cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristus Glābēja katedrāle
Maskavas Kristus Glābēja katedrāle (ru) ir katedrāle Maskavā, Krievijā. Atrodas netālu no kremļa. Kopējais baznīcas augstums ir 103 metri, tādējādi šī ir augstākā Austrumu Pareizticīgās baznīcas baznīca. Patriarha klosteris.
Oriģinālo baznīcu cēla vairāk nekā 40 gadus ( — ) 19. gadsimtā pēc Konstantīna Tona projekta. To nojauca Staļina režīma laikā, lai atvēlētu vietu Padomju pils celtniecībai, kas gan tā arī netika uzcelta. 20. gadsimta 90. gados tajā pašā vietā tika uzcelta pašreizējā baznīca pēc Alekseja Deņisova, Zuraba Careteli un Mihaila Posohina projekta.
Katrīnas II piemineklis (Krasnodara)
Katrīnas II (ru) ir piemineklis par godu imperatorei Katrīnai II Krasnodarā, Krievijā. Atklāts 1907. gadā, 1920. gadā to iznīcināja boļševiķi. Atjaunots 2006. gadā.
Kaspars Zariņš
Kaspars Zariņš (dzimis 1962. gada 10. aprīlī Rīgā) ir latviešu gleznotājs un mākslas pedagogs, Latvijas Mākslas akadēmijas profesors. Darbojas arī grāmatu grafikā un animācijā.
Katrīnas II piemineklis (Krasnodara)
Pieminekli 1895. gadā par godu Kubaņas kazaku karaspēka 200. gadadienai projektēja slavenais mākslinieks un tēlnieks Mihails Miķešins. Viņa pāragrā nāve liedza Miķešinam pabeigt savu darbu, kuru turpināja tēlnieks Boriss Eduardss. Piemineklis tika atklāts tikai 1907. gada 6. maijā. Jaunā pieminekļa autors ir Aleksandrs Apollonovs, pazīstams Kubaņas tēlnieks un Krievijas Mākslinieku savienības biedrs.
Kaspars Zariņš
Biogrāfija
K. Zariņš dzimis gleznotāja un LMA rektora (1988—1997) Induļa un Veras Zariņu ģimenē. Mākslinieka dvīņubrālis Kristaps ir gleznotājs. Viņa sieva ir gleznotāja Vija Zariņa, ar kuru kopā mākslinieks veido kopīgas izstādes no 1987. gadā. Kopīgas izstādes tiek veidotas arī kopā ar brāli. Kaspara un Vijas Zariņu meitas ir mākslinieces Paula Zariņa-Zēmane un Marta Zariņa-Ģelze, kura traģiski gāja bojā 2014. gada vasaras beigās 26 gadu vecumā. Izglītību mākslas jomā uzsācis Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolā (1973—1980), tālāk sekoja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļā (1980—1986), kuru beidzis, izstrādājot diplomdarbu sava tēva I. Zariņa vadībā.
Rankuļrags
Rankuļrags ir 1,5 km garš izliekts krasta posms Rīgas līča Vidzemes piekrastē Limbažu novada Salacgrīvas pagastā pie Kurliņupes ietekas. Zemesrags 0,7 km garumā turpinās rietumu virzienā zemūdens daļā no 4—6 m augstā stāvkrasta. Zemesrags veidojies uz vidusdevona smilšakmeņu pamatiežu pacēluma. Virsas absolūtais augstums 11,7 m vjl. Raga dienvidu pusē Kurliņupe tek pa 5—6 m dziļu pamatiežos iegrauztu kanjonu. Ietilpst Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas liegumā.
Kaspars Zariņš
Mākslinieciskā darbība
Izstādēs K. Zariņš sācis piedalīties 1979. gadā. 1987. gadā iestājies Latvijas Mākslinieku savienībā. Pirmā personālizstāde notikusi Rīgā 1990. gadā, vēlāk tās notikušas arī Cēsīs, Maskavā, Vīnē un Ventspilī. Kopumā sarīkojis 30 personālizstādes. Mākslinieka darbi atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja, Latvijas Mākslinieku savienības muzeja, Latvijas Bankas, The Wurth Museum (Vācija), Tartu Mākslas muzeja, Krievijas Kultūras ministrijas kolekcijā, kā arī privātkolekcijās Krievijā un ASV. Darbojies arī grāmatu grafikā, animācijā, saņēmis Latvijas nacionālā kino balvu “Lielais Kristaps” nominācijā “Labākais animācijas mākslinieks” par animācijas filmu “Vai tu ko teici?” (studija “Dauka”, 2009).
Pedagoģiskā darbība
Pedagoga gaitas K. Zariņš sācis 1991. gadā kā Latvijas Mākslas akadēmijas Vides mākslas nodaļas vecākais pasniedzējs. No 1992. gada ir Glezniecības nodaļas pasniedzējs. 1995. gadā kļuva par asociēto profesoru. No 1997. gada ir viens no Monumentāli dekoratīvās un multivizuālās mākslas meistardarbnīcas vadītājiem. 2008. gadā kļuva par profesoru.
Ennio Morrikone
Ennio Morrikone (it, ; dzimis, miris ) bija itāļu komponists un diriģents, kurš sarakstījis mūziku vairāk kā 500 kinofilmām un televīzijas seriāliem, kā arī mūsdienu un modernās klasikas darbiem. Viņa darbi ir iekļauti vairāk kā četrdesmit apbalvotās filmās.
Morrikone pasaulē kļuva plaši pazīstams ar mūziku, ko viņš komponēja Serdžo Leones spageti vesternu žanra filmām, ieskaitot "Par sauju dolāru" (1964), "Par dažiem liekiem dolāriem" (For a Few Dollars More, 1965), "Labais, ļaunais un neglītais" (1966), "Reiz rietumos" (Once Upon a Time in the West, 1968), A Fistful of Dynamite (1971), My Name is Nobody (1973) un "Reiz Amerikā" (Once Upon a Time in America, 1984).
Sešas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā oriģinālmūzika" par mūziku filmām "Debesu dienas" (Days of Heaven, 1978), "Misija" (The Mission, 1986), "Neaizskaramie" (The Untouchables, 1987), "Bagsijs, Lasvegasas karalis" (Bugsy, 1991), "Malèna" (Malena, 2000) un "Pretīgais 8nieks" (2015). Sestajā reizē balvu ieguva — par mūziku filmai "Pretīgais 8nieks". 2007. gadā apbalvots ar Kinoakadēmijas goda balvu. Par mūziku filmām ieguvis arī trīs Zelta globusa balvas (no deviņām nominācijām) un piecas BAFTA kino balvas.
Spridzināšana Minskas metro
Spridzināšana Minskas metro notika, kurā gāja bojā vismaz 15 cilvēki un tika ievainoti vairāk nekā 200 cilvēki. Sprādziens notika plkst. 17.55 pēc vietējā laika "Oktjabrjskaja" stacijā Minskas metro, Baltkrievijā.
Sākotnēji nebija skaidrs, kas izraisīja sprādzienu, vēlāk tika noskaidrots, ka tā ir bumba, kuras sastāvā bija naglas un lodīšu gultņi. Vēlāk tika atklāts arī tas, ka sprādzienā tika izmantota unikāla sprāgstviela.
tika aizturēti divi aizdomās turamie. Savu vainu atzina Dmitrijs Konovalovs un Vlads Kovaļovs. Tiek uzskatīts, ka šo sprādzienu sarīkojuši tie paši cilvēki, kas sarīkoja sprādzienu 2008. gada Uzvaras dienā. 2012. gada martā gan Konovalovam, gan Kovaļovam tika izpildīts nāvessods nošaujot.
Ķirbji
Sistemātika
Ķirbju ģintī ietilpst 13 sugas.
