cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beļģijas revolūcija
Norise
Situācijas atrisināšanai Villems I vērsās pie Eiropas lielvaru palīdzības. 1830. gada 20. decembrī sasauktajā Londonas konferencē Austrija, Lielbritānija, Francija, Prūsija un Krievija vienojās par neatkarīgas Beļģijas izveidošanu un atzīšanu, lai arī Francija sākotnēji vēlējās anektēt visus franciski runājošos apgabalus un Antverpenes apgabalā piedāvāja izveidot britu protektorātu.
1830. gada novembrī tika sasaukts Beļģijas Nacionālais Kongress, kas 1831. gada 7. februārī pasludināja konstitūciju, saskaņā ar kuru Beļģija kļuva par konstitucionālu monarhiju. Kongress noraidīja troņa kandidātus no holandiešu Orānas-Nasavas dinastijas, arī piedāvātie franču dinastiju pārstāvji netika pieņemti un 1831. gada 22. aprīlī tronis tika piedāvāts Lielbritānijā dzīvojošajam vācu Sakšu-Koburgu dinastijas pārstāvim, kurš 1831. gada 21. jūlijā tika kronēts par karali Leopoldu I.
1831. gada 2.-12. augustā Villems I veica vēl vienu mēģinājumu militāri iebrukt Beļģijā, taču pēc Francijas armijas ievešanas bija spiests atkāpties.
Būt par Džonu Malkoviču
Leļļu mākslinieks atklāj portālu, caur kuru viņš spēj iekļūt filmu zvaigznes Džona Malkoviča galvā.
Strūžānu ielu uzskaitījums
Strūžānu ciema ielu uzskaitījums iekļauj sevī 9 ielas, kuras atrodas Rēzeknes novada Strūžānu pagasta Strūžānos.
Aļģirds Butkevičs
Aļģirds Butkevičs (lt; dzimis ) ir Lietuvas politiķis no sociāldemokrātu partijas (LSDP). Bijušais Lietuvas premjerministrs (2012—2016).
Ekipāža (2016. gada filma)
"Ekipāža" (ru) ir 2016. gada filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Nikolajs Ļebedevs. Filma tiek uzskatīta par vienu no mūsdienu Krievijas ambiciozākajiem kinoprojektiem. Tā stāsta par lidmašīnas ekipāžu, kas cenšas izglābt cilvēkus vulkāna izvirduma laikā.
Galvenās lomas atveido Daņila Kozlovskis, Vladimirs Maškovs un Agne Grudīte. Filmas pirmizrāde notika Berlinālē 2016. gada 20. februārī. Latvijā to sāka rādīt 2016. gada 22. aprīlī.
PrestaShop
PrestaShop ir bezmaksas un atvērtā koda tīmekļa žurnālu programmatūra, kas rakstīta PHP, bet datus glabā MySQL datubāzē. PrestaShop ir balstīts uz b2/cafelog programmatūras.
Ganosteus stellatus
Ganosteus stellatus ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja devona periodā Baltijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Rohons 1901. gadā. G. stellatus holotips tika nozaudēts (atrašanās vieta nav zināma). Dmitrijs Obručevs aprakstīja neotipu, muguras plātnes fragmentu no Eglinas upes pie Teppo dzirnavām, Pleskavas apgabalā, vidusdevona burtnieku svītas nogulumos. Nosaukums Ganosteus stellatus nozīmē (zvaigžņotais) ganostejs. Suga bija izplatīta Baltijā un Pleskavas apgabalā arukilas augšdaļā un burtnieku svītā. Retos gadījumos gaujas svītā (Ērmaņi, Straupe) un amatas svītas apakšējā daļā (Orodežas upe pie Boras ciema, Ļeņingradas apgabalā). Ganosteus stellatus ir ganosteju ģints tipveida suga.
Apraksts
Branhiālā plātne ir samērā plata, ar garu pamatni. Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Muguras plātne atgādina sirdsveida formu ar augšanas centru gandrīz plātnes vidū (l:w = 0,9). Ovālās vēdera plātnes platais un ar tesērām klātais aizmugurējais izgriezums stiepjas gandrīz līdz augšanas centram, vai arī pilnībā aizaug.
Salīdzinājums
Iezīmējas konkrēts vēdera plātnes attīstības virziens. Senākiem pārstāvjiem ādas zobu josla tās iekšējā pusē ir šaurāka, nekā G. artus, t.i. tesēras, kas sedz izgriezumu, atradās nedaudz augstāk par substrātu. Pēc tam aizmugurējais izaugums aizauga, un plātne kļuva ļoti bieza.
Kornuālā plātne pēc formas ir tuvāka Tartuosteus maximus plātnei, nekā Psammolepis proia plātnei, t.i. tai nav tik pareiza forma.
Meliorācijas darbi Lubāna mitrājā
Meliorācijas darbi Lubāna mitrājā norisinās jau no 19. gadsimta un tie kulmināciju piedzīvoja 20.gadsimtā, kad notika ļoti intensīva hidrobūvju celtniecība. To veica, lai samazinātu plūdu apjomus un to nodarīto postījumu visā mitrāja teritorijā, kas palos applūda milzīgās platībās. Plūdu apmēri sagādāja lielas lauksaimniecības problēmas un pilnīgu nespēju izaudzēt kultūraugus, līdz ar to nesot bada gadus Lubāna mitrāja iedzīvotājiem.
Darbu uzsākšanas cēloņi
Ap 1000 km2 lielā Lubāna līdzenuma vidū atrodas Lubāna ezers, kura gultne pašlaik pie normālā ūdens līmeņa aizņem 82,1 km2. Lubāna ezers izveidojies pirms apmēram 10-13 tūkstošiem gadu ledāju kušanas rezultātā, faktiski aizņemot visu zemienes teritoriju. Apmēram pirms 8300 gadiem sākotnēji lielais ezers gandrīz izzuda, bet pēc īslaicīgas izzušanas, kuras cēloņi nav noskaidroti, ezers izveidojās no jauna un, tā līmenim vairākkārt svārstoties, pastāvēja nepārtraukti apmēram 300 gadus. Šis seklais, bet ļoti plašais ezers siltā un mitrā atlantiskā klimata apstākļos strauji aizauga un piepildījās ar nogulumiem. Kā pierāda arheoloģiskie izrakumi, zemienes teritorija šajā laikā bija ļoti blīvi apdzīvota, par ko liecina arheologiem zināmās 27 akmens laikmeta apmetnes. Lubāna ezera mitrāja arheoloģisko nozīmīgumu parasti atzīmē sakarā ar pirmo iedzīvotāju parādīšanos toreizējā Latvijas teritorijā pēc ledāju atkāpšanās. Tiek arī uzskatīts, ka mitrājā bija lokalizēts viens no lielākajiem neolīta dzintara apstrādes centriem Eiropas teritorijā.
Apmēram pirms 3800-4000 gadiem no ezera krastiem pazuda gandrīz visas apmetnes, kas norāda par dzīves apstākļu krasu pasliktināšanos. To var izskaidrot ar to, ka, ezerdobei pakāpeniski aizpildoties ar nogulumiem, it sevišķi pēc augsto sūnu purvu izveidošanās, ievērojami samazinājās ezera tilpums, tāpēc palu ūdeņi sāka ilgstoši appludināt apkārtējās teritorijas.
