cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Itālijas Konstitucionālais referendums (1946)
Itālijas Konstitucionālais referendums (1946) notika 1946. gada 2. jūnijā. Tā rezultātā tika izbeigta Itālijas Karalistes pastāvēšana un Itālija kļuva par republiku.
Referendumā piedalījās 24,9 miljoni reģistrēto balsstiesīgo (89%), no kuriem 12,7 miljoni (54,2%) nobalsoja par republiku bet 10,7 miljoni (45,7%) par monarhiju. Vienlaikus ar referendumu notika Itālijas Konstitucionālās sapulces vēlēšanas. Referenduma rezultāti iezīmēja skaidu Itālijas dalīšanos Ziemeļos un Dienvidos, Ziemeļiem balsojot par republiku, bet Dienvidiem aizstāvot monarhiju.
Vēsture
Referenduma rezultāti tika paziņoti 10. jūnijā. Negaidot galīgo referenduma rezultātu paziņošanu, valdība pasludināja republikāniskās iekārtas izveidošanu un iecēla de Gasperi par pagaidu Valsts Galvu 1946. gada 13. jūnijā. Jaunā republika noteica, ka visiem Savojas diniastijas vīriešu dzimtas pārstāvjiem uz visiem laikiem jāatstāj Itālija. Šis aizliegums tika atcelts tikai 2002. gada oktobrī, pēc kura dinastijas pārstāvji ieradās Romā uz 20 minūšu ilgu audienci pie Romas pāvesta.
Patricja Vaščuka
Patricja Vaščuka (pl; dzimusi Ļubļinā) ir Polijas FIDE meistare šahā (WFM, 2019).
Biogrāfija
Daudzkārtējā Polijas jauniešu šaha čempionātu dalībniece dažādās meiteņu vecuma grupās, kuros izcīnījusi divas medaļas: zelta (2019. gadā U16 vecuma grupā ) un sudraba (2016. gadā U14 vecuma grupā). Polijas jauniešu ātrā šaha čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās izcīnījusi trīs medaļas: zelta (2017. gadā U14 vecuma grupā), sudraba (2015. gadā U12 vecuma grupā) un bronzas (2013. gadā U10 vecuma grupā). Polijas jauniešu šaha ātrspēles čempionātos dažādās meiteņu vecuma grupās izcīnījusi piecas medaļas: divas zelta (2015. gadā U12 vecuma grupā, 2017. gadā U14 vecuma grupā), divas sudraba (2013. gadā U10 vecuma grupā, 2016. gadā U14 vecuma grupā) un bronzas (2011. gadā U08 vecuma grupā).
2019. gadā Bratislavā uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātā meiteņu G16 vecuma grupā.
2020. gada augustā ierindojusies 7. vietā Polijas sieviešu šaha čempionātā.
Diskvalifikācija
2020. gada augustā Ustroņas šaha festivāla laikā Patricja Vaščuka tika diskvalificēta, jo bija apstiprinājušās aizdomas par elektronisku palīgierīču izmantošanu turnīra laikā. Tā nebija pirmā reize, kad Vaščuka tika turēta aizdomās par nelikumīgas palīdzības izmantošanu, taču iepriekšējos gadījumos netika uzsākta izmeklēšana.
2020. gada 6. oktobrī Polijas šaha federācija pieņēma lēmumu, ar kuru piesprieda Patricja Vaščukai divu gadu diskvalifikāciju. Tas bija pirmais šāda veida diskvalifikācijas gadījums Polijas šaha vēsturē.
Eliass Ernandess
Eliass Ernandess (dzimis ) ir Meksikas futbolists, pussargs, Meksikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē Meksikas augstākās līgas kluba Cruz Azul sastāvā.
Dubovka (Saunas pagasts)
Dubovka ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 205 km attālumā no Rīgas.
Hakasu valoda
Hakasu valoda (хакас тілі) ir tjurku saimes valoda, kura galvenokārt izplatīta Hakasijā, kas atrodas Sibīrijas dienvidrietumos. Kopējais hakasu valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 43 tūkstošiem, kas ir aptuveni puse no visiem hakasiem (otra daļa galvenokārt runā krievu valodā).
Keirāns
Keirāns var būt:
Jans Kļečiņskis
Jans Kļečiņskis (pl; Varšava — 1939. gada septembris Varšava) bija Polijas mākslas vēsturnieks un šahists.
Biogrāfija
Piedalījies Varšavas pilsētas šaha čempionātos (1896, 1897) un dažādos Varšavas šaha turnīros (1901, 1907, 1908, 1910, 1911). Pēc Pirmā pasaules kara pārstāvējis Polijas komandu neoficiālajā Pasaules šaha olimpiādē 1924. gadā. Divas reizes piedalījies Polijas šaha čempionātos: 1. čempionātā 1926. gadā Varšavā palicis 13. vietā (uzvarējis Dāvids Pšepjurka), bet 2. čempionātā 1927. gadā Lodzā dalījis 14.-15. vietu (uzvarējis Akiba Rubinšteins). 1925. gadā ieņēmis 2. vietu Varšavas šaha biedrības čempionātā. Ilgus gadus bijis šaha apskatnieks Varšavas laikrakstā Kurier Warszawski (1897–1939). Otrā pasaules kara gaisa uzlidojumā laikā miris no sirdstriekas Varšavas aplenkumā 1939. gada septembrī.
Partija (nozīmju atdalīšana)
Partija (no franču partie, no latīņu pars, partis — 'daļa, grupa') var būt
Melnlīdumi
Melnlīdumi jeb Melnielīdumi (ltg) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 7 km no pagasta centra Rugājiem, 7 km no novada centra Rugājiem un 189 km no Rīgas.
Putu veidotāji
Putu veidotāji ir virsmaktīvas vielas, kas adsorbējas uz šķidrās un gāzes fāžu saskares virsmas, samazinot starpfāžu virsmas spraigumu un palielinot tās mehānisko stiprību. Tas savukārt palēnina šķidruma notecēšanu no gāzes pūslīšiem smaguma spēka ietekmē un kapilārā spiediena izraisīto pūslīšu pārplīšanu un saplūšanu, veicinot putu veidošanos uzputošanas laikā un uzlabojot putu stabilitāti.
Pārtikas rūpniecībā putu veidotājus pievieno, lai nodrošinātu gāzveida fāzes viendabīgu izkliedi šķidros vai cietos pārtikas produktos (piemēram, halvas ražošanā). Izplatītākie pārtikas putu veidotāji un stabilizētāji ir etilmetilceluloze (E465), taukskābes (E570), kvilaja ekstrakts (E999) un trietilcitrāts (E1505).
Jāņogu iela (Rīga)
Jāņogu iela ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Dārziņu apkaimē, viena no centrālajām un garākajām ielām apkaimē. Jāņogu iela sākas pie krustojuma ar Maskavas ielu un beidzas krustojumā ar Dārziņu ielu. Ielas kopējais garums ir 3511 metri, tā pilnā garumā klāta ar asfaltbetona segumu. Ielas sākumā ir neapbūvētas kādreizējās mazdārziņu teritorijas, tālāk privātmāju un vasarnīcu apbūve, pārtikas veikali.
Iela izveidota 1971. gadā ar esošo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies. Jāņogu ielā atrodas Vladimira Kudojara parks.
Pa ielu kursē 18. un 31. autobuss.
