cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baltais zaķis
Izplatība
Baltais zaķis samērā bieži sastopams Eiropas ziemeļos: Skandināvijā, Polijas ziemeļu daļā un Baltijā, plaši izplatīts Krievijas Eiropas daļā, dažviet Ukrainā, Sibīrijā, Kazahijā, Aizbaikālā, areālam austrumos sasniedzot Tālos Austrumus. Sastopams arī Mongolijas ziemeļrietumos un Ķīnas ziemeļaustrumos. Izolētas populācijas dzīvo Lielbritānijā, Īrijā, Sahalīnas, Hokaido, Kuriļu salās un Alpos (Austrijā, Itālijā, Vācijā, Francijā un Šveicē) augstāk par 1300 metriem virs jūras līmeņa. Baltais zaķis ir introducēts Fēru Salās un vairākās Skotijas salās.
Latvijā
Baltais zaķis Latvijas teritorijā mājo kopš vēlā ledus laikmeta. Vietējās populācijas lielums pārsniedz 13 000 īpatņu. Lielākais blīvums ir valsts ziemeļu un ziemeļaustrumu daļā. Visticamākais, ka Latvijā sastopama nominālpasuga — Lepus timidus timidus. Baltais zaķis ir izteikts meža dzīvnieks un izvairās no atklātām vietām. Mājo dažādās mežaudzēs, kas robežojas ar augstajiem purviem vai aizaugušiem izcirtumiem. Labprātāk mājo lapu koku vai jauku koku mežos ar biezu pamežu, labi attīstītu paaugu. Vienmēr apmetas kādas ūdenstilpes tuvumā.
Izskats
Baltais zaķis ir nedaudz mazāks nekā pelēkais zaķis. To var viegli atšķirt no pelēkā zaķa pēc astes, kas baltajam zaķim ir balta visa gada garumā (pelēkajam zaķim astes virspuse ir melna). Baltais zaķis ir slaids, galva ieapaļa ar strupu purnu, ausis garas, apmēram 6–10 cm. Atšķirībā no pelēkā zaķa baltajam zaķim ausis, noliektas uz priekšu, nav garākas par galvu. Garāko ausu īpatņiem noliektas ausis sasniedz purna galu. Apmatojums garš un biezs, ar mīkstu pavilnu. Krāsa maskējoša, ar spilgti izteiktu sezonālo dimorfismu. Vasarā matojums ķermeņa virspusē ir brūns vai rūsgani pelēks, galva nedaudz tumšāka, bet sāni gaišāki nekā mugura, vēders balts. Ziemā kažoks ir balts, bet ausu galiņi ir melni gan vasarā, gan ziemā. Apmatojuma maiņa notiek divas reizes gadā - pavasarī un rudenī. Tā rit pakāpeniski un ilgst aptuveni 2,5 mēnešus. Jaunie dzīvnieki savā pirmajā ziemas kažokā ietērpjas vēlāk nekā pieaugušie, kā arī apmatojuma nomaiņa var ievilkties, ja dzīvnieks ir slims vai novārdzis. Īrijā dzīvojošajai pasugai lielākajai daļai īpatņu kažoks visu gadu saglabājas brūns. Turklāt Īrijas baltajiem zaķiem reizēm arī astes virspuse ir tumša, tad tos ir grūti atšķirt no pelēkā zaķa.
Baltā zaķa ķermeņa garums ir 43—65 cm, ieapaļās astes garums 4,3–8 cm, svars atkarībā no sezonas mainīgs, apmēram 2–6 kg. Mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi, bet tā ir vienīgā atšķirība starp dzimumiem. Kājas garas, bet pakaļkājas ievērojami garākas par priekškājām, kā arī to pēda gara. Pēdu apakšpuse (pirkstu spilventiņus ieskaitot) biezi klāta ar elastīgiem, amortizējošiem matiņiem. Turklāt pakaļkājām šis apmatojums biezāks nekā priekškājām. Pakaļkāju pēdām 4 pirksti, priekškājām 5 pirksti.
Uzvedība
Baltais zaķis ir savrupnieks un izteikts nometnieks un tam ir raksturīga piesaiste dzīves vietai. Tā teritorija ir apmēram 80—100 ha liela. Iemīļotā, nomaļā teritorijā tiek izraudzīts laukumiņš regulārai guļvietai. Vasarā pirms apgulšanās vienkārši piebradā augāju, ziemā iemīda vai izkārpa sniegā nelielu bedrīti. Baltais zaķis ir pārsvarā krēslas dzīvnieks un visaktīvākais ir uzreiz pēc saulrieta un pirms saullēkta, tomēr vairāk vai mazāk ir aktīvs arī naktī. Vienīgi riesta laikā baltais zaķis kļūst aktīvs arī dienas laikā. Baltais zaķis ir labs peldētājs. Kā visiem zaķiem tam ir ļoti laba dzirde. Oža labi darbojas tikai nelielā attālumā, bet redzes īpatnība ir vājš asums un dziļums. Līdz ar to zaķis ar grūtībām saskata nekustīgus objektus, tomēr redzei ir ļoti plašs redzeslauks. Zaķa acu novietojums ļauj, nepagriežot galvu, skatīties gan uz priekšu, gan uz aizmuguri, gan uz sāniem, gan augšup. Lai arī baltais zaķis ir savrupnieks, reizēm labās barošanās vietās sapulcējas vairāki īpatņi un retos gadījumos var novērot zaķu barus līdz 70 īpatņiem. Briesmu gadījumā baltais zaķis īsā distancē spēj skriet ātrāk kā 60 km/h.
Barība
Baltais zaķis ir izteikts augēdājs, bet tā barošanās ieradumi ir ļoti dažādi un cieši saistīti ar tā izplatīšanas reģionu. Piemēram, Skandināvijā un Baltijā baltajam zaķim raksturīga izteiktu barības sastāva sezonalitāti. Siltajā gada periodā pārtiek galvenokārt no augu zaļajām daļām, barojoties ar dažādiem lakstaugiem, stiebrzālēm, pākšaugiem, avenājiem, mellenājiem, neatsakās arī no grīšļiem, kosām, labprāt mielojas ar sēklām un augļiem, dažu sugu sēnēm. No kokaugiem vasarā barībā izmanto vienīgi kārklu jaunos dzinumus. Rudens otrajā pusē, kad zālaugi sakalst, baltais zaķis pamazām sāk arvien vairāk pāriet uz krūmu un koku smalkajiem zariņiem, tādējādi kokaugu īpatsvars barībā strauji pieaug. Ziemā, kad sasnieg sniegs, galvenā barība ir nelieli koku un krūmu zariņi, atvases un miza, lai gan, kārpot sniegu, cenšas piekļūt arī kūlai un mētrājiem. Visbiežāk tiek apgrauzti dažādi vītolu dzimtas kokaugi, arī apses, kļavas, ozoli, alkšņi, pīlādži, lazdas, krūkļi, ievas, reizēm pamielojas pat ar paegļiem. Lai uzņemtu minerālvielas, mēdz skrubināt aļņu buļļu un stirnu āžu nomestos ragus, dzīvnieku skeleta atliekas. Nelabvēlīgos apstākļos, piemēram, ilgstošu, spēcīgu lietavu laikā vai putenī mēdz gavēt. Pēc badošanās perioda raksturīga kaprofāgija - ēd savus ekskrementus. Reģionos, kuros ziemas periodā neveidojas sniega sega, piemēram, Īrijā, baltie zaķi barojas gandrīz tikai ar zālaugiem.