Ezerā ieplūst tādas upes kā Rēzekne, Malta, Lisiņa, Teicija, Malmuta, Suļka un citas, bet no ezera iztek tikai Aiviekste, kas met lielu loku pa Lubāna līdzenuma ziemeļu daļu. Turklāt, Lubāna līdzenumā, kas ar ezeru veido vienu hidroloģisko sistēmu, ieplūst Aiviekstes augšteces labās puses pietekas Iča, Pededze, Balupe. Palu ūdens maksimālā pieplūde no visām iepriekš minētajām upēm kopā ir trīskārt lielāka nekā Aiviekstes ūdens aizvadīšanas spēja. Piemēram 1956. gada pavasara palu maksimālā kopējā pieplūde Lubāna līdzenumam pārsniedza 1000 m3/s, bet Aiviekstes maksimālais caurplūdums pie Lubānas ciemata bija tikai nedaudz lielāks par 300 m3/s. Jāpiemin, ka Aiviekstei 25 km garā sākuma posmā no iztekas līdz Nagliņu hidrometriskajam postenim gandrīz nav garenkrituma un tās gultnē ir smagi grunts apstākļi. Tieši šo iemeslu dēļ upes gultnes hidrauliskā caurplūduma spēja ir aptuveni trīskārt mazāka nekā citām līdzīga lieluma Latvijas upēm. Palu laikā Lubāna ezers un klāni veido vienu ūdenstilpi, kurā ik dienas uzkrājas 50-60 milj. m3 ūdens, appludinot mežus, pļavas, purvus, ceļus un apdzīvotas vietas 50-60 tūkst. ha platībā. Ūdeņiem bagātos pavasaros pieplūde no Aiviekstes pietekām ir tik liela, ka Aiviekste to nespēj aizvadīt un upes augšējā posmā ūdens nedēļu un ilgāk tek nevis kā parasti, no ezera, bet gan pretējā virzienā – uz ezeru. Palu laikā ezera sateces baseina platība palielinājāss gandrīz 3 reizes, ūdens līmenis Aiviekstē par 2–4 m, un šāda situācija varēja pastāvēt pat ilgāk nekā 2-3 mēnešus.
Īpaši plaši un ilgstoši applūdumi tika novēroti 1922., 1924., 1926, 1929.gadā, kad ūdens no Lubāna līdzenuma ziemeļu daļas klāniem atkāpās tikai jūnija beigās vai jūlija sākumā. Ūdeņiem īpaši bagātajā 1928. gadā klāni bija applūduši no pavasara līdz pat nākamajai ziemai.
Darbu norise
Pirmie nesekmīgie mēģinājumi samazināt Lubāna līdzenuma applūdumu uzsākti vairāk nekā pirms pusotra gadsimta. Reālu labumu nav devis 19. gadsimta 50. gados pēc Volfa un Lenca projekta izraktais 15 km garais un 2,4 m dziļais kanāls (Meirānu kanāls), kas pie Meirāniem savienojis Aiviekstes upi ar Lubāna ezeru. Labumu tas nedeva, jo kanāls izrādījās pārāk sekls, lai tam būtu kāda būtiska un praktiska nozīme Lubāna līdzenuma atbrīvošanā no liekā ūdens.
20. gadsimta 20. gados veica daudz nopietnāku un vērienīgāku Lubāna problēmas izpēti, kuras rezultātā izšķīrās par Aiviekstes gultnes iztaisnošanu par 8 km un padziļināšanu 78 km garā posmā no Kujas ietekas līdz Lubāna ezeram. Darbu laikā no upes gultnes tika izcelti 3 miljoni m3 grunts. Darbi noritēja no 1927. līdz 1938. gadam un to vadītājs bija satiksmes ceļu inženieris Antons Kursītis, kas par savu veikumu ir saņēmis arī Triju Zvaigžņu ordeni. Vislielāko darbu paveica ar bagarmašīnas „Spēkonis” palīdzību.
Pirmais posms. Ar 25 km garo Meirānu kanālu, dambjiem un slūžām uz Aivieksti tika aizvadītas Lisiņas, Teicijas un Malmutas ūdeņi, nepieļaujot to ieplūšanu ezerā. Jāpiebilst, ka Meirānu kanāls ir lielākais Baltijā un ilgus gadus bija arī lielākais Eiropā. Kanāla maksimālais dziļums pārsniedz 10 m, platums – 80 m. Posma būvniecība tika pabeigta 1959. gadā. Tas pasargā no applūšanas 18 300 ha lielu Lubāna līdzenuma dienvidu daļu.
Otrais posms (1960-1964). Tika izrakts Zvidzienas kanāls (14,6 km) un uzbūvēts dambis, ar kuru palīdzību no applūšanas tika pasargāta 8100 ha liela platība ezera austrumu krastā.
Trešais posms (1965-1967). Šajā posmā izveidoja Īdeņas kanālu (20,5 km) ar slūžām, dienvidaustrumu aizsargdambi, Rēzeknes-Maltas upes pārrakumu — jauno Maltu (6,2 km) un dambjus gar Rēzeknes un Maltas upes krastiem (35,2 km). Šī posma būves aptver 8100 ha lielu platību ezera austrumu krastā.
Ceturtais posms. Tika uzbūvēts Ziemeļu dambis ar slūžām Aiviekstes iztekā un Pededzes lejasgala pārrakums (9,7 km), un šīs būves ietekmē 51 600 ha lielu platību līdzenuma ziemeļu daļā. Dambja un slūžu būvi pabeidza 1980. gadu sākumā, bet Pededzes pārrakumu vairākus gadus pirms tam.
Geigers
Geigers var būt:
Meliorācijas darbi Lubāna mitrājā
Bagarmašīna „Spēkonis”
1925. gadā ASV Antons Kursītis pasūtīja galveno bagarmašīnu, ko nosauca par „Spēkoni”. To darīja, lai visefektīvāk veiktu Aiviekstes upes padziļināšanas darbus. Bagarmašīnas detaļas tika nogādātas Lubānā no Jaunkalsnavas dzelzceļa atzara pa jau nedaudz padziļinātu upi. Lubānas muižas lopu kūtīs tika ierīkotas mehāniskās un kokapstrādes darbnīcas, kurās arī uzsāka 80 t smago liellaivu izgatavošana. 1926. gadā sākās bagarmašīnas montāžas darbi, no Bolderājā sagatavotām detaļām tika sakniedēts pontons, kurš tā paša gada rudenī svinīgi nolaists Aiviekstes upē. Turpmākie montāžas darbi norisinājās visu ziemu, kuras laikā meliorācijas darbiem un ūdenstransporta vajadzībām tika izmantots velkonis „Kultūrtehniķis”. 1927. gada maijā „Spēkonis” uzsāka pirmos Aiviekstes bagarēšanas darbus un vienā maiņā spēja izrakt līdz 3000 m3 cietas grunts un patērēt 10 m3 sausas malkas.
„Spēkoņa” tehniskie dati:
Rezultāti
Tagad Lubāna ezers ap 84 km2 platībā visapkārt ir iedambēts, kas to padara par lielāko iedambēto ezeru Eiropā. Ezerā ieplūst vairs tikai Rēzeknes un Maltas ūdeņi, kur tos pilnībā uzkrāj, izņemot katastrofālu plūdu gadījumus, kad daļa ūdens tiek novadīta ar Meirānu kanāla palīdzību. Pirms pavasara paliem ūdens līmeni pazemina līdz ģeodēziskajai atzīmei – 91,2 m, bet uzkrājot jau minēto upju ūdeni tas var pacelties līdz 95,2 m atzīmei. Ezera normālais dziļums gan vasarā, gan ziemā ir 1,8-2,2 m, tātad piemērots arī zivju audzēšanai.
Var uzskatīt, ka Lubāna ezers ir pārveidots par ūdenskrātuvi ar mākslīgu ūdens līmeņa regulēšanas iespēju. Līmeņa regulēšana notiek pēc Vides aizsardzības valsts ministra 1994.gada 31.janvārī apstiprinātajiem „Lubāna ezera un hidrotehnisko būvju ekspluatācijas noteikumiem”. Apstiprinātajos noteikumos izstrādāts Lubāna ezera – ūdenskrātuves darbības režīms, pamatojoties uz to tiek regulēts līmenis ezerā atkarībā no laika perioda un konkrētās situācijas. Galvenais ūdenskrātuves mērķis ir pavasara plūdu ūdeņu uzkrāšana, to vienmērīga novadīšana caur Aiviekstes un Kalnagala slūžām vasarā un ūdens līmeņa pazemināšana rudenī, lai varētu uzkrāt nākamā gada pavasara plūdu ūdeņus.