Ielu savienojumi
Jāņogu iela ir savienota ar šādām ielām:
Alberts Šimens
Alberts Šimens (dzimis ) ir lietuviešu ekonomists un politiķis. Viņš bija Lietuvas premjerministrs trīs dienas 1991. gada janvārī (no 10. līdz 13. janvārim). Viņš pazuda 1991. gada janvāra notikumu laikā.
Biogrāfija
A. Šimens 1972. gadā absolvēja Viļņas Universitāti ar ekonomikas grādu. No 1984. līdz 1989. gadam viņš lasīja lekcijas Viļņas Gedimina tehniskajā universitātē.
1994. gadā A. Šimens pievienojās Lietuvas Kristīgi demokrātiskajai partijai un 1996. gadā tika ievēlēts Septītajā Seimā. Viņš neveiksmīgi startēja 2004. gada Saeimas un Eiropas Parlamenta vēlēšanās pēc kurām darbojās privātajā sektorā.
A. Šimens publicējis vairākus akadēmiskos darbus par ekonomiku un monogrāfiju par ekonomikas reformām Lietuvā no 1990. līdz 1994. gadam.
Jese Joensū
Jese Joensū (fi, dzimis ) ir somu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) Joensū pārstāv KHL klubu Helsinku "Jokerit".
Karjera
2006. gada NHL draftā Joensū 2. kārtā ar 60.numuru izvēlējās Ņujorkas "Islanders". Karjeru ir sācis Somijas hokeja līgas klubā Pori "Ässät". Vēlāk četrus gadus pārsvarā spēlējis AHL klubā Bridžportas "Sound Tigers". 2013. gadā pievienojās Edmontonas "Oilers". Nospēlējis divas sezonas, Joensū pievienojās Šveices hokeja līgas klubam SC Bern. Kopš 2015. gada spēlē Helsinku "Jokerit".
Somijas hokeja izlases sastāvā ir piedalījies 2012. gada Pasaules čempionātā.
Sūrveins
Sūrveins (et — ‘Lielais šaurums’) ir kuģojams jūras šaurums Baltijas jūras austrumos, pieder Veinameri akvatorijai, tā dziļākā daļa. Atdala Igaunijai piederošo Muhu salu no Igaunijas kontinentālās daļas. Šaurumā vairākas salas un klintis, no kurām lielākā ir Keselaida. Šaurumu šķērso prāmja līnija no Virtsu ostas kontinentā uz Kuivastu Muhu salā. Ziemā prāmja vietā tiek ierīkots ledus ceļš. Šaurums ietilpst Venameri aizsargājamajā teritorijā.
Sabrina Vega Gutjerresa
Sabrina Vega Gutjerresa (es; dzimusi Laspalmasa de Grankanārijā) Spānijas starptautiskā lielmeistare šahā (2007).
Biogrāfija
No 1996. līdz 2007. gadam piedalījusies Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās. Trīs reizes uzvarējusi Spānijas sieviešu šaha čempionātos (2008, 2012, 2015). Divus gadus pēc kārtas uzvarējusi Belgradas sieviešu šaha turnīros. 2016. gadā Rumānijā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas individuālajā sieviešu šaha čempionātā. 2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Anastasijai Bodnarukai.
Pārstāvējusi Spānijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Sabrina Vega Gutjerresai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2007. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 2013. gadā saņēmusi starptautiskā meistara nosaukumu vīriešiem (IM).
Panorāmas brīvība
Panorāmas brīvība ir noteikums dažādu jurisdikciju autortiesību likumos, kas ļauj uzņemt ēku un dažkārt arī publiskā vietā novietotu skulptūru un citu mākslas formu fotogrāfijas un video, kā arī radīt cita veida attēlus (kā akvareļus un gleznas) un publicēt tos, nepārkāpjot autortiesības, kas uz šiem darbiem attiecas. Panorāmas brīvība ierobežo autortiesību īpašnieka iespējas vērsties pret šādu attēlu veidotājiem un izplatītajiem. Tas ir izņēmums parastajiem noteikumiem, kas nosaka, ka autortiesību īpašniekam ir ekskluzīvas tiesības dot atļauju atvasinātu darbu izveidei un izplatīšanai. Šī frāze radusies no vācu valodas termina panoramafreiheit. Latvijā šobrīd panorāmas brīvība nepastāv.
Likumi pasaulē
Daudzās valstīs pastāv līdzīgi noteikumi, kas ierobežo autortiesību likuma sfēru, lai ļautu uzņemt un izplatīt publisku vietu vai skatu fotogrāfijas. Tomēr atsevišķās valstīs plaši atšķiras šī principa interpretācija.
Eiropas Savienība
Eiropas Savienības direktīva 2001/29/EC pieļauj panorāmas brīvības noteikumu dalībvalstu autortiesību likumos, bet nepieprasa šāda noteikuma esamību.
Vācijas autortiesību likuma 59. pantā ir paredzēta Panoramafreiheit norma, Lielbritānijas autortiesību, dizainu un patentu likumā tas ir noteikts 62. sadaļā, šī norma pastāv arī vairākās citās valstīs.
No otras puses, ir Eiropas valstis kā Itālija un Islande, kur panorāmas brīvība nepastāv vispār. Itālijā par spīti daudziem oficiāliem protestiem un nacionālai iniciatīvai, ko vada jurists Gvido Skorca un žurnālists Luka Spinelli (kurš arī popularizēja problēmu), publisku vietu reprodukcija joprojām ir aizliegta saskaņā ar veciem Itālijas autortiesību likumiem, kurus stingrākus padarījis likums ar nosaukumu "Codice Urbani", kas cita starpā nosaka, ka komerciāliem mērķiem publicējot "kultūras preču" (teorētiski apzīmē visus kultūras un mākslas objektus un vietas) attēlus, obligāti jāsaņem atļauja no vietējās Mākslas un kultūras mantojuma ministrijas ("Soprintendenza") nodaļas.
Dažās valstīs, kā Francijā, nav iespējams iegūt globālu atļauju uzņemt mākslas darba kā skulptūras vai arhitektonisks objekta attēlus publiskās vietās un atļauti ir tikai darbi, kam piemērojams "nejauša iekļāvuma" noteikums. Francijā ir nepieciešama autora, bet ne īpašnieka atļauja, lai uzņemtu attēlu, kur mākslas darbs ir attēla centrālais un pamata subjekts.
Latvijā
Latvijā Autortiesību likuma V nodaļa "Autora mantisko tiesību ierobežojumi" nosaka, ka "Publiskās vietās pastāvīgi izstādīta arhitektūras, fotogrāfijas, vizuālās mākslas, dizaina, kā arī lietišķās mākslas darba attēlojumu drīkst izmantot personiskai lietošanai, informācijā ziņu raidījumos vai aktuālo notikumu apskatos vai ietvert darbos nekomerciālā nolūkā."
Divdimensionāli darbi
Precīzi noteikumi par atļauju publiskās vietās uzņemt attēlus bez uztraukumiem par autortiesībām atšķiras dažādās valstīs. Vairumā valstu tas attiecas tikai uz trīsdimensionālu darbu attēliem, kas pastāvīgi izvietoti publiskā vietā, ar "pastāvīgi" parasti apzīmējot "darba dabīgo mūžu". Šveicē ir atļauta divdimensionālu darbu kā fresku un grafiti attēlu uzņemšana un izplatīšana, bet šos attēlus nedrīkst izmantot tam pašam mērķim kā oriģinālus.