Lota Andešone
Lota Andešone (sv; dzimusi ) ir bijusī zviedru brīvā stila cīkstone, Pasaules čempionātu medaļniece, tagad trenere.
Biogrāfija
Viņa sāka cīkstēties 1993. gadā. Sacensībās viņa startēja kā sporta kluba "Domnarvet" pārstāve. Karjeras laikā viņas treneri bija Sonni Bromans, Pells Lindholms, Ronnijs Pēšons, Kennets Nistrojs. 1996. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempionāta bronzas medaļnieci. 1999. gadā tajās pašās sacensībās uz goda pjedestāla viņa pakāpās vienu pakāpienu augstāk. Tajā pašā gadā viņa izcīnīja bronzas medaļu pasaules junioru čempionātā. 2000. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempioni.
Kopš 1998. gada viņa piedalījās arī pieaugušo Pasaules un Eiropas čempionātos. 1999. gada pasaules čempionātā aiz japānietes Ajako Sjodas un ķīnietes Menas Lili Lota Andešone izcīnīja bronzas, bet 2002. gada pasaules čempionātā aiz krievietes Aļonas Kartašovas — sudraba medaļu. Lai gan no 1999. līdz 2002. gadam Lota piedalījās četros Eiropas čempionātos, šeit medaļas iegūt neizdevās.
Lota Andešone beidza sportistes karjeru neilgi pirms tam, kad sieviešu cīņa tika iekļauta olimpisko spēļu programmā. Pēc cīkstones karjeras beigšanas, viņa kļuva par cīņas sporta treneri. 2015. gada oktobrī viņa sāka strādāt par Zviedrijas sieviešu cīkstoņu komandas treneri.
Ciesengure
Ciesengure ir ciems Ventspils novada Ugāles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 3,8 km no pagasta centra Ugāles, 40,7 km no novada centra Ventspils un 154,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1311 (Ugāle–Blāzma–Ance), Engures upes krastā.
Viktors Grose
Viktors Kārlis Grose (Victor Carl Grosse, ru; 1869—1931) bija vācbaltiešu diplomāts, Krievijas Impērijas ģenerālkonsuls Šanhajā (1911—1924).
Dzīvesgājums
Dzimis 1869. gada 26. maijā Grīvā ārsta Teodora Johana Groses un viņa sievas Sofijas Šarlotes Dorotejas, dzimušas Asmusas, ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, tad studēja Tērbatas un Pēterburgas Universitātēs (ķīniešu un mandžūru valodas). No 1896. gada viņš darbojās Krievijas Impērijas sūtniecībā Pekinā, 1899. gadā kļuva par vicekonsulu Čifu, 1903. gadā par konsulu Ņučuangā-Inkou. Pēc tam atgriezās dzimtenē, dzīvoja Rīgā un Liepājā (1905), tad konsuls Jokohamā (1906—1910).
Vitālijs Tjavlovskis
Vitālijs Tjavlovskis (ru; dzimis ) ir krievu, agrāk padomju, šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
Ar šaha kompozīciju sācis nodarboties 20. gs. piecdesmito gadu vidū. No 1956. līdz 1971. gadam publicējis apmēram 80 šaha etīdes, galvenokārt miniatūras. Vairāku PSRS individuālo čempionātu (1959—1965) finālists etīžu žanrā. Piedalījies Polijas, Ungārijas, Zviedrijas, Čehoslovākijas, Rumānijas, Itālijas šaha žurnālu etīžu sastādīšanas konkursos. Ieguvis 40 atzinības, no tām 18 godalgas, tai skaitā 5 pirmās.
1971. gadā viņam tika piešķirts starptautiskā meistara tituls šaha kompozīcijā.
Piemērs
Etīdes risinājums:
Ungārijas Nacionālā banka
Ungārijas Nacionālā banka (hu (MNB)) ir Ungārijas centrālā banka un ir daļa no Eiropas Centrālo banku sistēmas (ESCB). Ungārijas Nacionālo banku izveidoja 1924. gadā un tā nomainīja Karalisko Ungārijas Valsts banku. Ungārijas Nacionālā banka ieviesa forintu 1946. gada 1. augustā.
Tās mērķis ir nodrošināt cenu stabilitāti, bet tai arī ir jānodrošina nacionālās valūtas, forinta izdošana, naudas cirkulācijas kontrole, jānosaka centrālās bankas bāzes kursu, jāpublicē oficiālos maiņas kursus, kā arī jāpārvalda ārvalstu valūtu un zelta rezerves, lai ietekmētu maiņas kursus.
Pārvalde
Ungārijas Nacionālās bankas vadītāju ieceļ Ungārijas prezidents pēc Ungārijas premjerministra priekšlikuma uz sešu gadu termiņu. Vissvarīgākos lēmumus Ungārijas Nacionālajā bankā pieņem Valūtas padome. Tās ēka atrodas Budapeštas vecpilsētā.
Vēsture
Austroungārijas ērā Austroungārijas Banka bija monarhijas centrālā banka, bet pēc Pirmā pasaules kara, tā tika sadaļīta un jauna Karaliskā Ungārijas Valsts banka tika dibināta. Pirmā neatkarīgā Ungārijas Centrālā banka, Ungārijas Nacionālā banka, uzsāka darbības. Ungārijas Centrālās bankas akts dibināja Ungārijas Nacionālo banku.
Ungārijai bija jāpievienojas eirozonai 2010. gadā, kas rezultātā atņemtu MNB kontroli pār valūtas politiku, bet centrālās bankas līderi kritizēja plānu, apgalvojot, ka stingrie fiskālie nosacījumi bremzētu izaugsmi. 2011. gada decembrī divas no trim nozīmīgajām kredīta reitinga aģentūrām pazemināja Ungārijas ilgtermiņa valūtas parādu uz "grabažas statusu", ko daļēji ietekmēja izmaiņas Ungārijas konstitūcijā, radot šaubas par centrālās bankas neatkarību.
Manuels Fetners
Manuels Fetners (de; dzimis Vīnē) ir austriešu tramplīnlēcējs. Viņš ir piedalījies divās olimpiskajās spēlēs (2018, 2022), 2022. gadā izcīnot sudraba medaļu sacensībās uz parastā tramplīna, kā arī ar Austrijas komandu iegūstot zelta medaļu komandu sacensībās. Tāpat Fetners ar Austrijas komandu kļuva par 2013. gada pasaules čempionu komandu sacensībās.
Pasaules kausā Fetners debitēja jau 2001. gada janvārī. Pirmo pjedestālu pasaules kausā sasniedzis Oberstdorfā izcīnot 3. vietu. Kopumā karjerā guvis 3 pjedestālus individuālajās sacensībās, kā arī 14 pjedestālus komandu sacensībās (tai skaitā 3 uzvaras).
Ņujorkas Modernās mākslas muzejs
Modernās mākslas muzejs (en, MoMA) ir mākslas muzejs Manhatanā, Ņujorkā, ASV. Tiek uzskatīts par ietekmīgāko modernās mākslas muzeju pasaulē. Muzejā galvenokārt ir amerikāņu un Eiropas mākslinieku darbi no 19. gadsimta līdz mūsdienām. Dibināts 1929. gadā. Muzejā atrodas dažādas gleznas, skulptūras, grafiskās mākslas, rūpnieciskā dizaina, arhitektūras darbi, fotogrāfijas, mākslas filmas. 1940. gadā muzejā tika nodibināta Fotogrāfiju nodaļa. Tajā atrodas plaši pazīstama mākslas fotogrāfiju kolekcija, kuru izveidoja bijušais muzeja Fotogrāfiju nodaļas direktors Edvards Steihens.