Ar Īdeņu, Zvidzienas un Meirānu kanāla palīdzību kopā no applūšanas tiek pasargāta zeme 40 000 ha platībā. Līdzenuma ziemeļu daļas applūdumu samazina arī tas, ka ir iztaisnots Pededzes lejasgals ievadot upes ūdeņus Aiviekstē pie Nagliņiem, kas sekmē to, ka 35 milj. m3 ūdens var izmantot valsts zivsaimniecības „Nagļi” dīķu pildīšanai, kas dod līdz pat 2 tūkst. tonnu zivju gadā.
Toties pēc visu Lubāna kompleksā paredzēto darbu beigšanas no plūdiem un to ietekmes pasargāti ap 45 tūkst. ha zemju, kuri krasi ir palielinājuši lauksaimnieciskās ražošanas iespējas, graudaugu raža palielinājās pat 3 reizes, lielāks kļuvis arī koksnes ikgadējais pieaugums un kopumā uzlabojusies arī Lubāna līdzenuma iedzīvotāju darba un dzīves apstākļi. Teritoriju applūduma laiks ir samazināts par 28-30 dienām.
Gaileņu dzimta
Gaileņu dzimta (Cantharellaceae) ir sēņu dzimta, kas pieder gaileņu rindai. Saskaņā ar Catalogue of Life, 2021. gada augustā tajā ietilpa 26 ģintis, no kurām Latvijā atrastas, lietojot Catalogue of Life 2021. gada vasarā pieņemto klasifikāciju, sešu ģinšu pārstāves: adatenes (Hydnum), daudzvālītes (Multiclavula), gailenes (Cantharellus), vārpstenes (Clavulina), pataurenes (Pseudocraterellus) un taurenes (Craterellus).
Gaileņu dzimtas sugas ir ektomikorizālas, veidojot abpusēji izdevīgas attiecības ar koku un citu augu saknēm. Dažas no šīm sugām, īpaši parastā gailene, ir ne tikai ēdamas, bet tiek arī eksportētas kā pārtika.
Taksonomija
Dzimtu aprakstīja vācu mikologs Jozefs Šrēters 1888. gadā. Tolaik to uzskatīja par pārejas posmu starp primitīvākajām teleforu sēnēm un lapiņu sēnēm. 1903. gadā franču mikologs Renē Mairs ierosināja jaunu klasifikācijas sistēmu, kurā kā svarīga pazīme uzsvērtas bazīdijas ar gareniski izvietotām kodolu vārpstām, kas raksturīga Cantharellaceae. Šī sistēma saistīja gailenes ar adateņu dzimtu (Hydnaceae) un vārpsteņu dzimtu (Clavulinaceae). 1964. gadā holandiešu mikologs Marinuss Antons Donks aprobežoja dzimtu ar Cantharellus un Craterellus sugām, pievienojot dažas tropu ģintis, un šis variants tika plaši pieņemts.
Vēlākie molekulāri ģenētiskie pētījumi, kuru pamatā ir DNS secību kladistiskā analīze, visumā apstiprinājuši Donka uzskatu par Cantharellaceae, lai gan mazākās ģintis vēl nav izpētītas. Saskaņā ar 2008. gada datiem, dzimtā bija 5 ģintis un vairāk nekā 90 sugu.
Pēdējo desmitgažu pētījumi, tāpat kā pārējā mikoloģijā, ģinšu un sugu skaitu radikāli palielinājuši, un uz 2021. gada vasaru tajā bija 26 ģintis ar 369 sugām, no kurām 179 pārstāvēja gaileņu ģinti — Cantharellus. Dzimtā tika atgrieztas adatenes un vārpstenes, kuras līdz tam pārstāvēja atsevišķas dzimtas. Turpinās biežas sugu pārbīdes no gaileņu ģints uz taurenēm un atpakaļ, tāpēc latviešu valodā ierastie nosaukumi pašlaik netiek mainīti.
Apraksts
Pastāvīgās jaunu ģinšu iekļaušanas dēļ vienots dzimtas apraksts pastāvīgi saīsinās. Attiecībā uz klasiskā tipa dzimtas sēnēm — gailenēm, pataurenēm un taurenēm tas 1960. gados norādīja, ka parasti pieaugusi sēne ir piltuves vai trompetes veida, ar sporu nesošām virsmām (himēniju), kas ir gludas, grumbuļainas, dzīslotas vai lapiņām līdzīgas un parasti ir nolaidenas gar kātiņu. Cepurīte jeb kātiņa augšgals gaļīgs. Bazīdijas salīdzinoši lielas un tām bieži ir vairāk nekā parastās 4 sporu nesējas sterigmas. Sporas ir gludas un to birumraksts no balta līdz dzeltenīgam vai sārtam. Citas ģintis ir redzami ārēji atšķirīgas — kliņģerenei ir parastas cepurīšu sēnes izskats, vārpstenes ir krūmveidīgas, bet daudzvālītes vālesveida.
Izplatība
Sastopamas visos kontinentos, ieskaitot Antarktīdu.
Latvijā atrastās sugas
Latvijā atrasto sugu nosaukumi norādīti pēc LMB 2002. gada saraksta, ar 2020. un 2021. gada Latvijas mikologu papildinājumiem un pēc Catalogue of Life 2021. gada ģinšu klasifikācijas.
Nozīme
Gailenes ir ar koku saknēm, reti arī ar augiem mikorizu veidojošas sēnes.
Lietošana pārtikā
Visas Latvijā sastopamās gailenes, kliņģerene, pataurene un taurene ir ēdamas un tiek uzskatītas par augstvērtīgām ēdamām sēnēm, dažām ir komerciāla nozīme. Vārpstenes tiek uzskatītas par neēdamām; gļotainā daudzvālīte Latvijā ir aizsargājama suga.
Hanss Geigers
Johaness "Hanss" Vilhelms Geigers (de, dzimis, miris ) bija vācu fiziķis, Geigera skaitītāja izgudrotājs.
Indologa Vilhelma Geigera dēls. 1906. gadā ieguva doktora grādu Erlangenes Universitātē. 1907. gadā sāka strādāt Mančestras Universitātē, kur darbojās kopā ar Ernestu Rezerfordu. Šeit 1909. gadā kopā ar Ernestu Marsdenu veica Geigera—Marsdena eksperimentu, pamatojoties uz kuru 1911. gadā Rezerfords pierādīja atoma kodolu eksistenci. Pārceļoties atpakaļ uz Vāciju, 1928. gadā Ķīlē kopā ar Valteru Milleru izgudroja sensorus, kas ir Geigera skaitītāja kā mērierīces pamatā.
Tenzings Norgajs
Tenzings Norgajs (Tenzing Norgay; dzimis 1914. gada maijā, miris ) bija Nepālas šerpu alpīnists.
Ar alpīnismu sācis nodarboties 19 gadu vecumā. Viņš ir viens no populārākajiem alpīnistiem pasaulē. Kopā ar jaunzēlandieti Edmundu Hilariju kļuva par pirmajiem, kam izdevies sasniegt Zemes augstāko virsotni Everestu. Time T. Norgaju iekļāva 20. gadsimta ietekmīgāko personu sarakstā.
Piedzīvojums (filma)
"Piedzīvojums" (it) ir 1960. gada Itālijas un Francijas kopražojuma drāmas filma, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Mikelandželo Antonioni. Filmā galvenās lomas atveido Gabriēle Ferceti, Monika Viti un Lea Masāri.
