cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bolīvija
Vēsture
Spāņu kundzība ilga vairāk kā trīs gadsimtus, taču Napoleona kari 18. gadsimtā vājināja Spāniju un daudzas republikas Dienvidamerikā centās to izmantot. 1809. gadā Bolīvija pasludināja neatkarību, taču tikai pēc sešpadsmit gadiem tika deklarēta Bolīvijas valsts. 20. gadsimtā Bolīvijas Nacionālā Revolūcija bija viens no nozīmīgākajiem gadsimta sociālpolitiskajiem notikumiem kontinentā. 1825. gada 6. augustā tika nodibināta Bolīvijas Republika. Valsti nosauca par godu Bolīvijas atbrīvotājam Simonam Bolivaram.
Pie varas drīz pēc tam gan nāca militāristi. Pēc neveiksmīga mēģinājuma apvienot Bolīviju ar Peru, valstī sekoja valsts apvērsums un pilsoņkarš. Kara rezultātā ar kaimiņvalstīm Bolīvija zaudēja Atakamas provinci, kura pārgāja Čīles teritorijā, Brazīlijai atdeva daļu no Akri štata, bet Paragvajai daļa no Čako teritorijas, kura ir bagāta ar naftas rezervēm. Par revolūcijas kustības virsaiti, kurš cīnījās ar kara huntu, kļuva Ernesto Če Gevara, kurš tika nogalināts vienā no cīņām ar valdības karavīriem. 1982. gadā pēc valsts apvērsuma valstī atkal tika ieviesta demokrātijas.
2003. gadā notika plaši protesti pret Bolīvijas dabasgāzes rezervju pārdošanu Amerikas Savienoto Valstu kompānijām zem tirgus cenas. Tajos gāja bojā 80 cilvēki un vēl simtiem tika ievainoti. Sākās politiska nestabilitāte un 2005. gada vēlēšanās uzvarēja kreisais aktīvists, etniskais indiānis Evo Moraless no partijas Kustība uz sociālismu. Viņš kļuva par pirmo prezidentu indiāni šīs valsts vēsturē, lai gan Bolīvijā indiāņi ir lielākā daļa iedzīvotāju. Pēc viņa ierosinājuma tika izstrādāta jauna konstitūcija un 2009. gadā ar referendumu tā tika apstiprināta. Tajā tika noteiktas indiāņu tiesības un uzsvērta šīs valsts etniskā dažādība. Bolīvijas Republika kļuva par Bolīvijas Daudznacionālo Valsti.
Ģeogrāfija
Bolīvija ir valsts, kas atrodas Dienvidamerikas centrālajā daļā, uz dienvidrietumiem no Brazīlijas. Bolīvijas teritorija aizņem 1 098 581 km², tā pēc platības ir divdesmit astotā lielākā valsts pasaulē un piektā lielākā valsts Dienvidamerikā. Tā ir viena no divām Dienvidamerikas valstīm, kam nav pieejas pie jūras un kā arī lielākā valsts Rietumu puslodē, kam nav pieejas jūrai. Augstākais punkts ir Nevado Sajama, kura augstums ir 6 542 metri virs jūras līmeņa un atrodas Oruro departamenta rietumos. Lielāko daļu no valsts teritorijas aizņem grūti pieejami kalni un ielejas. Kopumā valsts teritoriju raksturo liela ekoloģisko zonu dažādība, rietumu kalnienes ietilpst Andu kalnu sastāvā, savukārt austrumu zemienēs atrodami Amazones tropu meži. Zemākais punkts ir Paragvajas upe, kas atrodas 90 metrus virs jūras līmeņa. Pie Bolīvijas robežas atrodas pasaulē lielākais augstkalnu ezers Titikaka.
Klimats
Bolīvijas klimats ir ļoti daudzveidīgs un to ietekmē ekvatoriālā, subekvatoriālā un tropiskā klimata josla, tāpēc klimats dažādos valsts reģionos mēdz būt pat ļoti atšķirīgs. No novembra līdz martam visā valstī ir lietus sezona. Valsts galvaspilsētā ir vēsas ziemas, un pat sniegs. Sausuma sezonas laikā gaisa temperatūra ir mēreni silta un laiks ir saulains. Valts zemienēs gaisa temperatūra ir augstāka un laika apstākļi ir karstāki. Vidējā gaisa temperatūra janvārī ir ap + 15°C, bet jūlijā ap + 24°C.
Administratīvais iedalījums
Bolīvija ir sadalīta deviņos departamentos un simtu divpadsmit provincēs. Katru no Bolīvijas departamentiem pārvalda gubernators, kas tiek ievēlēts demokrātiskās vēlēšanās.
Demogrāfija
Ja 2001. gadā Bolīvijā dzīvoja 8,27 iedzīvotāji, tad 2012. gadā jau dzīvoja 10,56 miljoni un ar katru gadu iedzīvotāju skaits pieaug. Bolīvijas lielākās pilsētas ir Santakrusa, Sukre un Lapasa.
Mežmuižas ezers
Mežmuižas ezeri (arī Sloku ezers, Mežkunga ezers) ir subglaciālas izcelsmes ezers Kuldīgas novada Rendas pagastā, Mordangas ezeru grupā. Krasti slīpi, dibens dūņains. Iztek Meķupe uz Usmas ezeru. Makrofīti: glīvenes, lēpes, ūdensrozes, meldri, niedres, kalmes. Mīt līdaka, asaris, karūsa, līnis.
Krastā Mežmuižas muižas ēku komplekss, Ezeru dižozols. Peldvieta.
Dāvids Geta
Pjērs Dāvids Geta (fr; dzimis, Parīzē) ir franču dīdžejs. Viņš jau 13 gadu vecumā mājās sāka miksēt vinila plates un 15 gadu vecumā rīkot ballītes savas mājas pagrabā. Pēc diviem gadiem Geta strādāja kā dīdžejs Parīzes klubā Broad. To var uzskatīt par viņa profesionālās karjeras sākumu. No 1988. līdz 1990. gadam viņš miksēja hausmūziku radiostacijā "Radio Nova". 2005. gadā viņa singls "The World Is Mine", kurā tika izmantots sempls no grupas Simple Minds dziesmas "Someone Somewhere In Summertime", nokļuva European Dance Traxx pirmajā vietā. Vokālu Davida Getas dziesmām parasti iedzied Kriss Viliss, izņemot singlu "Baby When The Light", kura vokālu iedziedāja Cozi Costi.
Dāvids Geta ir pazīstams arī ar piedalīšanos L'Oréal reklāmā. 2008. gadā Dāvids Geta tika iebalsots kā pasaules 5. populārākais diskžokejs, nākamajā gadā pakāpās uz 3. vietu, bet 2010. gadu nobeidza kā pasaules otrais labākais. Geta visā pasaulē ir pārdevis vairāk kā 3 miljonus albumu un 10 miljonus singlu, kā arī ir kļuvis par vienu no pieprasītākajiem mūzikas producentiem.