1939. gadā uzceltā muzeja ēka vēlāk tika paplašināta, 1953. gadā tika izveidots dārzs. 1984. gadā tika pabeigts daudzstāvu tornis un rietumu spārns, ar ko pieejamā muzeja ekspozīcija tika dubultota. Lielāki pārbūves darbi, tai skaitā paplašināšana, izglītības un pētniecības kompleksa izveide, tika pabeigti 2004. gadā.
2013. gadā muzeju apmeklēja gandrīz 3,1 miljons cilvēku, tas bija 15. apmeklētākais mākslas muzejs pasaulē. Pašreizējais muzeja direktors ir Glenns Lorijs.
Pētermuiža (Rožupes pagasts)
Pētermuiža ir ciems Rožupes pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 176 km attālumā no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Ebreju bloks
Ebreju bloks bija politisko partiju apvienība Latvijā. Tā vienoja Ebreju nacionāldemokrātu partiju un partijas Mizrahi un Histadrut-Hacionit.
Apvienība piedalījās Satversmes sapulces vēlēšanās 1920. gadā un 1. Saeimas vēlēšanās 1922. gadā. Ievēlētie deputāti Saeimā veidoja vienotu frakciju. Sākot ar 2. Saeimas vēlēšanām Ebreju bloku veidojošās partijas piedalījās atsevišķi, taču Saeimā tika ievēlēta vienīgi Mizrahi.
Feders
Feders var būt:
Pērses ūdenskritums
Pērses ūdenskritums bija ūdenskritums Pērses upes lejtecē pie Kokneses blakus Kokneses dabas parkam. 1930. gados tas sasniedza 2,4 m augstumu, būdams par augstāko ūdenskritumu Latvijā. Tajā laikā ūdenskritums bija populāra tūristu atpūtas vieta. Pēc Pļaviņu HES ūdenskrātuves izveidošanas ūdenskrituma vieta tika appludināta. Par piemiņu Pērses ūdenskritumam 2019. gadā Koknesē pils parka dīķa malā tika izveidots mākslīgs ūdenskritums. Pie Pērses ūdenskrituma savas paleontoloģiskās kolekcijas ievāca Luijs Agasi, Valters Gross u.c. paleontologi. Vēl šo ūdenskritumu ir glezojuši vairāki gleznotāji, kā, piemēram, Kārlis Hūns, Edgars Vinters u.c.
Apraksts
Ūdenskritums izveidojās Pērses 3–4 m dziļajā ielejā, Pļaviņu svītas dolomītos un dolomītmerģeļos, līdzīgi, kā Ventas rumba vai Abavas rumba, iegraužoties caur tiem Amatas svītas smilšakmeņos. Domājams, ka ūdenskritums izveidojās samērā nesen. Pirmo reizi ūdenskritums tika attēlots Vihelma Zigfrīda Štafenhāgena gravīrā 1866. gada albumā, kur, gatavojoties cara Aleksandra II vizītei Koknesē, 1862. gada jūlijā blakus Pērses ūdenskritumam tika uzcelts sešstūra paviljons. Pirms tam 18. gadsimta beigās šeit darbojās Johans Broce, kurš bez Kokneses pils zīmēja arī dažādus citus Kokneses objektus. Viņa zīmējumos Pērses ūdenskrituma nav, kas varētu netieši liecināt par to, ka tajā laikā šī ūdenskrituma nebija, vai arī tas bija necils un grūti sasniedzams. Arī vietējo folkloras matriālu par ūdenskritumu nav.
Ūdenskritums varēja rasties no kādas karsta kritenes, kādas šajā rajonā ir samērā daudz. Ūdenskrituma virsma veidojās uz Pļaviņu svītas samērā cietajiem dolomītiem. Zem tiem atsedzas Sņetogoras slāņu mīkstie dolomītmerģeļi, kas daudz vieglāk padodas ūdens ārdošai darbībai, tādējādi veidojot zem cietajiem dolomītiem izskalojumus. Šo izskalojumu rezultātā augšējie dolomīti periodiski nobruka, un līdz ar to ūdenskritums nemitīgi atkāpās pa straumi uz augšu. Par atkāpšanās ātrumu domas ir dalījušās, un tika uzskatīts, ka šī atkāpšanās bijusi 0,5–1 m gadā. Zem zilganpelēkajiem dolomītmerģeļiem iegulst ļoti cieta dolomitizēta smilšakmens slānis, bet zem tā irdens, balts Amatas svītas smilšakmens. Vai nu krītošais ūdens bija izlauzies cauri cietajam slānim vai arī tas tika salauzts karsta kritenes rezultātā, taču bedre zem ūdenskrituma sniedzās vairākus metrus dziļi smilšakmenī. Ūdenskritumam atkāpjoties arī padziļinājums tam sekoja, lejteci, savukārt, saskalojot ar nobrukušā dolomīta atlūzām. Būtiski ir tas, ka ne pārāk tālu (ap 50 m) no ūdenskrituma cietais dolomitizētais smilšakmens netika salauzts, un virs tā vēl bija neliela dolomītmerģeļa kārta ar bruņuzivju paliekām. Attiecīgi, var izdarīt secinājumu, ka vai nu ūdenskritums savā pastāvēšanas laikā nebija atkāpies vairāk par 50 metriem, pieņemot to, ka krītošais ūdens cieto smilšakmens slāni salauž, veidojot padziļinājumu, un tātad pastāvējis ne vairāk, kā pāris simtus gadu, vai nu arī ūdens nav spējis izlauzties cauri cietajam slānim un bedri izveidojis tikai tad, kad savā atkāpšanās gaitā ir nonācis līdz senākai karsta kritenei. Bet arī tad paliek neskaidrs, kāpēc straume nav noskalojusi samērā mīkstos dolomītmerģeļus.
Savu majestātiskumu Pērses ūdenskritums sasniedza 1930. gados, bet pirms appludināšanas tas vairs nebija tik augsts. Jau dažus gadus pirms spēkstacijas ūdenskrātuves izveidošanas upes vidū paātrināti sāka izbrukt lieli dolomīta gabali un ūdenskrituma vietā radās šaura aiza, kas aizvien paplašinājās. Attiecīgi, uz appludināšanas brīdi ūdenskrituma augstums sastādīja ap vienu metru.
Oļģerts Lielausis
Biogrāfija
Dzimis 1930. gadā Zlēku pagastā. Mācījas Zlēku pamatskolā, vēlāk Ventspils vidusskolā. 1944. gadā bija Zlēku traģēdijas aculiecinieks.
Studēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, ko absolvēja 1955. gadā. 1955. gadā uzsāka darbu Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Fizikas institūtā kā jaunākais zinātniskais līdzstrādnieks, pabeidza aspirantūru 1960. gadā. 1962. gadā aizstāvēja tehnisko zinātņu kandidāta disertāciju Maskavas inženierfizikas institūtā, 1969. gadā ieguva tehnisko zinātņu doktora grādu Latvijas PSR Zinātņu akadēmijā. No 1963. līdz 1993. gadam bija laboratorijas vadītājs Fizikas institūtā. 1992. gadā kļuva par habilitēto fizikas doktoru (Dr. habil. phys.), bija Fizikas institūta direktors (1994—1997), direktora padomnieks (1998—1999), vadošais pētnieks (no 2000. gada).
Sabiedriskā darbība
Oļģerts Lielausis kā Zlēku traģēdijas aculiecīnieks (1944. gadā viņam bija 14 gadi) vadīja LZA iniciatīvas grupu, kuras uzdevums bija saglabāt vēsturei informāciju par latviešu pretestības kustību Otrā pasaules kara laikā un tās upuriem. "Bet šī lieta pačibēja un līdz šim nekādi neizdodas to nopietni iekustināt," - pateica akadēmiķis. Viņš norāda, ka starp soda akcijas izpildītājiem vietām nebijis neviena vācieša, bet "ungāri, tatāri, latvieši. Vācieši viņus komandēja."