Edgars Stepiņš
Edgars Stepiņš (dzimis ) ir Latvijas FIDE meistars šahā (2018).
Biogrāfija
Ar šahu nopietni sācis nodarboties astoņu gadu vecumā. Viņa treneris ir Viktors Krūmiņš. Edgars ir beidzis Jelgavas Valsts ģimnāziju. Daudzkārtējs Jelgavas čempions. 2018. gadā kļuva par FIDE meistaru.
Karlovaca
Karlovaca (hr, ) ir pilsēta un pašvaldība Horvātijas centrālajā daļā. 2015. gadā Karlovacā dzīvoja 53,1 tūkstoši iedzīvotāju. Tas ir Karlovacas župānijas administratīvais centrs. Atrodas Zagrebas un Rijekas šosejas malā, 56 km uz dienvidrietumiem no Zagrebas un 130 km no Rijekas, vietā, kur satek kopā Koranas un Kupas upes. Pilsētas nosaukums radies no vācu nosaukuma Karlstadt (“Kārļa pilsēta”), kas bija agrākais nosaukums.
Karlovacā atrodas pareizticīgo un Romas katoļu katedrāles, kā arī vecākā publiskā bibliotēka Horvātijā. Karlovacā ir notikušas dažas no 1970. gada Pasaules čempionāta basketbolā un 1975. gada Eiropas čempionāta basketbolā spēlēm. Karlovacā ir organizētas arī dažas no sieviešu 2003. gada Pasaules čempionāta handbolā spēlēm.
Blenemas pils
<mapframe text="Blenemas pils" width=300 height=300 zoom=16 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q208181" }
Blenemas pils (en) ir liela savrupmāja Vudstokā, Oksfordšīrā, Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Galvenā Marlboro hercogu rezidence. Viena no lielākajām mājām Anglijā.
Uzcelta laikā no 1705. līdz apmēram 1722. gadam netālu no Anglijas pilsoņu karā nopostītās Vudstokas pils. Sākotnēji paredzēta kā atlīdzība Džonam Čērčilam (1. Marlboro hercogam), tomēr celtniecības sākumā tā kļuva par politisko cīņu objektu. Pati pils celta angļu baroka stilā. Te dzīvojuši Marlboro hercogi nākamos 300 gadus (arī pašlaik), Blenemas pilī ir arī dzimis Vinstons Čērčils. Pilī mūsdienās tiek uzņemtas arī filmas. Tūrisma objekts.
1987. gadā Blenemas pils iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vecanna
Vecanna, agrāk Vecanne, vietējā izloksnē Vacanne, ir ciems Alūksnes novada Annas pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 3 km no pagasta centra Annas, 10 km no novada centra Alūksnes un 211 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap Vecannas muižu.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V396, Kļavupītes krastā. Vecannas muižas apbūve ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Dubrovka (Blontu pagasts)
Dubrovka ir ciems Blontu pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 288 km attālumā no Rīgas.
Dižupe
Dižupe var būt:
6. Latviešu SS-robežapsardzības pulks
6. Latviešu SS-robežapsardzības pulks bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar tā atlieku iekļaušanu 2. robežapsardzības pulkā 1944. gada augustā.
Izveidošana
Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 6. robežapsardzības pulku 1944. gada februāra beigās Kandavā sāka formēt pulkvedis Teodors Brigge. Pulks tika formēts 4 bataljonu sastāvā, pa 4 rotām katrā. Pulka struktūra un vadība bija šāda:
Dienesta gaitas
Ar 13. jūliju pulka vienības iesaistījās sadursmēs ar ienaidnieku, līdz 18. jūlijam zaudējot 12 kritušos un 53 ievainotos. No 20. — 23. jūlijam pulka bataljoni atkāpās uz jaunām pozīcijām, atiešanas laikā II bataljonu, kam nebija prettanku ieroču, pārsteidza ienaidnieka tanku spēki un to izklīdināja, tā vienības vēlāk sapulcējās pie Kurcumas. Visas pulka vienības sapulcējās Medumu pagasta Ēģiptē, no 26. līdz 28. jūlijam to norīkoja 215. divīzijas rezervē pie Čuvikiem. Turpinot atiešanu uz Aknīsti pulkam bija jāiznīcina visas liekās mantas un dokumenti, to sasniedzot 30. jūlijā. 31. jūlijā pulks izbūvēja ierakumus uz līnijas Silakrogs—Stūri, tālāk virzoties uz Koknesi, ko sasniedza 8. augustā.
10. augustā pulku pakļāva 205. vācu kājnieku divīzijai un tas piedalījās ierakumu izbūvē Daudzevas stacijas tuvumā, 12. augustā pulks atgriežoties Koknesē. Līdz 14. augustam pulka bija zaudējis 24 kritušos, 106 ievainotos un 322 bez vēsts pazudušos.
Pēc atgriešanās Rīgā pulka virsniekus 1944. gada augustā piekomandēja Ģenerālinspektora Bangerska štābam, bet pārējos karavīrus pievienoja 2. robežapsardzības pulkam.
Venteru pilskalns
Venteru pilskalns atrodas Kurzemē, Tukuma novada Zantes pagasta rietumos, Amulas upes kreisajā krastā. Reģiona nozīmes kultūras piemineklis.
Tas ir savrups paugurs ar stāvām nogāzēm, kuram apkārt purvains mežs, plakums ir trīsstūrveida, 50 x 25 metrus liels. Iespējams, ka izmantots par paslēptuvi vai pagaidu nocietinājumu. Pilskalna datējums — vidējais/vēlais dzelzs laikmets.
Mieriņi
Mieriņi ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 13 km no pagasta centra Rugājiem, 13 km no novada centra Rugājiem un 170 km no Rīgas.
Pirmais Kalnu Karabahas karš
Pirmais Kalnu Karabahas karš (az), armēņu avotos Arcahas atbrīvošanas karš, bija atklāta karadarbība starp Kalnu Karabahas separātistiem, kurus atbalstīja Armēnija, un Azerbaidžānas bruņotajiem spēkiem, kas ilga no 1992. gada līdz 1994. gada maijam, par galvenokārt armēņu apdzīvoto anklāvu — Kalnu Karabahu (padomju laikā Azerbaidžānas PSR autonomo reģionu) un tās pierobežas teritorijām Azerbaidžānas dienvidrietumos. Militārais konflikts bija turpinājums armēņu un azerbaidžāņu etniskajam un politiskajam strīdam, kurš aizsākās XIX gadsimtā Krievijas impērijā un kuru atjaunoja tuvojošais PSRS sabrukums 1980. gadu beigās. Kara rezultātā Kalnu Karabaha ieguva ievērojamu Azerbaidžānas daļu, kurā ir izveidota starptautiski neatzītā Kalnu Karabahas jeb Arcahas Republika. Karadarbībā, visticamāk, gāja bojā vairāk nekā 30 000 cilvēku (skaitļi ievērojami atšķiras), ievērojami vairāk kritušo bija Azerbaidžānas pusē. Bēgļu gaitās devās ap 230 000 armēņu un 800 000 azerbaidžāņu.
2020. gadā notika Otrais Kalnu Karabahas karš, kuras laikā Azerbaidžānas bruņotie spēki ieņēma Kalnu Karabahas dienviddaļu.