Filmas "Piedzīvojums" pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, kur tā saņēma žūrijas balvu. Filma padarīja Moniku Viti par starptautiski pazīstamu zvaigzni. "Piedzīvojums" ir pirmā daļa Antonioni "triloģijā par mūsdienīgumu un tā neapmierinātību", tai seko "Nakts" (La Notte, 1961) un "Aptumsums" (1962). Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu kritiķu sarakstā filma ierindojās 21. vietā, savukārt režisoru sarakstā tā ierindojās 30. vietā. 2010. gadā žurnāls Empire ierindoja filmu 40. vietā starp 100 visu laiku labākajām filmām. 2018. gadā BBC veiktajā kritiķu aptaujā, filmu ierindoja 45. vietā starp 100 labākajām filmām svešvalodā.
Oto fon Hābsburgs
Oto fon Hābsburgs (de, dzimis, miris ), zināms arī kā Oto Hābsburgs-Lotringens (Otto Habsburg-Lothringen), bija Austroungārijas kroņprincis no 1916. līdz 1919. gadam, kad valsts beidza pastāvēt. 1922. gadā, kad nomira viņa tēvs, Oto fon Hābsburgs pretendēja uz Austrijas imperatora, Ungārijas karaļa un Bohēmijas karaļa titulu.
No 1957. līdz 1973. gadam bija Starptautiskās Paneiropas Savienības viceprezidents, bet no 1973. līdz 2004. gadam šīs organizācijas prezidents. No 1979. līdz 1999. gadam bija Eiropas Parlamenta deputāts.
Oto fon Hābsburgs ir Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiras (komandiera) saņēmējs.
Testečkova
Testečkova ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 299 km attālumā no Rīgas.
Kalnu asinszāle
Kalnu asinszāle (Hypericum montanum) ir augu suga asinszāļu dzimtas asinszāļu ģints augu suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas rietumu un centrālajā daļā, kā arī dažviet Āfrikā un Mazāzijā. Latvijā kalnu asinszāle ir sastopama ļoti reti — Daugavas ielejā valsts vidusdaļā, visbiežāk uz kaļķaina substrāta, piemēram, Daugavas krastā uz dolomīta.
Testečkova
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V542. Ciema apkārtnē atrodas Testečkovas ezers.
Kalnu asinszāle
Morfoloģija
Kalnu asinszāle ir daudzgadīgs, 15—70 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu un nezarojošu stublāju.
Lapas ir izvietotas pa pāriem visā stublāja garumā, tomēr gandrīz horizontāli atstāvošie lapu pāri cits no cita ir attālu, tie ir īpaši skraji augstāk par stublāja vidu. Lapas ir iegarenas, aptuveni 3—6 cm garas un 0,6—1,5 cm platas. Tās ir visplatākās zem to vidusdaļas; tās ir sēdošas un ar ieapaļu pamatu, to mala ir gluda, gals nosmailots vai strups.
Maklintoka šaurums
Nodēvēts par godu britu admirālim un Arktikas pētniekam Frēnsisam Maklintokam (Francis McClintock).
Keids Fērčailds
Keids Fērčailds (en; dzimis 1989. gada 15. janvārī) ir ASV hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) Fērčailds pārstāv Somijas hokeja līgas klubu Kuopio "KalPa".
2007. gada NHL draftā Fērčaildu 4. kārtā izvēlējās Sentluisas "Blues". Karjeru Fērčailds sāka NCAA līgā. NHL Fērčailds debitēja pret Vašingtonas "Capitals". Spēlējis AHL klubos Piorijas "Rivermen", Čikāgas "Wolves" un Portlendas "Pirates". Pēc tam divas sezonas spēlēja KHL klubā Novokuzņeckas "Metallurg". Vēlāk divas sezonas Fērčailds pavadīja Zviedrijas hokeja līgas klubā Rögle BK. Fērčailds pievienojās Rīgas "Dinamo", taču 1. oktobrī, tikai pēc sešām aizvadītām spēlēm, tika atskaitīts no tā sastāva. Pēc tam aizsargs pievienojās Somijas līgas klubam KalPa.
Adamova (Pasienes pagasts)
Adamova ir ciems Zilupes novada Pasienes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 2 km no pagasta centra Pasienes, 13,3 km no novada centra Zilupes un 312,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz rietumiem no pagasta centra Pasienes, nomaļus no valsts vietējas nozīmes autoceļiem.
Fujitsu
Fujitsu ir Japānas uzņēmums, kas nodarbojas ar datortehnikas ražošanu, programmatūras izstrādi un informācijas tehnoloģiju pakalpojumiem. Dibināts 1935. gadā. Galvenais birojs atrodas Tokijā.
Fujitsu akcijas tiek kotētas Tokijas fondu biržā un ietilpst Nikkei 225 un TOPIX biržas indeksos. Lielākie akcionāri (pēc 2017. gada marta datiem): The Master Trust Bank of Japan (4,34 %), Japan Trustee Services Bank (4,12 %), Fuji Electric (2,90 %), Fujitsu darbinieku akcionāru asociācija (2,83 %), CHASE MANHATTAN BANK GTS CLIENTS ACCOUNT ESCROW (2,16 %).
Struktūra
2012. gada martā Fujitsu grupā ietilpa 538 meitas uzņēmumi un 18 filiāles. Trīs lielākās biznesa grupas:
Vēsture
1935. gada 20. jūnijā uzņēmums Fuji Denki Seizō (tagad Fuji Electric; dibināts 1923. gadā kā Furukawa Group un Siemens kopuzņēmums) atdalīja telefonu nodaļu uzņēmumā Fuji Tsūshinki Seizō (富士通信機製造 — "Fudži telesakaru iekāru ražošana"). 1938. gadā Kavasaki uzcelta jauna rūpnīca.
1941. gadā iegādāts uzņēmums Kawazu Wireless Electric (tagad Fujitsu Telecom Networks). 1944. gadā iegādāts Kanaiwa Kousakusho (tagad Fujitsu Frontech). 1949. gadā Fujitsu sāka kotēt atkalatvērtajā Tokijas fondu biržā.
1952. gadā atsākta sadarbība ar Siemens. 1953. gadā sākta radio sakaru iekārtu ražošana. 1954. gadā izlaists Japānas pirmais releju tipa dators FACOM 100. 1957. gadā Fujitsu grupā iekļauts Shinko Electric Industries.
1964. gadā iegādāts Ishii Communications Industry (tagad Fujitsu Business Systems). 1966. gadā sākta integrāli shēmu ražošana. 1967. gadā uzņēmuma nosaukums mainīts uz Fujitsu Kabushiki Kaisha. 1968. gadā dibināts izpētes centrs Fujitsu Laboratories kā atsevišķs uzņēmums. 1968. gadā iegādāts uzņēmums Hirayama Electronics (tagad Fujitsu Electronics); ASV atvērtas pirmais ārvalstu meitas uzņēmums Fujitsu California Inc.
1976. gadā Fujitsu akcijas sāktas kotēt Frankfurtes fondu biržā. 1980. gadā Fujitsu kļuva par lielāko datoru uzņēmumu Japānā. 1981. gadā uzņēmuma akcijas sāktas kotēt Londonas fondu biržā. 1981. gadā izlaists pirmais personālais dators FM-8. 1983. gadā Fujitsu akcijas sāktas kotēt Cīrihes, Bāzeles un Ženēvas fondu biržās.
