cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Svētā Anskara dzīve
Hronikas XXX nodaļa
Vita sancti Anscarii ir arī pirmais viduslaiku avots, kurā atrodama pirmās hronoloģiski datējamās ziņas par Kursu, vārdā nosaukta kāda no senajām latviešu etniskajām vienībām — kurši (Chori), sniegtas ziņas par to, ka Kursa iedalīta 5 valstīs (civitates), kā arī pieminētas divas kuršu pilsētas (urbes) — Seeburg (latviešu literatūrā parasti Jūrpils vai Ezerpils, domājams tagadējā Grobiņa) un Apulia (Apūle tagadējās Lietuvas teritorijā).
Zviedru karagājiena iemesli
"Nevar atstāt neminētu, ka pēc šīs [Hamburgas arhibīskapa svētā Anskara] aizbraukšanas tā Kunga laipnība atklājās jau minētajiem zviedriem.
Tālu no viņiem atradās kāda [nekristīta] tauta, saukta kurši (Chori), kas kādreiz bija pakļauta zviedru kundzībai, bet jau tad bija ilgs laiks pagājis, kopš viņi saceldamies uzskatīja par necienīgu tiem pakļauties.
To nu zinādami, dāņi tai laikā, kad bīskapa kungs jau bija ieradies zviedru zemē, savāca daudz kuģu un brauca uz viņu [kuršu] dzimto zemi, gribēdami iegūt viņu mantu par laupījumu, kā arī viņus pašus pakļaut sev.
Karagājiena norise
"Kad par to izdzirda iepriekš minētais ķēniņš Olafs un zviedru tauta, gribēdami iemantot slavu, ka spēj veikt to, ko dāņi nebija varējuši, un arī tāpēc, ka [kurši] arī agrāk viņiem bijuši pakļauti, viņi sapulcināja neskaitāmu karaspēku un devās uz šīm zemēm. Vispirms nepamanīti nonākuši pie kādas nostiprinātas pils viņu valstī, sauktas par Jūrpili (Seeburg), kurā atradās septiņi tūkstoši karotāju, viņi to pilnīgi nopostīja, izlaupīja un nodedzināja. Ar to sadūšoti, atstājusi kuģus, viņi devās piecas dienas ilgā ceļā, steidzoties uz citu nostiprinātu pili, sauktu Apoli (Apulia). Šai nostiprinātajā pilī bija piecpadsmit tūkstoši karotāju. Pie tās nonākuši un ielenkuši pilsētā esošos, viņi no ārpuses sāka uzbrukumu pilij, ko no iekšpuses atkal vīrišķīgi atsita — šie iekšpusē aizstāvējās, tie ārpusē uzbruka.
Kauja pie Apūles
Tā pagāja astoņas dienas, viņiem no kara darbības neatlaižoties, cīnoties visu dienu no rīta līdz vakaram. Daudzi krita še un tur, ne viena, ne otra puse tomēr neieguva uzvaru. Ilgās kaujās paguruši, zviedru tauta devītā dienā sāka kļūt mazdūšīga, sirds trīsās pārbijusies, tā sāka vienīgi domāt par to, kā no turienes izkļūt laukā. “Še,” tie sacīja, “neko neiegūsim, un mūsu kuģi ir visai tālu prom.” Kā iepriekš minējam, līdz ostai, kur atradās viņu kuģi, ir piecu dienu ceļš. Ārkārtīgi uztraukušies, viņi bija pilnīgā neziņā par to, kas viņiem darāms, un tāpēc nolēma izzināt ar lozi, vai dievi viņiem grib sniegt uzvaru vai arī palīdzēt dzīviem no turienes izkļūt. Lozējot viņi neatrada nevienu no dieviem, kas gribētu būt par palīgu. Kad to pavēstīja tautai, tad kara nometnē izcēlās milzīgas vaimanas un gaudas, un visa kareiviskā vīrišķība izgaisa. Sacīja: “Ko darīsim, nelaimīgie? Dievi mūs ir atstājuši, un neviens no viņiem nav mūsu palīgs. Kur lai bēgam? Lūk, mūsu kuģi ir novietoti ļoti tāli, un ja bēgsim, dzīdamies pakaļ, mūs iznicinās pilnīgi. Kāda tad mums būs cerība?” Kad nu viņi atradās šādā pilnīgā bezizejas stāvoklī, tad daži no tirgotājiem, atcerēdamies bīskapa kunga [Anskara] mācības un iekārtojumus, sāka viņiem iestāstīt: “Kristīgo Dievs,” viņi sacīja, “ir daudzreiz palīdzējis tiem, kas viņu piesauc, un Viņš ir visspēcīgs atbalstītājs. Lai nu prasām, vai Viņš grib būt ar mums, un lai dodam mīlestības garā solījumus.” Kad viņi tā lūgšus lūdza un meta lozi, vēstījums bija, ka Kristus grib palīdzēt viņiem. Kad publiski izziņojot visi to uzzināja, tad pēkšņi viņu sirdis kļuva tik stipras, ka visi bez bailēm gribēja tūliņ doties uz nostiprināto pili, lai to ieņemtu. “No kā,” viņi sacīja, “mums tagad jābīstas, no kā jābaiļojas? Kristus ir ar mums. Lai cīnāmies un vīrišķīgi rīkojamies, nekas nespēj stāties mums pretim. Uzvara mums droša, jo mums par palīgu ir visvarenākais no dieviem.” Sapulcināti kopā, visi tāpēc ar priecīgu un stipru garu devās, lai uzbruktu pilij.
Kad aplencēji gribēja iesākt kauju, tie, kas atradās iekšpusē, prasīja, lai viņiem dod iespēju runāt. Kad zviedru ķēniņš tam piekrita, viņi turpināja: “Mums patīk miers labāk par kauju, un mēs ļoti gribētu ar jums vienoties līgumā. Sakarā ar līgumu vispirms dosim jums kā dāvanu it visu, ko mēs pagājušā gadā ieguvām zeltā un ieročos no dāņu kara laupījuma. Tad vēl dosim jums no katra pils iedzīvotāja pusmārciņu sudraba un pie tam vēl maksāsim nodevu, ko agrāk jau maksājām, un apņemamies, ķīlniekus izdodot, pakļauties jūsu varai un jums paklausīt, kā tas bija agrāk.” Tomēr ar to nenomierināja jaunekļu garu — pat sirdīgāki kļūdami un bez bailēm gribēdami tikai cīnīties, tie sacīja, ka ar ieročiem izpostīšot pili un visu, kas viņiem ir, un pašus aizvedīšot par gūstekņiem. Bet ķēniņš un augstākie valstsvīri pēc veselīgāka padoma pieņēma viņu labo roku, noslēdza līgumu un, savākuši neskaitāmi daudz mantas un arī 30 ķīlniekus, atgriezās uz savu [zemi]."
Stoka pie Trentas
Stoka pie Trentas ir pilsēta Anglijas rietumos pie Trentas upes. Veido aglomerāciju ar Ņūkāslu pie Laimas. Izveidota 1925. gadā, apvienojot sešas senākas pilsētas - Hanleju (Hanley), Stoku (Stoke), Barslemu (Burslem), Tanstolu (Tunstall), Longtonu (Longton) un Fentonu (Fenton). Kopš XVII gadsimta pazīstama kā Lielbritānijas podniecības un fajansa rūopniecības centrs, tādēļ pilsētas otrs, neoficiālais nosaukums ir The Potteries.
Cilvēki
Stokā pie Trentas dzimuši:
Adrasteja (pavadonis)
Adrasteja, arī Adrāsteja (grieķu Αδράστεια) — viens no Jupitera pavadoņiem, otrs Jupiteram tuvākais pavadonis (pēc Metīdas); Adrastejas orbīta ir ļoti tuva Metīdas orbītai. Adrasteja tiek pieskaitīta Amaltejas grupas jeb iekšējiem pavadoņiem un ir mazākais šīs grupas pavadonis.
