cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spoks
Sabiedrības ticība
Dzimumu kategorijā veiktie aptauju rezultāti norāda, ka lielākoties spokiem biežāk izvēlas ticēt tieši sievietes, nevis vīrieši, kur 2013. gadā veiktā aptauja Lielbritānijā parādīja, ka no kopējiem 2286 respondentiem spoku esamībai vairāk vai mazāk bija gatavi ticēt aptuveni 62% aptaujāto sieviešu un 41% — vīriešu. Tāpat 2006. gadā veikta cita aptauja atspoguļoja to, ka aptuveni 20% aptaujāto respondentu (no kuriem 21% bija sievietes, bet 16% — vīrieši) atzīmēja, ka savas dzīves laikā bija redzējuši vismaz vienu spoku.
RAF-2203
Ražošana
RAF ražošana tika pārtraukta 1997. gada sākumā, samazinoties iepirkumiem no Krievijas, kurā RAF produkciju izkonkurēja mūsdienīgākie Gorkijas Automobiļu rūpnīcas ražotie mikroautobusi "GAZelle".
Spoks
Sabiedrības ticība
Sabiedrības kopējo aizraušanos ar spokiem nav viegli izskaidrot, taču atsevišķi pētījumi liecina, ka arī mūsdienu medijiem un izklaides industrijai ir savi nopelni tajā, kāpēc vidēji tik daudz cilvēku izvēlas ticēt ar spokiem saistītām paranormālām parādībām. Tādi televīzijas raidījumi kā, piemēram, Ghost Hunters, Ghost Adventures un Most Haunted, kas izklaides ziņā var būt ļoti interesanti un populāri, gala rezultātā var ietekmēt cilvēku apziņu ticēt spokiem un cita veida paranormālām aktivitātēm.
Spoki Latvijā
Leģenda vēsta, ka par spoku esamību varot pārliecināties Liepājā, Karostas cietumā. Tur kādā kamerā esot traģiski beiguši dzīvi vairāki cilvēki un kopš tā laika novērotas dīvainas parādības.
RAF-2203
Maršrutu taksometri
Reģionos ar zemu dzīves līmeni RAF joprojām ir populārs, Abhāzijā un Dienvidosetijā, tur joprojām šie mikroautobusi tiek izmantoti kā maršrutu taksometri.
Neatliekamās palīdzības mašīnas
Jau autobusu izveides stadijā tika plānots tos izmantot kā neatliekamās palīdzības mašīnas. Par to liecina fakts, ka pārbaudes un pieņēmēju komisijās bija arī mediķi. Medicīniska RAF-2203 modifikācija, tika apzīmēta kā RAF-22031. Reanimācijas mikroautobusus uz RAF-2203 bāzes ražoja somu uzņēmums "TAMPO" (1981—1994).
Neatliekamās palīdzības mašīna uz RAF-22038 bāzes ieguva apzīmējumu RAF-2915. Ražoja arī reanimācijas automašīnas RAF-2914, kura atšķīrās ar augstāku jumtu.
Spoks
Spoki Latvijā
Arī Jelgavas pils, kas kādreiz kalpoja par oficiālo Kurzemes hercogu rezidenci Jelgavā, ir pazīstama ar saviem atsevišķajiem spoku nostāstiem. Tiek lēsts, ka Jelgavas pilī spokojas tā saucamā Baltā dāma, kas, iespējams, varētu būt viena no bijušajām Krievijas impērijas ķeizarienēm.
RAF-2203
Citas jomas
RAF-2203 izmantoja dažādās jomās. Bāzes mikroautobusi — kā dienesta transports (milicijas, armijas u.c.), arī kā autolaboratorijas u.tml. 1980. gada olimpisko spēļu apkalpošanai RAF saražoja veselu rindu ar speciālām 2203 modifikācijām, arī elektromobiļus.
1980. gadu beigās, Gorbačova daudzbērnu ģimeņu atbalsta programmas ietvaros, RAF saražoja mazā laidienā 8 sēdvietu mikroautobusus ar luksusa apdari, un kurus varēja vadīt ar "В" kategorijas autovadītāja apliecību. Šo modifikāciju pārdeva privātpersonām.
No 1990. gadiem 2203 sāka izmantot kravu pārvadājumiem (pastam u.c.). Uz RAF-22038 bāzes, vecajā Rīgas RAF, mazos laidienos ražoja vientonnīgās kravas automašīnas RAF-33111 un RAF-3311 (ar dubulto kabīni).
Konstrukcija
RAF-2203 — vagontipa mikroautobuss. Mikroautobusa salons sastāv no divām daļām. Priekšējā atrodas šofera un viena pasažiera sēdvieta, aizmugurējā — desmit pasažieru sēdvietu. Aiz pasažieru sēdvietām atrodas bagāžas nodalījums.
Virsbūve — nesošā, vienlaidmetāla. Mikroautobusam ir četras durvis: divas no labās puses (pasažieru iekāpšanai un izkāpšanai), viena no kreisās puses (šoferim) un aizmugurējās (piekļuvei pie bagāžas nodalījuma).
RAF-2203 tika uzstādīts motors no GAZ-24. Motors atradās priekšā. Klasiskā (aizmugurējo) riteņu piedziņā. Aizmugurējais tilts arī tika ņemts no GAZ-24, bet priekšējā balstiekārta un stūres mehānisms bija oriģināli, kaut arī konstrukcijās izmantoja detaļas un balstiekārtas elementus no GAZ-24 un GAZ-21.
Iesākumā visas bremzes bija trumuļu, bet uz 22038 modifikācijas mikroautobusiem priekšējiem riteņiem tika uzstādītas disku bremzes.
Modifikācijas
(iekavās norādīti ražošanas gadi)
Plusi
Salīdzinājumā ar iepriekšējo RAF modeli (RAF-977), RAF-2203 bija plašāks mikroautobuss. Tas uzlaboja pasažieru komforta līmeni un RAF-2203 varēja pārveidot par ātrās palīdzības mašīnu: RAF-2203 bija pietiekami vietas svarīgākajām medicīnas iekārtām.
Mīnusi
Pārāk smags motors, kas novietots uz priekšējā tilta, radīja sliktu izsvarojumu (vairāk par 55 % masas bija uz priekšējo tiltu), kas veicināja priekšējās balstiekārtas bojājumus, kā arī tukša mikroautobusa sliktu vadāmību uz slidena ceļa. Virsbūvei nebija pārāk augstas kvalitātes metinājuma šuves un krāsojums, un sliktas antikorozijas īpašības. Grīda bija izlikta no saplākšņa (izņemot pēdējo maršruta taksometra 22039 versiju), kas sarežģīja ekspluatāciju.
ISO 639-1
ISO 639-1 ir pirmā daļa no Starptautiskās standartizācijas organizācijas ISO 639 valodu kodu saimes. Tas sastāv no 136 divburtu kodiem pasaules galvenajām valodām. Piemēram:
ISO 639-1 saraksts kļuva par oficiālu standartu 2002.g., kaut arī priekšlikuma formā tas pastāvēja jau vairākus gadus. Pēdējais pievienotais kods ir <tt>ht</tt>, kas piešķirts haitiešu kreolu valodai 26.02.2003. Par ISO 639-1 kodu reģistrēšanu atbild Infoterm (Starptautiskais terminiloģijas informācijas centrs).
Jauni ISO 639-1 kodi netiek piešķirti valodām, kurām ir ISO 639-2 kods, tā kā sistēmā, kas izmanto ISO 639-1 un ISO 639-2 kodus ar primāriem ISO 639-1 kodiem, var nemainīt eksistējošo kodējumu.
Ja ISO 639-2 kods ir piešķirts valodu grupai, tā var arī nebūt kodēta ISO 639-1 standartā.