1990. gadā no Standard Telephones and Cables (STC) par 1,29 miljoniem USD nopirktas 80 % Apvienotās Karaliostes datortehnikas ražotāja International Computers Limited (ICT) kapitāldaļu. 1990. gadā izlaists tajā laikā pasaulē lielākais dators M-1800. 1992. gadā izlaists pasaulē pirmais 21 collu plazmas displejs. 1993. gadā kopā ar AMD izveidots kopuzņēmums Spansion zibatmiņas ražošanai. 1997. gadā iegūts ASV lieldatoru ražotājs Amdahl Corporation. 1998. gadā ICL pilnībā pārgāja Fujitsu īpašumā un pārdēvēta par Fujitsu ICL. 1999. gadā Fujitsu un Vācijas Siemens izveidoja kopuzņēmumu Fujitsu Siemens Computers, kurā katram piederēja 50 %. No Fujitsu puses jaunajā uzņēmumā tika iekļauta ICL.
2002. gadā ICL, DMR un Amdahl pārdēvēti attiecīgi par Fujitsu Services Holding PLC, Fujitsu Consulting Holdings un Fujitsu IT Holdings 2008. gadā, kad Siemens paziņoja par iziešanu no datoru biznesa, Fujitsu nopirka 50 % Fujitsu Siemens Computer kapitāldaļu. 2009. gadā Fujitsu Siemens Computers tika pārdēvēts par Fujitsu Technology Solutions un integrēts Fujitsu. 2009. gadā cieto disku bizness pārdots Toshiba. 2009. gadā no Siemens nopirktas kopuzņēmuma Fujitsu Siemens Computers daļas, un tas pārdēvēts par Fujitsu Technology Solutions.
2013. gadā zaudējumi sasniedza 95 miljardus jenu, un tika pieņemts plāns atlaist 5000 darbinieku.
Tarvo Sēmans
Tarvo Sēmans (et; dzimis, Vendrā, Pērnavas rajons, Igaunija) ir Igaunijas starptautiskais meistars šahā (1998).
Šahista karjera
Pirmais nozīmīgais panākums - 2. vieta Igaunijas jauniešu šaha čempionātā 1986. gadā. Igaunijas šaha čempionātos izcīnījis 2 zelta (1998, 2006) un 3 bronzas medaļas (2001, 2009, 2014). Sešas reizes pārstāvējis Igauniju Pasaules šaha olimpiādēs (1998, 2004, 2006, 2010, 2014, 2016) un divas reizes Eiropas komandu šaha čempionātos (2003, 2005). Trīskārtējs Igaunijas ātrā šaha čempionāta uzvarētājs (2000, 2002, 2009).
Bijis arī reģistrējies starptautiskā turnīra "Rīga—2004" dalībnieku sarakstā, taču turnīrā nav piedalījies.
Brīvības rēgs
"Brīvības rēgs" (fr) ir 1974. gada Francijas un Itālijas kopražojuma sirreāla kinokomēdija, kuras režisors ir Luiss Bunjuels, bet scenārija autori Bunjuels un Žans Klods Karjērs. Filmā galvenās lomas atveido Adriana Asti, Žiljēns Berto, Žans Rošfors, Žans Klods Brialī un Mišels Pikolī.
Filmai ir nelineāra sižeta līnija un tā sastāv no daudzām dažādām savstarpēji nesaistītām epizodēm. Epizodes tikai saista noteiktu varoņu pārvietošanās no vienas situācijas uz citu. Filmai ir raksturīgs Bunjuela satīrisks humors apvienojumā ar virkni arvien dīvaināku notikumu, kuru mērķis ir graut skatītāja iepriekš noteiktos priekšstatus par sabiedrības morāli un realitāti.
"Brīvības rēgs" pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes.
Rīgas Bulvāru loks
Rīgas Bulvāru loks ir Rīgas vēsturiskās apbūves teritorija pilsētas kanāla abās pusēs, kas izveidota 19. gadsimta otrajā pusē, apbūvējot pilsētas nocietinājumu zonu. Bulvāru loks ietvēra Kanālmalas apstādījumus.
Rīgas Bulvāru lokā atrodas daudzas nozīmīgas sabiedriskas celtnes, piemēram, Latvijas Universitātes, Nacionālās operas, Nacionālā teātra ēkas.
Vēsture
Rīgas nocietinājumu nojaukšanas laikā izveidoja īpašu komisiju, kas Rīgas rātes birģermeistara E. Grima vadībā noteica galvenos izbrīvētās teritorijas izmantošanas principus. Rīgas galvenais arhitekts Johans Daniels Felsko, piedaloties arhitektam Oto Dīcem, izstrādāja plānu, kā nocietinājumu būvju vietā ierīkot bulvārus un apstādījumus, bet bijušos cietokšņa grāvjus pārvērst par kanālu.
Ziemeļu fronte (Pirmais pasaules karš)
Ziemeļu fronte (ru) bija Krievijas Impērijas bruņoto spēku formācija Pirmā pasaules kara laikā, kas tika izveidota 1915. gada augustā, sadalot Ziemeļrietumu fronti divās daļās: Ziemeļu un Rietumu frontē. Šī fronte, kas atradās arī tagadējās Latvijas teritorijā, attiecas uz Pirmā pasaules kara Austrumu frontes karadarbības teātri. Ziemeļu fronte primāri tika izveidota, lai kara laikā aizsargātos no vācu uzbrukumiem Petrogradas virzienā. Fronte tika likvidēta 1918. gadā.
Karels Poborskis
Karels Poborskis (cz, dzimis ) ir bijušais Čehijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā.
Savu karjeru Poborskis sāka Čehijas komandās Česke Budejovices "Dynamo" un Žižkovas "Viktoria". Vēlāk Poborskis vienu sezonu nospēlēja Prāgas "Slavia", kur arī izcīnīja Čehijas 1. līgas čempionu titulu. Nākamās divas sezonas Poborskis spēlēja Anglijas Premjerlīgas komandā Manchester United, kur arī izcīnīja vienu čempionu titulu. Vēlāk Poborskis spēlēja Lisabonas "Benfica" un Romas "Lazio", bet savu karjeru noslēdza Čehijas komandās Prāgas "Sparta" un Česke Budejovices "Dynamo".
Čehijas futbola izlases sastāvā Poborskis ir spēlējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1996., 2000. un 2004. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Slavia Prague
Manchester United
Čehija
Individuālie sasniegumi
Bērzu baravika
Bērzu baravika (Boletus betulicola, arī Boletus betulicolus) ir izplatīta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņus lieto pārtikā kā ēdamās sēnes. Pastāv arī uzskats, ka tā ir nevis patstāvīga suga, bet egļu baravikas forma Boletus edulis f. betulicola.
Līdzīgas sugas
Sēņotājiem baraviku sugas sajaukt nav jābaidās, visas tās ir ar vienādām praktiskajām īpašībām. Ļoti nevēlami ir sajaukt baravikas ar parasto žultsbeku, kuras rūgtums tiek uzskatīts par neciešamu. Žultsbekas stobriņu slānis iesārts, uz vecumu uzpūties un tīklveida zīmējums uz kātiņa tumšāks un stipri izcilnēts. Šaubu gadījumā sēne turpat mežā pagaršojama.
Barības vērtība
Visas baravikas ir augstvērtīgas ēdamās sēnes, lietojamas dažādos veidos. Pirms cepšanas nav jānovāra. Īpaši iesaka konservēšanai un žāvēšanai.
Tihanovka
Tihanovka ir ciems Griškānu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas bērnudārzs, pasts.
