cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektrība
Vēsture
1820. gadā Andrē Marī Ampērs formulēja likumu, kas nosaka strāvas magnētiskā lauka iedarbības virzienu uz magnētadatu (Ampēra likumu).
1826. gadā vācu zinātnieks Georgs Simons Oms formulēja sakarību starp elektrisko spriegumu, strāvas stiprumu un elektrisko pretestību (Oma likums).
1831. gadā Maikls Faradejs veica savu svarīgāko ieguldījumu zinātnē — atklāja elektromagnētisko indukciju.
Salāhs
Salāhs (, ṣalāh), salāts vai namazs ir musulmaņu lūgšanu skaitīšana vismaz piecas reizes dienā. Tas ir viens no islāma galvenajiem reliģiskajiem uzdevumiem, kas noteikti ir jāveic ikvienam musulmanim. Salāhs ir viens no islāma pieciem pīlāriem. Musulmaņi uzskata, ka kvalitatīvi noskaitītas lūgšanas attīra sirdi, attur no grēkiem un atvieglo grēku nožēlu.
Katrai no piecām lūgšanām ir savs nosaukums: ṣalāh al-fajr (skaita pirms saullēkta), aẓ-ẓuhr (pusdienlaikā), al-ʿaṣr (pēcpusdienā), al-maghrib (saulrieta laikā) un al-ʿishāʾ (vakarā).
Latvija 2030
Latvija 2030 ir Reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrijas uzdevumā ekspertu grupas asoc. prof. Roberta Ķīļa vadībā izstrādāta un LR Saeimas 2010. gada 10. jūnijā apstiprināta Latvijas ilgtspējīgas attīstības stratēģija.
Tās veidošanā aktīvi iesaistījas arī dažādu paaudžu un profesiju cilvēki visā Latvijā, piedaloties projekta "Latvija 2030. Tava izvēle” ietvaros notikušajās diskusijās un forumos, izsakot savu viedokli par Latvijas attīstības stratēģiskajām izvēlēm un iespējamajiem risinājumiem.
Stratēģijas uzdevums ir iezīmet valsts attīstības vadlīnijas un telpisko perspektīvu laika periodam līdz 2030. gadam.
Latvija 2030 tapa plašās diskusijās dažadās Latvijas vietās, internetā un citos medijos, nevis kabinetos vai šaurā ekspertu lokā. Tādēļ, lai arī pasūtijumu šī dokumenta izstrādāšanai veica valsts pārvalde, stratēģijas īpašnieks ir visa Latvijas sabiedrība.
Propiolskābe
Propiolskābe (2-propīnskābe, propargilskābe, acetilēnmonokarbonskābe, CH≡C-COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar trīskāršo saiti (tā ir vienkāršākā no šādām karbonskābēm). Propiolskābe ir bezkrāsains šķidrums ar etiķskābei līdzīgu aromātu. Tā šķīst ūdenī.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
2011. gada 31. decembrī 40. autobusu maršruts tiks likvidēts, bet sākot ar 2012. gada 1. janvāri tā reisus pārņems jaunizveidotais 18. autobusu maršruts, kuru apkalpos SIA „Rēzeknes Satiksme”.
Propiolskābe
Iegūšana
Var iegūt, vārot acetilēndikarbonskābi, kuru iegūst, iedarbojoties ar kālija alkoholātiem uz dibromdzintarskābi.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Maršruts
Blaumaņa iela — Janapole kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Kr. Barona iela un ceļš P55.
Janapole — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: ceļš P55, Kr. Barona iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Propiolskābe
Īpašības
Saules gaismā propiolskābe pārvēršas par trimezīnskābi (1,3,5-benzoltrikarbonskābi). Iedarbojoties ar bromu, no propiolskābes iegūst dibromakrilskābi.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Pieturvietas
40. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 32 pieturas. Maršrutā Blaumaņa iela — Janapole ir 16 pieturas, tāpat arī maršrutā Janapole — Blaumaņa iela ir 16 pieturas.
Grauzēji
Grauzēji (Rodentia) ir zīdītāju klases (Mammalia) dzīvnieku kārta. Tos visu apvieno kopīga īpašība: nepārtraukti un aktīvi augošu priekšzobu pāris apakšžoklī un augšžoklī, kas graužot tiek uzturēti normālā garumā.
Propiolskābe
Īpašības
Propiolskābei var aizvietot ar metāla atomu ne tikai karboksilgrupas ūdeņraža atomu, bet arī acetilēna atlikuma ūdeņraža atomu. Ar amonjakāliem sudraba nitrāta un vara hlorīda šķīdumiem propiolskābe veido sprāgstošus sāļus.
Grauzēji
No visiem zīdītājiem pasaulē 40% ir grauzēji. Tos var sastapt visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Visatpazīstamākie grauzēji ir peles, žurkas, vāveres, burunduki, susliki, dzeloņcūkas, bebri, kāmji, jūrascūciņas, degu un šinšillas. Latvijā grauzēji ir sugām bagātākā zīdītāju kārta, ir konstatēta 21 grauzēju suga. Vislielākais Latvijas grauzējs ir Eirāzijas bebrs (Castor fiber).
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā
Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 40. autobusu maršruts arī tika mainīts.
Propiolskābe
Īpašības
Propiolskābes etilesteris kondensējas ar hidrazīnu, veidojot pirazolonu.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Maršruts
Blaumaņa iela — Janapole kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Kr. Barona iela un ceļš P55.
Grauzēji
Izskats un īpašības
Lielākā daļa grauzēju ir maza auguma dzīvnieki; sīkā Āfrikas pigmejpele (Mus minutoides) var būt tikai 3 cm gara un svērt 2,5 g, toties kapibara (Hydrochoerus hydrochaeris) var svērt 65 kg un tās ķermenis var sasniegt 130 cm. Vislielākais zināmais grauzējs ir izmirušais Josephoartigasia monesi, kas svēra apmēram 1000—1500 kg.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Maršruts
Janapole — Blaumaņa iela kursē pa šādām ielām: ceļš P55, Kr. Barona iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Grauzēji
Izskats un īpašības
Grauzējiem ir asi priekšzobi, ar kuriem var sagrauzt koku, cietu sēklu, riekstu čaumalas un sakost ienaidniekus. Grauzējiem nav ilkņu un starp priekšzobiem un dzerokļiem veidojas brīva telpa.
40. autobusu maršruts (Rēzekne)
Pieturvietas
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā 40. autobusu maršrutā arī bija 32 pieturas: maršrutā Blaumaņa iela — Janapole bija 16 pieturas, ka arī maršrutā Janapole — Blaumaņa iela bija 16 pieturas.
Grauzēji
Sistemātika
Grauzēju kārta (Rodentia)
AWK
AWK ir programmēšanas valoda, kas nosaukta tās autoru iniciāļu vārdos. Tās autori ir Alfreds Aho, Pīters Veinbergers un Braiens Kernigens.
Šī programmēšanas valoda ir paredzēta teksta apstrādei.
Deine Lakaien
Deine Lakaien ir vācu tumšā viļņa mūzikas grupa. Tā sastāv no maķedoniešu izcelsmes dziedātāja Aleksandra Veljanova un komponista, pianista un bundzinieka Ernsta Horna. Lielākā daļa grupas ierakstu ir izdevusi ierakstu kompānija Chrom Records, bet dažus jaunākos albumus ir izdevušas arī Sony un EMI ierakstu kompānijas. Deine Lakaien albumi kopumā ir pārdoti vairāk kā 500 000 eksemplāros.
Grupas nosaukums "Deine Lakaien" cēlies no Einstürzende Neubauten dziesmas "Die Genaue Zeit".