Priekšvēsture
Kopš 1988. gada armēņi atjaunoja savus centienus pārcelt Kalnu Karabahas autonomo apgabalu savā pakļautībā. Abās valstīs etniskā spriedze saasinājās līdz fiziskai varmācībai, no abām valstīm sākās bēgļu straume. Attiecības saasinājās arī Kalnu Karabahā. 1990. gada janvārī sākās kaujas uz Armēnijas un Azerbaidžānas robežas ar artilērijas pielietošanu. 1990.—1991. faktiskā vara Kalnu Karabahā piederēja legāliem un nelegāliem bandītiskiem grupējumiem, kuri aplaupīja un reizēm slepkavoja iedzīvotājus pēc etniskās piederības.
Kara gaita
Kopš 1991. gada novembra jaunradītā Azerbaidžānas armija sāka aktīvus uzbrukumus armēņu pozīcijām, armēņi no savas puses izveidoja Arcahas Tautas atbrīvošanās armiju (ATAA). Abas puses sāka pielietot raķešu apšaudes; īpaši smagi no tām cieta galvaspilsēta Stepanakerta, jo azerbaidžāņiem bija izdevies sagrābt lielu PSRS armijas bruņojuma noliktavu Agdamā, tai skaitā 200 vagonus ar reaktīvajiem šāviņiem. Abas puses parasti atteicās evakuēt civiliedzīvotājus no apšaudāmajiem rajoniem, uzskatīdamas, ka tas būtu pirmais solis teritorijas atdošanai. 1992. gada janvārī azerbaidžāņi ieņēma divus armēņu ciemus, tajos palikušie civiliedzīvotāji, kuri vecuma vai nespēka dēļ nebija spējīgi atkāpties kopā ar armiju, tika noslepkavoti.
1992. gada februāra beigās notika pirmā veiksmīgā armēņu operācija. Par to kļuva viņu uzbrukums stratēģiski novietotajai Hodžali pilsētiņai pie lidostas, kuru apdzīvoja azerbaidžāņi, pārsvarā bēgļi no Armēnijas, un daži simti musulmaņu bēgļu no citām zemēm. Naktī uz 26. februāri (datums bija apzināti pieskaņots kā atbilde armēņu grautiņa naktij Sumgajitā pirms četriem gadiem) armēņi, kurus atbalstīja — pieņemts uzskatīt, ka bez komandieru atļaujas — NVS 366. motopulka kareivji, ieņēma ciemu, neraugoties uz tajā izvietoto Azerbaidžānas specvienību un armijas pretestību, pēc armēņu puses vairāku dienu atkārtotiem aicinājumiem civilpersonām pamest ciemu gaidāmā uzbrukuma dēļ, taču azerbaidžāņu militārā vadība, atšķirībā no civilās varas, nostājās pret evakuāciju. Pilsētiņa tika ieņemta diezgan ātri, un iedzīvotāji metās bēgt. Armēņu puse bija apsolījusi brīvu koridoru civiliedzīvotājiem, taču azerbaidžāņu varas iestādes to vairumam iedzīvotāju nebija paziņojušas. Kopā ar bēgļiem pa šo koridoru devās prom arī militārpersonas, kas deva armēņiem ieganstu apšaudīt bēgļus, azerbaidžāņi no savas puses atšaudījās. Vēlāk šai koridorā tika atrasts ap 200 līķu, vairums bojāgājušo šajā apšaudē bija veci cilvēki, sievietes un bērni. Uz daudziem līķiem. ko pēc tam izdevās atrast, bija līķu apgānīšanas sekas, bija kritušie apšaudēs ar bēgļiem arī armēņu pusē. Ap 700 iedzīvotāju tika saņemti gūstā, un humanitārās organizācijas apliecināja ļoti sliktu apiešanos ar viņiem. Kopumā tika nogalināts ap 500 cilvēku, kas kļuva par lielāko vienreizējo slepkavošanu visa konflikta laikā.
Azerbaidžānā pastāv arī versija, ka Azerbaidžānas Tautas Frontes (ATF) kaujinieki, kuri piedalījās Hodžali aizsardzībā, varēja tīšām izprovocēt armēņus uz bēgļu slepkavošanu, sākot šaut pirmie, lai ar šo traģēdiju panāktu toreizējā prezidenta Mutalibova krišanu. Bija arī apgalvojumi, ka ar šo pašu mērķi tikuši apgānīti arī azerbaidžāņu bēgļu līķi. Pats Mutalibovs apgalvoja, ka viņa sūtītā palīdzība Hodžali nesasniedza adresātus, jo viņam traucēja spēki, kas centās atņemt viņam varu.
1992. gada pavasarī armēņu spēki sagrāba teritoriju ārpus paša anklāva, tā draudot katalizēt citu reģiona valstu iesaistīšanos. Ļoti svarīgas bija cīņas par Lačinas koridoru Azerbaidžānā, kura kontrole kopš 17. maija deva armēņiem izeju no Armēnijas teritorijas uz Karabahu. 9. maijā armēņi ieņēma Šušu — administratīvi svarīgāko azerbaidžāņu apdzīvoto vietu Kalnu Karabahā, kas noveda pie masu nekārtībām un cīņas par varu Baku. Prokrieviskais prezidents Mutalibovs to rezultātā zaudēja varu, jaunais ATF un Turcijas atbalstītais prezidents Eļčibejs jūnijā sāka daļēji veiksmīgu militāru ofensīvu Kalnu Karabahas robežrajonos, taču uz ziemas sākumu iniciatīva atkal piederēja armēņiem, kuri veica akcijas galvenokārt rajonā starp Kalnu Karabahu un Armēniju, nostiprinot transporta sakarus. Starpniecība, ko veica vairākas grupas, tostarp Eiropas Drošības un sadarbības organizācija (EDSO), nespēja panākt kopīgu miera rezolūciju.
1993. gadā NVS armija neplānoti ātri atstāja savu dislokāciju Gendžē un nodeva visu savu bruņojumu ar ATF konfliktā esošajam Azerbaidžānas pulkvedim Huseinovam, kurš pie mēģinājuma viņam to atņemt veiksmīgi atsita 15-kārtīgu pārspēku, sacēla dumpi, pieprasīja prezidenta Eļčibeja demisiju un ielenca Baku. Heidars Alijevs, kurš tobrīd vadīja Nahčivanas autonomiju, pierunāja viņu darboties kopīgi ar politiskām cīņas metodēm, un ar rudeni Alijevs bija prezidents, bet Huseinovs — premjerministrs. Kamēr Azerbaidžānā bija aizņemti ar varas dalīšanu, armēņi paplašināja savus iekarojumus tās teritorijā, norādot, ka tā viņi nodrošinās pret savas teritorijas apšaudēm. Tā, 23. jūlijā krita Agdama — agrāk ap 50 000 cilvēku apdzīvotais rajona centrs tika sagrauts un daļēji nodedzināts (saglabājot tikai mošeju), un pēc kara tajā mita mazāk nekā 400 cilvēku. Ziemā karadarbība norisinājās ar mainīgām sekmēm, bet pavasarī armēņi atkal veiksmīgi uzbruka un iekaroja dažus ciemus, lai gan bija cerējuši daudz vairāk. Šādos apstākļos Azerbaidžānas valdība pirmoreiz piekrita atzīt Arcahas Republiku par karojošo pusi un sākās miera sarunas, kuras noveda pie pamiera kopš 1994. gada 12. maija.