Eduards fon Keizerlings
Eduards Heinrihs Nikolass Grafs fon Keizerlings (Eduard Heinrich Nikolas Graf von Keyserling, 1855-1918) bija vācbaltiešu cilmes rakstnieks, kas jutekliskā impresionisma stilā aprakstījis 19. gadsimta beigu Kurzemes dižciltīgo sabiedrības tradīciju norietu.
Dzīvesgājums
Eduards Keizerlings dzimis 1855. gada 15. maijā Tāšu Padures muižā (tagad — Kalvenes pagasts) kā desmitais divpadsmit bērnu ģimenē. Cēlies no Kurzemes grāfu Keizerlingu dzimtas. Viņa tēvs Eduards Ernests Hermanis fon Keizerlings (1809—1876) bija ģeologa un ceļotāja Aleksandra fon Keizerlinga vecākais brālis. Māte Teofīle, dzimusi fon Rummele (1816—1894).
Mācījās Kuldīgas vācu ģimnāzijā, no 1875. līdz 1877. gadam studēja tieslietas Tērbatas Universitātē, kuru nepabeidza. 1876. gadā nomira viņa tēvs. Uzvedības pārkāpumu dēļ tika izslēgts no studentu korporācijas Curonia un nonāca konfliktā ar savu ģimeni. Izstumts no vācbaltiešu sabiedrības, viņš devās uz Vīni, kur studēja filozofiju un mākslas vēsturi. 1887. gadā tika izdots viņa pirmais romāns ''Fräulein Rosa Herz. Eine Kleinstadtliebe'' ("Jaunkundze Roza Herca. Mazpilsētas mīla").
Ap 1890. gadu Keizerlings atgriezās dzimtenē un pārvaldīja savas mātes dzimtmuižu. 1892. gadā tapa viņa romāns Die dritte Stiege ("Trešās kāpnes"). Pēc mātes nāves Keizerlings 1895. gadā kopā ar trīs māsām pārcēlās dzīvot uz Minheni. 1903. gadā uzrakstītais romāns ''Beate und Mareile. Eine Schloßgeschichte ("Beāte un Mareile. Pils stāsts") un novele Schwüle Tage'' ("Tveicīgās dienas", 1904) iezīmēja pāreju uz literārā impresionisma stilu.
Savu augstāko punktu viņa daiļrade sasniedza Pirmā pasaules kara laikā, kad tapa romāns Abendliche Häuser ("Vakarīgās mājas", 1914), novele Am Südhang ("Dienvidu nogāzē", 1916) un romāns Fürstinnen ("Firstienes", 1917).
Eduards fon Keizerlings miris 1918. gada 28. septembrī Minhenē.
Nozīme mūsdienās
Pēc Keizerlinga darbu motīviem Vācijā tika uzņemtas filmas "Schwüle Tage" (1978), "Am Südhang" (1980), "Beate und Mareile" (1981) un "Wellen" (2005). Francijā Daniels Vinjē pēc noveles Am Südhang motīviem uzņēma filmu Comédie d'été (1989).
1990. gados Vācijā sākās Keizerlinga daiļrades renesanse, gandrīz viņa stāstu krājumi un romāni no 1998. gada no jauna izdoti lielās tirāžās. Mūsdienu lasītājs atklāja Baltijas aristokrātu pasauli, kas nepavisam nebija "aizmežu sabiedrība, bet sabiedriskā un gaumes ziņā pacēlās līdz tā laika augstākajām virsotnēm".
Godinot Eduarda fon Keizerlinga piemiņu viņa 150. dzimšanas dienā, Vācijas vēstnieks Ekards Herolds atklāja piemiņas plāksni pie Kalvenes pamatskolas (bijušās muižas kungu mājas) ieejas.
Latviešu valodā 1901. gadā izdota viņa drāma "Pavasara upuris" (Ein Frühlingsopfer, tulk. Jēkabs Duburs) un 2004. gadā stāsts "Krāsainās sirdis" (Bunte Herzen, tulk. Silvija Brice).
Tiranozaurs
Tiranozauri ( — ‘tirāns’; — ‘ķirzaka’) ir dinozauru kārtas izmirusi ģints, kuru pārstāv pazīstamā suga karaliskais tiranozaurs (Tyrannosaurus rex).
Izskats un īpašības
Tiranozaurs sasniedza 13 m garumu un daudzus gadus tika uzskatīts par lielāko gaļēdāju dinozauru. Tam bija asa redze, uz spēcīgajiem žokļiem bija roboti zobi. Tiranozaura pakaļkājas bija spēcīgas, ar asiem nagiem, bet priekškājas bija vārgas un to plaukstām bija tikai divi pirksti. Tiranozauram bija masīvi un spēcīgi žokļu muskuļi, kas palīdzēja pārgrauzt medījuma kaulus. Sīkas kaulu lauskas ir atrastas koprolītos (fosilizētās fēcēs). Tiranozauram bija lielas nāsis, kurās atradās īpaši kauli, kas kavēja mitruma iztvaikošanu no ķermeņa pēc skrējiena. Uz priekšu vērstās acis nodrošināja stereoskopisku redzi. Tas ļāva dzīvniekam precīzi novērtēt attālumu līdz upurim.
Visticamāk, ka tiranozaurs spēja nomedīt tik lielus dzīvniekus, kā, piemēram, hadrozauri. Iespējams, ka viņš bija arī maitēdājs un pa lielu gabalu ar izcilo ožu spēja sajust maitu. Kaulu pētījumi liecina, ka tiranozaurs varēja skriet ar ātrumu 17 km/h, kas bija petiekami, lai panāktu laupījumu vai uzbruktu lēnākajam ragainajam triceratopam.
Tiranozauru fosilijas
2005. gadā amerikāņu paleontologi atrada mīksto audu un asinsvadu fragmentus 68 miljonus vecā tiranozaura augšstilba kaulā, kas izraisīja sensāciju zinātnieku aprindās. Parasti saglabājas tikai dinozauru kaulu un zobu cietās daļas, kurās zinātniekiem ir maz cerību kaut ko atrast, tāpēc tās sīkāk netiek pētītas. Taču šajā gadījumā ievietoja pārakmeņojušos augšstilba kaulu vājā skābes šķīdumā, kas lēnām izšķīdināja fosilijas minerālvielas. Par lielu pārsteigumu tika atrasti elastīgie audi. Pētnieki vēl nav veikuši pilnīgu unikālo audu analīzi un izdarījuši galīgo slēdzienu, bet ir cerība, ka tie ļaus uzzināt, vai tiranozaurs bijis aukstasiņu vai siltasiņu dzīvnieks.