Vairošanās
Baltais zaķis ir poligāms un mātītei, kura ir gatava pāroties, seko vairāki tēviņi. Lai piesaistītu partneri, mātīte izkliedz saraustītus aicinājuma kliedzienus. Pāris izveidojas uz ļoti īsu laiku. Katrai pieaugušai mātītei Latvijā ik gadu ir 1—2 metieni (visbiežāk divi). Siltākos reģionos var būt līdz 4 metieniem gadā. Mātītei nākamā apaugļošanās notiek drīz pēc metiena dzimšanas. Vairošanās sezona Latvijā sākas martā, retumis februārī. Tā ilgst līdz vasaras nogalei, kad ir izauguši otrā metiena mazuļi. Grūsnības periods ilgst apmēram 46—55 dienas. Zaķēni piedzimst slēptuvē, zem kāda krūma zariem. Vasaras metienā mazuļu parasti ir vairāk nekā pavasara metienā. Visražīgākās ir 2—4 gadus vecas zaķu mātes, tām metienā dzimst 5—7 mazuļi, var būt pat 8 mazuļi. Vecākām mātītēm parasti piedzimst 4—6 pēcnācēji. Jaundzimušie ir biezi apmatoti, redzīgi, viņu svars 90—130 grami. Jau pirmajā dienā mazuļi spēj pārvietoties. Māte zīda tos tikai 1—2 reizes diennaktī. Zaķēni attīstās ātri un jau 7—9 dienu vecumā līdztekus pienam sāk ēst arī zāli. Patstāvīgi tie kļūst 3—4 nedēļu vecumā. Dzimumgatavību sasniedz 11 mēnešu vecumā. Iespējamais dzīves ilgums 5—8 gadi.
Balto zaķu dabiskie ienaidnieki ir lūši, caunas, lapsas, vilki, klaiņojoši suņi, ērgļi, vistu vanagi, lielie pūčveidīgie putni. Negatīva ietekme uz zaķu izdzīvošanu ir ziemām, kurās trūkst sniega. Zaķi mēdz iet bojā arī uz ceļiem zem automašīnu riteņiem. Daļu novārdzina infekcijas slimības un endoparazīti, no kuriem visbīstamākie ir plaušu plakantārpi un aknu trematodes. No ektoparazītiem atbrīvojas, regulāri peroties smiltīs. Cilvēku rīkotām medībām nav būtiskas ietekmes uz populāciju.
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons bija Latviešu leģiona kājnieku apmācības un papildinājumu vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 1943. gada 21. decembrī tika iekļauts 15. apmācības un papildinājumu brigādē, atjaunots Vācijā 1944. gada rudenī un atkal iekļauts 15. divīzijas sastāvā. Dienesta gaitas beidza 1945. gada maijā Dānijā, nonākot rietumu sabiedroto gūstā.
Pirmā izveidošana
1943. g. februāra beigās Rīgā ieradās vācu SS pulkvedis Hīrtess un noorganizēja Ostlandes SS-Papildinājumu komandu kā vienību latviešu leģiona brīvprātīgo pulcēšanai. Maija sākumā šo vienību pārcēla uz Cekuli, piešķīra bataljona nosaukumu un pievienoja 15. divīzijai, lai gan uzdevums bija sagatavot un nosūtīt uz fronti papildinājumus 19. divīzijas vajadzībām. Bataljona sastāvā bija trīs strēlnieku rotas, viena smagā rota un viena veselības uzlabošanas rota, to gan 30. jūlijā atdalīja un pārcēla uz Jelgavu un pakļāva 15. artilērijas pulkam.
25. septembrī arī bataljonu pārcēla uz Jelgavu, 12. novembrī papildināja vēl ar otru veselības uzlabošanas rotu un trīs speciālo uzdevumu rotām, par komandieri ieceļot kapteini Nikolaju Melceru. Bataljona galvenais uzdevums līdz 1943. gada beigām bija no slimnīcām atlaisto karavīru apzināšana līdz pilnīgas izveseļošanās brīdim.
1943. gada 21. decembrī bataljonu iekļāva plašākā 15. un 19. divīzijas rezerves vienībā - 15. apmācības un papildinājumu brigādē ar štābu Jelgavā.
Otrā izveidošana
1945. gada februāra sākumā no apmācības rotu karavīriem sastādīja trauksmes vienību 8 virsnieku un 375 instruktoru un kareivju sastāvā kapteiņa Anša Eglīša vadībā. Vienību iesaistīja kaujās pie Marienburgas, ciešot smagus zaudējumus 7. februāra kaujā, kad nāvējoši ievainoja arī tās komandieri. Trauksmes vienība krita Sarkanās armijas gūstā pie Dancigas.
Pārējās 1945. gada marta sākumā pārvietoja uz Gotenhafenu, kur tas trīs nedēļas pavadīja vilcienā; komandiera pienākumus atkal bija uzņēmies kapteinis Jansons. Īsi pirms Gotenhafenas krišanas ienaidnieka rokās bataljonu pa jūru pārcēla uz Svinemindi, no kurienes tālāk tas devās uz Dāniju. Šajā brīdī bataljona sastāvā bija 68 virsnieki un 604 instruktori un kareivji, veidojot trīs veselības rotas, darba un sardžu rotu. Bataljons 15. divīzijas cīņu pēdējā posmā bija vienīgā latviešu vienību rezerves vienība Vācijas telpā.
Līdz ar Lielvācijas kapitulāciju 15. apmācības un papildinājumu bataljons 1945. gada maijā nonāca rietumu sabiedroto gūstā.
Brandenburga-Prūsija
Brandenburga-Prūsija ir vēsturnieku izmantots nosaukums, lai apzīmētu Brandenburgas markgrāfistes un Prūsijas hercogistes personālūniju laikā no 1618. līdz 1701. gadam. Lai arī personālūnija pastāvēja līdz 1806. gadam, no 1701. gada to parasti sauc par Prūsijas karalisti.
Vēsture
Abās valstīs jau iepriekš valdīja Hoencollernu dinastijas pārstāvji. 1618. gadā, izmirstot Prūsijā valdošajam dinastijas zaram, varu tur pārņēma Hoencollernu Brandenburgas dinastijas zars. Personālūnija apvienoja vairākas savstarpēji atdalītas teritorijas, daļa no kurām atradās Svētās Romas impērijas teritorijā, bet daļa Polijas-Lietuvas ūnijas pakļautībā. Lai arī regulāro karu laikā dažādas teritorijas tiek zaudētas un iegūtas, tieši šajā laikā Brandenburga-Prūsija uzsāka ceļu uz varenību.
Brandenburga smagi cieta Trīsdesmitgadu kara laikā no 1618. līdz 1648. gadam, kura laikā markgrāfs trīs reizes mainīja karojošo pusi. Rezultātā Brandenburgas zemes izpostīja gan katoļu, gan protestantu armijas, nogalinot vismaz pusi no iedzīvotājiem un sagraujot lielākās pilsētas, bet dažviet bija zaudēti līdz pat 90% iedzīvotāju. 1645. gadā Brandenburgas kūrfirsta Georga Vilhelma meita Luīze Šarlote apprecējās ar Kurzemes hercogu Jēkabu. Ar 1648. gada Vestfālenes miera līgumu, personālūnija nedaudz paplašināja savu teritoriju. Ar 1653. gada Štetinas līgumu kopā ar Zviedriju tika sadalīta Pomerānija, zviedriem līdz 1815. gadam paturot Zviedru Pomerāniju.