Sekas
Pēc kara beigām 1994. gadā armēņi pilnībā kontrolēja lielāko daļu anklāva (izņemot tā ziemeļu galu un dažas mazas teritorijas austrumos), kā arī aptuveni 9% Azerbaidžānas teritorijas ārpus anklāva. Konflikta rezultātā tika piespiedu pārvietoti 230 000 armēņu no Azerbaidžānas un 800 000 azerbaidžāņu no Armēnijas un Karabahas. 1994. gada maijā tika parakstīts Krievijas organizēts bruņots pamiers, un Armēnija un Azerbaidžāna piedalījās ilgstošās miera sarunās ar EDSO Minskas grupas starpniecību. Šajā grupā noteicošo lomu spēlēja Krievija, kura bija liels bruņojuma piegādātājs abām pusēm, kas nozīmēja tās interešu konfliktu sarunās par mieru starp abām valstīm.
Dažas sadursmes notika arī pēc 1994. gada pamiera, taču tās nenoveda pie pušu kontrolēto teritoriju izmaiņām.
Anks
Anks (cilpas krusts) ir viens no Senās Ēģiptes piktogrāfiskās rakstības elementiem — hieroglifs, kura nozīme ir "neuzveicams spēks, dzīvība, gaiss", kā arī "ūdens dzīvinošais aspekts". Šo atribūtu dievi nodeva valdniekam, un parasti to attēlo dievības rokās vai ar to saistīta dzīvnieka ķetnās. Anks kā saules lēkšanas attēlojuma interpretācija, kur cilpa ir saule, horizontālā līnija ir horizonts un pamatne ir saules apspīdēts ceļš. Anks kā sandales nospiedums atstāts smiltīs, kur anka loks ir papēža daļa, bet atlikusī daļa (rokturis) — pēda. Senās Ēģiptes vidējās dinastijas laikā anka forma tikusi pielietota arī kā rāmis spoguļiem.
Vēsture
Simbola sākotnējā nozīme nav skaidra. Tiek uzskatīts, ka tā veidolam ir seksuāla nozīme, lai gan ir apstiprinājumi teorijai, ka veidols ir vienkārša sandales lence. Anku iespējams interpretēt kā T formas krustu ar augšpusē piestiprinātu cilpu, aiz kuras tas satverams. Anka izcelsme datējama ar Senās Ēģiptes Agrīnās Dinastijas laiku (apm.3000.g. p. m. ē. — 2575.g. p. m. ē.), vai pat vēl agrāk, ņemot vērā to, ka Senās Ēģiptes kultūras attīstība aizsākusies vēl krietni pirms tam.
Nozīme
Anka nozīme katrā no pielietojuma veidiem ir noprotama no vēstījuma konteksta. Parasti anks ir sastopams seno ēģiptiešu dievu attēlos un skulptūrās, kur dievi attēloti, turot anku aiz cilpas rokā, vai turot divus ankus aiz lejasdaļas, sakrustotus uz krūtīm, katru savā rokā. Seno ēģiptiešu dievu attēlojumos anks tiek lietots, lai nošķirtu dievus no parastajiem mirstīgajiem, un lai simbolizētu nemirstību. Piemēram, anks atrodams Isis (Ozīrisa sievas), Ozīrisa, Hatoras, Ra, Anubisa, Sebeka, Tefnutas, Tota un citu dievu skulptūrās un attēlos. Hieroglifs tiek parādīts arī kā atslēga uz mirušo valstību. Dažos avotos anks parādās arī kā "Nīlas atslēga", kas saista Ozīrisu un viņa sievu, nodrošinot mūžīgu Nīlas tecējumu. Savukārt mūžīgais Nīlas tecējums nodrošina dzīvību un auglību Ēģiptē. Ir zināms, ka nāve tiek izrunāta kā "ankhu", un sarkofāgs kā "neb-ankh". Līdz ar to, savienojot kopā abus jēdzienus, sarkofāgā mumificētā persona ir "dzīvības īpašnieks, turētājs". Rituālajās darbībās anku pasniedza kā dzīvību. Dzīvības simbola interpretācija izriet no seno ēģiptiešu rakstiem, sarkofāgu apdares un sienu gleznojumiem uz tempļu un kapeņu sienām. ` Anks ir viens no visspēcīgākajiem Senās Ēģiptes amuletiem, kas saglabājis savu ietekmi visas Ēģiptes vēstures laikā. Ir uzskats, ka Anks no hieroglifa ir pārtapis kristiešu krustā, un Agrīnās kristietības laikā koptiem Ēģiptē, anka krusts bija mūžīgās dzīvības simbols, kas cilvēkiem tika dāvāta ar Pestītāja — Jēzus Kristus Dieva dēla nāves starpniecību, un šis krusts zināms kā "Crux Ansata". Grieķiem anks kļuva par sievišķā dzimuma apzīmējumu, kas mūsdienās pazīstams arī kā Veneras simbols. Mūsdienās anks ir kļuvis par pieņemamu simbolu dažādiem gan reliģiju gan noteikta stila grupējumiem, piemēram, gotiem, kuriem anks ir kļuvis par rotaslietu, un daļēji kā vampīriskās mūžības simbols vai amulets. Šim amuletam radušās dažādas formas un variācijas, piemēram, "Sword of illumination", kas ir anks + skarabejs, "Ankh of the Dead", un daudzas citas variācijas.
Cita Diena
Cita Diena bija īslaicīgs latviešu valodā publicēts medijs, ko 2009. gadā uzsāka laikrakstu "Diena" pametuši žurnālisti. Viņi bija neapmierināti ar iespējamiem draudiem laikraksta redakcionālajai neatkarībai, un tāpēc uzsāka jaunu publikāciju. Komandā bija Nellija Ločmele, Anita Brauna, Pauls Raudseps, Sanita Jemberga un citi. 2010. gada aprīlī "Cita Diena" pārtapa par mediju ir.lv, un izdevējs nomainīja nosaukumu uz "Cits medijs".
Lejas Bulāna
Lejas Bulāna (arī Bulanka; ru) ir latviešu dibināts ciems Krievijas Federācijas Krasnojarskas novada Karatūzas rajona Motorskas ciema padomes teritorijā. Atrodas Sajānu kalnu tuvumā, Kebežas un Bulankas upju krastos. Atbilstoši oficiālajiem 2012. gada statistikas datiem ciemā ir 92 iedzīvotāji. Latvijas zinātnieku 2015. gada ekspedīcijas materiālos minēts, ka to ir vien 42, "no tiem — 20 latvieši, kuri labi prot un joprojām ikdienā lieto latviešu valodu".
1858. gadā, kad ciems tika dibināts, administratīvi tas atradās Jeņisejas guberņā Minusinskas apvidū.
19. gadsimta beigās Lejas Bulāna bija lielākais latviešu ciems Sibīrijā.
PSRS Lielā terora laikā NKVD "latviešu operācijas" genocīdā 1937. un 1938. gadā represēta aptuveni desmitā daļa ciema iedzīvotāju — 114 cilvēki. Teju visi nošauti. Pēc Josifa Staļina nāves visi reabilitēti.
Ciemā savulaik bija piecas paralēlas apdzīvotas ielas, luterāņu dievnams, skola, bērnudārzs, krogi un veikali, kas, mainoties politiskajiem režīmiem un sarūkot iedzīvotāju skaitam, slēgti vai darbību apturējuši.