Azartspēles Latvijā
Pirmā pasaules kara periods
Pirmā pasaules kara laikā vērā ņemama ietekme kazino paplašinātai invāzijai tagadējās Latvijas, toreizējās Krievijas Impērijas teritorijā, bija vācu virsnieku un karavīru kultūras ietekmei. Oficiāli Vācu Impērijā azartspēles bija aizliegtas, taču industrija balstījās uz slepenām izklaides vietām ar nelegāliem kazino. Tā kā industrija bija nelegāla, šādu izklaides vietu dibināšanu bieži vien uzņēmās lielie vācu noziedznieki, izveidojot tā dēvētos ringa klubus (vācu val.: Ringvereine), kuros, līdzās azartspēlēm, klientiem tika piedāvāta arī tabaka un alkohols, prostitūtu pakalpojumi, vēlāk arī narkotiku kontrabanda. Šādi pagrīdē izveidojās mafija, kuras mahinācijas uzplauka Pirmā pasaules kara laikā un arī vēlākos periodos. Valdības un policijas ietekme bija ierobežota, jo, pirmkārt, ringu klubu biedri augstu vērtēja lojalitāti, kas nodrošināja slepenitāti, un, otrkārt, visos varas līmeņos pastāvēja salīdzinoši augsts korupcijas līmenis, ko ringa klubu īpašnieki izmantoja, atvēlot plašus līdzekļus kukuļdošanas vajadzībām.
Kazino Rīgas Jūrmalas Bulduru viesnīcā
Neatkarīgajā Latvijā azartspēles bija aizliegtas kopš 1919. gada 5. decembra, kad Tautas padome piemēroja tiesību kontinuitātes principu attiecībā uz agrākās Krievijas Impērijas likumiem Latvijas teritorijā. Tomēr aizliegums ilgi neturpinājās.
1921. gadā 27. jūnijā kāds Kārlis Bērziņš iesniedza lūgumu iekšlietu ministram Albertam Kviesim, izsakot vēlēšanos kopā ar Vācijas pavalstnieku Hermanu Heltu, Dancigas kūrmājas Kazino Coppot līdzīpašnieku, Rīgas Jūrmalā ierīkot kazino. Lai arī K. Bērziņš saņēma noraidošu atbildi, jo toreizējā likumdošana azartspēles aizliedza, viņš atkārtoja prasījumu tā paša gada 3. septembrī. Izskatot prasījumu, Rīgas Jūrmalas pilsētas dome nolēma līdzekļus karā nopostītās pilsētas attīstībai iegūt ar kazino palīdzību un 12. oktobrī noslēdza līgumu ar K. Bērziņa pārstāvēto Rīgas jūrmalas tirdzniecības, banku un sporta sabiedrību un virzīja jautājumu valdībā, ko pārstāvēja Meierovica 1. Ministru kabinets. Pirmais mēģinājums iegūt valdības akceptu 1922. gada 31. martā bija nesekmīgs, bet pēc valdības maiņas 20. jūlijā, Meierovica 2. Ministru kabinets pret kazino vairs neiebilda, un 3. augustā valdība grozīja likumu. Vienlaikus, tika noteikts, ka spēlēt kazino drīkstēja tikai tie Latvijas pilsoņi, kuru gada ienākums pārsniedza 12 000 latu.
Kazino atklāja Bulduru viesnīcā 1922. gada 17. novembrī. Tiesa, jaunā iestāde plašākā sabiedrībā un medijos atzinību neguva, par ko liecina vairāki raksti tā laika periodikā. Kā rakstīja laikraksta Svari 1922. gada 24. novembra izdevumā par iestādes atklāšanu: "Un nu mums ir sava spēļu elle! Bulduros svinīgi, ar ekstra vilcienu, šampanieti un runām ir atklāts kabatas tukšošanas kazino! Jau pirmā vakarā daži no viesiem paspēlējuši tur dažu labu avansiņu. Liela svētība Latvijai tagad plūdīs tagad no Bulduriem. (...) Latvju mātes, dzemdējat un audzinat savus dēlus priekš Bulduru kazino!"Darbības pirmā pusgada laikā, no 1922. gada 17. novembra līdz 1923. gada 22. maijam, Bulduru viesnīcas kazino izdeva 486 ieejas kartes, no kurām lielākā daļa jeb 408 tika izdotas ārvalstu pilsoņiem, bet vien 78 — Latvijas pilsoņiem. Viņu vidū bija arī Ministru prezidents, ārlietu ministrs Zigfrīda Annas Meierovics un viņa kundze A. Meierovica, finanšu viceministrs Voldemārs Āboltiņš, advokāts Fricis Gailītis, notārs Andrejs Meike, rūpnieki Otto Grobiņš ar kundzi Annu, Ludvigs Upenieks un citi uzņēmēji.
Bulduru viesnīcas kazino darbojās līdz 1925. gada 24. novembrim, neilgi pēc direktora Nahmaņa nozušanas Vācijas-Austrijas virzienā. Kazino ēka gāja bojā 1990. gados, kad tā tika nodedzināta, taču tā tikusi fiksēta vairākās fotogrāfijās, kas saglabājušās.
Kazino Vecrīgā, Kaļķu ielā 24
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, pirmo kazino, lai arī mini versijā, atvēra 1990. gada jūlijā, viesnīcas "Rīga" pagrabā, Aspazijas bulvārī 22. To realizēja biijušais bārmenis, vēlāk — uzņēmējs un politiķis Ivars Bārdiņš.
Daudz nopietnāks jau bija 1990. gada 10. augustā, Vecrīgā, Kaļķu ielā 24 atklātais kazino ar nosaukumu "Casino Riga", bijušā kinoteātra "Komjaunietis" telpās. Ieejas maksa jaunatvērtajā izklaides iestādē bija 6 ASV dolāri, ieskaitot maksu par iesaistīšanos spēlē, kā arī par kādu dzērienu. Kazino atklāšanā tika īpaši uzsvērts, ka par drošību tajā gādās ne tikai milicijas, bet arī Valsts drošības komitejas darbinieki. Plāns darbojās - nekādi krimināla rakstura incidenti kazino darbības pirmos mēnešus neapēnoja. Pirmais patiešām nepatīkamais starpgadījums tika fiksēts vien gadu vēlāk, un arī tad nevis Rīgā, bet Liepājā, kur tobrīd darbojās firmas "Latshop" spēļu zāle. Jau tās pirmajā darba nedēļā kāds Liepājas ostas strādnieks nospēlēja aizņemtos 1000 ASV dolārus (tiem laikiem iespaidīgu summu) un, nespējot pārdzīvot zaudējumu, pakārās.
"Casino Riga" (vēlāk - "Casino Latvia") izcelsme saistīta ar Latvijas PSR laikos pastāvējušo Rīgas eksperimentālo jaunatnes centru "Forums", plašāk zināms kā REJC "Forums". No komjaunatnes centra 80.to gadu beigās gados izveidojās daudznozaru kooperatīvs "Forums". Tieši komjaunatne kooperatīvu kustības pirmsākumos bija viens no lielākajiem un ietekmīgākajiem privātuzņēmēju aizsegiem, jo komjaunatnes organizācijām bija atļauts savā paspārnē veidot jaunatnes nodarbinātības centrus, uzraugošajai komitejai vien aizskaitot 10% peļņas. Šādi kooperatīvs "Forums" eksperimentēja ar jaunuzņēmumu darbību dažādās jomās, tostarp izklaides, ēdināšanas, autosporta, mākslas, datortehnikas, banku un citās. Viens no šādiem eksperimentiem bija arī pirmā kazino atvēršana atjaunotajā Latvijā, kas izrādījās visai pelnošs projekts. Proti, tīrā peļņa šī kazino realizētājam — REJC "Forums" un austriešu kompānijas "Casinos Austria International" kopuzņēmumam "Casinos Latvia" — 90.to gadu sākumā bija ap 1.5 miljoniem ASV dolāru gadā. Arī visi kopuzņēmuma Latvijas vadības pusē iesaistītie ātri vien kļuvuši par miljonāriem, tostarp tā valdes priekšsēdētājs un reizē arī REJC "Forums" ģenerāldirektors Gunārs Slavinskis, direktors Jānis Zuzāns, kā arī pārvaldnieks Jānis Dāvis.