Amerika
Ģeogrāfiskā informācija
Amerika aizņem 8,3% no Zemes virsmas un 28,4% no Zemes sauszemes virsmas. Šeit dzīvo aptuveni 14% pasaules iedzīvotāju. Amerikas ģeogrāfiskais centrs atrodas Hondurasā, Sigvatepekē.
Ziemeļu-dienvidu virzienā Amerika stiepjas 15 000 kilometrus. Kopējā platība — ap 42 000 000 km² — tā ir nedaudz mazāka, kā Āzija. Amerikā dzīvo ap 800 miljoni iedzīvotāju.
Amerikas nosaukums
Termins "Amerika" tā pašreizējā nozīmē lietots 1507. gadā uz kāda globusa un kartes, ko izdevis vācu kartogrāfs Mārtins Valdzēmillers tagadējā Elzasā. Pavadošajā grāmatā Cosmographiae Introductio tiek paskaidrots, ka vārds iegūts no pētnieka Amerigo Vespuči vārda latinizētās vārda formas Americus Vespucius. Vārds tika pārveidots sieviešu dzimtē, jo arī pirms tam zināmajām pasaules daļām vārdi bija sieviešu dzimtē.
Nereti uzskata, ka Amerigo Vespuči vārda izmantošana Amerikas nodēvēšanā ir tikai nostāsts. Bazils Kotle savā darbā Dictionary of Surnames (1967) norāda, ka jaunas zemes vai kontinenti nekad netiek nodēvēti personu vārdos bet gan tikai uzvārdos, izņemot gadījumus, kad tiek lietoti karaļu vārdi.
Pastāv alternatīvs uzskats, ka Amerikas vārdu devis Amerrique novads Nikaragvā, kuru apmeklēja gan Kolumbs, gan Vespuči, un kur ieguva zeltu.
Cita teorija (Alfrēds Hads, 1908) pieņem, ka Amerika nosaukta Bristoles tirgotāja Ričarda Amerikes vārdā. Amerike esot finansējis Džona Kabota ceļojumu uz Ņūfaundlendu 1497. gadā. Bristoles zvejnieki visdrīzāk apmeklēja Amerikas krastus jau gadsimtu pirms Kolumba un viņu ziņas papildina Valdzēmillera kartes. Teorija norāda, ka Amerikes vārds parādījies tagad zudušās angļu kartēs un kalpojis par pamatu Valdzēmillera piedāvātajai toponīmikai.
Pastāv arī teorija, ka Amerikas vārds cēlies no arābu valodas. 11. gadsimtā Spānija atradās musulmaņu varā. Šeit darbojās labi zināmi karavadoņi Vadha El-Ameri (1009—1013) un Zohairs Al-Ameri (1018—1041) — jūrasbraucēji no Adrijas jūras salām. 11. gadsimtā viņi organizēja arābu jūras ekspedīcijas pāri Atlantijas okeānam uz aizjūras "Rietumzemēm" (arābiski Ard-Maykola). Šīs ekspedīcijas aprakstījis arābu viduslaiku vēsturnieks Al-Idrisi (1099—1166).
Termina pielietojums
Bieži, daudzās pasaules valodās termins "Amerika" (jo sevišķi vienskaitlī) apzīmē Amerikas Savienotās Valstis. Arī latviešu valodā vārds "Amerika" nereti attiecas uz ASV. Termins "amerikāņi" tiek attiecināts gan uz visiem Amerikas iedzīvotājiem, gan arī tikai uz ASV iedzīvotājiem.
Ģeogrāfiskais iedalījums
Tradicionāli Ameriku iedala divos kontinentos: Teritoriju, kas savieno abus kontinentus, sauc par Centrālameriku. Šāds iedalījums trijās daļās atbilst arī ģeoloģiskajam iedalījumam, jo katra no šīm trim daļām atrodas uz savas tektoniskās plātnes.
Bieži izdala arī Latīņameriku — Amerikas daļu, kurā runā no latīņu valodas veidotajās valodās — portugāļu valodā un spāņu valodā.
Amerikas apgūšana
Laika posmā starp periodu, kad Beringa šaurumu no Āzijas uz Ameriku bija šķērsojuši pirmie cilvēki, bet no Eiropas to bija apmeklējuši vikingi, līdz pat Kolumba ceļojumam, Amerika tā arī palika neskarta.
Pirms eiropiešu ierašanās Ziemeļamerikas austrumu daļā 'indiāņi', kā šīs zemes pirmiedzīvotājus vēlāk nosauca eiropieši, jau bija pārsvarā pārgājuši uz zemkopību. Tālāk uz austrumiem kontinenta iekšienē dominēja vienkāršas Akmens laikmeta kopienas, kuras nodarbojās ar augu vākšanu, medībām un zvejniecību.
Indiāņu priekšteči eiropiešu ienākšanas laikā esot brīnījušies un teikuši, ka eiropieši "pielūdz dzelteno metālu" ar to domādami zeltu. Eiropieši ar savu ierašanos izpostīja šīs zemes kārtību. ASV un Kanādā vēl ir indiāņi. Ilgu laiku viņiem bija grūtības pielāgoties jaunajiem dzīves apstākļiem. Indiāņi sāka dzert eiropiešu ievesto alkoholu un, lai nopelnītu naudu tirgojās ar suvenīriem.
Ziemeļamerikas indiāņu vienīgais mājdzīvnieks bija suns. Eiropiešiem kolonizējot kontinentu, indiāņi no tiem pārņēma zirgus kā pārvietošanās un transporta līdzekli, metāla darbarīkus un saimniecības priekšmetus, kā arī šaujamieročus.
Par izcilāko no šīm civilizācijām uzskatāmi maiji, kuri apdzīvoja Jukatanas pussalu, aptuveni mūsdienu Gvatemalu un Hondurasu. Tikpat kā visa maiju apdzīvotā teritorija atradās tropisko mūžzaļo mežu joslā, kur izdzīvošanas apstākļi bija sarežģīti, ņemot vērā, ka maiji nepazina metāla darbarīkus. Lauksaimniecībā izmantojamo zemi tiem no mežiem bija jāatkaro ar dedzināšanas palīdzību. Taču tika būvētas akmens celtnes, kuras salīdzināmas ar Senās Ēģiptes būvēm. Maiji lietoja arī paši savu kalendāru, kas liecināja par samērā precīziem astronomiskajiem novērojumiem.
Augstākā attīstības pakāpe maiju civilizācijai, eiropiešiem ierodoties, jau bija pagājusi pirms vairākiem gadsimtiem. Kā politisks veidojums tā pārstāja pastāvēt 1460. gadā, kad tika sagrauta tās galvaspilsēta. Tādēļ eiropieši, kā to apzīmē daži vēsturnieki, drīzāk uzskatāmi par šīs civilizācijas kapračiem, nekā bendēm.