Dailes teātris
Dailes teātris ir dibināts profesionāls latviešu teātris. Pirmā teātra mājvieta bija Rīgas latviešu amatnieku palīdzības biedrības nams Lāčplēša (toreiz Romanova) ielā 25, kur šobrīd atrodas Jaunais Rīgas teātris. Sākotnēji bija vēlme dibināt Raiņa tautas namu, kurā notiktu publiski priekšlasījumi un dažādi izglītojoši pasākumi, taču iecere par teātra sekcijas dibināšanu vērsās plašumā un nolēma dibināt teātri, domu par tautskolu atstājot vēlākiem laikiem.
Vēsture
Teātra galvenais režisors no tā dibināšanas 1920. gadā līdz 1964. gadam bija Eduards Smiļģis. Dailes teātra stilistika vienmēr ir bijusi atšķirīga no t.s. naturālpsiholoģiskās ievirzes teātru stilistikas. Saskaņā ar Smiļģa izvirzītajiem pamatprincipiem teātris "necenšas pēc pilnīgas ilūzijas (un aktieris nav dzīves imitators), bet, lugu uzvedot, rada mākslas īstenību, kas ir augstāka par dzīves īstenību." Visās Smiļģa izrādēs strāvoja sakāpināta tēlu emocionalitāte, kas ietverta spilgtā, izkoptā formā. Pirmie Smiļģa palīgi, tā sauktie konsultanti — kustību konsultante Felicita Ertnere, scenogrāfs Jānis Muncis, muzikālās daļas vadītājs Burhards Sosārs.
Dailes teātra pirmā izrāde bija Raiņa lugas "Indulis un Ārija" iestudējums, kas vienlaikus bija Smiļģa pirmā režija. Teātra pirmais darbības gads bija grūts materiālajā ziņā, jo viss balstījās tikai uz darbinieku entuziasmu, taču pamazām tika iegūti līdzekļi, veikti remonti un teātris guva skatītāju atzinību. Eduards Smiļģis repertuāram izvēlējās gan vērienīgus latviešu autoru — Raiņa, Aspazijas, Annas Brigaderes, Andreja Upīša u.c. darbus, gan pasaules klasiku — Viljama Šekspīra, Frīdriha Šillera, Karlo Goldoni lugas, kā arī tālaika Eiropas jaunākās paaudzes dramaturgu lugas vai prozas dramatizējumus. Galvenās vīriešu lomas bieži spēlēja pats Smiļģis, viņam līdzās bija Gustavs Žibalts, Rūdolfs Kreicums, Arveds Mihelsons, Kārlis Pabriks, Emīls Mačs, Augusts Mitrēvics, Kārlis Veics u.c.; aktrises — Emīlija Viesture, Lilita Bērziņa, Elvīra Bramberga, Austra Baldone, Lilija Žvīgule u.c. 1926. gadā teātri papildināja Dailes teātra dramatiskos kursus (vēlāk sauktus par Dailes teātra I studiju) absolvējušie jaunie aktieri, to starpā — Artūrs Filipsons, Alberts Miķelsons, Benita Ozoliņa.
Lāčplēša ielā 25 teātris veiksmīgi darbojās gandrīz 60 gadus. Kopš 1977. gada teātris atrodas Brīvības ielā 75, ēkā, kuru projektējis arhitektu kolektīvs ar latviešu arhitekti Martu Staņu priekšgalā. Latvijas PSR laikos teātra nosaukums bija J. Raiņa Latvijas PSR Valsts Akadēmiskais Dailes teātris.
Eduarda Smiļģa laika teātris iekļauts Latvijas kultūras kanonā, bet kanona arhitektūras un dizaina sadaļā iekļauta arī teātra ēka.
1122. gads
1122. gads (MCXXII) bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
338. mikroautobusu maršruts (Rīga)
338. ekspresbusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta minibusu maršruts, kas kursēja no Pļavniekiiem līdz Imantai.
Kopš 2013. gada 17. augusta šo maršrutu apkalpo "Rīgas satiksme" apakšuzņēmējs PS "Rīgas mikroautobusu satiksme" (RMS), pirms tam to darīja privātais pārvādātājs SIA "VAS SV". 2016. gada 12. maijā maršruts tika apvienots ar 208. minibusu maršrutu un sāka kursēt no Imantas līdz Pļavniekiem, pirms tam maršruts kursēja no Imantas līdz Maršruta taksometru stacijai Rīgas centrā. No 2018. gada 7. maijā kļuvis par 338. ekspresbusu maršrutu, kurā nedarbojās Rīgas domes piešķirtās atlaides.
Zemās pasažieru plūsmas dēļ no 2021. gada 15. novembra maršruts "īslaicīgi" tika slēgts. RMS maksātnespējas procesa uzsākšana 2022. gada septembrī slēdza maršrutu pavisam.
Maršruts
Pļavnieki — Imanta kursēja pa šādām ielām: A. Saharova ielu, A. Deglava ielu, Tallinas ielu, A.Čaka ielu, Marijas ielu,13. janvāra ielu, 11. novembra krastmalu, Akmens tiltu, Uzvaras bulvāri, Bāriņu ielu, Nometņu ielu, Lapu ielu, Melnsila ielu, Vīlipa ielu, Dzirciema ielu, Slokas ielu un Kurzemes prospektu.
Imanta — Pļavnieki kursēja pa šādām ielām: Kurzemes prospektu, Slokas ielu, Dzirciema ielu, Vīlipa ielu, Melnsila ielu, Lapu ielu, Nometņu ielu, Bāriņu ielu, Uzvaras bulvāri, Akmens tiltu, 11. novembra krastmalu, 13. janvāra ielu, Satekles ielu, E. Birznieka-Upīša ielu, Lāčplēša ielu, Avotu ielu, A. Deglava ielu, A. Saharova ielu, Lubānas ielu un A. Saharova ielu.
Pieturvietas
338. ekspresbusa maršrutā pavisam kopā bija 78 pieturas. Virzienā Imanta — Pļavnieki bija 40 pieturas, bet virzienā Pļavnieki — Imanta bija 38 pieturas.
English
English var būt:
Dienās, kad lidlauks pārāk tāls
Dienās, kad lidlauks pārāk tāls ir latviešu grupas Prāta Vētra 2003. gadā izdotais studijas albums, kurā iekļautas 12 dziesmas. Puse no dziesmām ir latviešu valodā, bet otra puse — angļu valodā. Albuma ieraksts tika veikts Vācijā un Dānijā. Albumā iekļautas tādas populāras dziesmas kā Plaukstas lieluma pavasaris, Colder un Es gribu. Dziesmā Reality Show piedalījās arī dziedātāja Linda Leen. Paralēli šim albumam tika ierakstīta un vēlāk arī izdota tā angliskā versija "A Day Before Tomorrow".
Graždanskaja oborona
Graždanskaja oborona ir Krievijas pankgrupa, ko 1984. gadā dibināja Jegors Ļetovs.
Vēsture
1984. gadā Ļetovs dibināja grupu Graždanskaja oborona, un līdz savai nāvei viņš bija tās līderis un vienīgais patstāvīgais dalībnieks. Līdz 2007. gadam grupa izdeva vismaz 44 albumus, un beidzamais studijas ieraksts bija 2007. gadā izdotais Зачем снятся сны. Šā gada sākumā Ļetovs pavēstīja, ka pēdējais albums paņēmis visu, un tā kā viņa princips ir neatkārtoties, iespējams, jaunu albumu vairs nebūs.
Transhumānisms
Transhumānisms ir filozofiska kustība, kuras pamatā ir pieņēmums, ka cilvēks nav pēdējais evolūcijas posms un tas var pilnveidoties līdz pat bezgalībai. Viena no galvenajām tās idejām ir tā, ka cilvēks var attīstīties, pateicoties labumiem, ko sniedz zinātniskie un tehnoloģiskie atklājumi, tādā veidā uzlabojot savas garīgās un fiziskās spējas.