1653. gadā personālūnijā tika izveidota profesionāla pastāvīgā armija, kas turpmākajās desmitgadēs ļāva gūt vairākas ievērojamas uzvaras pret zviedriem. No sākotnējiem 8000 kareivjiem tā 1688. gadā izauga līdz 30 000, kad armijas budžetam tika tērēta puse valdnieka ienākumu. Otrā Ziemeļu kara gaitā 1657. gadā Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks un Prūsijas hercogs noslēdza Brombergas līgumu par militāro sadarbību pret zviedriem, ar kuru hercogiste kļuva neatkarīga no poļu-leišu varas. Polijas vēsturē tā tiek uzskatīta par lielu poļu kļūdu, jo līgums ļāva izaugt Prūsijai, poļu turpmākajai ienaidniecei.
1679. gada Senžermēnas miera līgumā ar Francijas karalisti Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs Vilhelms I atteicās no pretenzijām uz Zviedru Pomerāniju. 1680. gadā tika iegūta Magdeburgas hercogistes teritorija. Frīdrihs Vilhelms I, kurš pats bija kalvinists, veicināja Eiropas protestantu pārcelšanos uz savām kara izpostītajām zemēm. Ar 1685. gada 29. oktobra Potsdamas ediktu viņš piedāvāja patvērumu Francijas hugenotiem, kas lielā skaitā bēga no Francijas pēc Nantes edikta atcelšanas.
Brandenburga-Prūsija būvēja jūras floti un uzsāka tirdzniecības koloniju iegūšanu, no 1685. līdz 1721. gadam kontrolējot Arguinas fortu Mauritānijas piekrastē un Gros-Frīdrihsburgu Ganas piekrastē no 1682. līdz 1720. gadam. Brandenburgas markgrāfi sasniedza kūrfirsta stāvokli, viņi bija vieni no deviņiem impērijas prinčiem-elektoriem. Saksijas elektors, kūrfirsts Augusts II Stiprais kļuva par Polijas-Lietuvas ūnijas valdnieku, bet Hannoveres dinastijas elektoriem izdevās kļūt par Lielbritānijas karaļiem. Arī viens no godkārīgā Brandenburgas-Prūsijas Frīdriha III galvenajiem mērķiem bija kļūt par karali. Tas viņam izdevās 1701. gadā, kad, izmantojot Eiropas politisko situāciju (tuvojās karš par Spānijas mantojumu), un faktu, ka Austrumprūsija neatradās Svētās Romas impērijas teritorijā, ar ķeizara Leopolda I piekrišanu viņš pasludināja sevi par Frīdrihu I, Karali Prūsijā (König in Preußen), izveidojot Prūsijas karalisti, bet vienlaikus turpinot Brandenburgas markgrāfistes legālo pastāvēšanu. 1772. gadā valdnieka titulu mainīja uz “Prūsijas karali”, bet personālūnija legāli beidza pastāvēt 1806. gadā, līdz ar Svētās Romas impērijas pastāvēšanas beigām. Brandenburgas zemes tad kļuva par Prūsijas karalistes provincēm.
Sloņima
Sloņima ir pilsēta Baltkrievijas rietumos uz dienvidaustrumiem no Grodņas pie Isas upes ietekas Ščarā. Pie pilsētas - Baltkrievijas armijas kara bāze (11. gvardes mehanizētā brigāde). Uz ziemeļaustrumiem no pilsētas atrodas Krievijas radionavigācijas sistēmas CHAYKA raidītājs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1252. gadā. Bija cīņu objekts starp Lietuvu un Kijivas Krievzemi, līdz 13. gadsimta beigās iekļāvās Lietuvas dižkunigaitijas valstī, vēlāk līdz Polijas Trešajai dalīšanai Sloņima bija Polijas-Lietuvas kopvalsts (1569-1795) sastāvā. Īpaši Sloņima uzplauka starp 1631. un 1685. gadu, kad tajā notika Lietuvas seima sēdes. 18. gadsimta beigās Sloņima bija kņaza Mihala Kazimeža Ogiņska (Michał Kazimierz Ogiński, 1729-1800) rezidence. Ar Ogiņska gādību pie Sloņimas tika izbūvēts Ogiņska kanāls, kas savienoja Nemunas un Dņepras baseinus.
Pēc Polijas dalīšanām Sloņimu iekļāva Krievijas Impērijā (1795-1915), pēc Pirmā pasaules kara - Polijas (1921-1939) sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pilsēta ietilpa Baltkrievijas PSR un Ostlandes sastāvā. Pēc kara tā atkal atradās Baltkrievijas PSR (1944-1991).
Sloņima ir viena no britu kompānijas "Marks & Spencer" dibinātāja - Mihala Marksa (Michał Marks; 1859, 1863 vai 1864 – 1907) dzimtā pilsēta.
Karogi
Karogi var būt:
Natālija Zdebska
Natālija Zdebska (uk; dzimusi Horļivkā) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (2004).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējusi Ukrainu Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kuros izcīnījusi trīs medaļas: 2000. gadā bronzu Eiropas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā, 2001. gadā bronzu Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2003. gadā sudrabu Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā uzvarējusi vai dalījusi pirmo vietu Sevastopolē (2000), Harkivā (2003), Ludmilas Rudenko memoriālā Sanktpēterburgā (2005), Kišiņevā (2005), Jeļizavetas Bikovas memoriālā Vladimirā (2006, 2007). Divas reizes izcīnījusi medaļas Ukrainas sieviešu šaha čempionātos: 2005. gadā Aluštā sudrabu un 2006. gadā Odesā bronzu.
Pārstāvējusi Ukrainas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2002. gadā Zdebskai piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 2004. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Kopš 2011. gada šaha turnīros piedalās reti.
Personīgā dzīve
2009. gadā apprecējusies ar Ukrainas šaha lielmeistaru Juriju Drozdovski.
Kazeņu iela (Jūrmala)
Kazeņu iela ir iela Jūrmalā, Valteru apkaimē. Kazeņu iela sākas krustojumā ar Riekstu ielu un beidzas krustojumā ar Olgas ielu. Kopējais ielas garums ir 270 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Kazeņu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Kazeņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Laurlapu ozols
Laurlapu ozols ir daudzgadīga dižskābaržu dzimtas suga.
Kim Possible: A Sitch in Time
Kim Possible: A Sitch in Time ir 2003. gada Disney Television Animation ASV televīzijas filma. Tā ir pirmā filma, kuras pamatā ir oriģinālais televīzijas seriāls "Kima Possibla", kas stāsta par noziedzības apkarotāju vidusskolas karsējmeiteni Kimu, kura šajā filmā cīnās ar laikā ceļojošu noziedznieku grupu. Filmu Disneja kanālam režisēja Stīvs Loters. Tas satur darbības, komēdijas un zinātniskās fantastikas elementus, un tika veidots, izmantojot gan tradicionālo animāciju, gan datoranimāciju. Titullomu ieskaņojusi Kristija Kārlsone Romano, bet Kimas palīgu Ronu ieskaņojis Vills Frīdls. 2005. gadā iznāca filma Kim Possible Movie: So the Drama, otrā filma pēc šī seriāla motīviem.