Atklāšana un nosaukums
Adrasteju atklāja amerikāņu astronomi Deivids Dževids un Edvards Danielsons 1979. gada 8. jūlijā seansa laikā ar starpplanētu zondi „Voyager-2”, nosaucot to S/1979 J1 (pirmais dabiskais pavadonis, kas atklāts no starpplanētu zondes). 1983. gadā pavadonis tika nosaukts par Adrasteju, mitoloģiskas dievietes vārdā, kura lēma cilvēku likteņus (atmaksu un atriebību). Adrasteja bija Jupitera un Anankes meita.
Apraksts un fiziskais raksturojums
Adrastejas orbīta atrodas Jupitera gredzenu sistēmā, galvenā gredzena ārējā malā, un meteorītu triecienu rezultātā zaudējot savu masu, piegādā materiālu šim gredzenam. Pie tam Adrasteja atrodas Roša robežas ietvaros, kad Jupitera paisuma spēki ir tik lieli, ka atrauj vielu no pavadoņa, kura gravitācijas spēks vairs nespēj to noturēt. Rezultātā Adrasteja ar laiku pārstās eksistēt, pavadoņa vielai pārejot Jupitera gredzenos.
Adrastejas izmēri ir 26x20x16 km. Pavadoņa blīvums 4,5 g/cm3 liek domāt, ka tas sastāv pārsvarā no silikātiežiem ar ūdens ledus piejaukumu. Adrastejas virsma ir samērā tumša (albedo 0,05, t.i. no pavadoņa atstarojas tikai 5% no saules gaismas), tāpēc redzamais zvaigžņu lielums uz Zemes ir tikai 18,7 m.
Mars-3
Mars-3 un Mars-2 bija identiski PSRS kosmiskie aparāti. "Mars-3" sastāvēja no orbitālā moduļa un nolaižamā aparāta. Orbitālā moduļa uzdevums bija pētīt Marsa temperatūras, topogrāfiju, atmosfēru un magnētisko lauku.
"Mars-3" startēja 1971. gada 28. maijā. 2. decembrī, 4 stundas un 35 minūtes pirms ieiešanas orbītā ap Marsu, "Mars-3" atlaida nolaižamo aparātu virzienā uz Marsu. Nolaižamais aparāts, izmantojot izpletni un bremzēšanas raķetes, veiksmīgi nosēdās uz Marsa virsmas, taču 20 sekundes pēc nosēšanās sakari ar nolaižamo aparātu pārtrūka, iespējams, ka sakari pārtrūka Marsa putekļu vētras dēļ, kas tajā laikā plosījās nosēšanās rajonā.
"Mars-3" orbitālais modulis neveiksmīgi iegāja orbītā ap Marsu - plānotās 20 stundu ilgās orbītas vietā aparāts planētu apriņķoja reizi 12 dienās.
"Mars-3" līdz 1972. gada martam planētu apriņķoja 20 reizes.
Himalaju vilks
Himalaju vilks, pazīstams ar neoficiālo zinātnisko nosaukumu - Canis himalayensis, ir suņu dzimtas (Canidae) suņu ģints (Canis) plēsējs. Himalaju vilks joprojām oficiāli tiek sistematizēts kā viens no veidiem pelēkā vilka pasugai Tibetas vilkam (Canis lupus chanco).
Ģenētiskie pētījumi Indijas zinātniekus rosinājuši pārvērtēt līdzšinējo sistemātiku un izdalīt Himalaju vilku kā patstāvīgu sugu. Himalaju vilks dzīvo izolēti no kopējās saimes jau 800 000 gadus. Līdz ar to tā ir viena no visvecākajām izdzīvojušām suņu dzimtas sugām pasaulē. Himalaju vilkam un mājas sunim nav neviena kopīga ģenētiskā marķera.
Izplatība
Himalaju vilkam mūsdienās savvaļā ir ļoti maza populācija - apmēram 350 vilku dzīvo Indijas teritorijā, nav zināms, cik dzīvnieku dzīvo citās valstīs, Indijas zoodārzos dzīvo 21 īpatnis. Suga ir ļoti apdraudēta, jo tās apdzīvotās teritorijas nav aizsargātas. Pagātnē cilvēki mēdza vilkus intensīvi medīt, tomēr līdz ar jaunajiem atklājumiem ir mainījusies cilvēku attieksme. Šobrīd Pakistānā medīt Himalaju vilku ir aizliegts.
Himalaju vilks apdzīvo nelielas, slēgtas teritorijas kalnos Indijā, Kašmīrā, Nepālā, Tibetā, Ķīnā un Mongolijā. Vilki vienmēr ir dzīvojuši uz ledus un sniega robežas, tādēļ tie nekad nav bijuši plaši izplatīti. Himalaju vilku teritorija Kašmīrā pārklājas arī ar nesen atklāto Indijas vilku. Zinātniekiem nav skaidrojuma, kādēļ abas sugas savā starpā nav sajaukušās, lai gan apdzīvoja vienotu teritoriju. Zinātnieki uzskata, ka pelēkais vilks ir attīstījies no Himalaju vilka, un neliela daļa vilku ir saglabājusies nemainīga, pateicoties kalnu izolācijai.
Vēsture
Himalaju vilku bieži jauc ar Indijas vilku. Britu zinātnieks B. H. Hodžsons 1847. gadā pirmo reizi piemin Indijas vilku (Canis laniger), un uzsver, ka vilks būtu jāizdala kā atsevišķa suga. Tikai viens "bet" - 1847. gadā aprakstītais vilks šodien tiek saukts par Tibetas vilku (Canis lupus chanko) jeb kādreiz arī par Himalaju vilku.
Juceklis ar nosaukumiem tika sakārtots 1941. gadā, kad britu zinātnieks R.I. Pokoks klasificēja abus 19. gadsimtā aprakstītos vilkus kā pelēkā vilka pasugas, nosaucot vienu par Himalaju vilku un pieskaitot pie plašās Himalaju kalnu vilku saimes (Canis lupus chanko) un otru par Indijas vilku (Canis lupus pallipes), pieskaitot pie vilku saimes, kas apdzīvoja plašas teritorijas līdz pat Vidusjūrai.
Brebems
Brebems var nozīmēt:
Zane Jākobsone
Zane Jākobsone (dzimusi Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē vieglās uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2014) pārstāv LSBL klubu SK Cēsis.
Karjera
Karjeru sākusi Avantis/Turība komandā 2003. gadā. Tāpat spēlējusi Amerikā, kur NJCAA (Amerikas junioru koledžu čempionāts) pārstāvēja Trinity Valley CC komandu. 2006. gadā viņas pārstāvētā komanda ierindojās 5. vietā. Divas reizes uzvarējusi konferences čempionātā. Pēc tam karjeru turpināja NCAA turnīra Hjūstonas Universitātes komandu "Cougars" (2007—2009). 2010. gadā spēlēja Spānijas otrās līgas klubā Socinsa Bembibre PDM.
2010.—2011. gada sezonu viņa uzsāka SK Cēsis klubā, taču sezonas vidū pārgāja uz Rīgas TTT. Tā sastāvā kļuva par Latvijas čempioni. Pēc sezonas pārgāja uz Spānijas LF2 klubu CB Arxil Pontevedre. Tā sastāvā aizvadīja vienu sezonu, kad atgriezās Latvijā SK Cēsis sastāvā. 2012.—2013. gada sezonā viņa kluba sastāvā kļuva par Latvijas—Igaunijas apvienotās līgas un LSBL čempioni.
Latvijas pieaugušo izlasē debitēja 2011. gada 19. maijā. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā.
USA-193
USA 193, zināms arī kā NRO launch 21 (NROL-21 jeb vienkārši L-21) bija ASV spiegošanas pavadonis. Tas tika palaists. Tā īpašnieks bija ASV Nacionālais izlūkošanas birojs (National Reconnaissance Office, NRO). Kosmiskā apartāta precīzi parametri, funkcijas un nolūks nav zināms, jo šī misija bija ļoti slepena. Neatkarīgie eksperti domā, ka pavadonī bija eksperimentāli instrumenti, kas paredzēti nākamos izlūkošanas pavadoņos, tai skaitā jaunas paaudzes radara sensors. Kosmiskā aparāta masa tiek novērtēta no 2000 līdz 4000 kg. Pavadonis kļuva plaši pazīstams ar to, ka tika iznīcināts, pielietojot antiballistisko raķeti.