"Casino Latvia" vēlāk pārtapa par spēļu zāli ar zīmolu "Fenikss", ko attīstīja arī citviet Latvijā, ķēdei kļūstot par Latvijā lielāko azartspēļu nozares līderi — Jānim Zuzānam piederošo Alfor grupu. Tomēr grupas holdinga uzņēmumam joprojām ir saglabājies nosaukums ar atsauci uz tā izcelsmi, proti, SIA "Foroms".
Tiesiskais regulējums
Azartspēļu pakalpojumu sniegšanu Latvijā regulē 2005. gadā pieņemtais Azartspēļu un izložu likums. Tajā cita starpā noteikts sekojošais:
Nodokļi
Latvijā licencētajem azartspēļu organizētājiem ir pienākums maksāt īpašu nodokli, kam izšķir 2 veidus:
Attīstības plānošana
Azartspēļu industrijas attīstības pamatnostādnes vidējam termiņam izklāstītas Azartspēļu un izložu pamatnostādnēs 2021.-2027. gadam (MK rīkojums nr.509). Par pamatnostādņu īstenošanas koordinēšanu atbildīgā institūcija ir Finanšu ministrija.
Fiziskā infrastruktūra
2020. gada janvārī Latvijā bija ekspluatētas sekojošas azartspēļu pakalpojumu sniegšanas vietas:
Savukārt ekspluatētās azartspēļu ierīces bija sekojošas:
Apgrozījums un ieņēmumi
Uz 2022. gada oktobri licencētie azartspēļu organizētāji Latvijā bija 19 uzņēmumi, kuru kopējais apgrozījums 2020. gadā bija 160 miljoni eiro, un kopējais darbinieku skaits — ap 3 200: 2020. gadā no kopējā organizētāju apgrozījuma azartspēles veidoja 96%, pārējo apgrozījumu veidojot citiem pakalpojumiem un precēm, piemēram, spēļu zālēs iegādātajiem alkoholiskajiem dzērieniem. Savukārt vislielāko apgrozījuma īpatsvaru no dažādiem azartspēļu veidiem veido tieši spēļu automātu zāles. 2020. gadā apgrozījums no spēļu automātiem veidoja 60% no kopējā azartspēļu pakalpojumu apgrozījuma, bet interaktīvās azartspēles interneta platformās — 36% no apgrozījuma. Tomēr 2021. gadā fiksētas būtiskas izmaiņas azartspēļu apgrozījuma struktūrā. Proti, 2021. gadā apgrozījums no spēļu automātiem jau veidoja vien 13% no azartspēļu apgrozījuma, bet no interaktīvajām azartspēlēm — jau 85%. Izmaiņas notikušas galvenokārt Covid-19 pandēmijas ierobežojumu dēļ, kuru rezultātā klātienes azartspēļu iestādes darbojās vien 1/3 daļu no gad, proti, 4 mēnešus. Tomēr, iespējams, mainītie klientu paradumo daļēji saglabāsies arī turpmāk.
Tirgus dalībnieki
Lielākie azartspēļu tirgus dalībnieki Latvijā pēc 2020. gada apgrozījuma ir:
Licencētie azartspēļu organizētāji
Pavisam kopā uz 2022. gada oktobri Latvijā bija 19 licencēti azartspēļu organizētāji (neieskaitot VAS Latvijas Loto, jo tas nav azartspēļu organizētājs):
Azartspēļu atkarība
2019. gadā veiktajā pētījumā par procesu atkarību izplatību Latvijā (ar uzsvaru uz azartspēlēm un datorspēlēm), secināts, ka azartspēļu atkarība (tostarp attiecināma ne tikai uz spēļu automātiem, bet arī uz interaktīvajām azartspēlēm, bingo un momentloterijām) varētu skart 6.4% respondentu (līdzvērtīgi 85.4 tūkstošiem iedzīvotāju Latvijā 2019. gadā vecumā no 18-74 gadiem), bet vissmagākajā pakāpē - 1.3% respondentu (līdzvērtīgi 17.4 tūkstošiem iedzīvotāju). Pētījuma dati balstīti uz 4912 klātienē veiktām mājsaimniecību aptaujām.
Jāpiezīmē, ka uz 2022. gada 1. augustu, Latvijā bija 33.6 tūkstoši unikālu fizisko personu, kuras lūgušas aizliegt sev piekļuvi dažāda veida azartspēlēm.
Starp dažāda veida azartspēlēm, īpaši smaga ietekme ir spēļu automātiem. Tajā pašā 2019. gada pētījumā konstatēts, ka spēļu automātus klātienē vismaz reizi mēnesī spēlē ap 3% aptaujāto respondentu (līdzvērtīgi 40.0 tūkstošiem iedzīvotāju), bet biežāk nekā reizi mēnesī – nedaudz virs 1% (līdzvērtīgi 13.4 tūkstošiem iedzīvotāju). No tiem respondentiem, kas spēļu automātus spēlējuši reizi mēnesī pēdējā gada laikā, tikai 24% norādījuši, ka tie sevi neidentificē ar problēmātisku spēlēšanu, bet 76% norādījuši, ka tie sevi identificē ar zema, vidēja vai smaga līmeņa problēmātisku spēlēšanu ar konstatētām negatīvām sekām. No tā izriet, ka absolūtajam vairākumam no regulārajiem spēļu automātu zāļu apmeklētājiem ir vieglākas vai smagākas pakāpes azartspēļu atkarība. Būtiski biežāk spēļu automātus spēlē vīrieši.
Finanšu zaudējumi un parādsaistības
Jau minētajā 2019. gadā veiktajā pētījumā, finanšu zaudējumi un parādsaistības tika uzsvērti kā galvenais ar azartspēļu atkarību saistītais kaitējums ne tikai atkarīgajai personai, bet visai tās ģimenei, jo sevišķi, ja personai ir nepilngadīgi bērni. No azartspēlēm atkarīgās personas nereti iekļūst milzīgos parādu jūgos, ko cenšas risināt ar aizņemšanos no draugiem, paziņām, darba devēja, kā arī kredītsaistību uzņemšanos, bet vēlāk arī ar zādzībām, tādā veidā reizēm zaudējot arī darbu. Būtiska problēma ir valsts institūciju nespēja piekļūt datiem par finanšu zaudējumu ietekmes apjomu, kas ir tikai azarstpēļu organizētāju rīcībā. Ar aptauju palīdzību šādi finanšu zaudējumi nav tieši atklājami.
Vielu atkarības un psiholoģiska rakstura traucējumi
Atkarīgo personu un tās ģimeni nereti skar arī atkarīgo aizraušanās ar alkoholu vai citām narkotiskajām un psihotropajām vielām, ar ko, savukārt, saistīta arī tam sekojošā atkarīgā ilgtermiņa uzvedības maiņa un psiholoģiska rakstura traucējumi, tostarp ģeneralizēta trauksmes sajūta un depresija. Procesu atkarību smagums bieži ir cieši saistīts ar vielu atkarību līmeni. Piemēram, alkohola devu apjoms un lietošanas biežums statistiski tieši korelē ar spēļu automātu spēlēšanas biežumu. Tāpat arī, piemēram, kad spēļu zālēs tika ieviests daļējs smēķēšanas aizliegums, paši spēlētāji novērojuši, ka aizliegums mazinājis spēlētāju skaitu, skaidrojot, ka pauzes smēķēšanai liek pārtraukt spēli, iziet laukā un pamanīt, ka spēlēšanai patērēts neparedzēti ilgs laiks, tādējādi pārtraucot spēlēšanas plūsmu.