Guldhjälmen
Guldhjälmen (jeb Zelta ķivere) ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas vērtīgākajam Zviedrijas hokeja līgas spēlētājam. Balsojumā par līgas vērtīgāko spēlētāju piedalās līgā spēlējošie hokejisti. Balva tiek pasniegta kopš 1986. gada.
The Monster Show
The Monster Show ir 2005. gadā izdots grupas Lordi albums. Tas ir viņu iepriekšējo albumu Get Heavy un The Monsterician Dream apvienojums, kas paredzēts pārdošanai Apvienotajā Karalistē. Albumam pievienots DVD ar trīs grupas mūzikas klipiem.
Krustpils—Jēkabpils tilts
Krustpils—Jēkabpils tilts bija tilts pār Daugavu, kas savienoja Jēkabpils un Krustpils pilsētas. Tilts eksistēja no tā atklāšanas dienas 1936. gada 16. novembrī līdz tā uzspridzināšanai 1944. gada 7.—8. augustā. Tas atradās līdzās pašreizējam Jēkabpils tiltam. Līdz 1970. gadu beigām bija saglabājušies pāris tilts balsti. Krustpils—Jēkabpils tilts efektīvi risināja abu pilsētu satiksmes problēmas. Tas bija nozīmīgs lauksaimniekiem, jo viņu lauksaimniecības ražojumiem tirgus kļuva plašāks, kā arī no plašiem novadiem cukurbietes varēja nogādāt Krustpils cukurfabrikā. Tilts pavēra plašākas iespējas autobusu satiksmei, kas paplašināja autobusu līnijas un padarīja tās par ērtām un samērā lētām.
Vēsture
Tilta būvniecība bija jau ieplānota pēc 1901. gada, kad tika sākta Maskavas—Ventspils—Ribinskas dzelzceļa izbūve. Jēkabpilieši, vēlēdamies ekonomisku uzplaukumu, vēlējās būvēt tiltu pāri Daugavai pretī Jēkabmiestam, lai dzelzceļš šeit varētu šķērsot upi, bet šī iecere tad neīstenojās, jo projektētāji bija prasījuši "kukuli", kura summa toreiz izrādījusies nesamaksājama. Tāpēc inženieri, spītējot pilsētas galvu skopumam, ieplānoja dzelzceļa tiltu citā vietā, pie Zeļķiem. Tāpēc jēkabpiliešiem, lai nokļūtu uz Krustpili un tālāk uz vilcienu (1904. gadā ar vilcienu jau varēja aizbraukt no Krustpils uz Jelgavu), nācās Daugavu šķērsot ar laivu, pārceltuvi vai ziemas sezonā pa ledusceļu.
Starpkaru periodā abus Daugavas krastus vasarā savienoja kravu pārceltuve un pasažieru kuģītis "Gulbis", kas kursēja no agra rīta līdz pusnaktij. Tomēr pavasara palu un rudens vižņu laikā abas pilsētas bija pilnīgi šķirtas un jēkabpilieši nevarēja nokļūt dzelzceļa stacijā. Jau no 1922. gada vietējās pašvaldības rosina tilta būves ideju, taču līdz konkrētai valdības rīcībai paiet pieci gadi, kad izpētes darbi tiek uzticēti inženiera K. Kalta firmai.
Tilta būve
Tilts bija svarīgākā būve dzelzceļa līnijā Krustpils—Jēkabpils. Balstu būvdarbi sākās, uzsākot rakt pīlāra būvbedri Daugavas krastā Krustpils pusē. Cietos dolomīta slāņus sairdināja ar sprāgstvielām, tāpat kā vēlāk raktajām pārējām būvbedrēm. Būvējot upes pīlārus, tika pielietotas speciālas pakšu kastes ar četrkārtīgām sienām, no kurām būvdarbu laikā izsūknēja ūdeni. Balsti un pīlāri tika pārbaudīti un pieņemti, bet pārlaidumu priekšdarbi uzsākti. Anglijā izgatavotās konstrukcijas pa jauno dzelzceļa līniju piegādāja līdz Daugavai, turklāt lielāko upes pārlaidumu montāžu veica uz īpašām peldošām sastatnēm. Pārlaidumu kniedēšanu beidza.
Par Jēkabpils—Krustpils tilta būvi, kas ir Dzelzceļu virsvaldes viens no nozīmīgākajiem pēdējā laika darbiem, kura mērķis ir pacelt plaša novada labklājību, var lasīt laikraksta "Jēkabpils ziņas" ziņās 1936. gada aprīlī: "Tilta fermu būves darbi ir izdoti uz kredīta kādai angļu firmai. Kopsummā šie darbi izmaksās 600 000 latu. Patlaban dzelzceļu virsvaldes inženieri Anglijā pārbauda fermu galvenās daļas. Tilta fermas montēs pie mums un uz balstiem tās paredzams novietot jau līdz rudenim. Jēkabpils pusē jānobeidz uzbēruma ierīkošanu un nostiprināšanu. Jāizbūvē tunelis-caurbrauktuve Jēkabpilī, Krasta ielā (tagad Pļaviņu iela) un viadukts Parka ielas un dzelzceļa līnijas krustojumā. Tāpat viadukts jāierīko pār Vidzemes ielu Krustpilī. Visi šie darbi kopsummā izmaksās ap 376 000 latu. Paredzēts starp Krustpili un Jēkabpili uzbūvēt arī platsliežu ceļu un līdz ar to ierīkot un uzstādīt arī visus kustībai nepieciešamos signālus, barjeras, telefona un telegrāfa līnijas. Šie darbi kopsummā izmaksās ap 90 000 latu."
Laikrakstā minētie veicamie darbi tika izpildīti. Tilta klājums dalījās piecās joslās. Vidū atradās dzelzceļa līnija (sākotnēji paredzētās 600 mm šaursliežu līnijas vietā tika uzbūvēta 1524 mm platsliežu līnija), kas savienoja Krustpils un Jēkabpils stacijas, lai varētu lēti un ērti transportēt preču sūtījumus starp Rīgu un lauku pagastiem, kā arī rudeņos bietes uz cukurfabriku. Abās pusēs sliedēm atradās braucamās daļas, kas bija paredzētas pajūgiem un automobiļiem. Tās bija pietiekami platas, taču drošības apsvērumu dēļ vilciena pārvietošanās laikā braucamās daļas tika slēgtas. Gar abām tilta malām atradās gājēju ietves.
Tilta atklāšana
Daugavas tilta svinīga atklāšana notika 1936. gada 16. novembrī. Uz svinībām ar speciālu vilcienu Krustpils stacijā ieradās Valsts prezidents Kārlis Ulmanis ar ministru un deputātu plejādi, kuru vidū ir minami satiksmes ministrs Bernhards Einbergs, finanšu ministrs Ludvigs Ēķis, tautas labklājības ministrs Vladislavs Rubulis, valsts kontrolieris J. Kaminskis, Lielbritānijas sūtnis Latvijā, Latvijas dzelzceļa galvenais direktors Kārlis Bļodnieks, ka arī citi augstākie valsts ierēdņi, tilta būvfirmu un preses pārstāvji. Vilcienu no Krustpils stacijas pa jauno savienojuma līniju padeva līdz tiltam, kas bija greznots ar valsts karogiem un zaļumu vītnēm. Abos tilta galos tika uzcelti grezni goda vārti.
Tiltu atklājot, Krustpils pusē uz atbalsta staba tika novietota plāksne ar uzrakstu:
Tilta sagraušana
Otrā pasaules kara sākumā, 1941. gada 28. jūnijā sarkanarmieši tiltu uzspridzina, taču neveiksmīgi, jo Daugavā iegāzās tikai vidējā dzelzs ferma, ko vācieši drīz vien atjaunoja. Liktenīgs tiltam kļūst 1944. gada 7. un 8. augusts, kad, atkāpjoties uz Jēkabpili, vācu sapieri uzspridzina tiltu. Neskarts palika vienlaicīgi ar tiltu būvētais tunelis-caurbrauktuve, kas ir saglabājies līdz mūsdienām.