Sabojāšanās
Drīz pēc starta pavadonis sabojājās, neizdevās nodibināt ar to sakarus. ierobežotais datu apjoms, kas tika saņemts no kosmiskā aparāta, rādīja, ka pavadoņa vadības dators vairākas reizes ir pārstartējies, bet nav izdevies panākt normālu darbību. Saules baterijas arī netika izvērsušās.
Orbītas pazemināšanās
Sākotnējā orbīta pavadonim bija 351 x 367 km, ar periodu 92,9 min un slīpumu 58.5°. Neatkarīgu novērotaju dati liecināja, ka tā orbīta pamazām pazeminājās sakarā ar berzi atmosfērā. orbīta jau bija 275 x 279 km, un tā pazeminājās par aptuveni 1 km dienā.
2008. gada janvāra beigās no anonīmiem ASV pārstāvjiem kļuva zināms, ka ASV siegošanas pavadonis, kas vēlāk tika identificēts kā USA 193, ir tādā orbītā, ka drīzumā nogāzīsies uz Zemes. To apstiprināja arī amatieru novērojumi
Bīstamība
ASV Federālā avārijas situāciju pārvaldības aģentūra (FEMA) ziņoja, ka pavadonī atrodas bīstamie materiāli hidrazīns un berilijs,, lai gan bija arī spekulācijas, ka pavadonī varētu būt radioizotopu termoelektriskais ģenerators. Pavadonim ieejot atmosfēras blīvajos slāņos, tas parasti sadeg, bet atsevišķas lielākās daļas var nesadegt pilnībā, un var nokrist uz zemes, to starpā arī degvielas tvertne ar hidrazīna atliekām. Tas varētu radīt bīstamību cilvēku veselībai.
Hārvardas zinātnieks un bijušais NASA darbinieks Jousefs Bats (Yousaf Butt) nāca klajā ar publikāciju. Izanalizējis pavadoņa un tā degvielas rakstulielumus, viņš secināja, ka pavadoņa tvertne ar hidrazīna degvielu būtu pilnībā sadegusi atmosfērā, un nekādu bīstamību neradīja.
Iznīcināšana
Plāns par USA 193 iznīcināšanu ar raķeti tika sagatavots, un prezidents Džordžs Bušs to apstiprināja.
ASV amatpersonas oficiāli paziņoja par plānu iznīcināt USA 193, pirms tas ieies atmosferā, lai "glābtu vai samazinātu ietekmi uz cilvēku dzīvībām". Viņi teica, ka pavadonī ir aptuveni 450 kg sasaluša toksiskā hidrazīna degvielas, kas, nokrītot uz zemes, "varētu izveidot toksisku mākoni divu futbola laukumu platībā". Ģenerālis Džeimss Kortraits (James Cartwright) apstiprināja, ka ASV Jūras kara flote gatavojas palaist taktisko raķeti SM-3, lai iznīcinātu pavadoni 240 km augstumā, īsi pirms tas ieies atmosfērā.
SM-3 raķete tika palaista 03:26 UTC no Ticonderoga klases raķešu kreisera USS Lake Erie, kas atradās Klusajā okeānā, uz rietumiem no Havaju salām. Tā trāpīja pavadonim 247 km augstumā ar ātrumu aptuveni 28 000 km/h. Nebija precīza apstiprinājuma, vai raķete ir trāpījusi tiesi tās mērķī — kosmiskā aparāta degvielas tvertnē. No īpašām lidmašīnām veiktajos uzņēmumos bija redzams, ka pēc trāpījuma izveidojies mākonis, un tā spektra analīze liecināja, ka tajā atrodas arī hidrazīns, tāpēc ar 80—90% varbūtību tika apgalvots, ka raķete trāpīja degvielas tvertnē. Radara dati rādīja, ka lielākās atlūzas nebija lielākas par futbolbumbu. Paredzamas, ka pavadoņa atliekas sadegs nākamajās četrās dienās, bet aparāta lielākā masa ieies atmosfērā 24 līdz 48 stundās pēc raķetes trāpījuma.
Novērojumos virs Klusā okeāna un Atlantijas okeāna tika secināts, ka pavadoņa atliekas ir tik mazas, ka tās sadegs atmosfērā.
Politiskais fons
Pavadoņa iznīcināšanas operācijas izmaksas tika novērtētas no 40 līdz 60 miljoniem USD. ASV amatpersonas noraidīja pamatojumu, ka akcija veikta, lai novērstu slepeno tehnoloģiju nokļūšanu citu valstu rokās vai ka tā ir atbilde uz 2007. gadā veikto Ķīnas pavadoņa iznīcināšanu ar raķeti.
Krievijas aizsardzības ministrs apsūdzēja ASV par hidrazīna bīstamības aizsegā veiktu antipavadoņu ieroča izmēģināšanu, un atzīmēja, ka nekad vēl nav veiktas ārkārtas akcijas, lai gan daudzi pavadoņi ir krituši uz zemes. Ķīna pieprasīja ASV sniegt papildu informāciju par pavadoņa iznīcināšanu.
Juris Lujāns
Juris Lujāns (dzimis Kandavā) ir Latvijas politiķis. Pēc 2006. gada politikā aktīvi nedarbojas.
Biogrāfija
Vidējo izglītību ir ieguvis Kandavas vidusskola, vēlāk mācības turpināja Bulduru sovhoztehnikums, kurā iegūst tehniķa—tehnologa izglītību. Pēc tam turpinājis izglītību Banku augstskola kā banku darbinieks, studējis Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolā profesionālās izglītības mārketinga psiholoģiju. Latvijas Universitātē ieguvis maģistra grādu psiholoģijā.
No 1997. līdz 2002. gadam VAS Latvijas Hipotēku un zemes bankas valdes priekšsēdētāja vietnieks. No 2002. līdz 2004. gadam divreiz ieņēma Latvijas Ekonomikas ministra posteni. No 2003. līdz 2004. gadam ir Privatizācijas aģentūras padomes loceklis. 2005. gadā kļūst par Rīgas domes priekšsēdētāja vietnieku, 2005. gada augustā atkāpjas no amata un noliek deputāta mandātu.
No 2003. gada jūlija darbojās LPP valdē. 2004. gadā piedalās Eiroparlamenta vēlēšanās un startē no LPP saraksta, bet netiek ievēlēts. 2004. gada decembrī ievēlēts par partijas valdes priekšsēdētāju. 2005. gada janvārī LPP 4. kongresā ievēlēts par partijas priekšsēdētāju. 2005. gadā piedalās pašvaldību vēlēšanās un tiek ievēlēts Rīgas domē no LPP saraksta. LPP 5. kongresā atkāpjas no partijas priekšsēdētāja posteņa ;
Afgāns
Afgāns ir Afganistānas nacionālā naudas vienība. Pirmie afgāni tika sākti lietot jau 1925. gadā.
Rietumjorkšīra
Rietumjorkšīra (en) ir grāfiste Anglijas rietumos. Atrodas Jorkšīras un Hamberas reģionā. Grāfistes lielākā pilsēta ir Līdsa.