Sižets
Filma sākas ar jauna mācību gada sākumu, kas tika sabojāts, kad Rons uzzināja, ka viņš ar vecākiem pārceļas uz Norvēģiju. Tikmēr Doktors Drakens, Šīgo, Dafs Killigans un Pērtiķdūre apvienojās, lai nozagtu Laika Pērtiķi — nelielu statueti, ar kuras palīdzību var ceļot laikā. Ar sava drauga datorğēnija Veida Loada un draudzenes Monikas palīdzību, Kima seko neliešiem un nonāk uz Austrāliju, tieši tad, kad ļaundari nozoga Tempus Simia elka ķermeni un savienoja to ar agrāk nozagto galvu. Neskatoties uz Kimas centieniem, četriem ļaundariem izdevās aktivēt elku un pazust laikā.
Pētot latīņu valodu Kima saprata, ka tika nolaupīts laika elks. Negaidīti viņas istabā parādās Rufuss 3000, Rona mājdzīvnieka nākotnes versija, kas stāsta, ka Kimai ir jāaptur "Augstāko" (The Supreme One), kas nākotnē iekaroja pasauli un padarīja tās iedzīvotājus par vergiem. Tajā pašā laikā Drakens, Šīgo, Killigans un Pērtiķdūre nokļūst dienā, kad Kima pirmoreiz aizgāja uz bērnudārzu. Pārvēršotes bērnos ļaundari dodas bērnudārzā, lai ņirgātos par Kimu, Šīgo paliek uz vakts. Ļaundaru mēğinājums neizdevās, mazie Kima un Rons pieveica Drakenu, Killiganu un Pērtiķdūri, savukārt pieaugusī Kima ieradās no tagadnes un pieveica Šīgo. Ļaundariem izdevās aizbēgt.
Ļaundari dodas dienā, kad Kima devās savā pirmajā uzdevumā, kad kāds bagātnieks nejauši ieslodzīja sevi lāzera staru tīklā. Bagātnieka drošības eksperts nejauši izsauca palīgā Kimu, kas ātri tika galā ar šo uzdevumu. Pēc uzdevuma paveikšanas atnāca ļaundari, kas uzbruka Kimai. Palīgā ierodas Kima no tagadnes un kopā ar savu pagātnes versiju uzveic ļaundarus. Cīņas laikā ierodas Šīgo no nākotnes, kas mudina tagadnes Šīgo aktivēt laika elku un doties nākotnē. Šīgo tā arī dara. Pēc tam ierodas Rufuss 3000 un paziņo Kimai, ka Augstākais atkal ir aizbēdzis. Kima ir apjukusi, un Rufus 3000 atklāj, ka Augstākais nav Drakkens, bet gan Šīgo. Lai apturētu Šīgo, Kima un Rons dodas uz 20 gadiem nākotnē.
Šīgo atklāj, ka saplānoja visu no paša sākuma, kad izšķira komandu, sūtot Ronu Norvēğijā. Uzzinis, ka Šīgo dēļ bija jādzīvo Noevēğija un jāēd šis valsts riebīgais ēdiens, Rons satricinajās un pameta Drakenu pāri istabai, izraisot ķēdes reakciju, kas iznīcīnāja Šīgo pili. Laika elks arī tika iznīcīnāts. Kima, Rons, Drakens, Šīgo un citi atgriezās tagadnē, kur zaudēja atmiņas par šiem notikumiem un turpināja dzīvi ierastajā ritmā.
Sveķenes
Sveķenes (la) ir neļķu dzimtas augu ģints. Tās dabiskais izplatības areāls ir no subarktiskās Amerikas līdz Kanādas austrumiem, un no Eiropas līdz Rietumsibīrijai un Centrālāzijai.
Džonatans dos Santoss
Džonatans dos Santoss Ramiress (Jonathan dos Santos Ramírez; dzimis ) ir Meksikas futbolists, pussargs, Meksikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Liga MX kluba Club América sastāvā.
Sveķenes
Sugas
Ģintī ir klasificētas šāda sugas un dabiski sastopams hibrīds:
Džonatans dos Santoss
Viņa brālis Džovani dos Santoss arī ir futbolists, tāpat spēlē Meksikas izlasē un Losandželosas „Galaxy”.
Sasniegumi
Barcelona
Meksika
Hrants Melkumjans
Hrants Melkumjans (hy; dzimis Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2008).
Biogrāfija
Vairākkārt pārstāvējis Armēniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos, kur lielāko panākumu guvis 2006. gadā Batumi, kad kļuvis par sudraba laureātu Pasaules junioru šaha čempionāta U18 vecuma grupā. 2011. gadā Varšavā uzvarējis Eiropas individuālajā čempionātā šaha ātrspēlē.
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Erevānā (2007), Kavalā (Grieķija, 2007), Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā (2009), Dubaijā (2010), Martuni (Armēnija, 2011), Grācā (2014), Teplicē (Čehija, 2014), Benaskē (Spānija, 2014).
2013. gadā Trumsē piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā izstājies 1. kārtā. .
Sekmīgi piedalījies Rīgas starptautiskajā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open "A" turnīrā, kurā 2014. gadā uzvarējis, bet 2016. gadā ieņēmis 2. vietu.
Pārstāvējis Armēnijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā izcīnījis sudraba medaļu komandu vērtējumā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Melkumjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2008. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Bobiši
Bobiši ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
Vājpiens
Vājpiens ir krējuma ražošanas blakusprodukts, kas iegūts, no piena atdalot taukus (nokrejojot pienu). Taukus atdala no piena, to nostādinot vai centrifugējot. Vājpiens parasti satur ap 0,1% tauku.
Vēsturiski vājpienu izmantoja cūku uzbarošanai, jo vājpiens palielināja cūku ēstgribu.
Kaukāza ozols
Kaukāza ozols ir daudzgadīga dižskābaržu dzimtas suga.
Laņcutas apriņķis
Laņcutas apriņķis ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Ležajskas, Pševorskas un Žešovas apriņķiem.
Leošs Janāčeks
Leošs Janāčeks (dzimis, miris ) bija čehu komponists, mūzikas teorētiķis, folklorists un mūzikas pedagogs.
Ietekmējoties no Morāvijas tautas mūzikas, izveidoja tikai sev raksturīgo mūzikas stilu. Lielāko radošā mūža daļu pavadījis Brno. Izcilākos darbus Janāčeks radījis mūža nogalē. 1904. gadā Brno tika izrādītā viņa opera "Jenūfa" (Její pastorkyňa), kuru komponists veltīja savai mirušajai meitai. Pēc "Jenūfas" izrādes 1916. gadā Prāgā Janāčeks kļuva par starptautisku slavenību. Pēc tam radījis operas "Katja Kabanova" (Káťa Kabanová, 1921), "Lapsiņas Spicauses piedzīvojumi" (Příhody lišky Bystroušky, 1924), Simfonietu (1926), "Glagolisko mesu" (Glagolská mše, 1927). Vairāku šo darbu "mūza" bija Janāčeka mūža nogales mīlestība Kamila Šteslova.
Ben 10: Race Against Time
Ben 10: Race Against Time ir 2008. gada ASV un Kanādas kopražojuma zinātniskās fantastikas filma, kas balstīta uz animācijas seriālu "Bena 10". Filmas režisors ir Alekss Vinters. Filmā galvenās lomas attēlo Grams Filipss, Kristiens Anholts, Heilija Rema un Beta Litelforda. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā Bens cenšas neļaut aktivizēt ierīci, ar kuras palīdzību citplanētieši varēs uzbrukt Zemei.