Anastasija Dmitruka
Anastasija Dmitruka (uk, dzimusi 1991. gada 31. janvārī Ņižinā, Čerņihivas apgabals) ir ukraiņu dzejniece.
Oļģerts Lielausis
Darbi
Veicis pētījumus, kas saistīti ar magnetohidrodinamiku, magnētisko šķidrumu tehnoloģijām, hidrodinamiku, siltuma pārneses fundamentālām un lietišķām problēmām, kodolfiziku un kodoltehniku. Ir 200 zinātnisku publikāciju, tai skaitā 3 monogrāfiju autors, kā arī 13 PSRS izgudrojumu un 4 ārvalstu iegūtu patentu līdzautors.
Anastasija Dmitruka
Dzīvesgājums
Dzimusi Ņežinā. 12 gadu vecumā ģimene pārcēlās uz Kijivu. Beigusi Kijivas politehnisko institūtu un strādā par informācijas drošības speciālisti.
Daiļrade
Dzeju sākusi rakstīt 12 gadu vecumā. Raksta ukraiņu un krievu valodās. Par visbiežāk citētajiem Anastasijas sacerējumiem kļuvušas poēmas "Nekad mēs nebūsim brāļi" ("Никогда мы не будем братьями") un "Atdodiet mums mūsu debesis" ("Верните нам наше небо").
Hetmaņa Mazepas piemineklis (Poltava)
Bijušais Ukrainas prezidents Viktors Juščenko uzskatīja par savu pienākumu veicināt pieminekļu uzstādīšanu Mazepam. Poltavas kaujas 300. gadadienā viņš izdeva dekrētu, kurā paziņoja, ka Ukrainai godam jāatzīmē Ukrainas un Zviedrijas alianse.
Anastasija Dmitruka
Daiļrade
Anastasijas vārdiem, poēmas radusies kā "iekšējs protests Krievijas valdības rīcībai, kas anektēja Krimu un turpina atbalstīt separātismu, izrādīt spiedienu uz Ukrainu, jaukties mūsu neatkarīgās valsts iekšējās lietās". "Tas ir tad, kad "sakrājies". Tas ir par to brāļu mīlestību, kuru neviens nav redzējis...kad ielaužas mūsu mājā ar automātiem un pilnā balsī kliedz "Brāļi, padodieties!" — man tas šķiet nejēdzīgi".
Šajos sacerējumos dzejniece slavina Ukrainas 2014. gada revolūciju un noraida rusofilu ideoloģiju par austrumslāvu vienotību cīņā pret Rietumu pasauli: "Nekad mēs nebūsim brāļi. Mūs nevieno zeme un asinis". Viņa pauž pārliecību par valsts demokratizāciju kā galveno Eiromaidana mērķi un nevēlēšanos palikt par "jaunāko brāli" Krievijas sabiedrībai, kas nekad nav pazinusi vārdu "brīvība" un vienīgi gaida "jaunus cara norādījumus". Balstoties uz poēmas vārdiem, Klaipēdas muzikanti ir sacerējuši dziesmu, kas YouTube īsā laikā sapulcēja vairāk nekā divus miljons klausītāju.
2014. gadā iznāca Anastasijas Dmitrukas krājums "Atdodiet mums mūsu debesis".
Pēteris Jēkabsons
Pēteris Guntis Jēkabsons (1943—1990) bija latviešu izcelsmes Austrālijas astronoms, asteroīdu pētnieks un gleznotājs. Kopš 1974. gada strādāja Pērtas observatorijā, kurā apskatāmi viņa sienu gleznojumi.
Viņa vārdā nosaukts 1978. gadā atklātais asteroīds (3188) Jekabsons. Atklājis divus asteroīdus — (3894) Williamcooke 1980. gadā un (3929) Carmelmaria 1981. gadā.
Banka (sala)
Banka (id, ) ir sala Indonēzijā. Administratīvi ietilpst Banka-Belitunas provincē, tās galvenā sala. Administratīvi iedalās četros apriņķos un vienā pilsētā. Lielākā apdzīvotā vieta ir provinces centrs Pankalpinana salas austrumu krastā.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas rietumdaļā. 13 km platais Bankas šaurums to atdala no Sumatras rietumos, bet Gasparas šaurums austrumos — no Belitunas salas. Ziemeļu krastus apskalo Natunas jūra, bet dienvidu — Javas jūra. Salas reljefs paugurains ar plašiem līdzenumiem, augstākais punkts ir Bui kalns 705 m vjl. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē tropiskie lietusmeži un purvi. Audzē galvenokārt rīsus, piparus, kaučuku. Ievērojamas alvas atradnes.
Roberts Eglītis
Roberts Eglītis (dzimis, Rīgā) ir latviešu fiziķis. Latvijas Universitātes Cietvielu Fizikas Institūta vadošais pētnieks (kopš 2008).
Veicis pasaules klases pētījumus teorētiskajā cietvielu fizikā. Latvijas Zinātņu Akadēmijas īstenais loceklis (2020). 2016. gadā ieguvis Latvijas Zinātņu Akadēmijas Edgara Siliņa balvu fizikā - par darbu kopu "Tehnoloģiski svarīgu materiālu teorētiski pētījumi". Ieguvis prestižo Baltijas Asamblejas Balvu zinātnē (2020). Autors vienam no Latvijas zinātnes 2019. gada nozīmīgākajiem sasniegumiem (teorētiski aprēķini jauniem materiāliem enerģijas iegūšanai un uzkrāšanai — Roberts Eglītis, Juris Purāns, Jānis Kleperis, Anatolijs Popovs un Ran Jia). Eglītis ir 178 zinātnisko rakstu autors starptautiskos referētos zinātniskos žurnālos. Pirmais pasaulē ir teorētiski paredzējis iespēju izveidot augstas enerģijas 5 voltu Li-jonu bateriju, izmantojot par šīs baterijas katoda materiālu Li2CoMn3O8. Raksti citēti 3566 reižu un Hirša indekss ir trīsdesmit pieci (H=35).
Aleksandrs Desplā
Aleksandrs Mišels Žerārs Desplā (fr, dzimis ) ir franču komponists, diriģents un filmu orģinālmūzikas autors. 11 reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām balvas ieguvis divas reizes — par labāko oriģinālmūziku filmām "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014) un "Ūdens forma" (2017). Ticis nominēts arī 10 Cēzara balvām (saņēmis trīs), 11 BAFTA kino balvām (saņēmis trīs), 12 Zelta globusa balvām (saņēmis divas) un 10 Grammy balvām (saņēmis divas).
Desplā ir radījis mūziku arī tādām filmām kā "Kazanova" (2005), "Karaliene" (The Queen, 2006), "Zelta kompass" (The Golden Compass, 2007), "Brīnumu veikals" (2007), "Neticamais stāsts par Bendžaminu Batonu" (2008), "Džulī un Džūlija" (2009), "Jauns mēness" (2009), "Lieliskais Lapsas kungs" (2009), "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Pirmā daļa (2010) un Otrā daļa (2010), "Karaļa runa" (2010), "Rēgu rakstnieks" (2010), "7 dienas un naktis ar Merilinu Monro" (2011), "Ārkārtīgi skaļi un neticami tuvu" (2011), "Marta īdas" (2011), "Mēness lēkta karaļvalsts" (2012), "Argo" (2012), "Leģendārais piecinieks" (2012), "Slepenā operācija "30 pēc pusnakts"" (2012), "Filomena" (Philomena, 2013), "Nesalauztais (2014), "Relikviju mednieki" (2014), "Godzilla" (2014), "Imitācijas spēle" (2015), "Dāņu meitene" (2015), "Florense Fostere Dženkinsa" (2016), "Mīluļu slepenā dzīve" (2016), "Suņu sala" (2018), "Mazās sievietes" (2019), The Midnight Sky (2020), "Francijas Vēstnesis" (2021) un "Pēdējā montāža" (2022).