Springfīlda
Springfīlda (en) var būt:
Mars-5
Mars-5 turpināja diezgan bēdīgo PSRS statistiku Marsa pētniecībā. "Mars-5" startēja 1973. gada 25. jūlijā un iegāja Zemes orbītā. Pēc divām stundām aparātu ievadīja orbītā uz Marsu un 1974. gada 12. februārī "Mars-5" iegāja orbītā ap Marsu, taču jau pēc deviņām dienām sakari ar aparātu pazuda. Iespējams, ka sakaru pazušanu izraisīja spiediena krišanās sistēmā, kas nodrošināja antenas pozicionēšanu virzienā uz Zemi. Lai gan "Mars-5" darbojās tikai 9 dienas, tomēr tikai iegūta diezgan nozīmīga informācija. Aparāts ieguva 60 fotogrāfijas. Tika noteikta Marsa virsmas maksimālā temperetūra - nulle grādi dienā, -40 grādi uz dienas/nakts (terminatora) robežas un -72 grādi naktī. "Mars-5" atklāja, ka Marsa virsma sastāv no sīkiem graudiņiem (smiltij līdzīga grunts). Tika pētīta ogļskābās gāzes izplatība atmosfērā un 40 kilometru augstumā atklāja ļoti vāju ozona slāni. Aparāts arī novēroja vāju magnētisko lauku - apmēram 30000 reizes vājāks par Zemes magnētisko lauku.
Mars-4
Mars-4 bija kārtējais PSRS mēģinājums ievadīt aparātu orbītā ap Marsu. Aparāts startēja 1973. gada 21. jūlijā un veiksmīgi sasniedza Zemes orbītu. Pusotru stundu vēlāk trešā raķešpakāpe ievadīja aparātu orbītā uz Marsu. 1974. gada 10. februārī aparāts sasniedza Marsu, taču bojātā datorprocesora dēļ (procesors nebija pienācīgi aizsargāts pret kosmiskajiem stariem) netika ieslēgti bremzēšanas dzinēji, kuriem vajadzēja ievadīt "Mars-4" orbītā ap Marsu. Rezultātā aparāts palidoja garām Marsam 2200 kilometru attālumā un atsūtīja tikai vienu, sliktas kvalitātes fotogrāfiju. Pēc Marsa pārlidošanas aparāts iegāja heliocentriskā orbītā un kādu laiku vēl ieguva informāciju par starpplanētu telpu.
Jānis Ivars Stradiņš
Jānis Ivars Stradiņš (1943—2008) bija latviešu detektīvžanra rakstnieks.
Lasītāju atsaucību ieguvuši viņa četrpadsmit detektīvromāni :
Mariner 9
Mariner 9 bija paredzēts, kā Mariner 8 pārinieks, taču Mariner 8 starts neizdevās. Mariner 9 startēja 1971. gada 30. maijā un 13 minūtes pēc starta aparāts jau bija atdalījies no trešās raķešpakāpes un ievadīts orbītā uz Marsu. Pēc 167 dienām, 1971. gada 14. novembrī, Mariner 9 iegāja orbītā ap Marsu, tā kļūstot par pirmo aparātu pasaules vēsturē, kas veiksmīgi iegājis orbītā ap kādu citu planētu.
Mērķis
Mariner 9 tika izstrādās ar mērķi turpināt Marsa atmsofēras pētījumus, kurus iesāka Mariner 6 un Mariner 7, kā arī kartēt vismaz 70% no planētas virsmas, kā arī pētīt abus Marsa pavadoņus. Uz aparāta tika uzstādīts arī infrasarkano staru radiometrs ar mērķi novērot iespējamo planētas vulkānismu.
Lidojuma gaita
Mariner 9 apriņķoja Marsu reizi 12 stundās un regulāri nodibināja sakarus ar Goldstounas tālo sakaru antenu. Marsa virsmas fotografēšanu iztraucēja Marsa putekļu vētra, kas bija sākusies jau 1971. gada 22. septembrī – putekļu vētra izvērtās tik liela, ka vēsturē iegāja kā milzīgākā cilvēku novērotā Marsa putekļu vētra. Vētra bija tik liela, ka Mariner 9 nespēja izšķirt virsmas detaļas, izņemot augstāko kalnu – Olimpa un Tharsis vulkānu virsotnes. Vētra beidzās decembra sākumā un aparāts varēja sākt Marsa virsmas kartografēšanu. Mariner 9 ievāca datus par Marsa virsmas uzbūvi un sastāvu, kā arī pētīja dinamisko Marsa atmosfēru. Pirmo reizi tika nofotografēti Marsa pavadoņi Foboss un Deimoss, polārās cepures un Marinera ieleja. "Mariner 9" ieguva 7329 attēlus, kuri aptvēra 85 % Marsa virsmas.
Aparāts darbojās līdz 1972. gada 27. oktobrim, kad beidzās aparāta orientācijai nepieciešamie slāpekļa gāzes krājumi. Mariner 9 visdrīzāk vēl aizvien riņķo ap planētu, bet 2022. gadā tam būtu jāsadeg Marsa atmosfēras augstākajos slāņos.
Liene Priede
Liene Priede (dzimusi Rīgā) ir latviešu basketboliste, spēlē vieglās uzbrucējas pozīcijā, Latvijas sieviešu basketbola izlases dalībniece. Pašlaik (2014) pārstāv LSBL klubu SK Cēsis.
Volodimirs Kličko
Volodimirs Kličko (uk; dzimis Semipalatinskā, Kazahijas PSR, PSRS) ir izbijis profesionāls ukraiņu bokseris. 1996. gada Atlantas vasaras olimpisko spēļu zelta medaļas laureāts supersmagajā svarā.
Liene Priede
2008.—2009. gada sezonā kopā ar klubu TTT Rīga L. Priede izcīnīja otro vietu Latvijas Sieviešu basketbola līgā (finālā zaudējums SK Cēsis), kvalificējās Final Four turnīram Cēsīs Baltijas Sieviešu Basketbola līgā (4. vieta), FIBA Eirolīgas regulārajā sezonā neizkļuva no grupas.
Kličko
Kličko ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Volodimirs Kličko
V. Kličko bija pasaules čempions smagsvarā WBA, IBF, WBO, IBO un Ring Magazine versijās. 2017. gadā paziņoja par profesionālās karjeras beigšanu.
Liene Priede
Basketbolu spēlējusi Amerikā, kur NJCAA (Amerikas junioru koledžu čempionāts) pārstāvēja CC Lady Pirates komandu, taču 2011.—2012. gada sezonu viņa aizvada NCAA turnīrā, kurā pārstāv Misūri Universitātes Misūri "Tigers".
Volodimirs Kličko
Viņa vecākais brālis Vitālijs Kličko bija Pasaules čempions smagsvariem Pasaules boksa padomes (WBC) versijā.
Liene Priede
Divas reizes ir izcīnījusi trešo vietu Eiropas U-20 čempionātā: 2009. un 2010. gadā.
Izglītību ieguvusi Āgenskalna ģimnāzijā.
Latvijas nacionālās izlases sastāvā debitējusi. Kopā ar izlasi ir izcīnījusi 8. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā Polijā.
Deivids Brebems
Deivids Brebems (dzimis, Londonā, Lielbritānijā) ir Austrālijas autosportists, pazīstams kā bijušais Formula 1 pilots.
Deivids ir trīskārtējā F1 čempiona sera Džeka Brebema jaunākais dēls. Abi viņa brāļi, Džeofs un Gerijs, arī ir kļuvuši par sacīkšu pilotiem. Savu bērnību Deivids pavadīja Austrālijā, tomēr par spīti viņa tēva sacīkšu panākumiem, Deivids īpaši neinteresējās par autosportu līdz brīdim, kad pameta skolu. Bērnībā viņš spēlēja pieejamāku sporta veidu - futbolu, tomēr, kad ģimene pārcēlās uz Sidneju, jaunākais Brebems pievērsās austrāliešu futbolam. Kamēr Deivids auga, viņa tēvs Džeks neuzspieda viņam motoru sportu, tomēr 17 gadu vecumā Deivids sāka interesēties par kartingiem un kopā ar savu kaimiņu iegādājās lietotu kartingu.