Par vēl attīstītāku pamatoti var uzskatīt acteku civilizāciju. Tie Meksikas ielejā ieradušies ap 1350. gadu un apmetušies pie Tekskoko (Texcoco) ezera, nodibinot savu vēlāko galvaspilsētu Tenočtitlanu. Mazāk nekā divu gadsimtu laikā acteki ieguvuši kontroli pār lielāko centrālās Meksikas daļu, bet Tenočtitlana pilsētbūvniecības ziņā, pēc dažām liecībām, varētu būt pārspējusi Romu vai Konstantinopoli.
Kalmāras ūnija
Kalmāras ūnija (dāņu, norvēģu un zviedru: Kalmarunionen) bija vairākas personālūnijas (1397-1524), kas apvienoja Dānijas (ar Holšteinu), Norvēģijas (ar Īslandi un Grenlandi) un Zviedrijas (ieskaitot daļu Somijas) karalistes zem viena monarha. Valstis atteicās no savas suverenitātes, bet ne neatkarības, un interešu konflikti (it īpaši Zviedrijas bruņniecības neapmierinātība ar Dānijas un Holšteinas vadošo lomu) noveda pie savstarpējiem konfliktiem, sākot ar 1430. gadiem, kas noveda pie ūnijas sadalīšanās 1523. gadā, kad Gustavs Vāsa kļuva par Zviedrijas karali. Formāli ūnija beidza pastāvēt nākamajā gadā. Norvēģija un tās aizjūru teritorijas uz vairākiem gadsimtiem gan palika Dānijas-Norvēģijas sastāvā.
Hegarda zirgs
Hegarda zirgs jeb Strobela zirgs ir viena no šķirnēm, kas izveidota, lai atjaunotu tarpāna populāciju savvaļā. Redmondā, ASV, tarpānu atjaunošanai, entuziasts Harijs Hegards sāka veidot jaunu šķirni.
Šķirnes izveidei H.Hegards lietoja Ziemeļamerikas savvaļas mustangus un vietējo zemnieku darba zirgus. Pirms viņa nāves 1990. gadā zirgi jau bija ieguvuši tarpāniem raksturīgo augumu, uzbūvi un pāto krāsu. Hegarda zirgu krēpes daļēji stāv vertikāli. 1990. gadā Hegarda 20 zirgu saimi nopirka Leneta un Gordons Strobeli, kuri šodien turpina Hegarda iesākto darbu. Strobeli tāpat kā Hegards ir pārliecināti, ka mustangu asinīs rit tarpānu gēni. Ir zināms, ka mustangi ir spāņu konkistadoru savvaļā aizbēgušie zirgi, kā arī ir zināms, ka daļa spāņu atvesto zirgu bija tiešie pēcnācēji spāņu soraijai un Ībērijas primitīvajiem zirgiem, kas iespējams ir cēlušies no tarpāniem. Mustangu DNS izpēte liecina, ka dažu zirgu asinīs ir sastopams soraijas zirgu gēns. Strobeli, paplašinot Hegarda saimi, joprojām turpina atlasīt starp savvaļas mustangiem tādus zirgus, kas ir līdzīgi Eiropas tarpāniem. Zirgu bara nākotne ir ļoti nenoteikta, jo par tiem šobrīd rūpējas tikai dedzīgi entuziasti.
Mehāniskā klonēšana
Mehāniskā klonēšana ir eksperimentāla klonēšanas metode, kuras mērķis ir no dzīvo organismiem un organiskām šūnām radīt identu nedzīvo matēriju, kas funkcionāli būtu dzīvā organisma klons.
Pirmie eksperimenti ir uzsākti jau 2009. gadā ASV ar zarndobumaiņiem, kuru difūzās nervu sistēmas neironu radītos elektriskos impulsus zinātnieki ir daļēji sekmīgi atdarinājuši digitālos modeļos, kas ir ietverti īpaši izveidotā automatizētā programmā. Šī programma ir spējīga izdarīt patstāvīgas tālākas likumsakarības starp zarndobumaiņu primitīvajiem nervu impulsiem un ar īpašu algoritmu palīdzību konstruēt jaunus digitālus modeļus.
Mehāniskās klonēšanas galvenā mērķa pamatā ir koncepts, ka nākotnē cilvēks spēs turpināt dzīvot pēc bioloģiskā organisma nolietošanās mākslīgā un neorganiskā organismā (robotā) pēc viņa smadzeņu saturošās informācijas pārkonvertēšanas un digitalizēšanas ciparu formātā, kam būtu mākslīgais intelekts. Šī tehnoloģija teorētiski ļautu cilvēkam sasniegt nemirstību.
Sidras līcis
Sidras līcis (ar; Khalīj Sūrt) atrodas Vidusjūras dienvidos, Lībijas piekrastē. Tā garums ir 115 km, platums pie ieejas 465 km, bet lielākais dziļums 1374 m.
Prūsijas valdnieku uzskaitījums
Prūsijas valdnieki bija pavēlnieki senās Prūsijas zemēs. Pēc Dobrinas ordeņa sakāves krusta karā pret senprūšu valdniekiem 1229. gadā Vācu ordenis izveidoja Prūsijas mestra amatu. Pēc Vācu ordeņa virsmestra rezidences pārcelšanas uz Marienburgu 1309. gadā Prūsijas mestra funkcijas pildīja Vācu ordeņa virsmestrs.
1525. gadā Prūsija tika sadalīta divās daļās, no kurām "Karaļa Prūsiju" līdz 1772. gadam tieši pārvaldīja Polijas karaļi, bet otrā tika nodibināta Prūsijas hercogiste kā Polijas troņa vasaļvalsts, par tās pirmo hercogu kļuva pēdējais Vācu ordeņa virsmestrs Albrehts Hoencollerns.
Lielā Ziemeļu kara laikā Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs III Hoencollerns (Friedrich I Hohenzollern, 1657.-1713.) kronējās par "karali Prūsijā" Frīdrihu I. Pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Frīdrihs II Hoencollerns pievienoja saviem valdījumiem "Karaļa Prūsiju" un kronējās par "Prūsijas karali".
1871. gadā pēc uzvaras Franču-prūšu karā Prūsijas karalis Vilhelms I Hoencollerns kronējās par Vācijas ķeizaru (jeb Vācijas imperatoru).
Lazarev
Lazarev var attiekties uz:
Skariševa
Skariševa (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Radomas.
Visu zemju proletārieši, savienojieties!
"Visu zemju proletārieši, savienojieties!" ir viens no pazīstamākajiem komunistiskajiem lozungiem. Pirmo reizi to lietoja Kārlis Markss un Frīdrihs Engelss savā darbā "Komunistiskās partijas manifests".
Komunisti tur par nicināmu lietu slēpt savus uzskatus un nolūkus. Viņi atklāti pasaka, ka viņu mērķi sasniedzami, tikai ar varu gāžot visu līdzšinējo sabiedrisko iekārtu. Lai dreb valdošās šķiras Komunistiskās Revolūcijas priekšā. Proletāriešiem nav tajā nekā ko zaudēt kā tikai savas važas. Bet iegūs viņi visu pasauli.