Taurītes
Taurītes ir ciems Salaspils novada Salaspils pagastā. Atrodas pagasta dienvidrietumos 8,8 km no pagasta un novada centra Salaspils un 23,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas Doles salas austrumu, Ceļa Daugavas krastā.
Selgas iela (Jūrmala)
Selgas iela ir iela Jūrmalā, Mellužu apkaimē. Selgas iela sākas krustojumā ar Kāpu ielu un beidzas krustojumā ar Mellužu prospektu. Kopējais ielas garums ir 440 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Selgas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Selgas iela ir savienota ar šādu ielu:
Strømsgodset Toppfotball
Strømsgodset Toppfotball ir profesionāls Norvēģijas futbola klubs no Drammenes. Tā ir viena no sporta kluba Strømsgodset IF, kas ir dibināts 1907. gadā, vienībām. Pašlaik spēlē Eliteserien, Norvēģijas futbola augstākajā līgā. Kopš 1967. gada komanda mājas spēles aizvada Marienlyst stadionā, kura ietilpība ir 8935 vietas. Kluba futbolisti divas reizes (1970. un 2013. gadā) ir izcīnījuši līgas čempiontitulu un piecas reizes ieguvuši Norvēģijas kausu.
2020. gadā klubu neilgu laiku pārstāvēja Latvijas izlases futbolists Jānis Ikaunieks.
Marija Kuvacu
Biogrāfija
Vairākkārt uzvarējusi Grieķijas junioru šaha čempionātos dažādās vecuma kategorijās: U16 (1992, 1994), U20 (1995, 1996, 1999). No 1993. līdz 1999. gadam pārstāvējusi Grieķiju Eiropas un Pasaules junioru šaha čempionātos. 1999. gadā Erevānā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā.
Pārstāvējusi Grieķijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā Kuvacu piešķīra starptautiskās meistares (WIM), bet 1993. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Vēl pa mēriņam
"Vēl pa mēriņam" (dk, en) ir 2020. gada Dānijas, Nīderlandes un Zviedrijas kopražojuma komēdijdrāma, kura režisors ir Tomass Vinterbergs. Filmā galvenās lomas atveido Madss Mikelsens, Tomass Bo Larsens, Magnuss Milangs un Larss Rante.
Četri vidusskolas skolotāji uzsāk eksperimentu — katru dienu patērēt nelielu daudzumu alkohola, lai noskaidrotu, kā tas ietekmē viņu profesionālo un sociālo dzīvi.
Filmas pirmizrāde notika Toronto Starptautiskajā kinofestivālā. Filma lielākoties saņēma pozitīvas atsauksmes no kritiķiem. 93. Kinoakadēmijas balvas ceremonijā filma ieguva balvu kā labākā starptautiskā spēlfilma, kā arī Vinterbergs tika nominēts kā labākais režisors. Filma ieguva arī BAFTA kino balvu kā labākā filma svešvalodā un četras Eiropas Kino balvas (par labāko filmu, režisoru, scenāriju un aktieri).
Vess Studi
Veslijs Studi (en, chr, dzimis ) ir čiroku amerikāņu aktieris un kinoproducents, kas saņēmis pozitīvu kritiku un kino apbalvojumus par Amerikas pamatiedzīvotāju atveidošanu filmās. Viņš ir filmējies Kinoakadēmijas balvas saņēmušās filmās "Dejas ar vilkiem" (1990) un "Pēdējais mohikānis" (The Last of the Mohicans, 1992), kā arī filmās, kas tika nominētas šai balvai — Geronimo: An American Legend (1993) un The New World (2005). Tāpat viņš zināms ar Sagata lomas atveidošanu filmā Street Fighter (1994). Vēl Vess Studi ir filmējies filmās "Naidnieki", "Sadursme" (Heat), "Noslēpumainie varoņi" (Mystery Men), "Avatars", "Miljoniem iespēju, kā atdot galus" un televīzijas seriālā Penny Dreadful. 2019. gadā viņš saņēma Kinoakadēmijas goda balvu, kļūstot par pirmo Amerikas pamatiedzīvotāju, kas saņem Kinoakadēmijas balvu. 2020. gadā The New York Times ierindoja viņu 19. vietā starp 25 izcilākajiem 21. gadsimta aktieriem.
Austris Desmitnieks
Austris Oļģerts Desmitnieks (dzimis, miris ) bija latviešu šaha problēmists.
Strādājis par sporta instruktoru.
Šaha kompozīcija
Ar šaha kompozīciju sācis nodarboties 20. gadsimta sešdesmitos gados. Publicējis ap 100 šaha uzdevumus, galvenokārt palīgmatus un pašmatus. Ieguvis ap 50 atzinību, tai skaitā ap 10 godalgu.
Bijis 7. Latvijas čempionāta uzvarētājs palīgmatu žanrā.
Uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Kanādas lūsis
Kanādas lūsis (Lynx canadensis) ir Ziemeļamerikā dzīvojoša kaķu dzimtas (Felidae) suga, kurai ir 3 pasugas. Tā tuvākais radinieks ir Eirāzijas lūsis, lai gan dažas tā īpašības ir līdzīgākas rūsganajam lūsim, nekā Eirāzijas lūsim. Kanādas lūsis mājo Kanādā, Aļaskā un dažos reģionos ASV uz dienvidiem no Kanādas.
Izskats un īpašības
Kanādas lūsis ārēji ir ļoti līdzīgs Eirāzijas lūsim, bet ir par to mazāks. Tēviņi ir nedaudz lielāki kā mātītes. Tā ķermeņa garums ir 76—106 cm, augstums skaustā 48—56 cm, astes garums 5—12 cm, svars 5—17 kg. Kopumā Kanādas lūsis ir lielāks, salīdzinot ar otru Ziemeļamerikas lūšu sugu - rūsgano lūsi, bet rūsganajam lūsim atkarībā no izplatības reģiona var būt lielas auguma atšķirības. Lielākie rūsganie lūši ir lielāki par Kanādas lūšiem.
Kanādas lūsim ir biezs sudraboti brūns kažoks, reizēm ar tumšiem raibumiem. Vasarā kažoks ir sarkanīgāks kā ziemā. Kanādas lūsim ir kupla vaigu bārda, kas atgādina apkakli, īsa aste ar melnu astes galu un gari, melni ausu pušķi trīsstūraino ausu galos. Tas ir muskuļots, spēcīgs plēsējs ar garām kājām un platām, lielām ķepām, kas kā slēpes atvieglo lūša pārvietošanos pa sniegu. Pakaļkājas ir nedaudz garākas kā priekškājas.
Kā visiem lūšiem Kanādas lūsim ir 28 zobi, no kuriem 4 ir gari, spēcīgi ilkņi. Iekožoties upurī, lūsis spēj sajust kodiena vietu, jo tā ilkņi ir kā taustes orgāni, kas savienoti ar neskaitāmiem nerviem. Starp ilkņiem un pārējiem zobiem ir liela atstarpe, kas nodrošina maksimālu ilkņu ieciršanās dziļumu upurī.
Uzvedība
Kanādas lūsis ir vientuļnieks, pamatā aktīvs nakts laikā, lai gan var doties medībās arī gaišajā dienas laikā, turklāt tas ir ļoti uzmanīgs plēsējs, kas vienmēr cenšas būt nemanāms. Tas mājo reģionos, kur aug biezi meži, izplatības areālam pārklājoties ar tam konkurējošiem plēsējiem — rūsgano lūsi un koijotu. Salīdzinoši Kanādas lūsis mājo mežos ar dziļākiem sniegiem un arī augstāk kalnos. Uzmanīgais plēsējs nekad neiziet pārāk tālu atklātā laukā, ne tālāk par 100 metriem no meža malas, toties tas nebaidās peldēt un spēj pat pārpeldēt Jukonas upi, kas ir viena no lielākajām Kanādas upēm.