Stearolskābe
Stearolskābe (9-oktadecīnskābe, CH3(CH2)7C≡C(CH2)7−COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar trīskāršo saiti. Stearolskābe ir bezkrāsaini prizmatiski kristāli. Stearolskābei ir izomērs ar citādu trīskāršās saites novietojumu molekulā — tarirīnskābe.
Iegūšana
Iegūst no oleīnskābes, tai reaģējot ar bromu. Rodas dibromstearīnskābe, kuru vārot ar sārmu un spirtu, veidojas stearolskābe.
Tarirīnskābe
Tarirīnskābe (6-oktadecīnskābe, CH3(CH2)10C≡C(CH2)4−COOH) pieder pie nepiesātinātajām karbonskābēm ar trīskāršo saiti. Tarirīnskābei ir izomērs ar citādu trīskāršās saites novietojumu molekulā - stearolskābe.
Atrašanās dabā
Tarirīnskābe ir viens no retajiem dabā atrodamajiem savienojumiem ar trīskāršo saiti. Pirmo reizi tarirīnskābe atklāta 1892. gadā auga Picramnia tariri sēklās, vēlāk arī citos Picramnia ģints augos.
Kompaktkasete
Kompaktkasete (en) jeb audiokasete, sarunvalodā bieži vien saukta vienkārši par kaseti, ir audiosignāla ieraksta nesējs, kas veidots no magnētiskās lentes, kura ievietota neliela izmēra korpusā. Tajā iespējams ierakstīt mūziku un citu skaņu, kuru var atskaņot kasešu magnetofonā.
Kompaktkasetes standartu 1960. gadu sākumā izstrādāja Nīderlandes uzņēmums Philips, un 1963. gadā to laida tirdzniecībā, nosaucot par "Compact Cassette". Pirmie ieraksti nebija ar īpaši augstu kvalitāti, un kasetes sākotnēji izmantoja diktofonos. Tikai 1970. gados kompaktkasete tika uzlabota, un tā strauji kļuva populāra mūzikas klausītāju aprindās.
Mūsdienās kompaktkasetes vairs nav tik populāras, tās ir aizstājuši dažādu veidu kompaktdiski.
Romualds Ražuks
Romualds Ražuks (lt; dzimis ) ir lietuviešu izcelsmes Latvijas ārsts un politiķis. Bijis otrais Latvijas Tautas frontes priekšsēdētājs, pēc tam Saeimas deputāts un Jūrmalas domes priekšsēdētājs. Latvijas Reģionu apvienības biedrs.
Politiskā darbība
1989. gada oktobrī R. Ražuku ievēlēja LTF domē, kura viņu vēlāk ievēlēja tās Valdē. 1990. gadā LTF 3. kongresā Romualdu Ražuku ievēlēja par LTF priekšsēdētāju, nomainot amatā Daini Īvānu. Šo amatu viņš saglabāja līdz 1993. gadam, kad kļuva par LTF priekšsēdētāja vietnieku.
1995. gadā par īpašiem nopelniem valsts labā ar Saeimas lēmumu R. Ražukam tika piešķirta Latvijas pilsonība. Šajā laikā viņš aktīvi politikā vairs nedarbojās.
1997. gadā R. Ražuks iestājās savienībā "Latvijas Ceļš" un tika ievēlēts Rīgas domē, kur kļuva par frakcijas vadītāju un darbojās pusotru gadu. 1998. gadā no tās pašas partijas saraksta ievēlēts 7. Saeimā. 2001. gadā ievēlēts par Saeimas priekšsēdētāja biedru Gundara Bojāra vietā. Pēc Saeimas deputāta pilnvaru beigām strādājis Aizsardzības ministrijā un NATO pārstāvniecībā Dienvidkaukāzā. 2002. gadā nesekmīgi kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās, bet 2004. gadā Eiropas Parlamenta vēlēšanās.
R. Ražuks ir apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi, kā arī Lietuvas apbalvojumu V pakāpes Ģedimina ordeni.
2018. gada 20. decembrī, publiskojot Latvijas PSR VDK aģentu kartotēku, noskaidrojies, ka tajā ir iekļauts arī R. Ražuks, taču nevis kā aģents, bet kā kandidāts uz savervēšanu un savervēšanas datuma attiecīgi nav. Ražuks paziņoja, ka viņam par šo cerību viņu savervēt nekas nav zināms.
2022. gadā pievienojies Latvijas Reģionu apvienībai. Kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Apvienotais saraksts", taču netika ievēlēts.
Jānis Birks
Jānis Birks (dzimis Rīgā) ir latviešu ārsts un politiķis. Laikā no 2007. līdz 2009. gadam viņš bija Rīgas domes priekšsēdētājs. Pārstāvējis partiju "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", kas šobrīd ir iekļāvusies Nacionālajā apvienībā.
J. Birks ir beidzis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecibas fakultāti, anesteziologs-reanimatologs. Pēc augstskolas beigām 1980. gadā sācis darbu Gaiļezera slimnīcā, strādājis arī Rīgas 1. slimnīcā, bijis pasniedzējs medicīnas skolā. No 1992. līdz 2005. gadam viņš bija Baseina slimnīcas, vēlākā Latvijas Jūras medicīnas centra vadītājs (viņš ir arī viens no tā īpašniekiem, ticis iekļauts Latvijas miljonāru sarakstos).
Politiskā darbība
2001. gadā pirmo reizi ievēlēts Rīgas domē, kur darbojās kā TB/LNNK frakcijas vadītājs. 2004. gadā nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās. 2005. gadā atkārtoti ievēlēts Rīgas pašvaldībā, ievēlēts par domes priekšsēdētāja Aivara Aksenoka (JL) vietnieku. No 2006. gada J. Birks bija arī partijas TB/LNNK priekšsēdētāja vietnieks.
2007. gadā pēc A. Aksenoka atbrīvošanas no Rīgas mēra amata, J. Birks kā jaunās valdošās koalīcijas pārstāvis tika ievēlēts viņa vietā. Domes priekšsēdētāja amatu viņš ieņēma līdz sasaukuma beigām 2009. gadā. Pašvaldības vadītāja darbības laikā J. Birka darba stils būtiski neatšķīrās no priekšgājējiem. Dažādās pašvaldības struktūrās pret valdošajai koalīcijām lojālākiem tika nomainīti vadošie darbinieki, tai skaitā amatu zaudēja iepriekšējā mēra partijas biedrs pilsētas izpilddirektors Ēriks Škapars (JL), kura vietā ievēlēja Andri Grīnbergu.
2009. gada pašvaldību vēlēšanās J. Birka pārstāvētais TB/LNNK saraksts neiekļuva Rīgas domē (pirmo reizi pašvaldībā netika ievēlēts esošā mēra pārstāvētais politiskais spēks). Pēc šīs neveiksmes J. Birks aktīvā politikā kļuva mazāk pamanāms, tomēr 2011. gadā, kad TB/LNNK iekļāvās jaunā politiskajā partijā viņš kļuva par Nacionālās apvienības valdes locekli.
Politikā darbojies arī J. Birka dēls Mārtiņš Birks, kurš tāpat pārstāvēja TB/LNNK.
Jaunvārds
Jaunvārds jeb neoloģisms (no el (neos) — 'jauns' + λόγος (logos) — 'vārds') ir vārds, kas darināts, lai apzīmētu jaunu jēdzienu vai aizstātu svešas cilmes vārdu. Jaunvārdam saglabājoties aktīvajā vārdu krājumā, tas savu jaunvārda statusu zaudē, taču, ja vārds "neiedzīvojas", tas nonāk pasīvajā vārdu krājumā. Īpaši izceļami latviešu valodas jaunvārdu darinātāji Juris Alunāns, Kronvaldu Atis, Rainis, Andrejs Upīts u.c. Latviešu valodā ir vērojamas pūrisma tendences, kas izpaužas jaunu vārdu darināšanas un lietošanas veicinošu pasākumu rīkošanā kā Gada vārds Latvijā, kurā par gada vārdu ir atzīti tādi jaunvārdi kā zīmols, mēstule, smacenis, glābējsilīte un zibakcija. Jaunvārdu apakškategorija ir okazionālismi.