VISU ZEMJU PROLETĀRIEŠI, SAVIENOJIETIES!
Padomju Savienībā šis lozungs bija atrodams gan uz tās ģerboņa visās padomju republiku valodās, kā arī uz visu padomju republiku ģerboņiem nacionālajā un krievu valodā. Lozungs tika izmantots ne tikai uz ģerboņa, bet to drukāja arī uz naudas, lietoja uz apbalvojumiem un citur. Cits šī lozunga variants "Visu zemju un apspiesto tautu proletārieši, savienojieties!" parādījās 1920. gadā. Tas radās 3. Internacionāles laikā un bija adresēts Austrumāzijas tautām. Šis variants ieguva popularitāti starp maoistiem un citiem sociālisma un komunismas strāvojumiem Austrumāzijā.
Kongo DR pilsētu uzskaitījums
Visas Kongo DR pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 500 000 iedzīvotājiem 2006.gadā. (dati - http://www.world-gazetteer.com).
Ēmils Hegle Svensens
Ēmils Hegle Svensens (no; dzimis Tronheimā, Norvēģijā) ir norvēģu biatlonists. Ē. H. Svensens ir uzvarējis vairāk nekā 30 Pasaules kausa posmos un ir izcīnījis 12 Pasaules čempionātu zelta medaļas. Viņš ir arī četru olimpisko zelta medaļu īpašnieks. Līdzīgi kā vairums norvēģu biatlonistu, viņš ir ātrs slēpotājs, taču izceļas arī ar visai precīzu šaušanu.
Karjera
Sākotnēji nodarbojies ar distanču slēpošanu, bet tad pievērsies biatlonam. Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2005.—2006. gada sezonas. Izcīnījis virkni medaļu Pasaules junioru čempionātos.
Pasaules kausa posmos Ē. H. Svensens ir uzvarējis 30 reizes un ir izcīnījis 11 Pasaules čempionātu zelta medaļas (tas padara viņu par vienu no titulētākajiem biatlonistiem, to spējuši vēl tikai četri biatlonisti sporta veida vēsturē). Līdz šim veiksmīgākais Pasaules čempionāts Ē. H. Svensena karjerā bija 2013. gadā Nove Mesto, kur viņam izdevās sasniegt gandrīz maksimumu, izcīnot četras zelta un vienu bronzas medaļu, piecās disciplīnās, kurās startēja.
2009.—2010. gada sezonas Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnīja pirmo vietu, tāpat uzvarēja arī 2009.—2010. gada sezonas sprinta kopvērtējumā. Vēl divās sezonās kopvērtējumā ieņēmis otro vietu, bet divās sezonās trešo vietu.
Savās otrajās Olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā Ē. H. Svensens kļuva par medaļām bagātāko biatlonistu, iegūstot zelta medaļas 20 km klasiskajā distancē un 4×7,5 km stafetē, kā arī sudraba medaļu 10 km sprintā. Pēc četriem gadiem Sočos izcīnīja zelta medaļu masu startā un jauktajā stafetē. Phjončhanā izcīnīja bronzas medaļu masu startā un divas sudraba medaļas abās stafetēs.
GNOME
GNOME projekts ir brīvās programmatūras datorplatforma-darbvirsmas vide. Tā mērķis ir radīt vienkārši lietojamu vidi jebkuram lietotāju līmenim, veidot instrumentus izstrādātājiem atsevišķu programmu izstrādei, izvēlēties programmas to ietveršanai oficiālajā produktā un strādāt pie darba virsmas vides — programmām, kas vada programmu startēšanu, darbu ar failiem un logu un uzdevumu pārvaldību.
GNOME ietilpst GNU projektā. To var darbināt dažādās ar Unix savietojamās operētājsistēmās, piemēram, Linux, vai kā Java Desktop System sastāvdaļu Solaris operētājsistēmā.
Mērķi
GNOME projektā augstu tiek vērtēta vienkāršība, lietojamība un tas, lai viss "vienkārši strādā". Citi projekta mērķi:
Vēsture
1996. gadā tika uzsākts KDE projekts. Lai arī KDE bija brīva programmatūra, projekts balstījās uz tolaik nebrīvo Qt bibliotēku. GNU projekta locekļi bija nobažījušies par nebrīvas bibliotēkas lietošanu lai izveidot brīvu darbvirsmas vidi, un tāpēc 1997. gada augustā radās divi projekti: Harmony toolkit (brīvs Qt bibliotēkas aizvietotājs) un GNOME (jauna darbvirsmas vide, kas neizmanto Qt un būvēta izmantojot tikai brīvu programmatūru). Sākotnējie GNOME projekta līderi bija Miguel de Icaza un Federico Mena.
Qt bibliotēkas vietā tika izvēlēta GTK+ bibliotēka, kuru aizsargā LGPL licence. Šī licence ļauj GTK+ bibliotēku izmantot arī ar GPL licenci nesavietojamā programmatūrā (t.sk. komerciālā un patentētā). GNOME darbvirsmas bibliotēkas tiek licencētas ar LGPL licenci, savukārt darbvirsmas programmām tiek izmantota GPL licence. Tā kā GTK+ un GNOME bibliotēkas ir licencētas ar LGPL, programmas, kas paredzētas lietošanai GNOME darbvirsmā, var lietot dažādas citas, t.sk. komerciālas licences. . Savukārt Qt ir dubulti licencēta zem QPL un GPL, tāpēc tās lietošana komerciālās programmās nav atļauta bez papildus samaksas.
Nosaukumu "GNOME" kā "GNU Network Object Model Environment" akronīmu ieteica viens no ORBit un Object Activation Framework. locekļiem — Eliots Lī. Nosaukums atbilst projekta sākotnējam nodomam izveidot dalītu objektu karkasu līdzīgi Microsoft OLE izstrādātājiem. Projektam attīstoties, vīzija ir mainījusies, un garais nosaukums ir uzskatāms par novecojušu. Šī iemesla dēļ daži projekta dalībnieki ierosina atmest akronīmu un pārsaukt "GNOME" par "Gnome".
Projekta struktūra
Līdzīgi, kā lielajam vairumam brīvās programmatūras projektu, arī GNOME projektā nav striktas vadības, un diskusijas lielākoties notiek vairākos publiskos adresātu sarakstos.
2000. gada augustā tikai izveidots GNOME Fonds, kura uzdevums ir administratīvu uzdevumu veikšana, projekta atpazīstamības veicināšana, un komunikācija ar uzņēmumiem, kuri vēlas izstrādāt GNOME programmatūru. Lai arī fonds nepiedalās tehnisku lēmumu pieņemšanā, tas koordinē versiju laidienus un izlemj, kuri projekti tiek iekļauti GNOME sastāvā. Par fonda dalībnieku var kļūt jebkurš, kas veicis vērā ņemamu ieguldījumu GNOME projektā. . Fonda valdes pārvēlēšanas notiek katra gada novembrī, un par kandidātu var kļūt tikai fonda locekļi.