Kanādas lūsis ir teritoriāls plēsējs un katru dienu noiet 2,4—4,8 km. Viena īpatņa teritorija vidēji ir 15—50 km² liela, tomēr tā var būt gan ekstrēmi maza, gan liela (3—783 km²). Apstākļos, kad ir maz medījuma, teritorija kļūst lielāka, un lūši sāk klejot lielus attālumus. Savu teritoriju tāpat kā citi kaķi lūsis iezīmē ar īpašu sekrētu no anālā dziedzera, urīnu, fekālijām un skrāpējumiem koka mizā.
Barība un medības
Kanādas lūša galvenais medījums ir Amerikas baltais zaķis, kas sastāda 60—97% no visas barības. Lūšu populācijas lielums ir cieši saistīts ar zaķu populācijas lielumu, kas ik pēc 10 gadiem palielinās un samazinās. Bez zaķiem lūsis medī arī citu medījumu, īpaši vasarā. Tie ir grauzēji, putni, reizēm arī kāds lielāks medījums, piemēram, brieži. Tas barojas arī ar maitu, ja tāda pieejama.
Galvenās maņas, kuras lūsis medībās izmanto ir dzirde un redze. Tas ne vienmēr medī katru dienu, reizēm tikai katru otro. Dienā Kanādas lūsis apēd 600—1200 g gaļas. Medības notiek divējādi: gaidot slēpnī vai izsekojot upuri. Šo taktiku pielietojums atkarīgs no medījuma daudzuma un ģeogrāfiskā apvida reljefa. Lai arī lūsis īsās distancēs spēj attīstīt samērā lielu ātrumu, tas nespēj skriet ilgstoši. Tādēļ, ja upuris netiek noķerts dažās pirmajās sekundēs, lūsis, lai taupītu enerģiju, pārtrauc vajāšanu. Ja tiek nomedīts lielāks medījums, kuru uzreiz nevar apēst, Kanādas lūsis to aizvelk, lai paslēptu zem kāda krūma vai zem akmeņiem, apsedzot medījumu ar lapām. Šāda uzvedība plēsējam raksturīga, kad mežā ir daudz medījuma, tad tas dodas medībās atkal un atkal, noslēpjot guvumu. Vēlāk, kad trūkst medījuma, lūsis atgriežas pie paslēptajiem uzkrājumiem. Lai gan Kanādas lūsis ir vientuļnieks, mātītes ar saviem mazuļiem dodas kopīgās, savstarpēji koordinātās medībās. Viens no bara izceļ upuri, bet pārējie uzbrūk no slēpņa, kad upuris ir pietiekami tuvu.
Reprodukcija
Pārošanās sezona Kanādas lūšiem ir tikai viens mēnesis un atkarībā no klimatiskajiem apstākļiem tas notiek laikā no marta līdz maijam. Sezonā mātītei ir tikai viena meklēšanās, kas ilgst 3—5 dienas. Mātīte meklēšanās laikā tēviņa teritorijā atstāj urīna zīmes, kā arī cenšas sasaukt tēviņu ar skaļiem saucieniem. Sezonā mātīte sapārojas tikai ar vienu tēviņu, bet tēviņš var sapāroties ar vairākām mātītēm. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte.
Grūsnības periods ilgst 64 dienas un mazuļi dzimst vai nu maijā, vai jūnijā. Īsi pirms dzemdībām mātīte iekārto migu, parasti tā atrodas ļoti biezā pamežā, krūmājos ar sagāztiem kokiem. Migas turklāt parasti atrodas nokalnītē, kas vērsta uz dienvidiem vai dienvidrietumiem. Metienā ir 1—4 lūsēni un gados, kad ir daudz medījuma, metieni ir lielāki, bet sliktos gados, kad trūkst medījuma, mātīte var nesapāroties vispār.
Piedzimstot mazulis ir akls, nevarīgs un sver 175—235 g. Tam ir pelēcīgs kažociņš ar melniem raibumiņiem. Pēc 14 dienām tiem atveras acis, kas iesākumā ir gaiši zilas. Paaugoties tās kļūst dzeltenbrūnas. Māte tos baro ar pienu 12 nedēļas, bet diezgan ātri sāk piebarot ar gaļu, nesot medījumu uz migu un ļaujot mazuļiem ar to iesākumā spēlēties. Tādējādi mazuļi mācās medīt. Migu mazuļi pamet apmēram 5 nedēļu vecumā un sāk medīt 7—9 mēnešu vecumā, kļūstot patstāvīgiem apmēram 10 mēnešu vecumā. Tad tie māti atstāj un dodas savas teritorijas meklējumos. Pilnībā pieauguši jaunie lūši ir 2 gadu vecumā, lai gan mātītes dzimumgatavību sasniedz jau 10 mēnešu vecumā, tomēr ļoti bieži tās pirmajā gadā nesapārojas. Tēviņi pāroties sāk 2—3 gadu vecumā. Nebrīvē Kanādas lūsis dzīvo līdz 14 gadiem, savvaļā tā mūžs ir īsāks.
Sistemātika
Kanādas lūsim ir 3 pasugas:
Stīgs Lāšons
Kārls Stīgs Ērlands Lāšons (sv, ; dzimis, miris ) bija zviedru žurnālists un rakstnieks.
Pazīstams ar Millennium romānu sēriju, kas tika publicēta pēc viņa nāves. Pētījis labējo ekstrēmismu. Lāšons ir pirmais rakstnieks, kuram pārdots vairāk par vienu miljonu e-grāmatu Amazon.com.
Pirmā Millennium sērijas daļa "Meitene ar pūķa tetovējumu" Zviedrijā tika publicēta 2005. gadā, nākamajā gadā publicēta otrā daļa — "Meitene, kas spēlējās ar uguni" —, 2007. gadā — "Meitene, kas izpostīja sirseņu pūzni". Sērija kļuva populāra, saņemti vairāki apbalvojumi. Līdz 2015. gada martam tika pārdoti 80 miljoni sērijas grāmatu kopiju visā pasaulē.
2009. gadā tika ekranizēta visa sērija zviedru valodā, 2011. gadā ekranizēta pirmā daļa angļu valodā.
Grigorijs Pasītis
Grigorijs Pasītis (1836—1908), līdz 1847. gadam Krišs Pasīts, bija latviešu pedagogs, žurnālists un preses cenzors (1882—1883). Krievijas Impērijas valsts padomnieks (1886). "Dienas Lapas" atbildīgais redaktors (1899—1903).
Dzīvesgājums
Dzimis 1836. gada 3. novembrī (22. oktobrī pēc VS) Ķoņu pagasta "Vingās" latviešu zemnieka Anča (vēlāk Antonija) Pasīša un viņa sievas Maretes (vēlāk Marinas) deviņu bērnu ģimenē. 1847. gadā kopā ar vecākiem pārgāja pareizticībā un no Kriša kļuva par Grišu (Grigoriju). Mācījās Rūjienas-Ternejas Sv. Trīsvienības pareizticīgo draudzes skolā un Rīgas garīgajā seminārā (1851—1859), studēja Pēterburgas Garīgajā akadēmijā (1861—1865).
1867. gadā Rūjienā aprecējās ar pareizticīgo priestera meitu Adelaidu Znamensku, viņu laulībā piedzima deviņi bērni. Strādāja par Rīgas garīgā semināra skolotāju, no 1869. gada bija vēstures un krievu valodas skolotājs Tallinas ģimnāzijā (Gymnasium zu Reval), no 1876. gada Rīgas guberņas ģimnāzijas skolotājs, Pētera un Pāvila pareizticīgo brālības lietvedis, tad Rīgas Nikolaja ģimnāzijas inspektors un no 1881. gada latviešu valodas skolotājs Rīgas Aleksandra ģimnāzijā.