Gīlāna
Gīlāna (fa; Gīlān) ir viens no Irānas ostāniem. Tas atrodas pie Kaspijas jūras uz rietumiem no Māzenderānas provinces, uz austrumiem no Ardabīlas provinces un uz ziemeļiem no Zandžānas un Kazvīnas provincēm. Lielākās pilsētas ir Rešta (679 995; ostāna centrs), Bandareanzalī (118 564) un Lāhīdžāna (101 073).
Vēsture
1920. gada maijā ar Padomju Krievijas kara flotes palīdzību varu Gīlānā pārņēma pret Persijas valdību vērstās sacelšanās dalībnieki Mirzas Kučekhana vadībā, kas 5. jūnijā pasludināja Gīlānas Republikas izveidi ar Reštu kā galvaspilsētu. 1920. gada augustā Gīlānas armija neveiksmīgi mēģināja ieņemt Zandžānas provinci.
Krievijas PFSR valdība 1920. gada 20. septembrī nolēma samazināt militāro intervenci un sākt pārrunas ar Persijas valdību, kas beidzās ar 26. februāra līgumu par pakāpenisku padomju karaspēka izvešanu no Gīlgānas. 1921. gada 5. jūnijā Gīlānas Republiku pārdēvēja par Persijas Padomju Sociālistisko Republiku un tās armiju par Persijas Sarkano armiju. 1921. gada 29. septembrī Kučekhans veica apvērsumu un pārdēvēja to atkal par Gīlānas Republiku. Pēc neilga pilsoņu kara 2. novembrī varu Gīlgānā pārņēma Persijas valdības armija.
Gremošanas orgānu sistēma
Gremošanas orgānu sistēma (Sistema digestorium) ir orgānu sistēma, kuras galvenā funkcija ir saistīta ar organismam nepieciešamo barības vielu uzņemšanu, bet atsevišķām tās daļām ir arī citas funkcijas. Gremošanas sistēmas orgāni atrodas galvā, kaklā, krūšu dobumā, vēdera dobumā un iegurnī. Šie orgāni atrodas cits aiz cita šādā kārtībā:
Gremošanas sistēmai arī ir pieskaitāmi dziedzeri:
Barība gremošanas traktā tiek pārveidota gan fizikāli (sasmalcināta, saberzta, sašķīdināta) gan ķīmiski (ar siekalām, kuņģa sulu, aizkuņģa dziedzera sulu un zarnu sulu). Ar šo sulu fermentiem uzturvielas tiek sašķeltas līdz uzbūves sastāvdaļām - monomēriem.
Vielu un enerģijas maiņa
Vielmaiņas (metabolisma) reakcijas:
Olbaltumvielu maiņa
Tripsīns un pepsīns sašķeļ olbaltumvielas līdz aminoskābēm. Asinis tās nogādā šūnās.
Ogļhidrātu maiņa
Amilāze sašķeļ ogļhidrātus līdz glikozei. Asinis nogādā glikozi šūnās.
Tauku maiņa
Lipāze šķeļ taukus līdz taukskābei un glicerīnam. Limfa un asinis tos nogādā šūnās.
1350. gads
1350. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Valodas kods
Par valodas kodu sauc valodai vai valodu grupai piešķirtu numerisku vai burtu identifikatoru. Parasti lieto ISO 639 kodus, respektīvi ISO 639-1, ISO 639-2 un speciālos gadījumos arī ISO 639-3. Interneta standartos parasti lieto IETF valodu tagus, kas ņemti no ISO 639.
Agrāk parasti lietoja vecos SIL kodus, bet šobrīd tie ir novecojuši, jo SIL lieto ISO 639-3.
Piemēram, franču valodai ir ISO 639-1 kods, ISO 639-2/T un ISO 639-3 kods   un in ISO 639-2/B kods  , kā arī vecais SIL kods.
Rauda (nozīmju atdalīšana)
Rauda var būt:
Haile Gebreselasie
Haile Gebraselasie ir etiopiešu vieglatlēts, garo distanču skrējējs. Četrkārtējs pasaules čempions un divkārtējs olimpiskais čempions 10 000 m distancē, četrkārtējs pasaules čempions telpās 1500 m un 3000 m distancē. Labojis 27 pasaules rekordus. Pēc 2004. gada vasaras olimpiskajām spēlēm beidzis startus stadionu sacensībās un pievērsies tikai maratonu skriešanai. 2008. gadā Berlīnes maratonā uzrādīja Pasaules rekordu maratona distancē - 2:03:59, labojot savu iepriekšējo sasniegumu par 27 sekundēm. Šis rekords noturējās nepārspēts līdz 2011. gada septembrim, kad to uzlaboja Patriks Makau.
H. Gebraselasie tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem garo distanču skrējējiem vieglatlētikas vēsturē.
A Day Before Tomorrow
"A Day Before Tomorrow" ir latviešu grupas "Prāta Vētra" 2003. gadā izdotais albums ar dziesmām angļu valodā. Albums izdots visā Eiropā, vispopulārākajām albuma dziesmām "Colder" un "A Day Before Tomorrow" uzņemti arī videoklipi, kas demonstrēti vairākās Eiropas mūzikas televīzijās. Vēlāk albums ir pārizdots arī Krievijā, kur Eiropas dziesmu sarakstam klāt pievienota arī dziesma "Выходные".
"A Day Before Tomorrow" saņēma Latvijas mūzikas ierakstu gada balvu kā labākais rokmūzikas albums, bet tā dziesma "Colder" ieguva trīs balvas (labākā rokmūzikas dziesma, video klips, radio hits).
Paralēli šim albumam ierakstīta un pirms tam arī izdota tā latviskā versija "Dienās, kad lidlauks pārāk tāls".
Valstu bez bruņotajiem spēkiem uzskaitījums
Valstu bez bruņotajiem spēkiem uzskaitījums ir uzskaitījums, kurā ir uzskaitītas visas pasaules suverēnās valstis, kurām nav savu bruņoto spēku.
Ardabīlas ostāns
Ardabīlas ostāns (fa, azb) ir Irānas ostāns, pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Ostāns atrodas valsts ziemeļos, robežojas ar Azerbaidžānu un Irānas ostāniem Austrumazerbaidžānu, Zandžānu un Gīlānu. Ostāna administratīvais centrs ir Ardabīla. Ostānu izveidoja 1993. gadā no Austrumazerbaidžānas un Gīlānas daļām. Lielākās pilsētas ir Ardabīla (529 374), Pārsābāda (93 387), Mešgīnšahra (74 109), Halhāla (39 304) un Germi (28 967).
Dub FX
Bendžamins Stenfords (en), pazīstams ar pseidonīmu Dub FX ir ielu bītbokseris. Mūziķis neizmanto mūzikas instrumentus, viņš veido mūziku ar savu balsi, sempleri un efektu pedāļus.
Mūziķis nesadarbojās ar skaņu ierakstīšanas kompānijām, viņam nav producenta, savus ierakstus tirgo MySpace vietnē, kā arī koncertu laikā.
Biogrāfija
Dub FX dzimis Melburnā austrālieša un itālietes ģimenē. 9 gadu vecumā kopā ar māti pārbraukuši uz Itāliju, bet pēc 3 gadiem atgriezies pie tēva Austrālijā.
Dziedāt sāka 14 gadu vecumā, bet 17 gados kopā ar draugiem nodibināja regejroka grupu Twitch, ko vēlāk pārsauca par Never Or Now. Šī grupa ir ierakstījusi demo albumu.