Viens no centrālajiem GNOME projekta pasākumiem, ir ikgadējā GNOME lietotāju un izstrādātāju konference — GUADEC, kurā tiek apspriesti dažādi jautājumi, tajā skaitā projekta stāvoklis un nākotnes plāni.
Galvenie apakšprojekti
GNOME sastāv no liela skaita dažādu projektu. Daži no tiem ir šeit uzskaitīti:
Pieejamas palīgbibliotēkas programmu rakstīšanai dažādās programmēšanas valodās, piemēram C++ (gtkmm), Java (java-gnome), Ruby (ruby-gnome2), C#, (Gtk#), Python (PyGTK), Perl (gtk2-perl) un daudzās citās. Programmās, kas ietilpst oficiālajos GNOME darbvirsmas laidienos, šobrīd tiek izmantotas tikai C, C#, Python valodas.
Freedesktop.org
freedesktop.org ir atsevišķs projekts lai veicinātu sadarbību starp dažādām darbvirsmas vidēm, tādām kā GNOME, KDE un Xfce. freedesktop.org specifikācijas ļauj GNOME lietotnēm izskatīties iederīgākām citās darbvirsmas vidēs (un otrādi), kā arī veicina kooperāciju un sacensību.
Tehnoloģijas, kas radušās freedesktop.org un patlaban ietilpst GNOME izmantotajās tehnoloģijās:
Šo projektu mērķis ir ļaut lietotājiem un izstrādātājiem izvēlēties tehnoloģijas un programmas neatkarīgi no lietotās darbvirsmas vides.
Izskats un lietošana
GNOME veidota atbilstoši tradicionālajai datora darbvirsmas metaforai. Logu, programmu un failu uzvedība līdzinās citām mūsdienu darbvirsmām un operētājsistēmām. Standarta konfigurācijā darbvirsmā ir izvēlne ātrai uzstādīto programmu atvēršanai un nokļūšanai uz dažādām failsistēmas vietām. Atvērtajiem logiem var piekļūt no uzdevumjoslas ekrāna apakšā. Labajā augšējā ekrāna stūrī fonā darbojošās programmas rāda notifikācijas. Šos ekrāna elementus lietotājs var pārvietot, aizvietot ar citiem vai novākt vispār.
GNOME projektā liela nozīme tiek piešķirta tam, lai ikkatram būtu viegli lietot darbvirsmu. HIG dokuments palīdz izstrādātājiem izveidot programmas, kas izskatās un uzvedas līdzīgi, rezultātā veidojas saskanīga GNOME saskarne.
Lietojamība
Sākot no GNOME 2.0 versijas, viens no svarīgākajiem projekta mērķiem ir lietojamība. Saskaņā ar to, tika izveidotas GNOME lietotāja saskarnes vadlīnijas (GNOME Human Interface Guidelines, HIG). Tās izsmeļoši apraksta, kā izveidot kvalitatīvas, saskanīgas un lietojamas grafiskās programmas.
2.0 versijas pārrakstīšanas laikā daudzi programmu uzstādījumi tika atzīti par nevajadzīgiem lielākajai daļai lietotāju un tika aizvākti. Piemēram, GNOME paneļa uzstādījumu dialogā ciļņu skaits tika samazināts no sešām līdz divām. Havoc Pennington 2002. gadā apkopoja lietojamības jomā paveikto esejā "Brīvas programmatūras saskarne" ("Free Software UI"). Viņš uzsvēra ideju, ka katru uzstādījumu parametru ir "jāmaksā"—lielā skaitā parametru grūti atrast vajadzīgo, vairāk iespēju izstrādātāju kļūdām, grūtāk izveidot saskanīgu saskarni u.c. Esejā ieteikts labāk salabot programmas trūkumu nevis ieviest jaunu iestatījumu tā paveikšanai.
Tradicionāla brīvas programmatūras programma ir konfigurējama tādā mērā, lai tā saturētu visas iespējamās īpašības, kas pieejamas tai ekvivalentās programmās uz citām platformām. Vai pat konfigurējama tā, lai saturētu visas īpašības no visām programmām uz citām platformām (Emacs...).
Vai tas ir slikti? Jā, ir. Izrādās, ka uzstādījumi "maksā". Protams, no dažiem uzstādījumiem ir ievērojami labumi - un tie var būt būtiska saskarnes sastāvdaļa. Bet katram no tiem ir sava cena un vajadzētu rūpīgi izvērtēt tā vērtību. Daudzi lietotāji un izstrādātāji to neapzinās un rezultātā iegūst lielas izmaksas un mazu vērtību.
Daži uzskata, ka GNOME būtu jābūt funkcionālākai. Viens no tiem ir Līnuss Tūrvaldss, Linux kodola autors. Viņš komentēja ar lietojamību saistītā diskusijā GNOME lietojamības vēstkopā:
Stabilie laidieni
Tabulā uzskaitītie stabilie laidieni.
Pirmkods
GNOME laidieni ir pieejami ftp.gnome.org FTP serverī pirmkoda fromā kopā ar konfigurēšanas skriptiem. Operētājsistēmu izstrādātāji sakompilē GNOME un integrē to operētājsistēmās. Lielākā daļa operētājsistēmu distributīvu piedāvā stabilās un testētās GNOME versijas sakompilētā, viegli uzinstalējamā veidā. GNOME stabilo un izstrādes versiju pirmkods tiek glabāts GNOME Subversion pirmkoda repozitorijā.
Ir pieejamas vairākas programmas, kas speciāli paredzētas GNOME kompilēšanai, piemēram JHBuild un GARGNOME.
GNOME 3.0
2008. gada jūlijā GUADEC konferencē Stambulā tika oficiāli izsludināta nākamā lielā GNOME darbvirsmas versija. To plāno izlaist 2010. gadā, 2.30 versijas vietā. Lai gan gaidāmas nopietnas izmaiņas, tās plāno veikt pakāpeniski.
Pielietojums
GNOME ir noklusētā darbvirsma vairākiem Linux distributīviem, piemēram, Debian, Fedora un Ubuntu.
Lazareva šelfa ledājs
Lazareva šelfa ledājs (ru) ir lielākais šelfa ledājs Princeses Astridas krastā Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izvietojies starp Verbļudas salu austrumos un Ļeņingradas salu rietumos Lazareva jūras piekrastē. Ledājs ir ap 100 km plats, iestiepjas jūrā līdz pat 95 km, platība ir ap 8500 km². Ledāja frontes galējais ziemeļu punkts tiek saukts par Sedova ragu.
Ledāja rietumu malā no 1959. līdz 1961. gadam darbojā padomju polārstacija Lazareva.