1897. gadā Pasītis pensionējās un dzīvoja Stāmerienā, kur no 1899. gada par Stāmerienas pareizticīgo baznīcas priesteri kalpoja viņa znots Nikolajs Šalfejevs (Шалфеев), kas dievkalpojumus turēja baznīcslāvu, latviešu un vācu valodās. 1907. gadā viņš pārcēlās pie vecākās meitas ģimenes uz Dubultiem, kur mira 1908. gada 26. (13.) martā.
Ziedugravas
Ziedugravas var būt:
Amlodipīns
Amlodipīns (zināms kā Norvaks®) ir III. paaudzes dihidropiridīnu kalcija kanālu blokators.
Indikācijas
Galvenās indikācijas ir arteriālā hipertensija (paaugstināts asinsspiediens), koronāro artēriju spazma, sprieguma stenokardija.
Kontrindikācijas
Kontrindikācijas ir hipersensitivitāte pret šo vielu (kā arī pret citiem dihidropiridīniem), arteriālā hipotensija (pazemināts asinsspiediens) - mazāka par 90 mmHg, šoks, akūts miokarda infarkts (arī līdz 1 mēnesim pēc izārstēšanās).
Ierobežota lietošana
Ierobežota lietošana pie nestabilas stenokardijas, izteiktas aortālās stenozes, sirds nepietiekamības, aknu funkciju traucējumiem, bērniem līdz 18 gadiem.
Botriolepidīdi
Botriolepidīdi (Bothriolepididae) ir izmirušu bruņuzivju antiarhu dzimta, kas dzīvoja devona periodā. Botriolepidīdi bija no dažiem centimetriem līdz apmēram 1 metram lielas zivis. Stratigrāfijā tos izmanto devona ģeoloģisko slāņu vecuma noteikšanai. Latvijā ir zināmas divas botriolepidīdu ģintis - Bothriolepis un Grossilepis.
Aprasts
Ķermenis ar ne pārāk garu horizontāli saplacinātu rumpja bruņu kārbu un garu, vāji heterocerkālu astes daļu. Zvīņu sega ir stipri reducēta, kores zvīņu nav. Krūšu spura ir gara un sniedzas aiz rumpja bruņu kārbas aizmugurējās malas. Spuras distālais segments daudz šaurāks un īsāks par proksimālo.
Botriolepidīdus raksturo galvas vairoga sešstūrainā forma ar samērā izteiktiem stūriem, kā arī neliela izmēra aizpineālais kauls (Pp), kurš nesaskaras ar galvas vairoga sānu kauliem (La). Attiecīgi pakauša kauls (Nu) veido orbitālā atvēruma aizmugurējās malas daļu. Priekšējais vidējais muguras kauls (AMD) ir ar platu priekšējo malu. Processus obstans uz ADL ir labi attīstīti. Pakaļējais sānu-muguras kauls (PDL) un pakaļējais sānu kauls (PL) ir saauguši kopā, izveidojot kopīgu sānu jaukto kaulu (MxL). Pusmēness kauls (Sm) ir nepāra.
Kanaverala rags
Kanaverala rags (en) ir zemesrags Floridas austrumu piekrastē, ASV. No 1964. līdz 1973. gadam dēvēts par Kenedija ragu (Cape Kennedy). Izvietojies Atlantijas okeāna krastā austrumos no Meritas salas. Zemesraga apvidus tiek dēvēts par Kosmosa krastu (Space Coast) — tur atrodas divi amerikāņu kosmodromi — Kenedija Kosmosa centrs un Kanaverala raga Kosmosa spēku stacija. No šiem kosmodromiem veikta lielākā daļa ASV kosmosa lidojumu.
Zemesraga nosaukums zināms no 16. gadsimta pirmās puses — to piešķīruši spāņu kuģotāji kā Cabo Cañaveral — ‘Klānu rags’ vai ‘Cukurniedru audžu rags’; tas tiek uzskatīts par trešo senāko eiropiešu piešķirto un līdz mūsdienām saglabāto toponīmu ASV.
Pičuļi
Pičuļi ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 232 km attālumā no Rīgas.
Rietumu ierakumorhideja
Rietumu ierakumorhideja (Rhizanthella gardneri) ir orhideju dzimtas suga, kas zināma no vairākām populācijām Austrālijas dienvidrietumos.
Šī ir kritiski apdraudēta orhideja, kas ierindota Zemeslodes 100 visapdraudētāko sugu sarakstā un nosaukta par vienu no deviņām retākajām augu sugām pasaulē. Ierakumorhideju ģintī ietilpst trīs pamatā apakšzemē mītošas bezlapu sugas. To savdabīgā uzbūve un veģetācija apliecina, ka gan orhideju, gan visā augu pasaulē daudzveidības izpausmēm nav robežu.
Apraksts un veģetācija
Rietumu ierakumorhideja ir bezhlorofila "saprofītisks" augs kas visu dzīves ciklu pavada pazemē un virszemē parādās tikai ziedot. Ziedus producē sulīgs apakšzemes stumbrs jeb gums. Auga blīvo ziedkopu veido apmēram 150 sīku, krēmaini sarkanīgu un smaržīgu ziedu čemurs, kuru apņem piltuvveida seglapa. Orhidejas augšdaļa pavisam nedaudz parādās virszemē, izveidojot savdabīgu tuneli apputeksnētājiem — galvenokārt termītiem, kuri ierāpo seglapas piltuvē un drīz vien nokļūst pie pazemē paslēptajiem ziediem, lai tos apputeksnētu. Auglis — sarkanīga oga.
Šī orhideja vienmēr aug vietās, kur ir miršu dzimtas koks — slotzaru baltstumbre, ar kura saknēm veido sēņu valstij raksturīgo mikorizu.
Apdraudējums
Viens no galvenajiem ierakumorhideju samazināšanās iemesliem bija lielu krūmiem aizaugušu platību pārveidošanu lauksaimniecības vajadzībām, kā rezultātā sugas areāls samazinājies par 96%. Citi apdraudējuma cēloņi ir augsnes pārsāļošanās un atlikušo populāciju fragmentārā izplatība.
Neatkarības pils
Neatkarības pils (en) ietilpst Neatkarības nacionālajā vēstures parkā Filadelfijā, Pensilvānijā, ASV. Šajā ēkā tika apspriesta un pieņemta gan ASV Neatkarības deklarācija, gan ASV Konstitūcija.
Ēkas celtniecība tika pabeigta 1753. gadā, bija paredzēta kā Pensilvānijas provinces likumdevēju sanākšanas vieta. No 1775. līdz 1783. gadam bija galvenā Otrā kontinentālā kongresa tikšanās vieta, 1787. gada vasarā šeit notika konstitucionālā konvencija. 1979. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
2. autobusu maršruts (Tallina)
2. autobusu maršruts ir Tallinas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no Mõigu līdz Reisisadam (A-terminal). Tas savieno pilsētas centru ar lidostu. Maršruta kopējais garums sasniedz 16,7 km. Virziena Mõigu—Reisisadam (A-terminal) kopējais garums ir 7,6 km, bet virziena Reisisadam (A-terminal)—Mõigu kopējais garums ir 9,1 km.
Pieturvietas
2. autobusu maršrutā ir 25 pieturas, virzienā Mõigu—Reisisadam (A-terminal) ir 12 pieturas, bet virzienā Reisisadam (A-terminal)—Mõigu ir 13 pieturas.
Pauniņi (Varakļānu pagasts)
Pauniņi (arī Pauneņi) ir ciems Varakļānu novada Varakļānu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumos 13,4 km no pagasta centra Kokariem, 12,5 km no novada centra Varakļāniem un 197,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Teicijas upes krastā.