Kerija (1976. gada filma)
"Kerija" (en) ir 1976. gada ASV šausmu filma, kuras režisors ir Braiens De Palma. Filmā galvenās lomas atveido Sisija Speiseka, Viljams Kets, Eimija Ērvinga, Nensija Allena, Džons Travolta un Paipera Lorija. Filma ir balstīta uz Stīvena Kinga tāda paša nosaukuma romāna. "Kerija" ir pirmā no vairāk nekā 100 filmu un televīzijas adaptācijām, kas ir balstītas uz publicētajiem Kinga darbiem.
Filma ir par Keriju Vaitu (Speiseka), kautrīgu 16 gadus jaunu meiteni, kura ar savām telekinēzes spējām atriebjas saviem klasesbiedriem, kuri viņu pazemo.
"Kerija" pirmizrāde notika. Filma guva plašus finansiālus un kritiskus panākumus. Tās ienākumi sasniedza 33,8 miljonus ASV dolārus pie tikai 1,8 miljonu budžeta. Filma tika nominēta divām Amerikas Kinoakadēmijas balvām: "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Speiseka) un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Lorija). "Kerija" tiek uzskatīta par vienu no labākajām Kinga darbu adaptācijām. Filma ir būtiski ietekmējusi populāro kultūru, un tiek uzskatīts, ka tā ir viena no visu laiku labākajām šausmu filmām. 2008. gadā žurnāls Empire, filmu ierindoja 86. vietā starp visu laiku labākajām filmām.
Amazon Kindle
Amazon Kindle ir elektronisko grāmatu lasāmierīču sērija, kuru izstrādā kompānija Amazon.com. Tā izmanto bezvadu savienojumu, lai ļautu lietotājiem iegādāties, lejupielādēt, pārlūkot un lasīt elektroniskās grāmatas, avīzes, žurnālus, tīmekļa žurnālus un citus digitālus izdevumus. Iekārtas aparatūru izstrādāja Amazon apakšuzņēmums Lab126. Kindle iekārtas izmanto E Ink elektroniskā papīra displeju, kurš spēj attēlot 16 pelēkos toņus, minimizē enerģijas patēriņu un simulē lasīšanu no papīra.
Laika gaitā Kindle platformai iznākušas vairākas ierīces versijas, ieskaitot galveno Kindle produktu līniju (ieviesta 2007. gadā) un Kindle DX līniju ar lielāku ekrānu (ieviesta 2009. gadā). 2011. gada septembrī parādījās pirmās iekārtas ar skārienjutīgiem ekrāniem (Kindle Touch) un planšetdators ar grāmatu lasīšanas lietotni un krāsainu displeju (Kindle Fire), kā arī zemākas cenas Kindle modelis bez fiziskas klaviatūras. Pēc 2011. gada modeļu parādīšanās iepriekšējie modeļi tika pārsaukti par Kindle Keyboard.
Amazon ir radījuši Kindle programmatūru lietošanai arī uz citām iekārtām un platformām, ieskaitot Microsoft Windows, iOS, BlackBerry, Mac OS X (10.5 un jaunāka, tikai Intel procesoriem), Android, webOS un Windows Phone 7. Amazon piedāvā arī "mākoņa" lasīšanas iespējas, ļaujot lietotājiem lasīt un iegādāties Kindle grāmatas arī no tīmekļa pārlūka.
Kindle saturu var iegādāties tiešsaistē un daļā valstu ar bezvadu savienojuma palīdzību, izmantojot standarta Wi-Fi vai Amazon 3G "Whispernet" tīklu. Whispernet ir pieejams bez nekādas mēneša maksas, lai arī var tikt piemērota maksa par periodiska un cita satura piegādi, gadījumos, kad klients atrodas ārpus savas valsts. Izmantojot pakalpojumu "Whispersync", klienti starp vairākām lasīšanas vai citām mobilajām iekārtām var sinhronizēt pēdējo lasīto vietu, grāmatzīmes un citu informāciju.
Sākotnējā Kindle
Sākotnējā Kindle atbalstīja tikai neaizsargātās Mobipocket grāmatas (MOBI, PRC), neformatēta teksta failus (TXT), Topaz formāta grāmatas (TPZ) un Amazon patentēto DRM-ierobežoto formātu (AZW).
Kindle 2 un Kindle Keyboard
Kindle 2 pievienoja atbalstu Pārnesamajam dokumentu formātam (PDF) ar 2.3 versijas programmatūras izlaidi. Iepriekšējās versijas pilnībā neatbalstīja PDF, bet Amazon piedāvāja eksperimentālu konvertēšanu uz AZW formātu, kura lielu daļu PDF failu nespēja korekti noformēt. Kindle 2 pievienoja atbalstu Audible Enhanced (AAX) formātam, bet vairs neatbalstīja Audible versijas 2 un 3.
4. paaudzes Kindle
4. paaudzes Kindle, Kindle Touch un Kindle Touch 3G spēj attēlot Kindle (AZW), TXT, PDF, neaizsargātus MOBI un PRC failus. HTML, DOC, DOCX, JPEG, GIF, PNG un BMP failus var aplūkot pēc konvertācijas. Touch un Touch 3G versijas atbalsta arī Audible (Audible Enhanced (AA,AAX)) un MP3 failus.
Austrumu Pareizticīgā baznīca
Austrumu Pareizticīgā baznīca jeb Austrumu Ortodoksā baznīca, oficiāli Ortodoksā Katoliskā baznīca, ir otra lielākā kristīgā baznīca pasaulē. Aptuvenais sekotāju skaits ir no 225 līdz 300 miljoniem. Kā viena no senākām institūcijām pasaulē, tai ir bijusi nozīmīga loma Krievijas, Austrumeiropas (tai skaitā Balkānu) un Tuvo Austrumu vēsturē. Atšķirībā no Katoļu baznīcas, tai nav adminstratīvā centra, jo tā ir vairāku autokefālu jeb patstāvīgu baznīcu sadraudzība, kurām ir attiecīgi savi patriarhi, un neviens no tiem nav uzskatāms par pārāku pār visiem citiem, kā tas ir ar pāvestu. Toties vēsturiski nozīmīga loma ir Konstantinopoles patriarham, kuru uzskata par "pirmo starp vienlīdzīgajiem".
Saskaņā ar Nīkajas ticības apliecību, Austrumu Pareizticīgā baznīca sevi uzskata par vienu, svētu, katolisku un apustulisku Baznīcu, kuru ir dibinājis Jēzus Kristus, ka tās bīskapi ir apustuļu garīgā amata pēcteči, un ka šī apustuliskā pēctecība nekad nav tikusi pārrauta Baznīcā.
Atšķirībā no Rietumu kristietības, Austrumu Pareizticīgā baznīca īpaši nelieto jēdzienu kā 'sakramenti', oficiāli tos saucot par "svētajiem noslēpumiem". Pareizticībā tiek mācīts, ka ir septiņi svētie noslēpumi: kristība, hrizmācija (iestiprināšana), euharistija, ordinācija, grēksūdze, slimnieku svaidīšana un laulība.
Galvenais dievkalpojums Austrumu Pareizticīgā baznīcā ir pazīstams kā Dievišķā Liturģija, kuras centrā ir Euharistijas konsekrācija — maizes un vīna pārtapšana par Jēzus Kristus īsto miesu un asinīm, pateicoties Svētajam Garam.