Deivida profesionālā karjera sākās 1983. gadā profesionālu kartingistu līgā. 1985. gadā viņš devās uz salonauto sacīkstēm. 1986. gadā Brebems tika Formula Ford 1600 sacīkstēs un pēc gada nokļuva Formula Atlantic. Viņa jaunais sponsors, Camel, palīdzēja 1989. gadā doties uz Lielbritānijas F3 čempionātu un tur nokļūt labā komandā, kas palīdzēja austrālietim izcīnīt titulu. 1990. gadā Brebhems tika F1 Brabham komandā, kura savulaik piederēja viņa tēvam. Diemžēl, 14 mēģinājumos kvalificēties tikai 6 bija veiksmīgi un no sešām reizēm, kad Brebems startēja, tikai vienā viņš finišēja. Sniegums bija pārāk nepārliecinošs F1, tādēļ viņš devās uz salonauto sacīkstēm. 1994. gadā Brebems pievienojās jaunajai Simtek komandai, kura trešajā sacīkstē piedzīvoja milzīgu psiholoģisko triecienu, jo Rolands Racenbergers, otrs komandas pilots, nomira avārijā kvalifikācijas laikā. Racenbergeru aizvietoja daudzi, dažādi piloti, bet Brebems savu vietu saglabāja visu sezonu. Viņa labākais rezultāts bija 10. vieta. Simtek nolēma nepaturēt Brebemu uz nākamo sezonu, tādēļ viņa F1 karjera beidzās. Vēlāk viņš atkal piedalījās dažādās salonauto sacīkstēs.
Ernans Puhato
Ernans Puhato (es; dzimis Diamantē, Entreriosas provincē; miris  Buenosairesā) bija Argentīnas armijas virsnieks un polārpētnieks. Bijis Argentīnas Antarktikas institūta izveides iniciators un pirmo Argentīnas zinātnisko staciju dibinātājs Antarktīdas kontinentālajā daļā.
Biogrāfija
Dzimis Diamantes pilsētiņā Entreriosas provincē, no kurienes pēc pamatskolas absolvēšanas pārcēlies uz Buenosairesu. Tur ieguvis vidējo izglītību un 1922. gadā iestājies Nacionālajā Militārajā koledžā (Colegio Militar de la Nación Argentina). To absolvējis 1924. gadā kā kājnieku karaspēka jaunākais leitnants. No 1927. gada dienējis kalnu strēlnieku pulkā Uspaljatas pilsētiņā Mendosas provincē, kur apguvis slēpotāja un alpīnista iemaņas. 1929. gadā mēģinājis uzkāpt Akonkagvas virsotnē, bet vētras dēļ bija spiests atgriezties no 6600 m augstuma. 1935. gadā iestājies Augstākajā militārajā koledžā (Escuela Superior de Guerra), ko absolvējis 1938. gadā štāba virsnieka (majora) pakāpē.
1944. un 1945. gadā dienējis par Patagonijas armijas grupas štāba komandieri un izstrādājis vispārējās vadlīnijas Argentīnas klātbūtnes nodrošināšanai Argentīnas Antarktikā, kas iekļautu pastāvīgu zinātnisko un militāro bāzu organizēšanu. Puhato no 1946. līdz 1948. gadam pulkvežleitnanta pakāpē dienēja par Argentīnas militāro atašeju Bolīvijā, kur viņam radās iespēja izklāstīt savu Antarktikas izpētes programmu valsts prezidentam Huanam Peronam, kurš apmeklēja Bolīviju oficiālā vizītē 1948. gadā.
Līdz 1950. gadiem Argentīna jau bija izvērsusi diezgan plašas aktivitātes Antarktikā. Bija organizētas vairākas ekspedīcijas, nodibinātas trīs bāzes: Orkadasas meteostacija un observatorija (1904) Dienvidsendviču salās un divas kara flotes bāzes — Melhiora (1947) Pālmera arhipelāgā un Desepsjona (1948) Brensfīlda šaurumā. Lai labāk izprastu izdzīvošanas specifiku polārajos apgabalos, Puhato 1950. gadā piedalījās ASV armijas rīkotajā Arktikas izdzīvošanas skolā Aļaskā, kā arī piedalījās kā novērotājs Zviedrijas armijas ziemas mācības Kirunā un Estešundā.
Puhato vadībā 1951. gadā tika organizēta pirmā argentīniešu kompleksā ekspedīcija, kuras gaitā tika ierīkota Sanmartinas bāze Margeritas līcī, kas tika izmantota par atbalsta punktu plašas pētījumu programmas īstenošanai Antarktīdas pussalā. Tā paša gada 17. aprīlī pēc Puhato iniciatīvas tika nodibināts Argentīnas Antarktikas Institūts, kas koordinēja visas Argentīnas zinātniskās un pētnieciskās aktivitātes Antarktikā un Puhato līdz 1954. gadam bija tā pirmais direktors. 1951. gadā Puhato tika piešķirta brigādes ģenerāļa dienesta pakāpe. 1952. gadā pēc Puhato iniciatīvas tika veikts pirmais pārlidojums ar diviem hidroplāniem no Riograndes Ugunszemē uz Antarktīdu un atpakaļ. 1954. gadā Puhato vadīja ekspedīciju uz Vedela jūras dienvidiem, kur pie Filhnera šelfa ledāja frontes tika ierīkota Belgrano polārstacija un pašam Puhato tika piešķirta ģenerālmajora pakāpe. Ekspedīcijas laikā, 1955. gada 16. septembrī, valsts apvērsumā tika gāzts Puhato atbalstītājs Huans Perons, un drīz pēc atgriešanās, 1958. gadā Puhato bija spiests aiziet pensijā.
Miris 2003. gada 3. sepembrī Kampomajo hospitālī. Puhato pīšļi pēc viņa paša vēlēšanās 2004. gadā nogādāti un apglabāti Sanmartinas polārstacijā.
Austrumu konference
Austrumu konference var būt:
Tumes pagasts
Tumes pagasts viena no Tukuma novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar Tukuma pilsētu un Smārdes, Sēmes, Pūres, Jaunsātu, Irlavas, Degoles pagastiem. Pagasta centrs ir Tume.
Daba
Ģeogrāfiski pagastā ir Ziemeļkurzemes augstienes un Austrumkurzemes augstieņu sadures vieta. Starp šīm augstienēm atrodas Slocenes senleja. Pagasta teritorijā ir atrodams dolomīts, grants, māls, saldūdens kaļķi, kā arī kūdra.
Upes
Sudmaļupīte, Vašleja.
Ezeri
Pagasta lielākais ezers ir Seklis, kurš aizņem 34 ha lielu platību. Citi lielie pagasta ezeri ir Jumpravas un Sivēnu ezers.
Vēsture
Vēsturiski mūsdienu Tumes pagasta teritorijā atradās Jaunmoku muiža (Gut Neu-Mocken), Tumes muiža (Gut Tummen, Tume), Vecmoku muiža (Gut Alt-Mocken, Vecmokas), Vilkājas muiža (Gut Wilkajen, Vilkāja).
Tumes pagasts izveidots 1884. gadā, atdalot to no Ozolmuižas kroņa pagasta un pievienojot Abavas un Vilkājas muižu novadus. 1893. gadā Tumes-Abavas pagastam pievienoja Jaunsātu un Jaunmokas pagastu, kā arī Sātu un Tukuma mācītāja mužas un Buguļu muižu. 20. gs. sākumā Abavas pagastu atdalīja no Tumes pagasta. 1935. gadā Tumes pagasta platība bija 76 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Tumes un Rotkaļu ciema padomes. 1954. gadā Tumes ciemam pievienoja Rotkaļu ciemu, 1960. gadā pievienoja Lazdu ciema kolhoza "Zelmenis" teritoriju, bet kolhoza "Pumpurs" teritoriju atdalīja un iekļāva Abavas ciemā. 1961. gadā Tumes ciemam pievienoja Irlavas ciema kolhoza "Dzimtene" teritoriju. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Tukuma novadā.
Iedzīvotāji
Pēc 2000. gada datiem pagastā dzīvoja 1874 cilvēki. No tiem 48,5% bija vīrieši, bet 51,4% sieviešu. Vairāk kā 90% no pagasta ļaudīm ir latvieši. Pagasta teritorijā atrodas 6 kapsētas: Zibens, Ķīļu, Čomu, Luiku, Viksu, Gailīšu kapi.