Nomierināšanas politika
Nomierināšanas politika ir politikas stils, kas vērsts uz politisku vai materiālu piekāpšanos agresīvai varai, lai izvairītos no konfliktiem. Vēsturē termins iegājis, lai raksturotu Lielbritānijas un Francijas valdību ārpolitiku attiecībā uz Vāciju un Itāliju laika posmā no 1935. līdz 1939. gadam. Vēlāk šis termins bieži lietots negatīvā nozīmē, lai vai nu attaisnotu stingru politiku (ieskaitot militāra spēka lietošanu), vai lai kritizētu nomierinošas politikas piekritējus.
Agresīvās darbības 30. gados
Uz 30. gadu sākumu Vācijas, Itālijas un Japānas militārā savienība vēl neeksistēja un katrai no šīm valstīm bija savi plāni par iebrukumiem citās zemēs vai to kontrolētās kolonijās. Galvenās militārās kampaņas bija:
Lielbritānijas politika 30. gados
Starptautiskajās attiecībās 20. gadsimta 30. gados liela nozīme bija Lielbritānijai, kuras politiku Eiropā noteica stratēģiski un ekonomiski apsvērumi — Lielbritānija bija ieinteresēta, lai Vācija būtu politiski un ekonomiski spēcīga, tādēļ tā centās saglabāt rīcības brīvību, gan veidojot attiecības ar Franciju, gan arī ar Vāciju. Tajā pat laikā britus satrauca nacistu pretenzijas un iesāktais kurss uz Vācijas militarizāciju, viņi uzskatīja, ka ir iespējams nomierināt Vāciju, kā arī relatīvi mazāk satraucošās Itāliju un Japānu, daļēji ievērojot un atbalstot šo valstu prasības un nostāju starptautiskos jautājumos.
Šīs politikas ietvaros Lielbritānijā tika ierobežota preses brīvība— valdība pārliecināja vairuma preses izdevumu redaktorus nerakstīt neko, kas varētu saniknot Hitleru. Analoģiski līdzekļi tika pielietoti arī Spānijas pilsoņu kara laikā.
Nomierināšanas politikas mērķi
Nomierināšanas politikas galvenie mērķi bija mazināt nacisma radikālismu, glābt Lielbritānijas kā pasaules lielvalsts apdraudētās pozīcijas un saglabāt mieru. Briti ar Vāciju vēlējās noslēgt vispārēju vienošanos, veicināt tās integrēšanos starptautisko attiecību sistēmā un uzlikt tai atbildību par drošību un stabilitāti Eiropā, viņi bija gatavi piekāpties daudzām Vācijas prasībām (piemēram, akceptēt mierīgā ceļā izdarītās Austrijas, Sudetu apgabala un Dancigas) sagrābšanas un atzīt tās dominējošo lomu Austrumeiropā. Briti cerēja, ka šādā veidā izdosies uzlabot Versaļas sistēmu un novērst konfliktus.
Nomierināšanas politikas cēloņi
Nomierināšanas politika kopumā atbilda britu tālaika rīcības iespējām. Vēsturnieki ir dažādi skaidrojuši šīs politikas vispārējo būtību un ievirzi — vieni to uztvēra kā miera politiku par katru cenu, kamēr citi — kā apzinātu uz karu virzītu politiku. Mūsdienās valda uzskats, ka nomierināšanas politika bija miera politika, kura neizslēdza arī kara iespējamību.
Nomierināšanas politiku plaši atbalstīja britu sabiedrība, daudzu britu vadošo politiķu skatījumā tā bija vienīgā reāli iespējamā politika 30. gados, kuras cēloņi bija vairāki:
• Lielbritānijas vēlēšanās nodrošināt mieru — jebkurš karš tai varēja kļūt bīstams un apdraudēt tās kā koloniālas lielvalsts pozīcijas un intereses pasaulē;
• vainas apziņa par Versaļas līgumu — daudzi briti uzskatīja, ka pēc Pirmā pasaules kara noslēgtie miera līgumi nebija taisnīgi attiecībā pret Vāciju;
• Leiboristu partijas galēji pacifistiskā nostāja - 1934. gadā nākamais leiboristu līderis Etlijs aicināja atteikties no valsts aizsardzības un aizvietot to ar kolektīvo Nāciju Līgas aizsardzību, un vēl 1939. gadā šī partija balsoja pret armijas iesaukuma atjaunošanu.
• Lielbritānijas relatīvais militārais vājums — pēc Pirmā pasaules kara tā jūtami samazināja savu bruņojumu. Sakarā ar straujo aviācijas attīstību, savu īpašo nozīmi 30. gados sāka zaudēt britu militārās varenības balsts — jūras karaflote. Kara gadījumā Lielbritānijai nāktos cīnīties vairākās frontēs (ar Vāciju, Itāliju un Japānu), lai aizstāvētu savas intereses dažādos pasaules reģionos;
• nepieciešamība rēķināties ar Britu Impērijas domīniju (Kanāda, Austrālija u.c.) pret karu vērsto nostāju. Metropolei bija ļoti plaši ekonomiski sakari ar Britu nācijas sadraudzībā ietilpstošajām valstīm. Uz domīnijām Lielbritānija izveda aptuveni pusi no savām eksportprecēm un plaši izmantoja domīniju un koloniju resursus.
Realizācijas neveiksme
Nomierināšanas politika bija cieši saistīta ar britu valstsvīra Nevila Čemberlena vārdu, kurš 1937. gadā kļuva par Lielbritānijas premjerministru. Viņš aktīvi iestājās par piekāpšanos Vācijas prasībām, jo uzskatīja, ka britu sabiedrība nevēlas karu, un pēc Minhenes vienošanās paziņoja, ka "atnesis mieru mūsu laikiem". Tomēr tās rezultātā sekoja jauna Vācijas agresija pret Čehoslovākiju 1939. gada martā un nu jau tika okupēta teritorija, ko pārsvarā apdzīvoja čehi, nevis vācieši.
Tas izraisīja pārmaiņas britu politikā: nomierināšanas politikai sekoja garantiju politika — briti vairs nevēlējās piekāpties Vācijai. Jau 1939. gada 31. martā Čemberlens paziņoja, ka briti ir gatavi agresijas gadījumā sniegt palīdzību Polijai. Britu garantiju politikai bija divi galvenie mērķi: nobiedēt Vāciju un iegūt par sabiedroto Padomju Savienību, taču neviens no šiem mērķiem netika sasniegts; garantiju politika izrādījās tikpat nesekmīga un Lielbritānijai nācās iestāties Otrajā pasaules karā.
Aukstā kara gadi
Pēc Vācijas un tās sabiedroto sakāves Rietumvalstis ne reizi vien attaisnoja savu piedalīšanos militāros konfliktos ar nevēlēšanos atkārtot kādreizējās kļūdas. No ASV prezidentiem Harijs Trumens nosauca to starp iemesliem iejaukties Korejas karā, Džons Kenedijs tā runāja par Kubas "karantīnu" 1962. gadā, Lindons Džonsons par "pretošanos komunismam" Indoķīnā 60. gados un Ronalds Reigans par gaisa triecienu Lībijai 1986. gadā. Tāpat Lielbritānijas premjerministrs Entonijs Īdens šādi motivēja iejaukšanos Suecas krīzē 1956. gadā un Mārgarita Tečere piesauca šīs politikas nepareizību Folklendu karā ar Argentīnu.
Lielvaru sadalītajā Austrumu un Rietumu Vācijā no abām pusēm Rietumvāciju apvainoja par šādu politiku — Austrumvācija par pārlieku iecietību pret galēji labējiem, savukārt Rietumvācijas labējie vainoja mēreni kreisās valdības piekāpībā Austrumu blokam.
XXI gadsimts
2003. gadā Džordžs V. Bušs kopā ar Toniju Blēru, citējot Čērčila brīdinājumus pret agresora nomierināšanu, pamatoja uzbrukumu Irākai, bet 2008. gadā viņš brīdināja no "nomierināšanas politikas viltus komforta" attiecībā uz Irānu.