Nosaukums
Jēdziens "ortodoksija" (el, orthos — ‘taisns, pareizs’;, doxa — ‘godināšana, ticība’) ir no grieķu valodas, kura latviskais atveidojums ir 'pareizticība'. Ortodoksija kā termins ir jau sen lietots Austrumu kristietībā, lai apzīmētu to ticību, kādu turēja agrīnie kristieši. Attiecīgi tas ir kā pretstats jēdzienam "heterodoksija" (, heterodoxía), kas nozīmē — pretēja jeb aplama ticība.
Austrumu Pareizticīgas baznīcā dažkārt tiek dēvēta arī par 'Austrumu baznīcu', ko parasti lieto Lielās Shizmas kontekstā.
Šķelšanās ar katoļticīgiem
Senākie Baznīcas dokumenti liecina, ka ir bijušas trīs Baznīcas patriarhijas — Roma, Aleksandrija un Antiohija. Visas šīs patriarhijas savulaik atradās zem Romas Impērijas. Starp tām, vienīgi Roma atradās impērijas rietumu daļā, tādēļ Rietumu baznīcas ar laiku kļuva centrētas tieši uz Romas baznīcu. Ap 4. gadsimtu Romas Impērija sadalijās, izveidojot Austrumuromas un Rietumromas impērijas, kas attiecīgi izolēja Austrumu un Rietumu baznīcas no viens otra.
Ap šo laiku, Baznīcā tika sasaukts I Konstantinopoles koncils, kurā formāli tika nodefinēta pentarhija jeb piecas patriarhijas: Roma, Konstantinopole, Aleksandrija, Antiohija un Jeruzaleme. Koncilā tika arī teikts, ka "Konstantinopoles bīskapam ir goda primaritāte pēc Romas bīskapa, jo tā ir Jaunā Roma," tādējādi Konstantinopole vairs nebija vienkārši vietēja bīskapija zem cita virsvadības, bet gan augstākā patriarhija tikai pēc Romas, ko pāvests Damasijs I un citi savulaik apstrīdēja.
Tomēr no Austrumu baznīcu puses ar laiku parādijas arī sava veida kritika pret Rietumu baznīcām. Ap 6. gadsimtu Rietumu baznīcu tēvi iekļāva piebildi Nīkajas ticības apliecībā, ka Svētais Gars iziet no Tēva "un no Dēla" (la). Šādas piebildes pievienošana netika veikta ekumeniska koncila rezultātā, tādēļ šādu rīcību Austrumos noraidīja. Bez tam, ar laiku attīstījās uzskati Rietumos par Romas pāvesta primaritāti saistībā ar autoritāti, ko Konstantinopoles patriarhs noraidīja, 876. gadā to pasludinot par maldu mācību.
Šādas un daudzas citas domstarpības starp Rietumu un Austrumu baznīcām beigās noveda pie 1054. gada Lielās Shizmas, kas oficiāli sadalīja līdz tam vienoto Baznīcu divās daļās. Kopš tā laika Katoļu baznīca un Austrumu Pareizticīgā baznīca vairs nav bijusi liturģiskā sadraudzībā ar viens otru. Mēģinājumi apvienot abas baznīcas ar koncila palīdzību ir veikti vairākas reizes — gan II Lionas koncilā, gan Florences koncilā,— taču formāla apvienošanās starp abām pusēm nav izdevusies, un baznīcas ir līdz mūsdienām palikušas kā atsevišķas.
Pareizticīgā Baznīca Latvijā
Uzskata, ka kristīgā ticība mūsdienu Latvijas austrumu daļā ir pazīstama kopš vikingu laikiem 11. gadsimtā. Pirmais kristiešu misionārs Daugavas augštecē bija vikings Torvalds, kas 986. gadā Drofnas pakalnā (Polockas apkārtnē) uzcēla Jānim Kristītājam veltītu klosteri. Savukārt 1030. gadā Novgorodas kņazs Jaroslavs Ugaunijā nodibināja Jurjevas pilsētu un uzcēla tur divas austrumu atzaram piederīgas kristīgo baznīcas. No Ugaunijas kristietība izplatījās Tālavā, bet no Polockas Jersikā un Koknesē.
Pēc Lielā Shizmas 1054. gadā kristīgās baznīcas Austrumu un Rietumu daļas arvien vairāk attālinājās, bet pēc Ceturtā Krusta kara un Konstantinopoles ieņemšanas 1204. gadā to attiecības kļuva antagonistiskas. No Indriķa hronikas zināms, ka Livonijas krusta karu sākuma posmā 1209. gadā bīskapa Alberta vadībā krustnešu karaspēks ielauzās Jersikā un izlaupīja gan pilsētu, gan tās kristīgās baznīcas.
Latviešu valodā līdz mūsu dienām lieto vienus un tos pašus vārdus baznīcas un dievkalpojumu piederumu apzīmēšanai: no krievu pareizticīgās baznīcslāvu valodas aizgūti, piemēram, sekojošie vārdi: krusts, baznīca, grāmata, grēks, svētki, svece, nedēļa, zvans, zizlis, kūma, gavēt, zvanīt, klanīties u.c. Par šādu vārdu ieviešanos mūsu valodā nav ko brīnīties, jo pirmie pareizticības sludinātāji Latvijā bija krievu priesteri. Pāvests Honorijs III savā 1222. gada bullā piemin krievu garīdzniekus, kuri nākuši latviešus kristīt un turēt pie viņiem dievkalpojumus. Bet droši vien jau XIII gs. bija arī latviešu garīdznieki; par to liecina atzīme uz Jura Evaņģēlija, ko slāvu valodā pārrakstījis ap 1270. gadu Jersikas priestera latvieša dēls Juris. XIII gs. vācu krustneši iekaroja senlatviešu valstis un varas līdzekļiem visā Senlatvijā nostiprināja katolicismu, padzenot pareizticīgos garīdzniekus un likvidējot pareizticību.
XIV gs. no Rīgas maģistrāta grāmatām zināms, ka Rīgā bija pareizticīgā Sv. Nikolaja baznīca un konvents Aldaru ielas rajonā. Vēlākajos gadsimtos tās izplatība norisa Krievijas Pareizticīgās baznīcas aizgādībā. 1836. gada 14. septembrī tika nodibināts Pleskavas bīskapijas Rīgas vikariāts. 1843. gadā Pleskavas Garīgajā seminārā sāka mācīt latviešu valodā. 1847. gadā Rīgā tika atvērta pareizticīgo “Latviešu garīgā skola”. Tajā pašā gadā sākās baznīcas grāmatu tulkošana latviešu valodā. 1848. gadā bija 33 pareizticīgo latviešu draudzes. Pēc Krievijas Impērijas sabrukuma nodibinoties Latvijas Republikai, Maskavas patriarhs Tihons ar savu lēmumu Nr.1026 atzina autokefālas Latvijas Pareizticīgās baznīcas izveidošanu.
2007. gadā pareizticīgie veidoja trešo lielāko kristīgo konfesiju (117 draudzes, ap 350 tūkstoši ticīgo) Latvijā pēc luterāņiem (299 draudzes, ap 450 tūkstoši ticīgo) un katoļiem (284 draudzes, ap 430 tūkstoši ticīgo). Turklāt vecticībniekiem bija 67 draudzes ar 7635 ticīgajiem.
Kruti
Kruti ir ciems Alūksnes novada Liepnas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Liepnas, 40 km no novada centra Alūksnes un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V403.
Džons Kūpers
Džonatans Kūpers (en, dzimis ) ir Kanādas hokeja treneris. Pašlaik (2021) Kūpers ir NHL komandas Tampabejas "Lightning" galvenais treneris.