Apdzīvotās vietas
Tumes pagasta lielākās apdzīvotās vietas ir Tume, Ezerkauķi, Gaiļi, Krīvi, Vecmokas un citas.
Transports
Pagastu šķērso dzelzceļa līnija Rīga — Ventspils. Caur pagastu iet autoceļi A10 — Rīga - Ventspils, P121 — Tukums — Kuldīga, P104 — Tukums — Jaunpils.
Izglītība un kultūra
Tumē atrodas Tumes pamatskola.
Tumes pagasta kultūras namā darbojas Tumes jauktais koris, tautas deju kolektīvs "Solis" un Tumes sieviešu vokālais ansamblis "Kansoneta".
Vitālijs Kličko
Vitālijs Kličko (uk; dzimis Belovodskā, Kirgīzijas PSR, PSRS) ir ukraiņu politiķis, Kijivas mērs (no 2014. gada). Bijušais pasaules čempions boksa smagsvarā Pasaules boksa padomes (WBC) versijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1971. gadā Belovodskas ciemā (43 km uz rietumiem no Kirgizstānas galvaspilsētas Biškekas) Padomju armijas kara lidotāja Vladimira Kličko ģimenē. Bērnību pavadīja dažādās padomju gaisa karaspēka vienību dislokācijas vietās Vidusāzijā un Čehoslovākijā (1980—1985).
1985. gadā viņa vecāku ģimene pārcēlās uz dzīvi Kijivā, kur Vitālijs Kličko paralēli mācībām sāka nodarboties ar kikboksu. Bija Ukrainas čempions kikboksā un PSRS kikboksa junioru izlases dalībnieks 1989. gadā. Pēc Ukrainas neatkarības atjaunošanas studēja sporta pedagoģiju Perejaslavļas-Hmeļnickas pedagoģiskajā institūtā. Pēc institūta beigšanas 1996. gadā iestājās aspirantūrā Ukrainas Nacionālajā Fiziskās audzināšanas un sporta universitātē Kijivā un apprecējās ar sportisti Natāliju Jegorovu. Līdztekus studijām sāka profesionāli nodarboties ar boksu, no 1998. gada periodiski dzīvoja Hamburgā, piedalījās profesionālā boksa cīņās Vācijā. 2000. gadā Kijivā aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Bokseru spēju noteikšanas metodika ar daudzetapu sporta atlases sistēmas palīdzību".
Boksa karjera
Pirmoreiz viņš pasaules čempiona titulu WBC versijā izcīnīja 2004. gadā. Viņam ir otrs augstvērtīgākais nokautu procents (87,23%) starp visiem bokseriem pēc Rokija Marčiāno. Kličko ir piederējuši trīs Pasaules čempiona tituli (WBC, Pasaules boksa organizācijas (WBO) un The Ring versijā). Pirmais profesionālais pasaules čempions boksā ar zinātņu doktora grādu.
Viņa jaunākais brālis Vladimirs Kličko arī ir bokseris, pasaules čempions smagsvariem dažādās versijās.
Politiskā karjera
2010. gadā V. Kličko kļuva par politiskās partijas UDAR vadītāju. 2012. gada Ukrainas parlamenta vēlēšanās viņu ievēlēja par parlamenta deputātu, viņš vadīja savas partijas frakciju. 2013. gada 24. oktobrī Kličko paziņoja, ka kandidēs 2015. gada Ukrainas prezidenta vēlēšanās. Viņš aktīvi piedalījās Eiromaidana protestos Kijivā.
2014. gada maijā ievēlēts par Kijivas mēru.
Rietumu konference
Rietumu konference var būt:
Abrahams Abulafija
Abrahams Abulafija (אברהם בן שמואל אבולעפיה, Abraham Abulafia, dzimis 1240. gadā Saragosā, miris pēc 1290. gada Maltā) bija ebreju mistiķis, kabalists. Ekstātiskās kabalas (qabbalah nevu'it) dibinātājs. Uzskatīja sevi par mesiju un pravieti.
Dzīvesgājums
Dzimis Saragosā, tomēr gandrīz visu jaunību pavadīja Tudelas (Tudela) pilsētā Navarrā. Pēc 18 gadu sasniegšanas devās ceļojumos, apmeklēdams Palestīnu, Romu, Barselonu, Patras un daudzas citas vietas Azriēls no Žironas. 1280. gadā devās uz Romu, lai pāvestu Nikolaju III pievērstu savai mācībai. Pāvests nolādēja viņu, piespriežot sadedzināšanu uz sārta, tomēr pats nomira pirms soda izpildīšanas. Pēc konflikta ar Barselonas vadošo rabīnu Abulafija bija spiests bēgt uz Komino salu Maltas tuvumā, kur pavadīja atlikušo dzīvi izolācijā.
Interesanti, ka Umberto Eko romānā Fuko svārsts datora vārds ir Abulafija.
Izvilkums no mācības
Abulafija mācības pamatā ir ideja, ka dvēsele ir kosmiskās dzīves plūsmas sastāvdaļa. Taču mūsu apjausma un doma ir sajūtu ierobežotas, mūsu prāts ir pārblīvēts ar jutekliskām formām. Mērķis ir „atsiet mezglus”, kas saista mūsu dvēseli, atbrīvot prātu no definīcijām, virzīties no ierobežojumiem uz bezgalīgo.
Albānijas leks
Albānijas leks ir Albānijas oficiālā valūta. Pirmie leki tika sākti lietot no 1926. gada februāra. Leka nosaukums ir dots par godu Aleksandram Lielajam, kura vārds bieži tiek saīsināts ar vārdu Leks. Aleksandra portrets ir attēlots uz pirmā Albānijas viena leka monētām, kur viņš tiek attēlots zirga mugurā.
Stendes pagasts
Stendes pagasts līdz 1949. gadam bija pašvaldība Talsu apriņķī. Robežojās ar Talsiem, Laucienas, Lībagu, Virbu, Valgales, Rendas, Spāres, Dundagas un Pastendes pagastiem. Pagasta valde atradās tagadējos Ģibuļos Muneju pusmuižas teritorijā. Lielākās apdzīvotās vieta bija Stendesciems (ciems ar ierobežotām pašpārvaldes tiesībām), Dižstende un Kaleši.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Līdz 1925. gada teritoriālajai reformai Stendes pagasta teritoriju veidoja baronam fon der Brigenam piederošie īpašumi Stendes muiža ar Ģibuļu, Kārgadas, Mazstendes, Muneju un Vīcežu pusmuižām. Zemes reformas gaitā muiža sadalīta 240 saimniecībās. 1925. gadā Stendes pagastam pievienoja Pastendes pagasta Kalešus.
1945. gadā Stendes pagastā izveidoja Ģibuļu, Kalešu un Stendes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Ģibuļu un Kalešu ciemi vēlāk apvienojās un, pievienojot bijušos Spāres un Pastendes pagastus, izveidoja tagadējo Ģibuļu pagastu. Stendesciems 1949. gadā ieguva pilsētciemata statusu un nosaukumu Stende, bet Stendes ciems tika pārveidots par Stendes lauku teritoriju. 1979. gadā šo teritoriju iekļāva Lībagu pagastā.
Lielā Mančestra
Lielā Mančestra (Greater Manchester) ir metropoles grāfiste Ziemeļrietumanglijā, kurā dzīvo 2,55 miljoni iedzīvotāji. Tā ir viena no lielākajām metropolēm ne vien Anglijā, bet arī visā Apvienotajā Karalistē.
Bezvalstnieki
Bezvalstnieki jeb apatrīdi (no la un grc) ir personas, kurām nav nevienas valsts pilsonības.
Lielā Mančestra
Lielā Mančestra dienvidos un dienvidrietumos robežojas ar Češīru, dienvidaustrumos - ar Dārbišīru, ziemeļaustrumos - ar Vestjorkšīru, ziemeļos - ar Lankašīru un rietumos - ar Mersisaidu.
