Pīrsings
Pīrsinga vēsture
Pīrsinga pirmsākumi meklējami senajā Ēģiptē. Pīrsings bija faraonu mīļākā privilēģija, taču ļoti ātri aizliegto duršanās mākslu apguva arī vergi. Pīrsingam jau ir apmēram 5000 gadu. Vecāko mumificēto ķermeni, kurā konstatēts pīrsings, 1991. gadā atklāja Austrālijā. Testi liecina, ka tas ir vairāk nekā 5000 gadu vecs. Tam bija caurdurta auss, caurumiņa diametrs bija 7–11 mm. Sākumā ausis dūra maģisku iemeslu dēļ. Cilvēki uzskatīja, ka caur ausīm ķermenī iekļūst dēmoni, bet metāls tos atvaira. Tā laika jūrniekiem bija auskari, lai ar tiem varētu samaksāt par apbedīšanu, ja viņi tiktu izskaloti krastā. Daudzviet, piemēram, Borneo pīrsingu veica kā rituālu, kurā vecāki caurdūra bērna ausi, tā parādot savas atvases pakļautību viņiem. Pirmās ziņas par pīrsingu saistītas ar 2. gadsimtu pirms mūsu ēras, kad Rietumu medicīnas pamatlicējs Hipokrats, apmēram 16. gadu vecumā ceļojumā pa Ēģipti sastapis cilvēkus ar neparastiem caurumiem un dedzinātu rētu pēdām ausīs. Viņš kā topošais mediķis izrādīja interesi par šīs parādības lietderību, saņēma atbildi, ka šādiem līdzekļiem iedarbojoties uz auss zonām, iespējams panākt dažādu orgānu funkciju uzlabojumu. Tolaik auss caurduršanas vai piededzināšanas metodi dažādās Āfrikas valstīs (Ēģiptē, Alžīrijā, Marokā) galvenokārt praktizēja daudzveidīgu sāpju sindromu remdēšanai, kā arī neauglības ārstēšanai. Vēlāk auss caurduršanas paņēmieni detalizēti pētīti Francijā, kurai, kā zināms, bijusi koloniāla saikne ar Ziemeļāfriku. Pētījumi aizņēmuši vairākus gadu simtus, līdz vainagojušies ar metodi, ko mūsdienu medicīnā sauc par aurikulāro jeb auss akupunktūru. Pīrsings tika veikts arī Dienvidamerikas, Austrālijas un senās Indijas cilšu kultūrās, Romas impērijas un viktoriānisma Eiropas sabiedrībās. Tas ir lietots gan kā iniciācijas rituāla sastāvdaļa, gan kā piederības zīme, kas norāda uz stāvokli sabiedrībā. Austrālijas aborigēnu zēniem iniciācijas rituālos praktizē deguna caurduršanu. Laika gaitā ķermeņa pīrsings izzuda no lielas daļas rietumu kultūras, jo tika saistīts ar barbaru rituālu piekopšanu līdz pat karalienes Elizabetes laikam, kad jūrnieki sastapās ar ciltīm, kuras ticēja, ka auskars auss ļipiņā var uzlabot redzi tālumā. Tas bija acīmredzams labums jūrniekiem, kas lielāko daļu laika pavadīja nepārredzamā okeāna plašumā. Akupunktūras tehnoloģijas šo ideju atbalstīja. Nākamā ķermeņa pīrsinga reabilitācija bija vēlīnais viktoriānisma laiks, kad moderns kļuva ģenitāliju pīrsings, jo valdīja uzskats, ka tas sargā sievietes tikumību un arī palīdz izvairīties no vīriešu ģenitāliju izspiešanos no to laiku modernajām, ļoti šaurajām biksēm. Turpmākajos gadsimtos atzīts tika vienīgi auss ļipiņu pīrsings sievietēm. Mūsdienās pīrsings kļuvis par dumpinieciskās paaudzes neatkarības simbolu — mans ķermenis, ko gribu, to daru. Tas rada konfliktus ar vecākiem, jo viņiem grūti pieņemt, ka bērni caurdur savu ķermeni un ievieto tajā dažādas rotas. Pīrsings ir greznumlieta, kurai vajadzētu izdaiļot cilvēku, nevis radīt barjeru. Arī vietai, kur tiek veikts pīrsings, ir liela nozīme, tā saistās ar dažādiem rituāliem, daļa no tajos valdošajām atziņām saglabājušās līdz mūsdienām. Šobrīd ķermeņa pīrsings palēnām ieguvis plašākas sabiedrības atzinību, jo daudzi cilvēki ir meklējuši neparastus veidus, kā izpaust savu individualitāti. 70. gados pīrsingu izvēlējās jauniešu popkultūras pārstāvji, taču tas neguva sabiedrības akceptu līdz pat šim brīdim, kad ķermeņa pīrsings ir kļuvis par modes aksesuāru popkultūrā, to var redzēt gan profesionāliem atlētiem, Holivudas zvaigznēm, gan visu sociālo slāņu pusaudžiem. Ķermeņa pīrsings, tāpat kā senos laikos, vēl joprojām tiek lietots kā pašizpausmes līdzeklis, atšķirības zīme un moderns aksesuārs.