Vairāki politiķi, to skaitā Nīderlandes parlamenta deputāti Ajāna Hirsi Ali un Gērts Vilderss, publiski kritizējuši Eiropas Savienību par tās nespēju pretstāvēt radikālajam islāmam citādi kā tikai ar piekāpšanos. Līdzīgus brīdinājumus izteikuši arī mērenā islāma piekritēji, kā Vācijas politologs Hāmeds Abdel-Samads. Par šādu pašu attieksmi pret Ķīnu lielvalstīm pretenzijas izsaka Tibetas separātisti un pret Krieviju — Ukrainas politiķi.
Ziemeļu žirafe
Ziemeļu žirafe (Giraffa camelopardalis) ir Āfrikā dzīvojošs pārnadžu (Artiodactyla) kārtas zīdītājs. Tā ir viena no četrām mūsdienās dzīvojošām žirafu ģints (Giraffa) sugām. Savvaļā mājo apmēram 4800 ziemeļu žirafes, no kurām visretāk sastopamā ir Nigērijas žirafe.
Ziemeļu žirafi parasti var novērot atklātā vai krūmu savannā, bet, ja barības resursi ir nabadzīgi, žirafes dodas barības meklējumos dziļākos un biezākos mežos. Žirafes ir ļoti iecienījušas akāciju audzes. Vairāk par žirafes anatomiju un īpatnībām var izlasīt galvenajā rakstā žirafes.
Sistemātikas izmaiņas
Saskaņā ar mūsdienu sistemātiku ziemeļu žirafei ir 3 pasugas, lai gan nesenā pagātnē tika izdalīta arī ceturtā pasuga — Rotšilda žirafe (G. c. rothschildi). Tomēr jaunāko ģenētisko pētījumu rezultātā šī pasuga tika apvienota ar Nūbijas žirafes (G. c. camelopardalis) pasugu, izdalot Rotšilda žirafi kā ekotipu.
Pica
Pica (no it — 'pīrāgs') ir cepeškrāsnī cepts ar tomātu mērci, sieru un citām piedevām klāts mīklas plācenis.
No neapoliešu virtuves šis ēdiens ir kļuvis populārs daudz kur pasaulē. Veikalus vai restorānus, kas galvenokārt gatavo un pārdod picas, sauc par picērijām.
Vēsture
Senie grieķi maizi apslacīja ar eļļu un tai virsū lika garšaugus un sieru. Senie romieši radīja "placentu" — mīklas loksni, kam virsū lika sieru un medu, un garšvielām lietoja lauru lapas. Mūsdienu pica radās Itālijā kā Neapoles plācenis ar tomātiem, un tā varēja rasties tikai pēc tam, kad 16. gadsimta vidū tomāti tika ievesti no Amerikas. 1889. gadā tai pievienoja sieru.
Latvijā
Latvijā picas ienāca 1980. gadu beigās. Viena no pirmajām picērijām Latvijā tika atvērta 1988. gadā Ādažos, ātri vien iemantojot lielu popularitāti. 1991. gadā tika atvērta pirmā picērija Rīgā — Little Johnny's, bet 1994. gadā Kanādas latviešu pavārs Elmārs Tannis dibināja picēriju "Picu Lulū", kas pirmā piedāvāja arī picu piegādi. 2001. gada decembrī Liepājā tika atvērta pirmā Čili Pizza picērija Latvijā.
Lacija
Pica Lacijā (Romas apkārtnē), kā arī daudzviet citur Itālijā, ir pieejams divos dažādos stilos:
Svētā Katrīna no Aleksandrijas
Svētā Katrīna no Aleksandrijas (gr; dzimusi apm., mirusi apm. ) bija leģendāra kristiešu mocekle un svētā, kura III gadsimta beigās — IV gadsimta sākumā esot dzīvojusi Aleksandrijā. Konkrēti fakti par viņam dzīvi ir leģendas, kuru varianti atšķiras, un kuru vēsturiskā patiesība nav noskaidrojama.
Svēto Katrīnu gleznās attēlojoši daudzi izcili mākslinieki, to vidū — Karavadžo, Korredžo, Muriljo, Rafaēls. Sv. Katrīna bijusi Kuldīgas pilsētas aizbildne.
Leģendas
Populārākajās leģendas versijās Katrīna bija Aleksandrijas pārvaldnieka Kosta meita. Viņa esot bijusi visai skaista un augsti izglītota. Pēc piedzīvotās atklāsmes kristījusies. Esot tikusies ar imperatoru Maksimīnu (Maximinus), lai pārliecinātu par kristiešu vajāšanu kļūdainību. Pēc tam, kad Katrīna pārliecinājusi imperatora sievu un daudzus skolotus cilvēkus pievērsties kristietībai, tikusi ieslodzīta. Tikusi sodīta ar nāvi uz moku rata, tomēr tas brīnumaini saplīsis, tāpēc sodīta ar nāvi nocērtot galvu.
Pirmās leģendas par Katrīnu parādījās tikai vairākus gadsimtus pēc Katrīnas nāves. Svinamā diena ir 25. novembris, izņemot Krievu pareizticīgo baznīcu, kura to svin 24. novembrī, pamatojoties uz savulaik pieņemto Krievijas Impērijas ķeizarienes Katrīnas Lielās rīkojumu. Vairāki reliģijas pētnieki uzskata, ka leģendas par Sv. Katrīnu radušās kā pretspars stāstiem par Aleksandrijas filozofi Hipatiju.
Muižeļu dzimta
Muižeļu dzimta (Muischel) bija Rīgas latviešu dzimta, kas kļuva turīga Rīgas vietniecības laikā (1783–1796), galvenokārt pateicoties mastu šķirotāju amatam. Dzīvoja Pārdaugavas muižiņās Zundā, bija Rīgas brāļu draudzes locekļi.
Kopš 17. gadsimta viņi bija pārcēlāji, transportstrādnieki, ozolkoka un mastu šķirotāji. 1780. gados Muižeļiem piederēja arī krogi. 18. gadsimta sākumā Muižeļiem Pārdaugavā piederēja trīs, bet gadsimta beigās deviņi zemes gabali. 18. gadsimta otrajā pusē Muižeļi nodarbojās ar kuģu būvei paredzēto kokmateriālu šķirošanu, un par darbu viņi uzņēmās atbildību kā piegādātāju, tā pircēju priekšā. Tie bija turīgi, labi atalgoti amata meistari, ar plašu pazīšanos kā Rīgas, tā arī iebraukušo angļu, holandiešu u.c. tirgotāju un to pārstāvju vidū.
Napoleona karu izraisītās blokādes un 1812. gada kara laikā Muižeļu bizness smagi cieta. Krievijas impērija pievienojās kontinentālajai blokādei pēc Tilzītes miera noslēgšanas 1807. gadā, un tā ilga līdz 1812. gadam. Pēc 1812. gada Muižeļa nams par 3000 sudraba rubļiem tika nodots Albrehta Muižeļa palīga, mastu šķirotāja Jāņa Mestera meitai Juliānai Frederikai, jo viņas mantojuma tiesa bija ieguldīta Muižeļa uzņēmumos. Juliāna bija precējusies ar Vidzemes guberņas civilgubernatora sekretāru J. fon Meijeru. Pēc Meijera nāves nams 1841. gadā pārgāja Rīgas tirgotāja A.M. Gorohova īpašumā.