Lielo Mančestru iedala 10 mazākās adminisratīvajās vienībās, t.i., Mančestrā, Stokportā, Teimsaidā, Oldhemā, Ročdeilā, Burijā, Boltonā, Viganā, Salfordā un Trafordā.
Bezvalstnieki
Saskaņā ar 2015. gada 1. janvāra datiem, Latvijā dzīvoja 180 Latvijas bezvalstnieki (LR izdotā bezvalstnieka ceļošanas dokumenta turētāji) un 45 citu valstu bezvalstnieki, kopā aptuveni 0,01% iedzīvotāju.
Briseles Tiesu pils
Tiesu pils (fr) ir Briseles tiesas ēka. Tā ir viens no ievērojamākajiem apskates objektiem pilsētā, kā arī viena no pasaulē lielākajām 19. gadsimta celtnēm. Tiesu pils atrodas Briseles augšpilsētā.
Tiesu pils celtniecību ieplānoja Beļģijas karalis Leopolds II. Tas bija varenākais no visiem šī karaļa projektiem. Pils platība ir lielāka nekā Svētā Pētera bazilikai Romā, tāpēc tā ir redzama gandrīz no ikvienas pilsētas vietas. Tā tika būvēta arhitekta Žozefa Pūlārta vadībā laikā no 1866. līdz 1883. gadam. Iedvesmu tiesu pils projektam arhitekts smēlies, ietekmējoties no klasisko tempļu arhitektūras. Pats arhitekts nepiedzīvoja tiesu pils atklāšanu, jo mira 1879. gadā. Arī mūsdienās tiesu pils savas funkcijas nav mainījusi, būdama pilsētas tiesas mītne.
Kopš 1984. gada ēkā notiek renovācija. Tās mērķis ir jumta un sienu labošana un nostiprināšana, kā arī jauna slāņa uzklāšana kupola apzeltījumam. 2002.–2003. gadā tika atjaunots jumts un nostiprināta tā nesošā struktūra. 2003. gadā no kupola tika noņemtas aizsargplēve un tas atkal bija redzams pilsētas panorāmā. Taču progress ir bijis lēns un 2013. gadā remontdarbi bija nepieciešami desmit gadus vecajām sastatnēm, kas bija aprūsējušas un kļuvušas nedrošas.
Bifenils
Bifenils (difenils, fenilbenzols, lemonēns, 1,1'-bifenils, C6H5−C6H5) ir bezkrāsaina kristāliska viela (spīdīgas plāksnītes) ar īpatnēju, patīkamu smaržu. Bifenils ir bicikliskais aromātiskais ogļūdeņradis ar izolētiem (nekondensētiem) benzola gredzeniem, kas tieši savienoti savā starpā. Nešķīst ūdenī.
Atrašanās dabā
Bifenils atrodams akmeņogļu darvā.
Iegūšana
Bifenilu var iegūt, laižot karstus benzola tvaikus pāri piemērotam katalizatoram.
Bifenils rodas, kondensējoties divām jodbenzola vai brombenzola molekulām nātrija vai vara klātbūtnē:
Īpašības
Bifenila molekulā benzola gredzeni spēj griezties ap tos savienojošo saiti. Orto-pozīcijās aizvietotajiem bifeniliem šī rotācija ir traucēta, jo aizvietotāji mehāniski ķeras cits aiz cita, tādēļ šādiem savienojumiem var piemist optiskā aktivitāte.
Bifenila īpašības līdzīgas citiem arēniem (viegli nitrējas un sulfurējas).
Izmantošana
Lieto kā izejvielu ķīmisko krāsvielu rūpniecībā. Bifenila hloratvasinājumus (polihlorētos bifenilus jeb PCB) lieto kā dielektriskus šķidrumus augstsprieguma transformatoru un kondensatoru ražošanā. Šie savienojumi ir stipri toksiski un nenoārdās apkārtējā vidē, tādēļ to izmantošana mūsdienās tiek ierobežota.
Tā kā bifenils nomāc sēnīšu augšanu, to lieto kā pārtikas konservantu (E230), it īpaši citrusaugļu aizsardzībai pārvadāšanas laikā.
.mc
.mc ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Monako. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Direction des Communications Electroniques, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēnus var reģistrēt gan otrajā, gan trešajā līmenī zem šādiem otrā līmeņa domēniem: .tm.mc un .asso.mc.
Ārējās saites
Toppdomän
Tautas attīstības indekss
Tautas attīstības indekss (TAI, en, HDI) ir indekss, kurā apvienotas dzīves ilguma, rakstpratības, izglītības līmeņa un IKP uz iedzīvotāju normalizētās vērtības visā pasaulē. Tas tiek izmantots kā standarta metode tautas attīstības noteikšanā. Tas ir ANO Attīstības programmas pieņēmums, kas atsaucas uz indivīdu iespēju paplašināšanu, sniedzot plašākas izglītības, veselības aprūpes, ienākumu, nodarbinātības un citas iespējas. TAI pamatā lieto valstu sarindošanai pēc to "tautas attīstības", lai noteiktu, vai valsts ir attīstīta, attīstības vai jaunattīstības valsts.
Waiting for the Sun
Waiting for the Sun ir amerikāņu rokgrupas The Doors trešais albums. Tas tika ierakstīts no 1968. gada februāra līdz maijam un izdots. Tas ir grupas vienīgais studijas albums, kas Billboard pārdotāko albumu topā ieņēma 1. vietu. Albuma singls "Hello, I Love You" kļuva par grupas otro un pēdējo Billboard pārdotāko singlu topa 1. vietas ieguvēju. Lielbritānijā albums bija veiksmīgāks nekā iepriekšējie divi un bija 16. vietā albumu topā. Tituldziesma "Waiting for the Sun" tika iekļauta 1970. gada albumā "Morrison Hotel".
Barjeras līcis
Barjeras līcis (no, ) ir atvērts līcis Antarktīdas piekrastē, ko veido Rietumu šelfa ledāja rietumu gals un Ingridas Kristensenas krasts. Pirmā to aprakstīja un nokartēja norvēģu antarktiskā ekspedīcija (1936-1937) Larsa Kristensena vadībā un nosauca pēc tam piekļautā šelfa ledāja, ko tajā laikā dēvēja par ledus barjeru.
Burts
Burts ir alfabētiskas rakstu sistēmas elements. Katrs burts rakstu valodā parasti tiek asociēts ar vienu mutvārdu valodas fonēmu. Agrīno rakstību rakstzīmes saucamas par sillabogrammām (apzīmējošas zilbes) vai logogrammām (apzīmējošas vārdus vai frāzes).
Apskats un pielietojums
Kā segmentētu runu apzīmējoši simboli, burti parasti tiek asociēti ar fonētiku. Tīri fonēmiskos alfabētos katra fonēma tiek apzīmēta ar atsevišķu burtu, vēsturiski un praktiski burti bieži apzīmē vairāk kā vienu fonēmu. Burtu pāri, kas apzīmē atsevišķu fonēmu, sauc par digrāfu. Digrāfu piemēri latviešu valodā ir "dz" un "dž". Fonēmu var apzīmēt arī ar triju burtu kombināciju, ko sauc par trigrāfu, kā piemēram vācu valodas "sch" (fonēma ).
Burts var tikt asociēts ar vairāk kā vienu fonēmu (latviešu alfabēta burts "e", kas apzīmē skaņas un ), kā arī fonēma var būt atkarīga no apkārtējiem burtiem (latviešu alfabēta burts "b" var apzīmēt skaņu  pirms nebalsīga līdzskaņa, kā vārdā glābt, vai skaņu  pārējās pozīcijās).
Burtiem, kā alfabēta daļai, parasti ir noteikta kārtība. Vieni un tie paši burti dažādu valodu alfabētos var tikt kārtoti atšķirīgi. Piemēram, burts "ä" vācu alfabētā tiek kārtots līdzvērtīgi burtam "a", turpretī igauņu alfabētā tas tiek kārtots alfabēta beigās.