Mūsdienās darbojas tikai bibliotēka, kas pilda gan kultūras nama, gan baznīcas, gan ziemā arī medpunkta funkcijas. Bulāniešus var satikt blakusesošajos lielākajos ciemos un pilsētās — Motorskā, Jermakovskā, Karatūzā un Minusinskā —, citos Krievijas reģionos. Daži dzīvo arī Latvijā, Lielbritānijā un ASV.
Lejas Bulāna atdzīvojas Vasarsvētkos un Jāņos, kad kopā sabrauc ciemu atstājušie latvieši, lai kapsētā pieminētu savus senčus, upes krastā iekurtu Jāņu ugunskurus, satiktu radus, senus draugus un kaimiņus. Jāņi tiek svinēti pēc vecā stila 6. jūlijā, Vasarsvētki - atbilstoši pareizticīgo kalendāram.
Abrenes kauja
12. janvāris
12. janvāra rītā 8. Daugavpils kājnieku pulka riteņbraucēju rota ātri ieņēma Gorodiščes sādžu un sagūstīja 113 sarkanarmiešus ar 2 ložmetējiem. 8. Daugavpils kājnieku pulka jātnieku vads šinī laikā sasniedza dzelzceļu starp Rītupes staciju un Zerkaļiem, un sāka postīt dzelzceļu līdz brīdim, kad ienaidnieks to pamanīja un piespieda jātniekus atkāpties. 8. Daugavpils kājnieku pulka I bataljons ieņēma Ņemeckajas sādžu. Kaujās tika ievainoti 2 karavīri.
8. Daugavpils kājnieku pulka II bataljons ar 2 bateriju uguns atbalstu uzbruka Gorku sādžai, bet uzbrukumi tika atsisti.
Latgales partizānu pulka I bataljons Kārsavas rajonā atvairīja vairākus ienaidnieku pretuzbrukumus un saņēma gūstekņus no 471. Sarkanās armijas pulka.
Latgales partizānu pulka II bataljons nesekmīgi uzbruka Bokavas muižai.
Latgales partizānu pulka III bataljons nesekmīgi uzbruka Antipavai.
13. janvāris
13. janvāra rītā kauju darbība atsākās.
8. Daugavpils kājnieku pulka riteņbraucēju rota no Gorodiščes uzbruka Grešnaja Gora sādžai. Uzbrukums bija sekmīgs un ap plkst. 18:00 tā nonāca pie dzelzceļa, pārgrieza telefona vadus, izjauca dzelzceļa sliedes, padzina apsardzi un saņēma gūstekņus. Naktī pretinieku bruņuvilciens atspieda riteņbraucēju rotu no dzelzceļa.
8. Daugavpils kājnieku pulka I bataljona 1. rota ar zaudējumiem uzbruka Dekšinai (1 kritušais, 3 ievainotie), bet bataljona kreisais spārns guva sekmes, no rīta ieņēma Ņemeckaju un vēlāk arī Bekerevu.
8. Daugavpils kājnieku pulka II bataljons pēc ilgstošas kaujas ar artilērijas uguns palīdzību ieņēma Gorki sādžu.
Latgales partizānu pulka I bataljons Kārsavas rajonā turpināja atvairīt pretinieka uzbrukumus.
14. janvāris
8. Daugavpils kājnieku pulka riteņbraucēju rota un 11.rota no rīta iesāka noņemt sliedes. Drīz spēcīgu artilērijas uguni atklāja pretinieku bruņotie vilcieni. Rotas cieta lielus zaudējumus: 1 kritušais, 3 ievainotie un 8 pazudušie. Ar kauju rotas atgāja uz Rjabkavu un Grešnaja Goru. Ap pusdienas laiku Grešnaja Gorai tuvojās III bataljona 10. rota, pretinieks uzsāka negaidītu uzbrukumu, kuru izdevās atvairīt, nodarot pretiniekam lielus zaudējumus.
8. Daugavpils kājnieku pulka I bataljonam pēc spēcīga pretinieku uzbrukuma nācās atkāpties no Šļopkinas līdz Lauziem, kur izdevās apturēt pretiniekus.
8. Daugavpils kājnieku pulka III bataljona vienības iegāja Dekšinā, kuru pretinieks naktī bija atstājis.
Latgales partizānu pulka I bataljons Kārsavas rajonā izvirzās uz ziemeļiem līdz Grebņevai un Skangaļiem.
Latgales partizānu pulka II bataljons ieņēma Bokovas muižu, uzbrūkot ar bruņuvilciena atbalstu, ieņēma Purvmalas staciju un tālāk, vajājot ienaidnieku, ielauzās Jaunlatgales stacijā. Priekšējās daļas izvirzījās līdz Stanskijas sādžai pie Rītupes. Tā kā ienaidnieks bija uzspridzinājis tiltu pār Kuhvas upi, bruņotais vilciens palika Purvmalas stacijā.
Latgales partizānu pulka III bataljons atspieda ienaidnieku aiz dzelzceļa ziemeļos no Punduru stacijas.
Latgales partizānu pulka IV bataljons ieņēma Zelču un Zagrivjes sādžu.
1. Liepājas kājnieku pulka III bataljons sasniedza līniju Pataši-Saņeva.
Pēc Pitalovas (Abrenes) stacijas ieņemšanas 14. janvārī aktīva karadarbība Latgalē turpinājās līdz pamiera noslēgšanai 1920. gada februārī. Latvijas armija gandrīz sasniedza 1502. gada Smoļinas kaujas vietu, kas palika aiz tālaika Latvijas-Krievijas robežas.
Mālupe
Mālupe var būt:
Užava (upe)
Užava (arī Dižupe, Zirgmežupe; augštecē Mazkaibas upe, Mālupe; vidustecē Bumbuļupe) ir Baltijas jūrā ietekoša upe Kuldīgas un Ventspils novados. Sākas satekot novadgrāvjiem starp Gudeniekiem un Basu muižu Gudenieku pagastā. Plūst pa Piemares un Ventavas līdzenumiem ziemeļaustrumu virzienā. Lielākajā daļā tecējums, izņemot posmu starp Tērandi un Sisi, regulēts, gultne iztaisnota. Meliorācijas rezultātā gar upi izbūvēts Užavas polderis. Ietek jūrā lejpus Užavas ciema.
Narvas iela
Narvas iela ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Avotu apkaimē. Narvas iela sākas pie Valmieras ielas krustojuma kopā ar Lienes ielu un beidzas krustojumā ar Pērnavas ielu. Ielas kopējais garums ir 232 metri, tā visā garumā klāta ar asfaltbetona segumu. Narvas ielā ir dažāda tipa apbūve: gan vēsturiskie, pilsētas centram raksturīgie īres nami, gan saimnieciska rakstura apbūve un neapbūvēta teritorija.
Vēsture
Narvas iela pirmoreiz Rīgas ielu sarakstos minēta 1885. gadā ar esošo nosaukumu (ru), tas laika gaitā nav mainījies. Iela nosaukta Igaunijas pilsētas Narvas vārdā.
Ielu savienojumi
Narvas iela ir savienota ar šādām ielām:
Dubudeksnis
Dubudeksnis ir ciems Vīksnas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 239 km attālumā no Rīgas.
Igors Movels
Igors Movels (dzimis 1949. gada 14. septembrī Varakļānos) ir Latvijas ebreju žurnālists un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Varakļānos. Beidzis Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļu.