2019.—2020. gada NHL sezonā ar Tampabejas "Lightning" komandu Kūpers izcīnīja Stenlija kausu. 2017. gada Pasaules čempionātā bijis Kanādas hokeja izlases galvenais treneris.
Bodrovka
Bodrovka ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 232 km attālumā no Rīgas.
Bodrovkā dzimis Mihails Bodrovs (1937_1997), zinātnieks, filologs, dzejnieks.
Kolēģijas padomnieks
Kolēģijas padomnieks bija Krievijas Impērijas VI kategorijas civildienesta pakāpe no 1724. līdz 1917. gadam, kas atbilda pulkveža pakāpei armijā un deva tiesības uz uzrunu "Jūsu augstlabdzimtība" (Ваше Высокоблагородие).
Šīs civildienesta pakāpes ierēdņus ieskaitīja nepārmantojamas muižniecības kārtā, viņi parasti ieņēma prokuroru, valsts iestāžu nodaļu vadītāju amatus.
South Park: Tenorman's Revenge
South Park: Tenorman's Revenge ir platformu spēle datorspēle, kas balstīta uz animētās situāciju komēdijas Dienvidparks. To izstrādājis Other Ocean Interactive un izdevis Microsoft Studios, ekskluzīvi Xbox 360 konsolei. Spēlētājs var vadīt četrus komēdijas varoņus, kuru galvenais uzdevums ir uzveikt sarkanmataino armiju. Spēli var tikai lejuplādēt.
Vajadzīga soliste
"Vajadzīga soliste" ir 1984. gada Latvijas PSR mākslas filma. Filmas režisors ir Genādijs Zemels un tā uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
Viena no retajām filmām, kurā netika iepīta politika un darbaļaužu ikdiena. Padomju laika pirmās brīvības vēsmas, kad jauniešiem sāk rasties personiskais brīvais laiks, un bez mācībām un piecgades plānu pildīšanas ir parādījušās iespējas nodoties saviem hobijiem, arī mūzikai, jā, pat estrādes mūzikai.
Uz estrādes dziesmu konkursu Jūrmalā sabraukuši ansambļi no visām Baltijas republikām. Tikai vokāli instrumentālajam ansamblim "Maskas" no Igaunijas pilsētiņas Valgas nav paveicies, jo ceļā viņu mašīnu par neatļautu krāsojumu aizturējusi milicija. Kad to uzzina viņu kaimiņpilsētas Valkas draugi — ansambļa "Valkas bebri" mūziķi, tā vadītājs Janka nolemj izpalīdzēt kaimiņiem un uzstāties viņu vietā. Taču ir viens šķērslis — jau kādu laiku ansambļa soliste, Evija, ir pārcēlusies uz Rīgu. Turklāt abi jaunieši, kas bijuši pāris, ir pašķīrušies. Bez solistes nav nekādu izredžu aizstāt igauņu draugu ansambli, jo visas dziesmas rakstītas duetam, Jankam ar Eviju. Tiek organizēts plāns, tiek sarunāts mēģinājuma laiks glābšanas stacijā Saulkrastos, un Janka ar savu motociklu dodas glābt situāciju… Pa to laiku konkurss jau ir sācies. Vai viņiem izdosies?
Pediatrija
Pediatrija (, pais — ‘bērns’;, iatreía — ‘ārstēšana’) ir medicīnas nozare par bērnu un pusaudžu slimībām un to ārstēšanu. Ārstus, kas ir praktizējušies šajā nozarē, sauc par pediatriem. Pediatri novēro, vai bērns attīstās normāli un veic preventīvus pasākumus pret slimībām. Viens no šiem pasākumiem ir imūnsistēmas nostiprināšana. To parasti veic ar vakcīnu palīdzību. Pediatri stāsta arī vecākiem kā pareizi nodrošināt bērnam drošus apstākļus un par pareizu uzturu. Pediatrija ir cieši saistīta ar bērnu un pusaudžu higiēnu un pedagoģiju.
Līdz 19. gadsimtam vidēji katrs piektais bērns nomira līdz 5 gadu vecuma sasniegšanas brīdim. Visbiežāk to nāves cēloņi bija infekcijas slimības. Pēc tam, sākot attīsties pediatrijai, šis rādītājs samazinājās.
Big Sean
Šons Maikls Andersons, plašāk pazīstams kā Big Sean, ir amerikāņu reperis, mūziķis un tekstu autors. Dzimis Santamonikā, Kalifornija, ASV. Dzīvo Detroitā, Mičigana, ASV.
Biogrāfija
Big Sean piedzima Santamonikā (Kalifornija, ASV). Divu mēnešu vecumā viņš kopā ar savu māti un vecmāmiņu pārcēlās uz sešu kilometru attālo Detroitu. Viņš ir pabeidzis Detroitas Valdorfpedagoģijas skolu un Detroitas Tehnisko vidusskolu. Vidusskolas beigās viņš sadraudzējās ar WHTD- Detroitas hip-hop radio. Katru nedēļu viņš piedalījās radio veidotajās hip-hop kaujās. 2005. gadā Kanye West bija ieradies sniegt interviju radio. To uzzinājis, Big Sean devās uz radio, lai satiktu Kanye West un iedotu savus ierakstus. Sākumā Wests negribēja viņā klausīties, bet vēlāk deva iespēju viņam pierādīt savas spējas. Kanye West patika tas, ko bija dzirdējis un paņēma demo ierakstus no Big Sean. Pēc diviem gadiem Kanye West un Big Sean ierakstīja savu pirmo albumu GOOD Music.
Mongolijas ozols
Mongolijas ozols ir daudzgadīga dižskābaržu dzimtas suga.
Emilija Klārka
Emilija Klārka (en; dzimusi ) ir angļu aktrise.
Sākumā tēlojusi teātrī, televīzijā debitējusi 2009. gadā ar lomu vienā no seriāla Doctors sērijām. Screen International 2010. gadā nosauca Klārku par vienu no "Lielbritānijas nākotnes zvaigznēm". Atpazīstamību ieguvusi 2011. gadā, kad sāka filmēties seriālā "Troņu spēle". Par lomu tajā saņēmusi kritiķu atzinību, tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem.
2013. gadā debitējusi Brodvejā "Brokastis Tifānijā" iestudējumā. Filmējusies arī kino.
Mākslīgais intelekts (filma)
"Mākslīgais intelekts" (en) ir 2001. gada ASV zinātniskās fantastikas drāma, kas balstīta uz Braiena Eldisa 1969. gada īsstāstu Supertoys Last All Summer Long. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Stīvens Spīlbergs. Galvenās lomas filmā atveido Heilijs Džoels Osments, Džūds Lo, Frānsisa O'Konora, Brendans Glīsons un Viljams Hērts. Filmas pirmizrāde notika.
Deivids ir cilvēkam līdzīgs robotu puika, kurš vairāk par visu vēlas kļūt "īsts", lai atgūtu savas adoptīvās mātes mīlestību.
Filmas tapšanas vēsture
Sākotnēji filmu gatavojās uzņemt Stenlijs Kubriks, kas 1970. gados bija ieguvis tiesības izmantot Braiena Eldisa īsstāstu filmā. Tomēr filmas veidošana ilgstoši kavējās, daļēji arī tādēļ, ka Kubriks uzskatīja, ka datorgrafika vēl nebija pietiekoši attīstīta, lai izveidotu ticamu robota tēlu filmā. 1995. gadā Kubriks filmas veidošanas tiesības nodeva Stīvenam Spīlbergam. Tikai pēc Kubrika nāves 1999. gadā Spīlbergs uzsāka filmas veidošanu, balstoties uz Kubrika ieceri. Filma veltīta Kubrika piemiņai.