Cilindrs (nozīmju atdalīšana)
Cilindrs var būt:
Bokseru sacelšanās
Bokseru sacelšanās (zh) bija sacelšanās Ķīnā pret ārzemju valstu iejaukšanos Ķīnas iekšējā dzīvē, kas notika no 1899. gada novembra līdz 1901. gada 7. septembrim. Sacelšanos pareizāk būtu saukt par "Ihetuaņ" sacelšanos pēc galvenās nemiernieku organizācijas vārda. Tomēr vēsturiski iegājies bokseru sacelšanās nosaukums, jo ķīniešu nemiernieku masas lielākoties bija apbruņotas ar aukstajiem ieročiem un izmantoja austrumu cīņas, kuras angļi sauca par "ķīniešu boksu". Sacelšanās rezultātā gāja bojā vairāk kā 230 ārvalstu pilsoņu, vairāki desmiti tūkstoši ķīniešu kristiešu un nenoskaidrots, vairāki simti tūkstošu nemiernieku, to atbalstītāju, vienkārši civiliedzīvotāju.
Sacelšanās iemesli
1. Opija karā 1839. gadā par tiesībām ievest Ķīnā opiju, briti sakāva ķīniešu armiju, okupēja plašas piekrastes teritorijas un uzspieda Ķīnas impērijai vienpusēji izdevīgus miera līguma nosacījumus. Redzēdamas Ķīnas vājumu, arī citas valstis (Francija, Krievija, Japāna) sāka iejaukties Ķīnas iekšējās lietās, ar militāru spēku piespiežot Ķīnu noslēgt virkni tai neizdevīgu līgumu — Nankinas līgumu (1842) ar Lielbritāniju, Aigunas līgumu (1858) ar Krieviju, Tjandzinas līgumu (1858) pēc Otrā Opija kara, Pekinas konvenciju (1860), Šimonoseki līgumu (1895) ar Japānu un Otro Pekinas konvenciju (1898) ar Lielbritāniju. Daudziem ķīniešiem šie līgumi likās netaisnīgi un pazemojoši, tāpēc 19. gadsimta beigās pieauga vardarbība gan pret ārzemniekiem Ķīnā, gan ķīniešu kristiešiem, kuru daudzums palielinājās misionāru darbības rezultātā.
Izmantojot par ieganstu divu kristiešu misionāru slepkavību, 1897. gada novembrī Vācija okupēja Šandunas ostas pilsētu Cindao, mēnesi vēlāk krievi — Ļuišuņu (Portartūru), savukārt briti okupēja Vaihaju, bet franči — Džandzjanu.
Tik brutāls eiropiešu iebrukums nevarēja neizsaukt naidīgumu ķīniešu vidū. Visā valstī dibinājās "Impērijas aizsardzības savienības", bet imperators nolēma sākt reformas. Kan Juvejs ar domubiedriem (Ļan Cičao, Taņ Situnu u.c.) izstrādāja plašu programmu, kurā paredzēja plašu rūpniecības, izglītības sistēmas, administratīvās sistēmas, armijas un zinātnes reformu. Taču, tā kā ne reformatoriem, ne imperatoram nebija reālas varas, bet visus augstākos valsts posteņus ieņēma to pretinieki, imperators ar domubiedriem nolēma gāzt reģentes imperatrises Cisi varu (viņas arests bija paredzēts 1898. gada oktobrī). Taču ģenerālis Juaņ Šikajs nodeva visu informāciju imperatrisei, pēc kā imperators tika ieslodzīts mājas arestā, Taņ Situns un daudzi citi reformatori — sodīti ar nāvi. Visu valsti pārņēma represiju vilnis, ko sabiedrība uztvēra kā eiropiešu inspirētu. Nepatika pret eiropiešiem brieda jau sen un jo vairāk Rietumu valstis pazemoja Ķīnu un uzspieda tai savus noteikumus, jo lielākus apmērus pieņēma pretārzemnieciskais noskaņojums. Aizvien lielākas iedzīvotāju masas pārņēma naids pret "zilacainajiem velniem", "aizjūras barbariem", pie tam viskrasāk šī neapmierinātība izpaudās provincē. Tūdaļ pēc lielas reformatoru grupas nāvessoda Pekinā sākās pret ārzemniekiem vērsti masu nemieri, kuru apspiešanai nācās izsaukt garnizona karaspēku. Tai pat laikā valdība nesteidzās apspiest pretrietumnieku nemierus ārpus Pekinas, nogaidot notikumu attīstību.
Par sacelšanās galveno spēku izvērtās slepena reliģioza biedrība "Ihetuaņ", kuri bija vērsta pret ārzemju ietekmi. Ihetuaņ locekļi ticēja, ka ar reliģiozu ceremoniju un amuletu palīdzību viņi kļūst neievainojami, kā arī intensīvi trenējās kaujas mākslās (t.s. wušu vai kungfu). Par kustības centru kļuva Šandunas un Hebejas provinces — Ķīnas ziemeļaustrumos, kur ārvalstis aktīvi centās iegūt īpašumā teritoriālas, dzelzceļa un raktuvju koncesijas.
Sacelšanās gaita
1898. gada maijā, kad vācieši okupēja Cindao ostu, sacelšanās pamazām aptvēra Šandunas provinci. Pirmās sacelšanās pazīmes parādījās kādā nelielā Šandunas provinces ciematiņā, kur notika strīds par vietējā tempļa piederību vai nu vietējo ķīniešu kopienai, vai katoļu baznīcai, kura apgalvoja, ka templis ir sena baznīca. Vietējā tiesa lēma par labu katoļu baznīcai. Kad vietējās varas iestādes ieņēma templi, tam uzbruka t.s. bokseri. Iesākumā bokseri bija naidīgi noskaņoti arī pret Ķīnā valdošo mandžūru dinastiju, tomēr vēlāk savu niknumu izgāza pret ārzemniekiem un ķīniešu kristiešiem, kurus uzskatīja par ārzemnieku aģentiem. No 1898. gada vasaras antimisionāru kustība pieņēma aizvien plašākus apjomus un jau organizētas formas. Ar lozungu "Atbalstīsim Cin, iznīcināsim ārzemniekus" dumpinieki provincē grāva kristiešu baznīcas un misionāru namus, vajāja kristietībā pārgājušos ķīniešus, to visu apvienojot ar ārzemnieku tirdzniecības punktu iznīcināšanu. Visu valsti pārņēma niknums pret impērijā saimniekojošajiem ārzemniekiem, kurus vainoja visās nelaimēs.
Izmantojot šo noskaņojumu, arī valdība 1898. gada nogalē sāka norobežoties no ārzemniekiem, atsakot koncesijas, zemes īri utt.. Sabiedriskā doma Pekinā pieņēma aizvien agresīvāku raksturu. Ārvalstu misijas pastiprināja savu apsardzi. Valstī izplatījās baumas un skrejlapas par drīzu ārzemnieku padzīšanu. Antiārzemniecisko kustību sāka vadīt un koordinēt Ihetuaņ biedrība ("Taisnīguma un miera vienības"), kas bija vušu skolu un klubu izveidota apvienība. Pie tam ihetuaņi bija cieši saistīti ar slepenajām reliģiskajām biedrībām, jo daudzas no tām maskējās kā vušu skolas.