Strādāja par Rēzeknes rajona laikraksta “Darba Karogs” korespondentu, nodaļas vadītāju, atbildīgo sekretāru (1966—1973); laikraksta “Žeļeznodorožnik Pribaltiki” korespondentu, atbildīgo sekretāru (1973—1975); laikraksta “Latvijskij morjak” nodaļas vadītāju, atbildīgo sekretāru (1975—1978); Jelgavas rajona un pilsētas laikraksta “Darba Uzvara” rūpniecības nodaļas vadītāju, galveno redaktoru (1979—1980).
No 1985. gada bijis PSKP biedrs.
Atmodas kustības laikā I. Movels bija Jelgavas laikraksta "Jelgavas Ziņotājs" redaktors. 1989. gadā iesaistījies Latvijas Tautas frontē. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 81. Jelgavas vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā I. Movels balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
Apbalvojumi
2000. gadā I. Movelu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.
Aleksejs Suetins
Šahista karjera
Aleksejs Suetins ir septiņas reizes piedalījies PSRS šaha čempionātā finālos. Labākie sasniegumi bija dalītas 4. vietas 1963. un 1965. gadā.
Alekseja Suetina pirmais nozīmīgākais starptautiskais panākums bija uzvara Pasaules studentu komandu čempionātā šahā. Laika posmā no 1960. līdz 1970. gadam viņš ir uzvarējis vairākos starptautiskos turnīros, tajā skaitā Sarajevo 1965. gadā, Kopenhāgena 1965. gadā, Hastingsa 1967. gadā, Havana 1969. gadā.
Treneris un literāts
Aleksejs Suetins bija pazīstams kā daudzu šaha grāmatu autors gan par atklātņu teoriju, gan par spēles taktiku un stratēģiju. Kā trenerim viņam izveidojās abpusēji auglīga sadarbība ar Tigranu Petrosjanu: Petrosjans 1963. gadā kļuva par Pasaules čempionu šahā, bet Suetins - par spēcīgu lielmeistaru. Vēlākajos gados Suetins strādāja arī ar citiem šahistiem. Tā 1980. gados viņš sekmēja Andreja Sokolova strauju izaugsmi par vienu no spēcīgākajiem tā laika šahistiem.
Čatirdags
Čatirdags (uk, ru, crh) ir kalnu masīvs Krimas kalnos, Krimas pussalas dienvidos, netālu no Aluštas pilsētas un 10 km no Melnās jūras piekrastes. Augstākās virsotne Eklizi-Buruns (1527 m v.j.l.) ir piektā augstākā Krimā. Kalnu masīva garums ir ap 10 km, platums ap 4 km.
Čatirdags ir pazīstams kā izteikts karsta rajons. Masīvā atrodas daudzas alu sistēmas (kopā vairāk nekā 200 alu), trīs no tām ir iekārtotas tūristu apmeklējumam. Ģeoloģiski to pārsvarā veido juras perioda kaļķakmeņi.
Kalnu plato ir viegli sasniedzams no Angāras pārejas (uz Simferopoles-Aluštas ceļa), līdz ar to tas ir populārs tūrisma objekts.
Rejs Evrijs
Reimonds "Rejs" Klerenss Evrijs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu vieglatlēts, kurš olimpiskajās spēlēs no 1900. līdz 1908. gadam ir izcīnījis 8 zelta medaļas un 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja divas zelta medaļas. Ar astoņām zelta medaļām viņš ir viens no veiksmīgākajiem olimpiskajiem medaļniekiem un otrajā vietā, aiz Maikla Felpsa izcīnīto zelta medaļu ziņā individuālajās disciplīnās.
Personīgā dzīve un agrīnā karjera
Evrijs ir dzimis Indiānas štata Lafajetes pilsētā. Jaunībā viņš slimoja ar poliomnilītu. Bērnībā viņš izmantoja bieži ratiņkrēslu, un bija bažas, ka viņš tikt paralizēts uz mūžu. Tomēr Evrijs, veicot treniņus un dažādus vingrinājumus, pārvarēja savu slimību.
No 1890. līdz 1897. gadam Evrijs mācījās Pedrū universitātē, kur viņš bija vieglatlētikas komandas kapteinis, spēlēja amerikāņu futbolu un kļuva par Sigma Nu brālības biedru. Pēc maģistra grāda iegūšanas mašīnbūvē Pedrū universitātē, viņš pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā. Tur viņš strādāja par hidraulikas inženieri un kļuva par Ņujorkas vieglatlētikas kluba biedru. Viņš specializējās, pašlaik neaktīvās, vieglatlētikas disciplīnās — augstlēkšanā no vietas, tāllēkšanā no vietas un trīssoļlēkšanā no vietas. Šīs disciplīnas ir līdzīgas mūsdienu, parastajām versijām, taču sportists lēca bez ieskrējiena.
Sportiskā karjera
Evrijs izrādījās labākais stāvlēcējs pasaulē.
Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs, kas notika Parīzē 1900. gadā, viņš izcīnīja zelta medaļas visās trijās lēkšanas no vietas disciplīnās. Šis visas disciplīnas notika vienā dienā — 1900. gada 16. jūlijā. Augstlēkšanā no vietas viņa rezultāts bija 1.655 metri, tāllēkšanā no vietas — 3.21 metri, bet trīssoļlēkšanā no vietas — 10.58 metri.
1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Sentluisā viņš aizstāvēja visus trīs čempiona titulus un ieguva vēl trīs olimpiskās zelta medaļas. Šoreiz viņa rezultāti disciplīnās bija: augstlēkšanā no vietas viņa rezultāts bija 1.60 metri, tāllēkšanā no vietas — 3.47 metri, bet trīssoļlēkšanā no vietas — 10.54 metri. Pēc šīm olimpiskajām spēlēm trīssoļlēkšana no vietas tika izņemta no oficiālās programmas.
1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš ieguva abās divās lēkšanas disciplīnās no vietas zelta medaļas. Viņa rezultāts augstlēkšanā no vietas bija 1.560 metri, bet tāllēkšanā no vietas bija 3.30 metri. Tā kā Starptautiskā Olimpiskā komiteja pašlaik oficiāli neatzīst šīs spēles, tad Evrija iegūtās medaļas pašlaik netiek ieskaitītas olimpisko medaļu komplektā.
1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā bija noslēdzošās olimpiskās spēles, kurās startēja Evrijs. Arī šajās spēlēs viņš izcīnīja zelta medaļas abās lēkšanas disciplīnās no vietas. augstlēkšanā no vietas šoreiz viņa rezultāts bija 1.57 metri, savukārt tāllēkšanā no vietas — 3.33 metri. Šīs bija pēdējās olimpiskās spēles, kad šīs abas divas vieglatlētikas disciplīnas bija iekļautas programmā.
Pasaules rekords tāllēkšanā no vietas (3,48 m) viņam piederēja arī brīdī, kad šī disciplīna tika izņemta no starptautisko sacensību aprites 1930. gados. 1974. gadā viņš tika uzņemts ASV olimpiskajā slavas zālē un 1983. gadā Nacionālajā vieglatlētikas slavas zālē.
Rezultāti
OR — olimpiskais rekords; WR — pasaules rekords
Bens Deiviss
Bens Deiviss (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Deiviss pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Tottenham Hotspur F.C. un Velsas futbola izlasi.
Velsas futbola izlases sastāvā Deiviss ir piedalījies 2016. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Swansea City
Tottenham Hotspur
Mortens Olsens
Mortens Pers Olsens (dk, dzimis ) ir Dānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis libero pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases dalībnieks.