Burtiem var būt arī skaitliska vērtība, kā tas ir romiešu cipariem, kā arī citās rakstu sistēmās.
Vēsture
Burtu izgudrošanas pirmsākumi meklējami rietumsemītiskajā rakstā, kas parādījās Kanaanā ap 1000.g. p.m.ē. To priekšteči, domājams, meklējami protokanaaniešu rakstā, kas tiek datēts ar apmēram 1800.g. p.m.ē. Pārsvarā visu alfabētu saknes meklējamas šajā rakstībā. Grieķu alfabēts izgudrots ap 800.g. p.m.ē.
Burtu veidi
Burti atšķiras gan pēc to grafiskā pielietojuma dažādās rakstu sistēmās, gan arī pēc individuālajām īpašībām šo rakstu sistēmu ietvaros.
Dažādas rakstības
Sekojošie alfabēti un abdžadi (konsonantie alfabēti) un to atsevišķie burti ir iztirzāti attiecīgajos rakstos.
Arābu alfabēts: ﺍ, ﺏ, ﺕ, ﺙ, ﺝ, ﺡ, ﺥ, ﺩ, ﺫ, ﺭ, ﺯ, ﺱ, ﺵ, ﺹ, ﺽ, ﻁ, ﻅ, ﻉ, ﻍ, ﻑ, ﻕ, ﻙ, ﻝ, ﻡ, ﻥ, هـ, ﻭ, ﻱ
Kirilica: А, Б, В, Г, Ґ, Д, Е, Є, Ж, З, И, І, Ї, Й, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, У, Ф, Х, Ц, Ч, Ш, Щ, Ю, Я, Ъ, Ь, Ђ, Љ, Њ, Ћ, Џ
Grieķu alfabēts: Α, Β, Γ, Δ, Ε, Ζ, Η, Θ, Ι, Κ, Λ, Μ, Ν, Ξ, Ο, Π, Ρ, Σ, Τ, Υ, Φ, Χ, Ψ, Ω.
Ebreju alfabēts: א, ב, ג, ד, ה, ו, ז, ח, ט, י, כ, ל, מ, נ, ס, ע, פ, צ, ק, ר, ש, ת.
Latīņu alfabēts: A, B, C, D, E, F, G, H, I, J, K, L, M, N, O, P, Q, R, S, T, U, V, W, X, Y, Z.
Lielie un mazie burti
Atsevišķām rakstu sistēmām (latīņu, kirilicas, grieķu) katram burtam ir divas galvenās formas: lielie burti (saukti arī par majuskuļiem) un mazie burti (saukti arī par minuskuļiem). Lielie un mazie burti attēlo vienas un tās pašas skaņas, bet tām ir dažādas funkcijas rakstībā. Lielie burti visbiežāk tiek lietoti teikuma sākumā, kā īpašvārdu sākumburti, kā arī virsrakstos.
Burtveidoli un fonti
Burti var tikt nodrukāti daudzos dažādos izmēros un formās atkarībā no izvēlētā burtveidola (šrifta). Burtveidols ir atsevišķs, stilistiski saskanīgs burtu (vai to glifu) sakopojums. Parasti burtveidoli atšķiras ar burtu formām, burti var tikt attēloti dažādos optiskos smagumos, tiem var tikt izmainīts leņķis vai burtu elementi. Fonti ir burtveidolu pielietošanas veids datorizētai videi, kas nosaka ne tikai burtu izskatu, bet arī to izmērus un dažkārt arī burtu savstarpējās attiecības (ligatūras).
Elektrometriskā lampa
Elektrometriskā lampa - elektronu lampa, kas paredzēta sevišķi mazas līdzstrāvas pastiprināšanai un mērīšanai. Visbiežāk tiek izmantotas elektrometriskās tetrodes, bet ir sastopamas arī šāda tipa triodes un pentodes. Elektrometriskā režīmā iespējams darbināt arī dažas citu "parasto" tipu lampas.
Uzbūve
Galvenā elektrometrisko lampu atšķirība no parastām radiolampām ir tīkliņu izvietojumā. Tām ir speciāls katodtīkliņš, kas atrodas ļoti tuvu katodam un stūrējošais tīkliņš ir otrais tīkliņš, skaitot no katoda (parastām lampām tas ir pirmais tīkliņš). Katodtīkliņu sauc arī par telpiskā lādiņa tīkliņu.
Bieži vienā balonā ievieto divas vienādas elektrometriskās lampas.
Darbības princips
Katodtīkliņam tiek pievadīts pozitīvs potenciāls, kas papildus paātrina elektronu plūsmu no katoda. Tādēļ elektrometriskā lampa var darboties pie relatīvi maziem anodspriegumiem. Tās tīkliņstrāva ir ļoti maza (to nosaka tīkliņa elektriskās izolācijas pretestība, atlikušo gāzu jonizācija lampas balonā, kā arī termoelektronu un fotoelektronu emisija no tīkliņa, ko rada ārējais apgaismojums, katoda siltumstarojums, mīkstie rentgenstari, kas rodas, elektroniem bremzējoties uz anoda). Samazinot katoda temperatūru un anodspriegumu, iespējams tīkliņstrāvu samazināt līdz 10-15 A.
Priekšrocības
Elektrometriskajai lampai ir sevišķi liela ieejas pretestība, tādēļ tā neizkropļo mērāmās ķēdes parametrus.
Trūkumi
Pat niecīgākās lampas parametru (emisijas) izmaiņas var radīt lielas kļūdas mērījumu rezultātos. Lampas barošanas avotiem jābūt ļoti stabiliem. Elektrometriskajai lampai vēlams lietot gaismas necaurlaidīgu ekrānu, lai novērstu parazītiskas strāvas gaismas iedarbībā.
Izmantošana
Ar elektrometrisko lampu palīdzību var mērīt ļoti mazas strāvas (līdz 10-14 A) un ļoti lielas pretestības (līdz 1016 Ω). Ar elektrometriskajām lampām mērāmās strāvas var atšķirties ap 100 reizes. Ir arī tās saucamās puselektrometriskās jeb logaritmiskās elektrometriskās lampas, kam izejas signāls ir proporcionāls ieejas strāvas logaritmam - tām strāvas diapazons var sasniegt 108.
20. gadsimts
20. gadsimts jeb XX gadsimts bija gadsimts, kurš pēc Gregora kalendāra sākās mūsu ēras un beidzās. 20. gadsimts cilvēces vēsturē ir nozīmīgs daudzās jomās. Šajā gadsimtā strauji pieauga cilvēku skaits uz planētas. Šī iemesla dēļ parādījās jauni izgudrojumi un idejas tehnoloģiju, medicīnas, socioloģijas, ideoloģijas un politikas nozarēs. Iespējams, ka tieši nākamajos desmit gados pēc Pirmā pasaules kara tehnoloģiskā attīstība cilvēces vēsturē ir bijusi visstraujākā, kāda jebkad ir bijusi. Šajā gadsimtā arī parādījušies jauni termini, kurus pirms tam nelietoja, piemēram, ideoloģija, pasaules karš, genocīds, kodolkarš u.c.
Pitagorisms
Pitagorisms bija filozofijas virziens (jeb skola) Senajā Grieķijā, kas par savu ideju pamatu pieņēma Pitagora no Samosas salas pasaules skatījumu un koncepcijas, visas dabas parādības un kosmosa esamību reducējot uz kvantitatīvām, skaitliskām attiecībām. Pitagoriešu skolai, kuras ietekmes uzplaukums bija 4. gadsimtā p.m.ē., bija lieli nopelni matemātikas un astronomijas attīstībā. Vēlākie šo ideju attīstītāji parasti tiek apzīmēti ar vārdu neopitagoristi.
Pitagorisma termins tiek arī traktēts kā ezotērisku un metafizisku ticējumu kopums, ko izstrādājis Pitagors un viņa sekotāji, ļoti iespaidojoties no matemātikas un, iespējams, no Platona un platonisma avotiem.