Kaut arī vietējā vara centās atjaunot kārtību, kustība gāja plašumā. 1899.-1900. gados tā pārņēma galvaspilsētas provinci. Ihetuaņu vienības apmetās Pekinas un Tjandziņas tuvumā. Satrauktie ārzemju diplomāti uzstāja, lai valdība likvidē dumpi, taču Pekinas galms rīkojās ļoti nesteidzīgi un nekonkrēti, bet pa to laiku stāvoklis palika aizvien nopietnāks. Cisi svārstījās, neizlemjot par konkrētu rīcību — vai padoties rietumvalstu diktātam, vai izmantot situāciju, lai ar ihetuaņu rokām iedragātu to varenību Ķīnā. Tika atvērti Pekinas vārti un galvaspilsētā ienāca regulārā karaspēka (kura karavīri arī bija pretārzemnieciski noskaņoti) daļas, kā arī ihetuaņu vienības. 1900. gada maijā Rietumu lielvalstu sūtņu sanāksmē tika nolemts sūtīt uz Pekinu karaspēka papildus kontingentu, misiju un vēstniecību apsardzei.
10. jūnijā uz Pekinu no Taku fortiem devās britu viceadmirāļa Edvarda Seimūra (Edward Hobart Seymour) komandētais 2000 karavīru lielais ekspedīcijas korpuss, tomēr tie tika ceļā apturēti un ar kaujām atkāpās, līdz tika aplenkti. Britus izglāba Krievijas karaspēks no Portartūras. (To var uzskatīt par atklātas karadarbības sākumu).
Sacelšanās beigas un rezultāti
Uz Siaņu aizbēgusī reģente Cisi, ātri novērtējusi situāciju, ar 7. septembra dekrētu uzvēla vainu par visām antirietumnieciskajām aktivitātēm ihetuaņiem (ar šo brīdi valdības karaspēks pārgāja rietumvalstu pusē un uzsāka karadarbību pret bokseriem). 1901. gada 7. septembrī imperatora vārdā Li Hundžans parakstīja ar rietumvalstu koalīciju t.s. Noslēguma protokolu, saskaņā ar kuru Ķīna atvainojās interventvalstīm par uzdrošināšanos pretoties, savas suverenitātes respektēšanas pieprasīšanu un radītajiem zaudējumiem. Rietumu lielvalstis ieguva virkni jaunu privilēģiju biznesā kā arī piespieda Ķīnu samaksāt kontribūciju 450 000000 ļanu apmērā (aptuveni 333 miljonu tā laika USD, kurus vajadzēja samaksāt līdz 1940. gadam, pierēķinot procentu maksājumus 4% gadā). Kā apmaksas garants ārzemju kontrolei tika nodota Ķīnas muitas ieņēmumi un sāls nodoklis.
Ķīnas varas iestāžu vājums vēl vairāk atsvešināja ķīniešu iedzīvotājus no valdošās Cinu dinastijas, kas 1911. gadā izraisīja Uhaņas sacelšanos un Ķīnas Republikas nodibināšanos.
Pazīstami cilvēki, kuri piedalījušies Bokseru sacelšanās notikumos
Britu admirālis Deivids Bītijs, Ķīnas imperatore Cisi, britu admirālis un Jitlandes kaujas varonis Džons Dželliko, vācu karavīrs Erihs fon Falkenhains, franču ģenerālis Luijs Franšē d'Esperē, ķīniešu ģenerālis Li Honžans, vācu karavīrs Pauls Emīls fon Letovs - Forbeks, vācu karavīrs Vilhelms fon Lēbs, franču jūrnieks un rakstnieks Pjērs Lotī, krievu ģenerālis Pāvels fon Rennenkampfs, apakšpulkvedis Pēteris Mežaks, austriešu jūrnieks un filmas "Mūzikas skaņas" prototips Georgs fon Traps, vācu ģenerālis Lotārs fon Trota, krievu ģenerālis Aleksandrs Samsonovs, ķīniešu politiķis Juaņs Šikajs.
1948. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1948. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Taurenes pagasts
Taurenes pagasts ir Cēsu novada teritoriālā vienība. Pagasta centrs atrodas Taurenē. Robežojās ar Dzērbenes, Zosēnu, Vecpiebalgas, Kaives, Skujenes un Vaives pagastiem.
Upes
Augstupīte, Dzērbe, Gauja, Gaujiņa, Gausupīte, Meļļupe, Pīsla.
Ezeri
Alauksts, Bānūžu ezers, Dabaru ezers, Ilzes ezers, Stupēnu ezers, Taurenes ezers.
Vēsture
Taurene jeb Tauru novads ir atdalījies no senākā Dzērbenes novada. Zināms, ka 1426. gadā Rīgas arhibīskaps Hennings šo novadu ar nosaukumu Gerslau piešķīris savam vasalim Johanam Frogtam. Poļu-zviedru kara (1600-1629) laikā šeit atradusies muiža, kas piederējusi Netkenam (Nethen, Noetken), no kā vēlāk esot atvasināts Nēķina muižas nosaukums. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas 19. gs. pirmajā pusē uz Nēķina muižas (Nötkenshof) zemes izveidojās Nēķenes pagasts. 1856. gadā par muižas īpašnieku kļuva gvardes leitnants Augusts Joahims fon Panders, viņa pēcnācēja Heinriha fon Pandera vadībā 80. gados pēc Rīgas arhitekta Reinholda Šmēlinga projekta uzbūvēja muižas kungu māju. 1920. gada agrārās reformas laikā Nēķina muižu sadalīja 72 zemes vienībās 1150 ha kopplatībā, Lodes muižu (Lodenhof) sadalīja 38 vienībās (785 ha), bet Gustu muižu 25 vienībās (616 ha). Pagasta teritorijā ietilpa arī daļa no agrākās Dzērbenes mācītājmuižas (109 ha) un Dzērbenes muižas (70 ha).
1925. gadā Nēķenes pagastu pārdēvēja par Taurenes pagastu. 1935. gadā pagasta platība bija 81,7 km² un tajā bija 1303 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Taurenes un Brežģa ciema padomes. 1954. gadā Taurenes ciemam pievienoja Brežģa ciemu. 1968. gadā padomju saimniecības "Dzērbene" teritoriju iekļāva Dzērbenes ciemā. 1975. gadā Taurenes ciemam pievienoja daļu Sērmūkšu ciema. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu Cēsu rajona sastāvā. 2009. gadā pagastu kā administratīvu teritoriju iekļāva Vecpiebalgas novadā. 2021. gadā Vecpiebalgas novadu iekļāva Cēsu novadā.
Nēķena jeb Nēķina muižas kungu māja celta neorenesanses stilā, līdz 1922. gadam piederēja Panderu dzimtai. 1905. gada revolūcijas laikā muiža netika nodedzināta, jo pretī stājušies Nēķena zemnieki un kalpi. Vēlāk šeit atradusies kara tiesa un cietums.
Apdzīvotās vietas
Andrēni, Bānūži, Brežģis, Jērūži, Krustakrogs, Lodesmuiža, Ļūdi, Mežrijas, Ramdoti, Runtes, Taurene.
Vienradzis
Vienradzis - balts, zirgam līdzīgs mītisks radījums ar vienu spirālveida ragu pierē. Valdīja uzskats - ja vienradzis ragu iemērktu ūdenī, ūdens kļūtu tīrs. Vienradzis bija tik varens tīrības simbols, ka iedomātie vienradžu ragi reiz esot tikuši pārdoti par zeltu, kas 20 reizes pārsniedza to svaru. Ilknis pat esot bijis veselas pilsētas vērts.
Vali (amats)
Vali, arī vāli (, arābu: والٍ vālin) Turcijā ir ila (turku: il) valsts iecelts pārvaldnieks jeb gubernators. Termins tiek lietots arī citās musulmaņu valstīs. Osmaņu impērijā vali bija vilājeta (osmaņu turku: vilayet) gubernators.