Maskavas iela
Maskavas iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
Tarčina
Tarčina (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Pjasečno. Pilsētā atrodas sulu rūpnīca "TARCZYN". Pirms Otrā pasaules kara pilsētā dzīvoja ebreju bērnu glābēja Irēna Sendlere (Irena Sendler).
Luhanska
Luhanska (uk) ir rūpniecības pilsēta Ukrainas austrumos, Donbasā, Luhanskas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Siverskijdoņecas pieteku Luhaņas un Viļhivkas krastos. Luhanskas aglomerācijas kodols (kopējā platība ap 4352 km², 501 200 iedzīvotāju). Administratīvi pilsēta iedalās četros rajonos, pilsētas padomei pakļautas Oleksandrivskas un Ščastjas pilsētas un Juvilejnes pilsētciemats (kopā 286 km², 464 881 iedzīvotājs (2012) ).
Pilsēta radusies 1795. gadā, kad skotu rūpnieks Čārlzs Gaskoins (Charles Gascoigne) šeit nodibināja čuguna rūpnīcu. Ap 1797. gadu pie rūpnīcas izveidojās ciemats Luhanskijzavoda (Луганський Завод), kura nosaukums cēlies no netālās Luhaņas upītes. 1800. gadā tika uzcelta pirmā domna Ukrainā. 1882. gadā, apvienojot vairākus rūpnīcu ciematus, tika izveidota Luhanskes (Луганське) pilsēta. 1935. gadā pilsēta tika pārdēvēta par godu padomju revolucionāram un karavadonim Klimentam Vorošilovam par Vorošilovgradu (Ворошиловград). 1958. gadā, sakarā ar to, ka tika pieņemts likums, ka pilsētas nevar dēvēt dzīvu cilvēku vārdos, pilsētu pārdēvēja atpakaļ par Luhansku (Луганськ), bet mainītā ortogrāfijā. 1970. gadā, nākamajā gadā pēc Klimenta Vorošilova nāves, pilsētu atkal pārdēvēja par Vorošilovgradu, bet 1990. gadā tai atjaunots Luhanskas vārds.
Mūsdienās ievērojams mašīnbūves (lokomotīves, tramvaji, kalnrūpniecības iekārtas), metalurģijas, pārtikas rūpniecības centrs.
Cilvēki
Luhanskā vai tās apkārtnē dzimuši:
Jāšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — Individuālā trīscīņa
2008. gada vasaras olimpisko spēļu sacīkstēs jāšanas individuālajā trīscīņā notika no 9. līdz 12. augustam. Par olimpisko čempionu kļuva vācietis Hinrihs Romeike. Sacīkstēs piedalījas 70 sportisti.
All Eyez On Me
All Eyez On Me ir ceturtais amerikāņu repera 2Pac studijas albums un pēdējais, kas izdots viņa dzīves laikā. 1996. gada 13. februārī Death Row un Interscope Records izdotajā albumā piedalās Dr. Dre, Snoop Dogg, Redman, Method Man, Nate Dogg, Kurupt, Daz Dillinger, E-40, K-Ci & JoJo, Outlawz un citi.
Albumā ir iekļauti Shakur iestudējumi kopā ar dažādiem producentiem, tostarp DJ Quik, Johnny "J", Dr. Dre, DJ Bobcat, Dat Nigga Daz, DJ Pooh, DeVante Swing un citi. Tas bija vienīgais Death Row/Interscope laidiens, kas tika izplatīts ar PolyGram starpniecību Amerikas Savienotajās Valstīs.
Gangsteru repa albums, 2Pac repo par viņa pieredzi, dzīvojot nabadzībā un greznībā; kritiķi īpaši atzīmē, ka 2Pac lielā mērā atšķiras no 2Pacalypse Now (1991) un Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z... (1993) sociālās un politiskās apziņas. Albumā iekļauti Billboard Hot 100 pirmajā vietā esošie singli "How Do U Want It" (ar K-Ci un JoJo) un "California Love" (ar Dr. Dre, kurā piedalās Rodžers Troutmens) un hiphopa balāde "I Aint Mad at Cha", kopā ar Snoop Dogg kopdarbu "2 Of Amerikaz Most Wanted" kā reklāmas singlu. Tajā kopumā bija četri singli, lielākā daļa no Šakura albumiem. Turklāt All Eyez On Me iegāja vēsturē kā pirmais dubultā pilna garuma hiphopa solo studijas albums, kas tika izdots masveida patēriņam visā pasaulē.
All Eyez On Me bija otrais 2Pac albums, kas ierindojies pirmajā vietā gan Billboard 200, gan Top R&B/Hip-Hop albumu topos, pirmajā nedēļā pārdodot 566 000 kopiju. Septiņus mēnešus vēlāk 2Pac tika nāvējoši ievainots apšaudē ar automašīnu. Albums pēc nāves ieguva 1997. gada Soul Train mūzikas balvu kā Gada repa albums, kā arī tika pēc nāves nominēts kategorijā Labākais repa albums 39. Grammy balvu pasniegšanas ceremonijā 1997. gadā. Šakurs 1997. gada American Music Awards ieguva balvu kategorijā labākais repa/hiphopa mākslinieks.
Pēc izlaišanas, All Eyez On Me saņēma tūlītēju kritiķu atzinību, un kritiķi to ir ierindojuši kā vienu no labākajiem hiphopa albumiem, kā arī vienu no visu laiku izcilākajiem albumiem. Amerikas Ierakstu industrijas asociācija (RIAA) 2014. gadā to sertificēja kā Dimantu, piegādājot vairāk nekā 5 miljonus kopiju (katrs dubultā albuma disks tika skaitīts kā atsevišķa sertifikācijas vienība), un 2020. gadā tas tika ierindots 436. vietā. Rolling Stone atjauninātais visu laiku 500 labāko albumu saraksts.
Nove Mjasto pie Pilicas
Nove Mjasto pie Pilicas (pl) ir pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē uz rietumiem no Bjalobžegiem pie Pilicas upes. Uz rietumiem no pilsētas atrodas militārais lidlauks, kuru, iespējams, izmantos civiliem mērķiem. 2007. gadā tika nolemts līdz 2009. gadam pilsētā izbūvēt kinopilsētiņu poļu kinematogrāfa vajadzībām.
Puatū-Šaranta
Puatū-Šaranta (fr, izrunā: ) ir viens no Francijas vēsturiskajiem reģioniem, kas mūsdienās ietilpst Jaunakvitānijas reģionā kopā ar agrākajiem Akvitānijas un Limuzēnas reģioniem. Robežojas arī ar Luāras un Centra reģioniem.
Rietumos to apskalo Biskajas līcis. Sīkāk Puatū-Šaranta iedalās 4 departamentos: Desevrā, Piejūras Šarantā, Šarantā un Vjennā. Administratīvais centrs ir Puatjē, kas ir arī lielākā reģiona pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Nākamās lielākās pilsētas ir Larošela, Niora un Angulēma.