Hailendas ponijs
Hailendas ponijs ir poniju šķirne, kas dzīvo Skotijas Hailendas reģionā un Rietumu salās. Tas ir vislielākais no 9 poniju šķmirnēm Britu salās. Ir teiciens, ka Hailendas ponija šķirne ir tik veca, ka neviens neatceras, cik veca. Ir zināms, ka Hailendas ponijs Skotijas salās dzīvoja jau 8 gadsimtā pirms mūsu ēras. Nav zināms, vai ponijus kāds ir atvedis uz salām, vai tie ir pēcteči primitīvajiem savvaļas zirgiem, kas Britu salās dzīvoja pirms 10 000 gadiem. Hailendas ponijam joprojām ir visas primitīvā zirga pazīmes: peļu taka un zebras lāsumi uz kājām. 16. gadsimtā šķirne tika uzlabota ar tā laika populāro šķirni - franču peršerona zirgu, 19. gadsimtā šķirne tika jaukta ar arābu zirgu un klaidesdeila zirgu. Hailendas ponijs ir viena no retajām šķirnēm, kurai Lielbritānijā mūsdienās netiek veikts nopietns selekcijas darbs, zirgi tiek krustoti diezgan brīvi.
Izskats un raksturs
Hailendas poniji ir ļoti spēcīgi, un tam ir izteikti pakļāvīgs raksturs. Kādreiz to lietoja kā darba zirgu lauksaimniecības darbiem un meža darbiem. Hailendas ponijs var nest nastas, kas ir 114 kg smagas. Mūsdienās tas tiek izmantots kā hobija jājamzirgs vai sporta zirgs. Tie ir labi piemēroti konkūram.
Hailendas ponijam izšķir divus tipus; lielāks un masīvāks, kas dzīvo kontinentā, un smalkāks, mazāks, kas dzīvo salās. Abi tipi ir labi piemērojušies Skotijas bargajam un mainīgajam klimatam. Ziemā tam uzaug biezs, dubults kažoks, ar siltu pavilnu un pret nokrišņiem izturīgu akotspalvu. Hailendas ponijs visbiežāk sastopams pāta krāsas visās iespējamās variācijās, gan pelēkā, gan rudi un bēri pātos toņos ar primitīvajām pazīmēm. Rama salā Hailendas poniji dzīvo savvaļā, un salas populācijai pāta krāsa ir valdošā. Hailendas poniji mēdz būt arī bēri, sirmi, melni un tumši palsi - tumši rudi zirgi ar gaišām krēpēm un asti. Ponijam drīkst būt tikai neliela balta zvaigznīte pierē, bet cita veida baltas zīmes netiek akceptētas. Poniju šovos nedrīkst piedalīties ar Hailendas poniju, kuram uz galvas būtu balta zīme, kas ir lielāka par zvaigznīti, vai tam būtu baltas zīmes uz kājām, vai balti nagi.
Valūta
Valūta (no it — ‘vērtība’) ir maiņas līdzeklis, lai veicinātu preču un pakalpojumu tirdzniecību. Visbiežāk izmantotā valūta ir nauda, bet, piemēram, mazāk attīstītās sabiedrībās vai ekonomisko krīžu laikā par valūtu var kalpot arī citas tajā brīdī vērtīgas lietas, piemēram, mājlopi, tabaka un citas lietas. Ar jēdzienu "valūta" saprot tieši maiņas līdzekli, nevis kaut ko vērtīgu pašu par sevi.
Valūta ir galvenais valsts monetārās sistēmas elements. Parasti katrai valstij ir monopols uz tās izdotu valūtu, ko kontrolē tās centrālā banka. Būtībā tā ir katras valsts pieņemtā naudas vienība — dolārs, eiro, franks, rublis, dinārs un tā tālāk —, tādēļ nereti ar šo jēdzienu saprot tieši ārvalstu naudas vienības. Ar terminu "valūta" saprot arī vekselī uzrādīto maksājumu summu.
Latvijā nacionālā valūta bija lats, kas sīkāk dalās 100 santīmos (līdz 2013. gada 31. decembrim).
Latvijā nacionālā valūta ir eiro, kas sīkāk dalās 100 centos (no 2014 gada 1. janvāra). Eiro kļuva par Latvijas nacionālo valūtu ar brīdi, kad Latvija pievienojās Eiropas vienotajai valūtas zonai.
Elektrovilcienu maršruts Tallina—Aegvīdu—Tallina
Tallina—Aegvīdu—Tallina (et) ir piepilsētas elektrovilcienu maršruts Igaunijā, kas apkalpo Tallinas pilsētu un Harju apriņka austrumu pagastus. Maršruta kopgarums — 56,8 km.
Valūta
Nauda, naudas vienība un valūta
Būtībā nauda un naudas vienība ir šaurāki jēdzieni nekā valūta. Valūta kādā konkrētā valstī noteiktos apstākļos var būt ne tikai banknotes un monētas, bet arī citas vērtīgas lietas un preces. Piemēram, Krievijā 1990. gadu sākumā naudas funkcijas daļēji pildīja degvīns, cukurs, cigaretes un citas patēriņa preces. Savukārt naudas vienības galvenais uzdevums ir izteikt preču un pakalpojumu vērtību. Lai precīzāk to paveiktu, bieži tiek ieviestas papildvienības, piemēram, latam tie ir santīmi.
Elektrovilcienu maršruts Tallina—Aegvīdu—Tallina
Pieturas
Tallinas—Aegvīdu maršrutā ir 13 pieturas:
Heincs Guderians
Heincs Vilhelms Guderians (de, dzimis, miris ), dēvēts arī par "Ašo Heincu" (Schneller Heinz), bija Vācijas impērijas, reihsvēra, vērmahta virsnieks, ģenerālpulkvedis, stratēģis, kara teorētiķis, viens no motorizēto armijas vienību kaujas taktikas izveidotājiem.
Valūta
Valūtas tirgus
Valūtas tirgus rodas jebkur, kur viena valūta tiek apmainīta pret otru. Tas neapšaubāmi ir vislielākais pasaules tirgus, ja mēra naudas daudzumā, kas tiek tur apmainīts, jo tas sevī ietver tirdzniecību starp vislielākajām pasaules bankām, centrālajām bankā, valūtas spekulantiem, starptautiskajiem uzņēmumiem, valdībām, kā arī citiem finanšu tirgiem un institūcijām. Tirgošanās valūtas tirgos visapkārt pasaulei šobrīd ir ap 2 triljoniem ASV dolāru dienā. Individuālie spekulanti šajā tirgū šobrīd aizņem ļoti mazu daļu un var tikai piedalīties netieši — izmantojot brokerus vai bankas. Tomēr spekulācijas ar valūtas cenām var kļūt par reālu ienākumu avotu.
Heincs Guderians
Apbalvots ar 1. un 2. šķiras Dzelzs krustiem, Bruņinieka krustu ar ozollapām.
Valūta
Alternatīvā valūta
Alternatīvā jeb pircēja valūta ir termins, kuru attiecina uz jebkuru valūtu, kuru izmanto kā alternatīvo valūtu nacionālajai valūtai. Alternatīvo valūtu var radīti gan indivīdi, uzņēmumi un organizācijas, gan valsts un pašvaldības. Tāda valūta var rasties arī dabiska procesa rezultātā, kad pircēji kādu norēķinu veidu sāk izmantot biežāk nekā nacionālo valūtu. Kā viens no alternatīvās valūtas veidiem var būt arī bārtera darījumi, lai gan būtībā tā ir preču un pakalpojumu apmaiņas sistēma.
Heincs Guderians
Biogrāfija
Dzimis, Kulmā, tolaik Vācijas impērijas virsnieka ģimenē. 1913. gadā aprecējies ar Margarētu Hornu. Viņiem bija divi dēli (jaunākais, Heincs Ginters, vēlāk kļuva par bundesvēra ģenerālmajoru). 1937. gadā sarakstījis divas stratēģijai veltītas grāmatas: "Uzmanību, tanki!" (Achtung— Panzer!) un "Bruņutanku karaspēka daļas un to sadarbība ar citām ieroču šķirām". Miris Švangavā, Bavārijā.
Angel in Disguise
Angel in Disguise ir latviešu mūzikas grupas Musiqq dziesma, ar kuru tā uzvarēja 2011. gada Eirodziesmā. Dziesmas teksta un mūzikas autors ir Marats Ogļezņevs.