Tuvinieku līdzatkarība
Latvijas sabiedrībā mazāk zināms, taču būtisks posts no azartspēļu atkarības ietekmes ir arī tuvinieku līdzatkarība (no angļu val.: codependency). Līdzatkarību raksturo nelīdzsvarotas attiecības, kurās viens cilvēks veicina cita cilvēka pašiznīcinošu uzvedību, piemēram, atkarību no azartspēlēm. Līdzatkarību raksturo viena vai vairākas no sekojošām pazīmēm:
Iegūtie dati 2019. gadā veiktajā pētījumā par procesu atkarību Latvijā, liecina, ka gan atkarīgās personas, gan viņu tuvinieki ir gatavi ieguldīt būtiskus finanšu un psihoemocionālos resursus, lai palīdzētu atkarīgajam, taču bieži šādā veidā negatīvi ietekmējot savu dzīvi.
No azartspēlēm atkarīgo personu aizsardzība
No azartspēlēm atkarīgo personu aizsardzības prakse Latvijā tika ieviesta tikai 2019. gadā, kad tika izveidots Pašatteikušos personu reģistrs (PIPARS). Tomēr PIPARS nodrošinātā aizsardzība balstīta vienīgi uz pašu azartspēļu atkarīgo personīgajiem lēmumiem, pamatojoties uz savu izpratni un sajūtām. Tomēr šim aizsardzības modelim ir būtisks trūkums - atzīt savu atkarību un uzsākt cīņu ar to, atkarīgie nereti spēj tikai, nonākot ļoti smagās situācijās un parādu gūstos, kad bieži posts jau ir nodarīts. Ņemot to vērā, 2021. gadā Latvijā tika sperts nākamais solis no azartspēlēm atkarīgo personu aizsardzībā. Proti, 2021. gada maijā uzturlīdzekļu parādniekiem stājās aizliegums spēlēt azartspēles, tostarp interaktīvās azartspēles, kā arī piedalīties izlozēs. Savukārt azartspēļu organizētājam ir pienākums nodrošināt, lai parādniekam tiktu liegta piekļuve azartspēļu pakalpojumam gan klātienē, gan interneta platformās. Ierobežojums noteikts, lai parādnieki, kuri nenodrošina bērnu ar uzturlīdzekļiem, nepamatoti neizlietotu sav pieejamos finansiālos līdzekļus. Zināms, ka Latvijā vidēji katrs septītais bērns vecumā līdz 18 gadiem nesaņem uzturlīdzekļu atbalstu no sava vecāka.
Tomēt pašiem azartspēļu un izložu organizētājiem Latvijā nav noteikts pienākums starp saviem klientiem identificēt no azartspēlēm atkarīgās personas un liegt tām iesaistīties azartspēlēs.
Pašatteikušos personu reģistrs
Pašatteikušos personu reģistrs (PIPARS) Latvijā izveidots 2019. gadā, ar mērķi aizsargāt sabiedrības intereses un fizisko personu tiesības atturēties no pārmērīgas tieksmes uz azartspēļu spēlēšanu. PIPARS iekļauj fiziskas personas, kurām, pamatojoties uz pašu izteiktajiem pieprasījumiem, tiek noteikts liegums Latvijas Republikā spēlēt azartspēles, tai skaitā interaktīvās azartspēles, kā arī piedalīties izlozēs. Lieguma minimālais termiņš ir 12 mēneši, taču maksimālo termiņu likums neierobežo. Reģistra turētājs ir Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija.
Jau pirms reģistra izveides, vairāki tūkstoši no azartspēlēm atkarīgie, kas vēlas cīnīties ar savu atkarību, ir vērsušies Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcijā vai pie spēļu organizētājiem ar lūgumu liegt viņiem piekļuvi azartspēļu spēlēšanas vietām, tostarp interaktīvo azartspēļu vietnēm. Interaktīvo azartspēļu vietnēs, kurās spēlētājs vienmēr tiek identificēts, spēlētājiem ir iespēja pašam atzīmēt aizliegumu spēlēt uz 12 mēnešiem, taču azartspēļu atkarīgajam šādā veidā ir jāizdara atzīme visās interaktīvajās spēļu vietnēs – katrā pakalpojuma sniedzēja azartspēļu vietnē individuāli. Šāds process būtiski samazina aizlieguma noteikšanas efektivitāti praksē attiecībā uz interaktīvajām vietnēm. Tāpat arī no klātienes azartspēlēm atkarīgie spēlētāji līdz vienotās sistēmas ieviešanai bieži norādījuši, ka liegumu spēļu zāles praksē bieži neievēro. Tomēr, kopš reģistrs darbojas arī vienotajā sistēmā AKUS no 2020. gada, likumdošana nosaka, ka klātienes azartspēļu organizētājiem ir obligāti apmeklētājiem jālūdz uzrādīt personu apliecinošu dokumentu, un pārbaudīt, vai šī persona nav reģistrēta PIPARS.
PIPARS iekļauto personu skaits kopš tā izveidošanas audzis ik gadu. Uz 2022. gada 1. augustu, mazāk nekā 3 gadus pēc PIPARS izveides, reģistrā pēc pašu atkarīgo personu pieteikuma iekļautas 33 631 personas, no kurām aktīva aizlieguma statuss bija 22 199 personām. Tas savukārt nozīmē, ka vairāk nekā 10 000 no azartspēlēm atkarīgajām personām, kuras sevi bija iekļāvušas reģistrā, lieguma termiņš ir beidzies un tām ir brīva piekļuve azartspēlēm.
Taču jāņem vērā, ka ne visas no azartspēlēm atkarīgās personas spēj pašpietiekami pieņemt lēmumu reģistrēties. Kā 2019. gada pētījumā par procesu atkarību izplatību Latvijā minēja Veselības ministrijas Sabiedrības veselības departamenta pārstāve Līga Timša: "Paši cilvēki palīdzību atkarību jautājumos meklē diezgan kusli, un tā nav unikāla situācija Latvijā, tas ir visur pasaulē, jo viņi neatzīst, ka viņiem ir problēma. Tie līdzcilvēki varbūt tajā mirklī, ja uz alkoholu tas ir daudz pamanāmāk, tad uz procesu atkarībās šis process ir daudz slēptāks. Tam cilvēkam varbūt ir sarkanas acis, bet nav no alkohola drebošas rokas, ne paģiras. Tīri fizioloģiski viņi izpaužas ne tik ļoti. Paiet laiks, kamēr ģimene konstatē, ka viņiem rodas finansiālas problēmas. Tas ir ilgstošāks process."2020. gadā publiskajā telpā tika rosināts paplašināt atkarīgo cilvēku tuvinieku tiesības. Proti, piešķirot tiem tiesības pieprasīt ar atkarībām diagnosticētu cilvēku iekļaušanu PIPARS. Uz 2022. gadu atkarīgo tuviniekiem šādas tiesības nav tikušas piešķirtas.
Adatu printeris
Adatu jeb matricprinteris (en) ir datoru drukājošā iekārta, kas veido attēlu uz papīra no atsevišķiem sīkiem punktiņiem ar triecienu metodi. Adatu printeri ir senākie no pašlaik ekspluatējamajiem printeriem. To mehānismu izgudroja 1964. gadā Seiko Epson korporācijā. Matricprinteriem, salīdzinājumā ar citiem printeru veidiem, ir zemas izmaksas un tie var drukāt uz garām lentēm, bet tie ir skaļi, zema izšķirtspēja un nav iespējams drukāt krāsainus attēlus.
Darbības princips
Printera drukājošā galviņa sastāv no 9 vai 24 stienīšiem, kas izvietoti vienas vertikālas kolonnas veidā. Drukājošā galviņa pārvietojas horizontāli gar krāsojošu lenti, un uz papīra veidojas attēls no apaļiem punktiem.
Vita Kalniņa
Vita Kalniņa (dzimusi 1974. gadā Rīgā) ir latviešu psiholoģe, ģimenes psihoterapijas speciāliste, Ģimenes psiholoģijas centra LĪNA dibinātāja, rakstniece, raidieraksta vadītāja, kā arī PEP mammu kustības veidotāja Latvijā.