Anrī IV
Anrī IV (Henri-Quatre; dzimis, miris ) bija Francijas karalis no 1589. līdz 1610. gadam un Navarras karalis no 1572. līdz 1610. gadam. Viņš bija pirmais Burbonu dinastijas pārstāvis Francijas tronī. Anrī IV kā hugenots piedalījās Francijas ticību karā, bet 1589. gadā tika kronēts par Francijas karali un pārgāja katoļticībā. 1598. gada 13. aprīlī tika pieņemts Nantes edikts, kas izsludināja ticības brīvību Francijā. 1610. gadā Anrī IV nāvīgi sadūra katoļu fanātiķis Fransuā Ravajaks.
Pīters Pens
Pīters Pens (en) ir tēls, kuru radīja skotu rakstnieks Džeimss Metjū Berijs. Viņš ir zēns, kas spēj lidot un kas nekad nepieaug.
Nebeidzamo bērnību Pīters Pens pavada piedzīvojumos Nekurzemē, kur viņš ir "pazaudēto puiku" līderis. Vēl Nekurzemē dzīvo nāras, indiāņi, fejas, pirāti. Pena izskatu autors sīki nav aprakstījis nevienā no saviem darbiem.
Zēna, kas nekad nepieaug, idejas pamatā ir autora vecākais brālis Deivids, kas slidošanas negadījumā mira dienu pirms savas 14. dzimšanas dienas, tādējādi savas mātes atmiņās saglabādams "jauna puikas" tēlu. Paša Pītera vecums dažādos darbos ir bijis atšķirīgs, piemēram, romānā Peter and Wendy viņa vecums netiek nosaukts, vienīgi tiek pateikts, ka viņam ir vēl visi piena zobi.
Bruknas muiža
Bruknas muižas (de) kungu māja atrodas Bauskas novada Dāviņu pagasta Bruknā Iecavas upes krastā. Līdz 1920. gada Latvijas agrārajai reformai muiža piederēja Korfu dzimtai.
Vēsture
Bruknas muižas kungu māja celta 18. gadsimta 3. ceturksnī un pārbūvēta 19. gadsimta 2. ceturksnī. Pēc Latvijas agrārās reformas muižas kungu mājā izvietoja pamatskolu. No 1927. līdz 1931. gadam tajā notika remontdarbi. Pēc skolas slēgšanas 1966. gadā ēku pielāgoja atsevišķu dzīvokļu iekārtošanai. Lielajā pils zālē izveidoja skatuvi un telpu kinomehāniķim.
Kopš 2001. gada muižā darbojas katoļu priestera Andreja Mediņa vadītā sabiedriskā organizācija "Kalna svētību kopiena", kuras struktūra veidota pēc narkomānu atveseļošanas sistēmas Cenacolo parauga. Rehabilitācijā tiek izmantotas lūgšanas un darba terapija, nevis medikamenti.
2011. gadā "Kalna svētību kopiena" veica Hipotēku un zemes bankas finansēto projektu "Renesanses dārza atjaunošana Bruknas muižā" un Eiropas Savienības Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) finansēto projektu "Bruknas muižas vienkāršotās renovācijas pasākumi".
Muižas ansamblis
Muižas kungu mājai ir divstāvu centrālā daļa, kam abās fasādēs piekļaujas plakani portaki ar joniskā ordera pilastriem. No tās izvirzās divi sānu korpusi. Līdz mūsdienām ir saglabājusies daļa no koka apdares, dažu logu aiļu slēģi un misiņa durvju viras ar ozolzīlītes gabinām. Autentiskas ir vītņu veida koka kāpnes, kas ved uz muižas otro stāvu.
Bruknas muižas ansamblis ietver arī divas klētis un kūti. Muižas parkā ierīkots renesanses dārzs. Pretim muižai atrodas Bruknas pilskalns.
Bruknas Caunēnu kapos atrodas Korfu dzimtas kapliča.
Bruknas muižā ir iespējams izīrēt telpas banketiem un pasākumiem, katru gadu te notiek Renesanses svētki un mākslas plenēri.
Aristīds Grose
Aristīds fon Grose (Aristid von Grosse; 1905—1985) bija vācbaltiešu izcelsmes ASV kodolķīmiķis, darbojās atombumbas izveides projektā. Protaktīnija pētnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1905. gada 4. janvārī Rīgā diplomāta Viktora Groses un viņa sievas Ellas Marijas Elmerices, dzimušas fon Līvenas, ģimenē. No 1906. gada dzīvoja Japānā un Ķīnā, jo viņa tēvs bija Krievijas impērijas konsuls Jokohamā (1906—1910), tad ģenerālkonsuls Šanhajā (1911—1924).
Studēja Berlīnes Šarlotenburgas Augstākajā tehniskajā skolā (Technische Hochschule zu Berlin, 1922-1926). Strādāja kopā ar Oto Hānu un Lizu Meitneri viņu laboratorijā 1927. gadā, viņam izdevās no rādija ražošanas atkritumiem izolēt protaktīnija (V) oksīdu. 1930. gadā Grose emigrēja uz ASV, kur strādāja par Čikāgas Universitātes ķīmijas docentu (1931—1940). 1934. gadā viņš bija pirmais, kurš no 0,1 mg protaktīnija oksīda pagatavoja metālisku protaktīniju, vispirms pārvēršot oksīdu par protaktīnija jodīdu un pēc tam sadalot to vakuumā ar elektrisko izlādi.
Viņa jaunākais brālis Leo (Ļevs) Grose (1906-1950?) bija rakstnieks, 1950. gadā apcietināts Maskavā un miris Butirku cietumā pēc spīdzināšanas.
Pankalpinana
Pankalpinana ir pilsēta Indonēzijā, Bankas-Belitunas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Izvietojusies Bankas salas austrumu krastā. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši un ķīnieši.
Vēsture
Pilsētu 1757. gadā dibināja Palembanas sultāns pēc tam, kad salā tika atklātas bagātīgas alvas iegulas. Vēlākos gados sala un pilsēta vairākkārt mainīja īpašniekus, tā pārmaiņas atradās Nīderlandes un Lielbritānijas valdījumā. Pēc atsevišķas Bankas-Belitunas provinces izveidošanas 2000. gadā Pankalpinana kļuva par tās galvaspilsētu.
Dzēšgumijgalva
"Dzēšgumijgalva" ir Linča pirmā pilnmetāžas filma. To uzņēma ar Amerikas Kinoinstitūta atbalstu un finansējumu Linča studiju gados. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. 2004. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālais kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Sižets
"Vīrs uz planētas" savās mājās kosmosā kustina sviras, kamēr Henrija Spensera galva peld kosmosā. No Spensera mutes iznirst spermatozoīdam līdzīga būtne, kas iepeld tukšumā.
Industriālā apvidū, Henrijs dodas mājās ar iepirkumiem. Ārpus dzīvokļa viņu aptur "Skaistā sieviete no pretējās istabas", kura viņam paziņo, ka viņa draudzene, "Mērija X", ir ielūgusi viņu uz vakariņām ar viņas ģimeni. Henrijs atstāj iepirkumus savā dzīvoklī, kas ir pilns ar netīrumu un beigtu augu kaudzēm. Tajā vakarā Henrijs apmeklē X mājas, kur viņš neveikli sarunājas ar viņas māti. Pie vakariņu galda viņam tiek lūgts sagriezt vistu, ko X tēvs ir "izgatavojis". Putns uz šķīvja kustas un izplūst asinīs, kad to sagriež. Pēc vakariņām Henriju iedzen stūrī X māte, kura mēģina viņu noskūpstīt. Viņa paziņo, ka X ir piedzimis viņa bērns un ka abiem ir jāprecas. Tomēr X nav pārliecināta, vai tas, ko viņa dzemdēja, ir bērns.