Kokas augs
Kokas augs (Erythroxylum Coca) ir Dienvidamerikā augošs Erythroxylaceae dzimtas krūms. Tam ir ļoti liela nozīme Andu kultūrās, kur tas tiek lietots ārstnieciskiem un reliģiskiem mērķiem.
Pasaulē kokas augs mūsdienās ir vairāk pazīstams tā saturošā alkaloīda, ļoti spēcīga stimulanta — kokaīna dēļ. Kokas auga lapas ir psihoaktīvas, arī no tām neekstrahējot kokaīnu. Tām ir stimulējoša iedarbība, tās košļājot vai izmantojot tējā.
Kokas lietošana ir nelegāla gandrīz visā pasaulē, izņemot Bolīviju un Peru. Pirms koku lielākajā daļā valstu aizliedza, tas bija galvenā dzēriena Coca-Cola sastāvdaļa. Kopš 2010. gada gan Bolīvijā ir no jauna uzsākta līdzīga dzēriena — enerģijas dzēriena Coca-Cola ražošana, kas iekļauj tradicionālo Coca-Cola recepti ar kokaīnu saturošām kokas lapām.
Dažkārt par kokas augiem uzskata arī citus Erythroxylaceae dzimtas augus, it īpaši arī kokaīnu saturošo Erythroxylum novogranatense.
Latvijas PSR Valsts Jaunatnes teātris
Latvijas PSR Valsts Jaunatnes teātris (no 1991. gada Latvijas Jaunatnes teātris) bija Latvijas teātris, kas atradās Rīgā un darbojās no 1941. līdz 1992. gadam. Pēc teātra reorganizācijas 1992. gadā tā telpās uzsāka darbību Jaunais Rīgas teātris.
Vēsture
Teātris tika nodibināts drīz pēc Latvijas PSR nodibināšanas 1941. gadā. Teātra repertuārā pārsvarā bija izrādes bērniem un jaunatnei. Pirmie teātra režisori bija Rūdolfs Baltaisvilks un Emīlija Viesture. Rūdolfs Baltaisvilks bija arī teātra direktors un galvenais mākslinieciskais vadītājs.
Otrā pasaules kara laikā teātris nedarbojās. Pēc kara tas atsāka darbību. No 1946. gadā teātrī darbojās divas trupas — latviešu un krievu, kurām bija savstarpēji neatkarīgi iestudējumi.
Sākotnēji teātrim savu telpu nebija. 20. gadsimta 40. gadu beigās teātris uzsāka darbu bijušā Latvijas Baptistu draudžu savienības semināra nama telpās Lāčplēša ielā 37, bet 1979. gada 6. februārī Jaunatnes teātra latviešu trupa pārcēlās uz ēku Lāčplēša ielā 25, kad šīs telpas pēc jaunas ēkas uzcelšanas atbrīvoja Dailes teātris.
Visilgāko laika periodu teātra galvenais režisors bija Ādolfs Šapiro (1964—1992). 20. gadsimta 70. un 80. gados tika iestudētas gan jauniešiem, gan arī pieaugušajiem domātas izrādes, no kurām daudzas guva ievērību. Tika iestudētas Alekseja Arbuzova un Gunāra Priedes lugas. Plašu ievērību guva Čehova lugas "Ivanovs" iestudējums 1975. gadā, kā arī 80. gadu izrādes "Trešās impērijas bailes un posts", "Sniegotie kalni", "Rīt bija karš" un "Centrifūga".
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā teātris tika pārdēvēts par Latvijas Jaunatnes teātri. 1992. gadā tas tika reorganizēts un faktiski likvidēts. Pēc tam teātra telpās darbību uzsāka Jaunais Rīgas teātris.
Ādolfa Šapiro vadītais Latvijas PSR Valsts Jaunatnes teātris tika iekļauts Latvijas kultūras kanonā.
Lietuvas valsts vadītāji
Lietuvas valsts vadītāji dažādos vēstures posmos tika dēvēti par kunigaišiem, dižkunigaišiem, lielkņaziem, karaļiem un prezidentiem.
Lietuvas kunigaiši
Agrīno Lietuvas kunigaišu vārdi ir nojaušami no vairākām 13. gadsimta sākuma hronikām, kā galvenie avoti izceļama Indriķa hronika un Volīnijas metrika jeb Hipatija hronika (Ипатьевская летопись). Kā maz ticami avoti ir minama daudz vēlāk 16. gadsimtā sacerētā t.s. Bihoveca hronika. Iekavās norādīts valdnieka vārda transkripcija lietuviski un latīniski.
Hilberta līkne
Hilberta līkne (zināma arī kā Hilberta telpu piepildošā līkne) ir nepārtraukta fraktāļu plakni piepildoša līkne, kuru pirmoreiz aprakstīja vācu matemātiķis Dāvids Hilberts 1891. gadā.
Tā kā tā ir plakni piepildoša, tās Hausdorfa dimensija (pie robežas ) ir 2.
Eiklīda attālums H_n ir, t.i. tas aug eksponenciāli ar n.
Vairākdimensiju datubāzēs ir ietikts izmantot Hilberta kārtu z-kārtas līknes vietā tās labāko lokalitātes saglabāšanas īpašību dēļ. Databāzu algoritmi ar Hilberta kārtību tiek pielietoti
Attēlojums Lindemaijera sistēmā
Lindemaijera sistēmā Hilberta līkni var izteikt kā pārrakstīšanas sistēmu.
Kur F nozīmē "zīmēt uz priekšu", + nozīmē "pagriezties par 90° pa kreisi" un - - "pagriezties par 90° pa labi" ( bruņurupuču grafika).
Datorprogramma
A. R. Butzs ir izveidojis algoritmu vairākdimensiju Hilberta līknes veidošanai. libHilbert ir C++ bibliotēka, kas izmanto Butza algoritmu vairākām dimensijām.
Šī Java sīklietotne zīmē Hilberta līkni, rekursīvi izsaucot četras metodes:
Vēl viena versija, kas realizē attēlojumu Lindenmaijera sistēmā. Kods rakstīts Tuga Turtle valodā.
Roja
Roja ir ciems Kurzemē, Talsu novadā. Rojas pagasta centrs. Atrodas Rīgas līča rietumu krastā, vietā, kur līcī ietek Rojas upe (ietekā atrodas Rojas osta), autoceļu P131 un P126 krustojumā, 37 km attālumā no novada centra Talsiem un 126 km no Rīgas.
Kopš 2011. gada Rojā norisinās vasaras kinofestivāls RojaL, kur filmas tiek demonstrētas arī uz ekrāna pludmalē.
Nosaukums
Vārda Roja cilme ir saistīta ar Rojas upes grīvas nosaukumu līvu valodā (brīvā tulkojumā — "Duļķupe").
Vēsture
Līdz 13. gadsimtam Rojas apvidus atradās līvu apdzīvotās Vanemas zemē. Rakstu avotos pirmo reizi minēta 1387. gadā Rīgas arhibīskapa ziņojumā kā osta un tirdzniecības centrs, kad tā kopā ar Roņu salu piederēja pie Rīgas domkapitula Dundagas draudzes novada. 1434. gadā novadu pievienoja Kurzemes bīskapijas zemēm. 16. gadsimtā Roja bija viena no trim Kurzemes ostām, kurām piešķīra tiesības sūtīt preces uz ārzemēm. 1873. gadā Rojā tika dibināta Lubezeres jūrskola.