Roberts Ovanisjans
Roberts Ovanisjans (hy; dzimis Erevānā) ir Armēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).
Biogrāfija
Divas reizes pēc kārtas uzvarējis Armēnijas junioru šaha čempionātos U18 vecuma grupā (2008, 2009). No 2003. līdz 2011. gadam pārstāvējis Armēniju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 2011. gadā Čennai kļuvis par sudraba medaļas ieguvēju Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2009. gadā Sanktpēterburgā uzvarējis Tigrana Petrosjana memoriālā. 2011. gadā Erevānā uzvarējis Armēnijas šaha čempionātā un Džermukā bijis otrais Karena Asrjana memoriālā. 2015. gadā Rīgā starptautiskajā šaha festivālā Rīgas Tehniskās universitātes Open 2015 izcīnījis 2. vietu "A" turnīrā, bet 2018. gadā uzvarējis šajā turnīrā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 48. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Pārstāvējis Armēnijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Ovanisjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Indijas batakoplūme
Indijas batakoplūme (Flacourtia indica) ir batakoplūmju ģints suga, kas sastopama Āfrikas un Āzijas tropos un subtropos.
Kudinava
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa P42, Bērzupītes krastā.
Netālu atrodas valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Kudinavas senkapi.
Indijas batakoplūme
Apraksts
Jaunās lapiņas sarkanas vai sārtas, pēc formas ovālas, ovāli apaļas. Lapu abās pusēs izteikti 4 līdz 7 dzīslojumu pāri. Lapu garums līdz 12 cm, kātiņš — 2 cm.
Auglis lodveida, nobriedis iegūst sarkani melnu vai purpursarkanu krāsu.
Izplatība
Dabiskais Indijas batakoplūmes areāls aptver Āfrikas dienvidus un austrumus no Dienvidāfrikas Republikas un Angolas līdz Eritrejai, kā arī Nigēriju un Sjerraleoni. Āzijā suga aug Indijā.
Ieviests Savienoto Valstu rietumu piekrastē un Havaju salās, vairākās Karību jūras salās, Madagaskarā, Seišelu salās, Maurīcijā, Reinjonā, Majotā, Indonēzijā, Ķīnā, Malaizijā, Vjetnamā, Jaunkaledonijas arhipelāgā, Franču Polinēzijā.
Veģetācija
Indijas batakoplūmes visai bieži aug lapu koku un dzeloņu mežos. Sastopama arī sezonāli sausos mežos, krūmājos, ar kokiem apaugušās pļavās, bieži arī piekrastes apgabalos.
Izmantošana
Sugas augļi ir ēdami gan svaigā veidā, gan gatavoti. Tie ir izmantojami ievārījumu pagatavošanai, nobriedušus augļus bieži lieto žāvētu produktu veidā.
Indijas batakoplūmes dažviet audzē arī kā krāšņumaugus.
Ebenkoku rinda
Ebenkoku rinda jeb melnkoku rinda (Ebenales) bija segsēkļu rinda, kurā ietilpa piecas dzimtas:
Mūsdienās šī rinda vairs netiek izdalīta atsevišķi; visas tās dzimtas ir pievienotas viršu rindai.
1189. gads
1189. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Ūda
Ūda var būt:
Alžīrijas administratīvais iedalījums
Alžīrijas administratīvo iedalījumu veido 48 vilājas (wilayah; provincēs), kas sīkāk iedalās 553 distriktos (daïra; daļās). Savukārt daīras iedalās 1541 municipalitātēs (baladiyah).
Ķīnas—Indijas karš
Ķīnas-Indijas karš noritēja no 1962. gada 20. oktobra līdz 21. novembrim. Ķīna par kara sākumu uzskata 20. jūliju.
Priekšvēsture
Indijas domīnija ieguva neatkarību 1947. gadā, Ķīnas Tautas Republiku pasludināja 1949. gadā. Starp abām jaunajām valstīm izveidojās draudzīgas attiecības, jo Indija bija viena no retajām valstīm, kas Aukstajā karā centās ieturēt neitralitāti un atzina jauno Ķīnas komunistu režīmu. Attiecībām drīz sāka traucēt koloniālās ēras neskaidrās robežas un Ķīnas militārā kontrole pār Tibetu.
1914. gadā Lielbritānijas, Ķīnas un Tibetas Simlas konferencē novilkto Makmahona līniju, kas gāja pa Himalaju kalnu grēdas augstākajiem punktiem, Ķīna nekad nebija atzinusi. Šajā laikā Tibeta bija gandrīz neatkarīga no haotiskās Ķīnas Republikas, kamēr britiem bija interese palielināt savu ietekmi Tibetā. Šo gadu laikā robeža dabā nekad nebija marķēta, un Ķīna uzstāja uz robežu gar Himalaju dienvidu nogāzēm.
Dažus gadus pēc Tibetas pakļaušanas 1951. gadā, Ķīnas karaspēks ieņēma arī Aksai Činas apgabalu, ko Indija uzskatīja par savu teritoriju. Lai arī šī pustukšā kalnu teritorija indiešiem nebija stratēģiski svarīga, tās zaudēšana bija nācijas pašcieņas jautājums. Ķīnai šī līdzenuma kontrole deva iespēju izbūvēt ērtu zemes ceļu uz Tibetu. Premjers Džavāharlāls Nehru bija gatavs atteikties no Aksai Činas, ja ķīnieši atteiktos no pretenzijām uz strīdīgajām NEFA teritorijām (mūsdienu Arunāčala Pradēša). Ķīna savas pretenzijas balstīja kartēs, kas robežlīniju norādīja krietni uz dienvidiem no britu koloniālās varas 1914. gadā novilktās Makmahona līnijas. 1956. gadā Ķīna izteica gatavību atzīt Makmahona līniju, bet vienlaikus martā Aksai Činā sāka būvēt ceļu uz Tibetu. Tikai 1958. gada aprīlī Nehru nosūtīja indiešu patruļas uz šo apgabalu, lai noskaidrotu Ķīnas robežsargu posteņu atrašanās vietas. Septembrī indiešu patruļa beidzot saskārās ar ķīniešiem, kas indiešus aizturēja un iesniedza protesta notu. Indiešiem kļuva skaidrs, ka Ķīna uzskata Aksai Činas līdzenumu par savu teritoriju.
Indija zināja, ka tā nav spējīga militāri aizsargāt savas Himalaju robežas, gan kurām ķīnieši turpināja būvēt militāros ceļus. Indijas armijas spēku papildināšanu Himalajos traucēja augstkalnu klimatam piemērotu kareivju trūkums un militāro ceļu neesamība. Ķīniešu robežsargi un kareivji, vajājot tibetiešu bēgļus un dumpiniekus, bieži iegāja Indijas teritorijā, izraisot nelielas sadursmes un indiešu robežsargu arestus 1959. gada vasarā. Pirmās nopietnās militārās sadursmes notika 1959. gada 25.-26. augustā, ķīniešiem apšaudot un padzenot indiešu robežsargus no posteņa. Indijas parlamentā izcēlās asas debates, kurās Nehru apstiprināja, ka Indija aizstāvēs savas, kā arī Butānas un Sikimas robežas.