Olsens 15 gadus bija Dānijas futbola izlases galvenais treneris, vadot komandu 2002. gada FIFA Pasaules kausā, 2004. gada Eiropas čempionātā, 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā. Vēl viņš, vadot Brøndby IF, ieguva divus Dānijas Superlīgas titulus, bet, vadot Ajax, viņš ieguva izcīnīja Eredivisie titulu.
Kā spēlētājs, Olsens pārstāvēja vairākus Beļģijas klubus, kā arī Vācijas klubu 1. FC Köln. Ar Anderlecht viņš 1983. gadā izcīnīja UEFA kausu. Dānijas futbola izlases sastāvā Olsens nospēlēja kopumā 102 mačus un guva 4 vārtus. Astoņdesmitajos gados 50 mačus bijis izlases kapteinis. Pārstāvējis izlasi 1984. un 1988. gada Eiropas čempionātā, kā arī 1986. gada FIFA Pasaules kausā.
Spēlētāja karjera
Anderlecht
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Brøndby IF
Ajax
Sweet Dreams
Sweet Dreams ir amerikāņu seriāla "Radīti skatuvei" (Glee) ceturtās sezonas 19. sērija (seriālā tā kopumā bija 85. sērija). Pirmoreiz tā tika pārraidīta Fox televīzijas kanālā. Seriāls ir par izdomātas Viljama Makinlija vidusskolas ansambli "Jaunais virziens" un tā dalībnieku dzīvi. Sērijā piedalās arī Reičelas Berijas bioloģiskā māte Šelbija Korkorana. Tāpat šī ir pēdējā sērija, kurā piedalās Korija Montīta attēlotais Finns Hadsons (Montīts nomira trīs mēnešus pēc sērijas pārraides).
Sērijas režisore bija Elodija Kīna, sērijas scenāriju sarakstīja Ross Maksvels. Pirmo sērijas pārraidi kopumā noskatījās 6,14 miljoni skatītāju ASV.
Sižets
Ansambļa vadītājs Vills Šusters paziņo, ka šī gada reģionālās skates tēma ir "Sapņi", tāpat amerikāņu futbola trenere Šenona Bīstija iedrošina Villu izlīgt ar Finnu Hadsonu, kas kopā ar Noā Pakermanu uzsāk studijas Laimas universitātē, tomēr Finns noraida Villa atvainošanos, aizbildinoties ar aizņemtību universitātē.
Ņujorkā Reičela Berija gatavojas atlasei uz lomu mūziklā Funny Girl. Viņas bioloģiskā māte Šelbija Korkorana ierodas viņu apciemot un iesaka neizpildīt dziesmu no mūzikla, bet gan kaut ko jaunu. Tajā pašā laikā Finns un Noā tiek uzņemti brālībā.
Jaunais virziens iebilst pret Villa dziesmu izvēli. Mārlija Rouza iesaka dziedāt viņas sacerētu dziesmu, tomēr Vills šo piedāvājumu ignorē. Vēlāk viņa kopā ar Bleinu Andersonu, Semu Evansu un Veidu "Unikumu" Adamsu izpilda Mārlijas sacerētu dziesmu "You Have More Friends Than You Know". Vills slepeni noklausās viņus un saprot, ka viņam ir jāieklausās skolēnos.
Reičela piezvana Finnam, prasot padomu, ko lai viņa izpilda atlasē. Finns iesaka izpildīt dziesmu, kas kaut ko nozīmē viņai. Vēlāk Reičela izpilda dziesmu Don't Stop Believin', veltot saviem draugiem un atstājot iespaidu uz producentiem. Tajā pašā laikā Noā iedrošina Finnu labāk kļūt par skolotāju, nekā ballēties, un Finns vēlāk satiek Villu. Viņi atvainojas viens otram un nolemj ansambli vadīt kopā.
Srbuk
Srbuhī Sargsjana (hy; dzimusi Erevānā), plašāk pazīstama ar skatuves vārdu Srbuk, ir armēņu dziedātāja. Srbuk piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Armēniju ar dziesmu Walking Out. Savā pusfinālā viņa ieguva 16. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
Sweet Dreams
Sižets
Reičela tiek ielūgta uz mūzikla atlases otro kārtu, savukārt Bleinam sāk parādīties aizdomas, ka Bekija Džeksone par Sjū Silvestras atstādināšanu zina vairāk, nekā atklāj visiem pārējiem. Vills atvainojas ansambļa dalībniekiem un lūdz Mārliju iemācīt kādu no viņas dziesmām. Vēlāk ansamblis izpilda viņas dziesmu Outcast.
Skābardis
Skābardis var būt:
Kara stāvoklis
Kara stāvoklis ir izņēmuma stāvoklis, kad (valstī, kādā tās teritorijā) civilpārvaldes iestādes ir pakļautas militārajai varai.
Kara stāvokli raksturo valsts likumā noteiktu ārkārtas pasākumu kopuma ieviešana, lai aizsargātu valsts drošību un sabiedrisko kārtību valstī. Kara stāvokļa likums nosaka pastiprinātu atbildību par nepakļaušanos valsts (neievērošanu) militāro iestāžu rīkojumiem un norādījumiem.
Kara stāvoklis parasti būtiski ierobežo noteiktas pilsoņu tiesības un brīvības, tostarp tādas pamattiesības kā pārvietošanās brīvība, pulcēšanās brīvība, vārda brīvība, tiesības uz tiesu un uz mājokļa neaizskaramību.
Latvijā
Nacionālās drošības likums nosaka, ka “atkarībā no valsts apdraudējuma veida, tā intensitātes un rakstura, kā arī apdraudētās teritorijas lieluma nosaka atbilstošu terorisma draudu līmeni, kā arī likumā noteiktajā kārtībā var izsludināt ārkārtējo situāciju vai izņēmuma stāvokli. Izsludinot izņēmuma stāvokli, Ministru kabinets var noteikt papildus ierobežojumus iedzīvotājiem, komersantiem, valsts un pašvaldību iestādēm atbilstoši likumam “Par ārkārtējo situāciju un izņēmuma stāvokli”.
Čīles 1973. gada apvērsums
'''Čīles 1973. gada apvērsums''' ir militārs apvērsums Čīlē, ko veica Čīles bruņotie spēki ģenerāļa Augusto Pinočeta vadībā. Apvērsumā tika gāzta demokrātiski ievēlētā Salvadora Aljendes valdība un pie varas nāca militāra hunta.
Apvērsums notika pēc ilgām nesaskaņām starp labējo kontrolēto Kongresu un vēlēto sociālistu Salvadoru Aljendi. Situāciju saasināja ekonomiskais karš, kuru ASV prezidents Ričards Niksons bija licis uzsākt pret Čīli.
Žanis Grīva
Žanis Grīva, īstajā vārdā Žanis Folmanis (1910—1982), bija latviešu rakstnieks un Latvijas Komunistiskās partijas darbinieks. Spānijas pilsoņu kara (1937—1939) un Otrā pasaules kara dalībnieks. Latvijas Komunistiskās partijas CK loceklis (1961—1966) un PSRS Augstākās Padomes deputāts (1962—1966). Līdztekus Miera aizstāvēšanas Latvijas PSR komitejas priekšsēdētājs, Vispasaules Miera padomes loceklis (1962—1981).