1969. gadā Rojai piešķīra pilsētciemata tiesības. 20. gadsimta otrajā pusē Roja bija otra lielākā Talsu rajona apdzīvotā vieta. No 2008. līdz 2021. gadam Roja bija Rojas novada centrs. 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Rojas novads tika iekļauts Talsu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Ievērojamas personības
Rojā dzimuši vai dzīvojuši:
Jamal-202
Jamal-202 (Ямал-202 jeb Ямал-200 № 2; zināms arī kā Yamal-202) ir Krievijas uzņēmuma Gazprom kosmičeskije sistemy sakaru pavadonis, kas paredzēts sakaru nodrošināšanai Eiropai, Tuvajiem Austrumiem, Centrālāzijai, Dienvidāzijai un Dienvidaustrumāzijai. Palaists 2003. gada novembrī.
Lidojuma gaita
Jamal-202 tika palaists 06:22  UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 23. palaišanas iekārtas. Kopā ar to tika palaists pavadonis Jamal-201.
Jamal-202 tika novietots ģeostacionārajā orbītā punktā 49° austrumu garuma, kur bija paredzēts izvietot pavadoni Jamal-101, bet tas bija sabojājies 1999. gadā tūlīt pēc starta.
2019. gada 19. jūlijā Jamal-202 kanāli tika pārslēgti uz Jamal-601.
CARE
CARE var būt:
Saraustītie lietus slāņmākoņi
Saraustītie lietus slāņmākoņi Fractonimbus (Frnb) ir tumši pelēki mākoņi, kuri izskatās arī ar dzeltenīgu vai zilganu nokrāsu. Nokrišņu laikā mākoņu slānis izskatās vienveidīgs, bet kad nokrišņu nav, var manīt to viļņveidīgumu. Mākoņi aizsedz visas debesis bez vietām, kur nav mākoņu. Mākoņu augstums 100—1000 m, bet biezums 2—3 km, bet dažreiz arī 5 km. Saule un Mēness caur Frnb nespīd un pat aptuveni nav iespējams noteikt Saules atrašanās vietu debesīs. Nokrišņi izkrīt mērena lietus vai sniega veidā, dažreiz ar pārtraukumiem. Galvenais mākoņu veidošanās iemesls ir augšupejošās gaisa plūsmas atdzišana atmosfēras frontes tuvumā.
SM
SM var būt:
Pegazs
Pegazs (no el (Pḗgasos); la) grieķu mitoloģijā ir spārnots zirgs, kas ar savu pakavu izsitis virszemē avotu, kura ūdens dod iedvesmu dzejniekiem. "Pegazs" apzīmē konkrētu personāžu sengrieķu mitoloģijā, nevis spārnotus zirgus, kuru vispārējais apzīmējums grieķu mitoloģijā ir "pterippus" (daudzskaitlī: "pterippi").
Ģeogrāfiskais stāvoklis
Valsts ģeogrāfiskais stāvoklis ir valsts atrašanās vieta uz zemeslodes (fizioģeogrāfiskais stāvoklis), novietojums attiecībā pret citu valstu politiskajām robežām (politiski ģeogrāfiskais stāvoklis), svarīgākajiem satiksmes ceļiem, jūrām, derīgo izrakteņu iegulām (ekonomģeogrāfiskais stāvoklis). Ģeogrāfiskais stāvoklis ir nozīmīgs apstāklis, kas nosaka saimniecības attīstības iespējas un raksturu, sakarus un daļēji arī valsts iedzīvotāju dzīves apstākļus.
Atēnu "Panathinaikos" (futbola klubs)
Atēnu "Panathinaikos" (pilnā nosaukumā Παναθηναϊκός Αθλητικός Όμιλος) ir Grieķijas futbola klubs no Atēnām. Klubs ir dibināts 1908. gadā, spēlē Grieķijas Superlīgā un mājas spēles aizvada Atēnu olimpiskais stadionā. Panathinaikos ir 20 reizes kļuvuši par Grieķijas čempioniem un 18 reizes izcīnījuši Grieķijas kausu. Lielākais panākums Eiropas klubu turnīros ir iekļūšana 1970.—1971. gada sezonas Eiropas Čempionvienību kausa finālā, kur ar 0—2 zaudēja Amsterdamas "Ajax".
Brandenburgas Vilhelms
Brandenburgas Vilhelms vai Brandenburgas markgrāfs Vilhelms (vācu: Wilhelm von Brandenburg, latīņu: Guilhelmus Marchio Brandenburgiensis; 1498—1563) bija pēdējais katoļu Rīgas arhibīskaps (1539 - 1563. gada 4. februārī) pirms reformācijas sākuma.
Uz Livonijas ordeņa vājuma rēķina mēģināja palielināt savu politisko ietekmi un paplašināt Rīgas arhibīskapijas teritoriju. Viņa nepiepildītais sapnis bija kļūt par pirmo visas Livonijas hercogu, tāpat kā viņa brālis Albrehts I kļuva par pirmo Prūsijas hercogu Polijas-Lietuvas protektorātā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1498. gada 30. jūnijā, Ansbahā, Vācijā kā viens no 17 bērniem Brandenburgas-Ansbahas markgrāfa Frīdriha II ģimenē, kas piederēja Hoencollernu dinastijai. Viņa māte Sofija bija Polijas karaļa Kazimira IV meita.
No 1516. līdz 1519. gadam viņš studēja Ingolštates universitātē. 1520. gadā iestājās Vācu ordenī, bija Maincas un Ķelnes domkungs. 1529. gadā ievēlēts par Rīgas arhibīskapa koadjuktoru, no 1530. gada uzturējies savā rezidencē Raunas pilī. 1539. gadā kļuva par Rīgas arhibīskapu, tajā pašā laikā viņa brālis Albrehts I kļuva par pirmo Prūsijas hercogistes valdnieku. Arhibīskapa galvenās rezidences bija Kokneses pils un Rīgas Doms. Viņš karoja pret Sāmsalas-Vīkas bīskapu, okupēja visu Vīku un ieņēma Lodes, Leales un Hāpsalas pilis.
1556. gadā Livonijas ordeņa mestrs Heinrihs fon Gālens uzbruka arhibīskapa rezidencei Kokneses pilī, apcietināja arhibīskapu un veselu gadu turēja viņu Smiltenes cietoksnī par apvainojumiem mēģinājumā nodot protestantisko Livoniju katoliskās Polijas karaļa protektorātā. 1561. gadā veicināja Livonijas konfederācijas valstu padošanos Polijas-Lietuvas karalim Sigismundam Augustam (Viļņas ūnija).
Nomira 1563. gada 4. februārī, 64 gadu vecumā. Apglabāts Rīgas Domā.
Charged Aerosol Release Experiment
Charged Aerosol Release Experiment jeb CARE (no en "Lādēta aerosola izlaišanas eksperiments") bija ASV Jūras flotes Pētniecības laboratorijas eksperiments, ar raķeti izlaižot putekļus atmosfēras augšējos slāņos, radītu makslīgus sudrabainos mākoņus.
23:46 UTC no NASA Vollopsa lidojumu vietas (Wallops Flight Facility) Virdžīnijā tika palaista NASA četru pakāpju zondējošā raķete Black Brant XI (lidojuma uzdevums 39.009DR) suborbitālā lidojumā. 283 km augstumā no pēdējās pakāpes dzinēja tika izlaistas alumīnija oksīda daļiņas.
Izmantojot instrumentus uz zemes un STP/NRL STPSat-1 pavadonī, zinātniekiem ir iespēja pētīt mākslīgu sudrabaino mākoņu veidošanos, to attīstību un īpašības.
Daļiņu izlaišanas laikā ASV ziemeļu daļā iedzīvotāji bija novērojuši dīvainas gaismas, kuras tie noturēja par NLO.
