gadam notika karš starp romiešiem un Partu, un 58. gadā ģenerālis Gnejs Domīcijs Karbulons Artaksatu ieņēma un izpostīja. Armēņu valdnieks Trdats I zaudēja karu ar romiešiem un bija spiests pakļauties Romas varai. Imperators Nerons deva rīkojumu atjaunot pilsētu, un tai tika dots nosaukums Neronija, par godu Neronam. 163. gadā Stacijs Prisks iekaroja Armēniju un atkal Artaksata tika izpostīta. 369. gadā pilsētu izpostīja sasanīdi. Pēc gadsimta notika armēņu sacelšanās pret sasanīdiem. 451. gadā Avarairas un Artaksatas kaujās sacelšanās dalībniekus sakāva sasanīdus atbalstošie armēņi. Kopš tā laika pilsēta zaudēja savu nozīmi. Par Armēnijas jauno centru kļuva Dvina.
Artaksatas vietā atrodas divas apdzīvotas vietas, apmēram 8 km uz dienvidiem no pašreizējā Artašatas apgabala centra, kas tika konstatētas 1920. gados. Pirmos izrakumus veica padomju arheologi 1970. gados. Vienā no pauguriem atrodas Čorvirapas klosteris, kurš tika uzcelts uz citadeles drupām.
Bobs Segets
Roberts Leins Segets (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris un komiķis. Segets visvairāk atpazīstams ar Denija Tenera lomu komēdijseriālā "Pilna māja". No 1989. līdz 1997. gadam viņš vadīja šovu "Amerikas smieklīgākie mājas video".
Segets tika atrasts bez dzīvības pazīmēm viesnīcā Orlando, Floridas štatā. Autopsijas aprakstā, kas izlaists 2022. gada 9. februārī, teikts, ka Segets cieta no galvas traumas, visticamāk, pēc kritiena tai pašā vakarā, kas pēcāk izraisīja Segeta nāvi miegā no subdurālās hematomas.
Saistība ar Latviju
Segetam ir neliela saistība ar Latviju. Viņa vectēvs ar uzvārdu Žoguts dzimis 1891. gadā Varakļānos un 1913. gadā emigrējis uz ASV.
Rūdolfs Svensons
Juhans Rūdolfs Svensons (sv; dzimis, miris ) bija zviedru cīkstonis, divkārtējs olimpisko spēļu (1928, 1932) čempions grieķu-romiešu cīņā.
Biogrāfija
Dzimis netālu no Fālšēpingas. 1918. gadā viņš iestājās armijā, kļūstot par dragūnu Stokholmā. Tur 1920. gadā viņš sāka nodarboties ar cīņas sportu un 1921. gadā, bez pieredzes starptautiskās sacensībās, viņš ieguva sudraba medaļu pasaules čempionātā Helsinkos. Tajā pašā gadā viņš pabeidza dienestu armijā, kļuva par ugunsdzēsēju un iestājās ugunsdzēsēju sporta klubā Brandkårens IK, kuru pēc tam pārstāvēja savas turpmākās karjeras laikā.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Rūdolfs Svensons piedalījās abās cīņas sporta disciplīnās. Grieķu-romiešu cīņā viņš cīnījās svara kategorijā līdz 82,5 kilogramiem (pussmagais svars). Kategorijā cīnījās 22 sportisti. Finālā viņš zaudēja savas tautietim Karlam Vestergrēnam un ieguva sudraba medaļu. Arī brīvajā cīņā viņš iekļuva finālā, kur zaudēja amerikāņu cīkstonim Džonam Spellmanam. Līdz ar to šajā olimpiādē viņš ieguva otru olimpisko sudraba medaļu.
Leila Rasima
Leila Rasima (dzimusi ) ir latviešu pedagoģe, karjeras konsultante, biedrības “Latgales Multimediju darbnīca” valdes priekšsēdētāja un politiķe. Šobrīd L. Rasima ir 14. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Progresīvie". Iepriekš bijusi Rēzeknes domes deputāte.
L. Rasima ir absolvējusi Rēzeknes Augstskolu, iegūstot bakalaura grādu kā svešvalodas (angļu valodas) skolotāja un maģistra grādu karjeras konsultanta specialitātē.
Politiskā darbība
2021. gada pašvaldību vēlēšanās L. Rasima tika ievēlēta Rēzeknes domē no partijas "Progresīvie" saraksta, bija domes finanšu un budžeta komitejas locekle. Šajā pašā gadā kļuvusi par partijas "Progresīvie" valdes locekli.
2022. gadā ievēlēta 14. Saeimā kā "Progresīvo" līdere Latgales vēlēšanu apgabala sarakstā.
Urugvaja olimpiskajās spēlēs
Urugvaja olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1924. gada, kad vasaras olimpiskās spēles notika Francijas galvaspilsētā Parīzē. Kopš tā laika Urugvaja ir piedalījusies gandrīz visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1980. gada Maskavas spēles, kad pēc ASV inicatīvas tās boikotēja. Urugvaja tikai vienu reizi ir piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs, kad tās 1998. gadā notika Japānas pilsētā Nagano.