Heincs Guderians
Militārā karjera
1908. gadā absolvēja Mecas (Metz) karaskolu, saņēma leitnanta dienesta pakāpi un tika ieskaitīts kā apakšvirsnieks 10. jēgeru bataljonā (Jägerbatallion) Hanoverē, kura komandieris bija Heinca tēvs. 1911. gadā pabeidza papildus apmācību 3. sakaru bataljonā. 1914. gadā absolvēja Berlīnes Kara akadēmiju kā virsleitnants. 1915. gadā paaugstināts par kapteini. Pirmā pasaules kara laikā dienēja štābos frontēs pie Marnas un Verdenas, ieņemot dažādus amatus, pats kaujās nepiedalījās.
Valūta
Alternatīvā valūta
Pēdējā laikā arvien lielāku popularitāti gūst alternatīvo valūtu paveids kriptovalūtas, pirmā un populārākā no tām ir Bitcoin.
Angel in Disguise
Dziesma Eirovīzijas pusfinālā ierindojās 17. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
Heincs Guderians
Militārā karjera
1918. gadā mācījās ģenerālštāba virsnieku sagatavošanas kursos Sedan (Generalstabslehrgang Sedan), kur esot parādījis spilgtu talantu atrisināt taktiskas problēmas nestandarta situācijās. Pēc kursu pabeigšanas un spīdoši nokārtotiem gala eksāmeniem saņēma virspavēlniecības štāba virsnieka statusu un kļuva par jaunāko štāba virsnieku Vācijas armijas vēsturē. 1919. gadā tika pieņemts reihsvērā, kurā saskaņā ar Versaļas miera līgumu varēja būt tikai 100 000 militārpersonu. Komandēja dažādas autotransporta vienības, kuru pamatfunkcijas bija loģistika. 1919. gadā darbojies Dzelzsdivīzijas štābā Latvijā. 1927. gadā paaugstināts par majoru.
1929. gadā bija pieredzes apmaiņā Zviedrijā, apgūstot tanku STRV m/21 un m/21-29 (vācu tanka LK II zviedru versijas) bataljonu kaujas taktiku. Pēc tam, Rapallo līguma ietvaros, jau būdams visu reihsvēra motorizēto daļu komandieris-inspektors, kā arī taktikas pasniedzējs Kara akadēmijā, mācījās tanku karaspēka komandēšanu slepenajā vērmahta skolā "Kama" pie Kazaņas PSRS. 1931. gada februārī paaugstināts par apakšpulkvedi. 1933. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1934. gadā Ādolfs Hitlers pēc vieglo tanku Panzer I manevru apmeklējuma iecēla Guderianu par jaunveidojamās 2. tanku divizijas (ko vēlāk pārveidoja par 2. tanku armiju) komandieri un drīz paaugstināja par ģenerālmajoru. 1936. gadā paaugstināts par ģenerālleitnantu un kļuva par 16. armijas korpusa komandieri. 1941. gada ziemā paaugstināts par ģenerālpulkvedi, kļūstot par 2. tanku armijas komandieri. 1943. gada februārī kļuva par bruņutanku karaspēka virsinspektoru. 1944. gada jūlijā iecelts par sauszemes karaspēka ģenerālštāba komandieri.
Dalība Otrajā pasaules karā
1938. gadā Austrijas anšlusa laikā Guderiana vadītais korpuss īstenoja strauju reidu uz Vīni (manevra laikā 1/3 daļa tanku apstājās nesasniedzot galamērķi, kas kalpoja par iemeslu nopietnai bruņutanku un motorizēto vienību revīzijai un tehniskai modernizācijai). 1939. gadā kā 19. motorizētā korpusa komandieris piedalījās Polijas kampaņā, Sudetijas anšlusā.
1940. gadā kā 19. motorizētā korpusa (1., 2. un 10. tanku divīzijas, motorizēto kājnieku pulks "Lielvācija") komandieris piedalījās Francijas kampaņā. Te Guderians plaši pielietoja t.s. zibenskara (Blitzkrieg) taktiku, taču ne vienmēr savu darbību saskaņoja ar štābu un armijas grupas virspavēlnieku Evaldu fon Kleistu, iedzīvojoties neprognozējama un nedisciplinēta virsnieka slavā. 16. maijā, pašā kampaņas karstumā, Guderianu pat uz brīdi atcēla no korpusa komandiera posteņa par nepakļaušanos pavēlei.
Karadarbībā pret PSRS piedalījās no pirmās dienas, būdams 2. tanku armijas komandieris armijas grupas "Centrs" sastāvā Brestā. Piedalījies Minskas un Smoļenskas ieņemšanā, Kijevas katla izveidošanas manevrā. Par patvaļīgu savu tanku evakuāciju no bīstamām pozīcijām armijas grupas virspavēlnieks Ginters fon Klūge atstādināja Guderianu no tanku armijas komandiera posteņa un atvaļināja no armijas.
1943. gada februārī Guderianu atkal iesauca armijā, ieceļot par bruņutanku karaspēka virsinspektoru. Te viņam bija liela loma tanku tehniskās konstrukcijas mezglu uzlabošanā. 1944. gada jūlijā pēc 20. jūlija atentāta pret Hitleru viņu iecēla par sauszemes karaspēka ģenerālštāba komandieri, taču 1945. gada martā pēc strīda ar Hitleru Guderianu atvaļināja no armijas pavisam.
1945. gada maijā viņu arestēja ASV karavīri un aizveda uz Nirnbergu, kur viņš bija liecinieks Nirnbergas starptautiskajā kara tribunālā. PSRS viņam izvirzīja apsūdzības kara noziegumos, taču pierādījumu trūkuma dēļ tiesvedība netika uzsākta. 1946. gadā Guderianu ieslodzīja cietumā Allendorfā, pēc tam Noištatē, bet 1948. gadā atbrīvoja.
Viktors Bertholds
Viktors Bertholds (dzimis 1921. gada 16. janvārī, miris 2009. gada 28. februārī ) bija lībietis, kas nereti plašsaziņas līdzekļos nosaukts par pēdējo lībiešu kā dzimtās valodas runātāju. 2009. gada martā igauņu laikraksts "Eesti Päevaleht" par viņa nāvi ziņoja, ka miris pēdējais viņa paaudzes cilvēks, kuram lībiešu valoda bija dzimtā valoda un vienīgā dzimtā valoda. Tomēr viņš nebija pēdējais cilvēks, kam lībiešu valoda bija dzimtā valoda - lībiešu valoda tiek uzskatīta par izmirušu līdz ar Grizeldas Kristiņas nāvi.
Viktors Bertholds dzimis Vaides Žonaku mājās (tag. Kolkas pagastā), no astoņu gadu vecuma braucis jūrā, Dundagā mācījies friziera amatu, bijis arī mežsargs. Mūža nogalē dzīvojis Liepājā.
1992. gada augustā par viņa ģimeni publicēts apraksts atjaunotajā mēnešrakstā "Līvli".
Zandžānas ostāns
Zandžānas ostāns (fa Ostân-e Zanjân) irIrānas ostāns valsts ziemeļrietumos. Ostāna galvaspilsēta ir Zandžāna. Lielākās pilsētas ir Zandžāna (430 871), Abhara (99 285) un Horramdarre (55 368).
Dzirde
Dzirde ir norišu kopums, kas palīdz cilvēkiem un dzīvniekiem uztvert skaņas, jeb akustiskās svārstības. Tās rada vai nu pats ķermenis, vai kāds cits ķermenis apkārtējā vidē. Dzirde ir viena no svarīgākajām maņām. Dzirde spēj uztvert dažādu diapazonu un skaļuma skaņas. Dzirdes norisi nodrošina nervu sistēmas elementi, kurus kopā sauc par dzirdes analizatoru.