Novembra revolūcija
Novembra revolūcija notika no 1918. gada novembra līdz 1919. gada martam, izraisot Vācijas impērijas sabrukumu un jaunas Veimāras republikas izveidošanos. Politiski Vācija no konstitucionālas monarhijas kļuva par parlamentāru republiku. Revolūcijas gaitā notika bruņotas sadursmes starp dažādu politisko novirzienu atbalstītājiem un valdības karaspēku.
Padišahs
Padišahs, arī padšahs, padešahs, badišahs un badšahs (persiešu valodā: پادشاه, osmaņu turku valodā: pâdişah) ir ļoti augstas pakāpes tituls, kas veidots no persiešu vārda liels (pati) un valdnieks jeb karalis (šāh). Titulu lietoja vairāki ievērojamāko islāma dinastiju valdnieki un tas ir gandrīz ekvivalents kristiešu titulam imperators.
Novembra revolūcija
Impērijas sabrukums
Izgāžoties vācu Pavasara ofensīvai armijas vadība jau vasaras beigās saprata situācijas bezcerīgumu un 28. septembrī Erihs Lūdendorfs informēja Hindenburgu, ka karš ir zaudēts un nekavējošies jālūdz pamieru. 29. septembrī Vilhelms II apmeklēja armijas štābu Spa, Beļģijā, kurā tika informēts, ka uzvarēt karā vairs nav iespējams. Lūdendorfs arī Vilhelmam II pieprasīja izveidot jaunu civilo valdību, kuras uzdevums būtu miera sarunu sākšana, tādējādi noņemot šo atbildību no armijas pleciem. Šajās dienās armijas vadība bija tā, kas baidoties no armijas sabrukuma, piespieda civilo valdību sākt miera sarunas ar ASV prezidentu Vilsonu.
Padišahs
Islāma monarhijas
Par padišahu tika saukti vairāku monarhiju valdnieki, bet šie trīs valdīja vēsturē lielākajās islāma impērijās:
Novembra revolūcija
Impērijas sabrukums
Veiksmīgi izvēršoties Antantes Simts dienu ofensīvai, 1918. gada 3. oktobrī Vācijas armija pieprasīja valdībai nekavējoties noslēgt pamieru. Daudziem tas nāca kā pārsteigums, jo vācu armijas kontrolēja lielāko daļu Baltkrievijas un Beļģijas, visu Poliju, Baltijas valstis, Ukrainu un Rumāniju. Taču stāvoklis Rietumu frontē bija tik katastrofāls, ka tālāka pretestība vairs nebija iespējama.
Džons Heitinga
Džons Gijsberts Alans Heitinga (dzimis ) ir bijušais Nīderlandes futbola aizsargs.
Novembra revolūcija
Impērijas sabrukums
3. oktobrī Vilhelms II iecēla politiski mēreno princi Bādenes Maksi par jauno kancleru. Tajā pašā dienā Hindenburgs viņu informēja par slikto stāvokli frontē. Bādenes Maksis no Hindenburga saņēma rakstisku apstiprinājumu, ka turpmāka militāra pretošanās nav iespējama. Tajā pašā dienā jaunais kanclers nosūtīja pirmo vēstuli ASV ar interesi par miera noslēgšanu.
Padišahs
Islāma monarhijas
Titula padišahs sevišķais prestižs gan islāmā, gan citur, skaidri izpaudās Osmaņu impērijas attiecībās ar kristiešu Eriopas valstīm. Laikā, kad Krievijas Impērija un Eiropas valstis Balkānos, Kaukāzā un Centrālajā Āzijā atkaroja Osmaņu impērijai teritorijas, miera līgumos ar Lielo Portu eiropiešu monarhus turku valodā sauca par padišahiem, lai uzsvērtu viņu līdzvertīgo statusu, neskatoties uz to, ka no islāma (galvenokārt sunnīti) puses Osmaņu padišahu sauca par kalifu, resp. pasaules valdnieku, nevis tikai savas valsts valdnieku.
Džons Heitinga
Karjeru sācis Ajax akademijā, iepriekš spēlējis AFC Ajax un Madrides "Atletico", līdz 2009. gadā pievienojās Everton. 2008. gadā Heitinga tika atzīts par Nīderlandes gada futbolistu.
Heitinga iepriekš pārstāvējis dažādu vecumu Nīderlandes izlases. Šobrīd viņš ir regulārs Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Tajā viņš debitēja 2003. gada aprīlī. Pārstāvējis izlasi 2006. un 2010. gada Pasaules kausu finālturnīros, kā arī 2008. un 2004. gada Eiropas čempionātos.
Novembra revolūcija
Impērijas sabrukums
Tuvojoties sakāves publiskai atzīšanai, Lūdendorfs pārliecināja Vilhelmu II, kā imperatoru un Prūsijas karali, sākt pakāpenisku demokratizāciju "no augšas", lai izvairītos no nekontrolētas boļševiku revolūcijas "no apakšas". Valsts vadība pieņēma lēmumu demokratizēt Vāciju un pieņemt ASV prezidenta Vilsona 14 punktu programmu. 13. un 16. oktobrī tika labota impērijas konstitūcija, paplašinot Reihstāga pilnvaras, nododot armiju tā pakļautībā, kā arī padarīja kancleru atbildīgu parlamentam. Vienlaikus tika veiktas izmaiņas balsošanas likumā, kas samazināja vēlēšanu ierobežojumus. Lielākajās vācu valstīs notika politiskas izmaiņas, atceļot šķiru ierobežojumus balsošanā, izveidojot jaunas valdības ar sociāldemokrātiem. Šādi Vācija centās pārliecināt Vilsonu, ka ir kļuvusi par demokrātisku, konstitucionālu monarhiju. Darba devēju un arodbiedrību sarunās apstiprināja 8 stundu darbadienu, kolektīvo darba līgumu slēgšanu un strīdu kolektīvu risināšanu. 28. oktobra manifestā, ko publiskoja tikai 3. novembrī. Vilhelms II paziņoja, ka imperators kalpo tautai, taču vienlaikus viņš noraidīja aicinājumus atteikties no troņa.
17. oktobra valdības un armijas vadības sapulcē, redzot amerikāņu miera prasības un vācu armijas spējas turpināt aizsardzības kaujas, Hindenburgs un Lūdendorfs atguva pašpārliecību un vēlējās karu turpināt, cerot, ka 1919. gadā izdosies panākt labākus miera noteikumus. Kara ministrs solīja armijai 600 000 jaunus rekrūšus. Bādenes Maksis tomēr turpināja miera sarunas, 20. oktobrī atbildot amerikāņu priekšlikumiem. 24. oktobra pavēlē armijai Lūdendorfs kritizēja jaunā kanclera miera politiku un aicināja turpināt cīņu. 26. oktobrī viņam beidzot pavēlēja aiziet no visiem amatiem.
Džons Heitinga
Karjeras statistika
152||17||3||0||-||-||22||1||180||18 28||3||1||0||-||-||6||0||35||3 31||0||2||0||2||0||0||0||35||0 211||20||6||0||2||0||28||1||250||21
Novembra revolūcija
Flotes dumpis
28. oktobrī karaflote saņēma admirāļa Reinharda Šēra pavēli īstenot plānu, kas paredzēja pašnāvniecisku vācu karaflotes uzbrukumu britu flotei, lai glābtu flotes un nācijas godu. Vācu karakuģiem zemūdeņu pavadībā bija jādodas uz Lielbritāniju, jāuzbrūk britu flotes galvenajai bāzei. Citiem kuģiem bija jāiepeld Temzā un jāapšauda Londona. Uzzinot par plānoto uzbrukumu, 29. oktobrī sākās matrožu dumpji, kas pārmetās uz karaflotes bāzi Ķīlē un Vilhelmshāfeni flotes vienībām atsakoties izpildīt pavēli. 1000 matroži tika arestēti, taču tas tikai iezīmēja sākumu daudz lielākām nekārtībām Ķīlē. Revolūcija sākas 3. novembrī, kad nemieri no Vācijas ziemeļdaļas izplatījās uz citām pilsētām. 7. novembrī revolūcijas idejas sasniedza Bavārijas karalisti, kur 8. novembri Kurts Eisners pasludināja republiku, un 9. novembrī revolūcija sākās arī Berlīnē.
Džons Heitinga
Sasniegumi
Ajax
Novembra revolūcija
Sociāldemokrātu nostāja
Revolūcijas pirmajā nedēļā sociāldemokrāti joprojām izvairījās to atbalstīt, saglabājot uzticību valdībai. 24. oktobra valdības sēdē sociāldemokrāti bija gatavi atbalstīt konstitucionālu monarhiju, kurā valdītu kāds no Vilhelma II dēliem. Bādenes Maksis jau vairākas dienas bija vieglā formā aicinājis ķeizaru atteikties no troņa. Vilhelms II no Berlīnes 29. oktobra vakarā devās uz Spa, kur, saņemot ziņas par nemieriem Vācijā, plānoja izmantot armiju kārtības atjaunošanai. Tajā pašā vakarā arī sociāldemokrātu vadītājs Šeidemenis kancleru informēja par ķeizara aiziešanas nepieciešamību. 1. novembrī Vilhelms II uz ierosinājumu atkāpties atbildēja, ka tas nozīmēs monarhijas beigas visās vācu valstīs un revolucionāru haosu. 5. novembri Vilsons piekrita pamiera noslēgšanai.
Džons Heitinga
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Novembra revolūcija
Sociāldemokrātu nostāja
Tikai redzot, ka ignorējot revolūcijas prasības viņi paši riskē zaudēt varu vēl kreisākajiem Neatkarīgajiem sociāldemokrātiem, 7. novembrī sociāldemokrāti informēja Bādenes Maksi, ka pametīs valdību, ja vien 8. novembrī Vilhelms II neatteiksies no troņa. Sociāldemokrātu aiziešana nozīmētu valdības krišanu laikā, kad valstī jau bija sākusies revolūcija.
Armijas viedoklis
9. novembrī armijas štābā Spa, Beļģijā, uz sapulci sasauca 50 augstāko rangu virsniekus, no kuriem 39 paspēja ierasties. Viņiem uzdeva divus jautājumus – vai kareivji atbalstīs ķeizaru, ja tas mēģinās apspiest revolūciju Vācijā un vai kareivji ir gatavi apspiest boļševiku revolūciju Vācijā? Uz pirmo jautājumu tikai viens virsnieks atbildēja, ka kareivji sekos ķeizaram. 15 svārstījās, un 23 atbildēja, ka kareivji neatbalstīs ķeizaru kārtības ieviešanā valstī. Uz otro jautājumu 12 atbildēja, ka vispirms jāatjauno disciplīna armijā, 19 šaubījās, ka kareivji apspiedīs boļševikus un 8 atbildēja, ka uz kareivjiem nevar cerēt. Pēc tam armijas vadība informēja ķeizaru, ka armija disciplinēti atgriezīsies mājās savu virsnieku vadībā, bet tā vairs neseko ķeizaram un viņa pavēlēm. 24. stundas vēlāk Vilhelms II devās trimdā uz Nīderlandi.
Jaunā valdība
Eberts sākotnēji bija domājis izveidot Reihstāgā pārstāvēto partiju koalīciju, kurā sadarbotos sociāldemokrāti, mērenais "Centrs" un Progresīvā partija. Šai valdībai būtu ārkārtas pilnvaras līdz Satversmes sapulces ievēlēšanai, kas lemtu par valsts turpmāko politisko formu. Eberts bija visai sašutis, uzzinot, ka viņa partijas biedrs Šeidemanis jau paspējis pa Reihstāga ēkas logu proklamēt republiku, jo šādas pilnvaras viņam neviens nebija devis. Tādējādi Eberts impērijas kanclera amatā atradās tikai dažas stundas.
Eberts ātri saprata, ka iecerētais partiju koalīcijas variants nespēs atrisināt samilzušās problēmas un politisko nestabilitāti, tādēļ bija spiests mainīt savus plānus. 10. novembra agrā pēcpusdienā tika panākta vienošanās starp sociāldemokrātiem un Neatkarīgajiem sociāldemokrātiem, kuras rezultātā uz vienlīdzības principiem tika izveidota "Tautas pilnvaroto padome" (TPP). Sapulce, kas sastāvēja no 3000 steigā ievēlētiem Berlīnes strādnieku un kareivju delegātiem, atbalstīja TPP izveidi, apstiprinot to par Vācijas pagaidu valdību. Tajā pašā laikā, galēji kreisajiem radikāļiem tā arī neizdevās izveidot savu valdību.
1918. gada 10. novembrī notika Eberta-Grēnera vienošanās. Armijas vadītājs, ģenerālis Grēners izteica lojalitāti jaunajai TTP valdībai, bet pieprasīja, lai TPP neiejauktos armijas iekšējās kārtības jautājumos. Tā izveidojās sistēma, kurā armija pastāvēja autonomi no valdības.
Kara beigas
11. novembra 11.00 stājās spēkā Kompjeņas pamiers. Lai arī viena no svarīgākajām revolucionāru prasībām bija izpildīta, jautājums par turpmāko Vācijas likteni vēl nebija izlemts. 28. novembrī Vilhelms II trimdā parakstīja atteikšanos no troņa. Karu oficiāli izbeidza septiņus mēnešus vēlāk, līdz ar Versaļas līguma parakstīšanu 1919. gada 28. jūnijā.
Tā kā karš nebija sasniedzis Vācijas teritoriju, daudzi iedzīvotāji un kareivji nesaprata, kāpēc valsts ir atzīta par zaudētāju. Daudzi uzskatīja, karš zaudēts nevis tāpēc, ka armija zaudēja karu, bet tāpēc, ka to nodevuši politiķi "Novembra noziedznieki", noslēdzot pamieru. Sākās mīts par nodevīgo "naža dūrienu mugurā". Armija no frontes līnijas atgriezās organizēti, un daudzviet tika sagaidīta kā nesakauta uzvarētāja. Šo mītu jau pirmajos mēnešos pēc kara beigām pauda gan Lūdendorfs, gan Hindenburgs, tā izvairoties uzņemties atbildību par sakāvi.
Spartakieši
Krievijas boļševiku iedvesmotie kreisie radikāļi apvienojās "Spartaka savienībā", kas vēlējās ieviest sociālismu. 9. novembrī, dažas stundas pēc Šeidemaņa proklamētās republikas, Karls Lībknehts proklamēja "Vācijas brīvo sociālistisko republiku". Kreiso radikāļu aktivitātes lika sociāldemokrātiem meklēt vienošanos ar mēreniem radikāļiem, labējiem spēkiem un armiju, tādēļ "Spartaka savienība" palika bez atbalsta.
1919. gada 1. janvārī "Spartaka savienība" apvienojās ar "Brēmenes radikāļiem", izveidojot Vācijas Komunistisko partiju. 5. janvārī kreisie radikāļi uzsāka Janvāra sacelšanos, ieņemot avīžu redakcijas, un pasludinot Eberta-Šeidemaņa valdības gāšanu. Lai apspiestu šo sacelšanos, papildus armijas spēkiem valdībai izmantoja arī nesen demobilizēto kareivju brīvprātīgās vienības, kas izcēlās ar nežēlību. Rezultātā sacelšanos asiņaini apspieda. 15. janvārī nogalināja Spartakiešu vadoņus Lībknehtu un Rozu Luksemburgu. 1919. gada 19. janvārī notika Satversmes sapulces vēlēšanas.