.gh
.gh ir Ganas interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Otrā līmeņa domēni
Pastāv iespēja reģistrēt arī trešā līmeņa domēnus ar šādiem otrā līmeņa domēniem:
Toppdomän
Jaunatnes hokeja līga
Jaunatnes hokeja līga (ru) ir junioru hokeja līga, kura izveidota 2009. gadā un kurā spēlē 40 komandas, praktiski katra piesaistīta kādam no Kontinentālās hokeja līgas klubiem. Līgas čempione izcīna Harlamova kausu.
Formāts
Komandas sadalītas divās konferencēs — rietumu un austrumu. Katras konferences astoņas spēcīgākas komandas iekļūst izslēgšanas kārtā, kurā cīnās par Harlamova kausu. Komandās drīkst spēlēt 16 līdz 20 gadus veci spēlētāji, kā arī trīs 21 gadu veci spēlētāji. Katrā komandā ir atļauti divi ārzemnieki.
Rīgas Svētā Ņevas Aleksandra baznīca
Rīgas Svētā labticīgā lielkņaza Ņevas Aleksandra pareizticīgo baznīca (ru; arī Svētā Aleksandra Ņevska pareizticīgo baznīca) ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Brīvības ielā 56 Rīgā. Dievnamā izvietota unikāla svētbilžu kolekcija. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Arhitektūra
Ēka ieturēta klasicisma stilā. Tās projekta autors nav zināms, tai par pamatu izmantots tā sauktais "paraugprojekts", kuru, iespējams, Rīgas situācijai pielāgojis Kristiāns Breitkreics (Christian Friedrich Breitkreutz), tās veidolam ir līdzība ar 1794. gadā uzbūvētās Katlakalna baznīcas arhitektūru.
Tā kā altārim, saskaņā ar Pareizticīgās Baznīcas dievnamu kanoniem, jāatrodas austrumos, Rīgas ielu izvietojums ir tāds, ka ienākot ēkā, apmeklētājs ienāk nevis centrālajā jomā, bet kreisajā spārnā. Latvijas PSR laikā ēka tika reģistrēta valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā kā 19. gadsimta pirmās ceturtdaļas klasicisma paraugs.
Vēsture
To sāka būvēt 1820. gadā, pēc Rīgas tirgotāju Pāvela Gračova (Павел Грачев), Mihaila Berdova (Михаил Бердов) un Miheja Popjaģina (Михей Попадьин) ierosmes un par viņu līdzekļiem (godinot mecenātus, tika uzgleznota ikona ar svēto erceņģeli Mihailu, svēto mocekli Pāvilu un pravieti Miheju, kura arī šobrīd atrodas baznīcas kreisajā spārnā). Nosaukta svētā kņaza Aleksandra Ņevska vārdā (kr. во имя Святого Благоверного Великого Князя Александра Невского).
1845. gadā otrajā stāvā izveidoja piebūvi (придел Сретения Господня) kristību un svētdienas skolas vajadzībām. 1863. gadā uzbūvēts atsevišķs mūra zvanu tornis (smagākais zvans svēra 2 tonnas, taču, sākoties Pirmajam pasaules karam, zvanus evakuēja un tā tie arī pazuda). 19. gadsimtā, kad tagadējā Brīvības iela bija apbūvēta ar 1 - 2 stāvu ēkām, baznīca veidoja nozīmīgu pilsētbūvniecības akcentu, kas daļēji saglabājies arī mūsu dienās. 1995. gadā ēka tika vainagota ar jauniem apzeltītiem krustiem. No 1973. līdz 2008. gadam dievnamu vadīja metropolītijas protohierejs Pjotrs Smikovskis (Петр Смыковский), no 2008. gada decembra - Vladimirs Sičevskis (Владиимир Сичеевский).
Valdis Pavlovskis
Valdis Vilnis Pavlovskis (dzimis ) ir latviešu politiķis un sabiedrisks darbinieks, bijušais Latvijas aizsardzības ministrs. Viņa dvīņubrālis Oļģerts Pavlovskis arī ir bijis ministrs Latvijā.
Pirmie gadi un dzīve trimdā
Valdis Pavlovskis un viņa brālis Oļģerts piedzima Rīgā. , trīs dienas pirms padomju iebrukuma Rīgā, Pavlovsku ģimene pameta valsti un devās bēgļu gaitās. Sākotnēji viņi ieradās Eslingenes latviešu nometnē. Tur Valdis pabeidza latviešu pamatskolu. 1949. gadā ģimene devās uz ASV.
1957. gadā viņš pabeidza Portlendas Valsts universitāti ar bakalaura grādu sabiedriskajās zinātnēs, specializējoties politiskajās zinātnēs un tautsaimniecībā. Darbojies studentu padomē, bijis Oregonas štata Jauno Republikāņu valdē, arī štata Republikāņu studentu līgā. Divreiz pēc kārtas viņu ievēlēja par Oregonas Republikāņu studentu līgas priekšsēdi. Viņš bija arī viens no Portlendas latviešu jauniešu pulciņa dibinātājiem. Pulciņa galvenie mērķi bija uzturēt latviskumu, palīdzēt atbrīvot Latviju un graut Padomju Savienību. Pēc augstākās izglītības iegūšanas iestājies ASV Jūras desantnieku korpusā. Sasniedza kapteiņa pakāpi desmit gadu laikā.
1968. gadā pametis militāro dienestu un atsācis mācības. Ieguva grādu pilsētu plānošanā. Turpmākos divdesmit gadus strādājis par pilsētu plānotāju vairākās Kalifornijas dienvidu pilsētās: Azusā, Santamonikā un Sautgeitā. Vairākkārt ievēlēts par Dienvidkalifornijas Pilsētu plānotāju apvienības priekšsēdētāju un Kalifornijas štata Pilsētu plānotāju apvienības valdes locekli. Par izciliem sasniegumiem pilsētu plānošanā divreiz saņēmis Pilsētu plānotāju apvienības balvu.
Darbība Amerikas baltiešu biedrībās
1981. gadā Valdis Pavlovskis kopā ar astoņiem trimdas baltiešu aktīvistiem dibināja Amerikas baltiešu brīvības līgu ( jeb BAFL). Gadu vēlāk BAFL panāca to, ka ASV kongress un prezidents pasludināja par Baltijas brīvības dienu. prezidents Ronalds Reigans uzaicināja 200 baltiešus uz šīs dienas proklamēšanas parakstīšanas ceremoniju. Ik gadu BAFL rīkoja Cilvēktiesību semināru, kas piesaistīja preses un politiķu uzmanību.
1985. gadā Pavlovskis kļuva par Amerikas latviešu asociācijas (ALA) Ārzemju informācijas biroja vadītāju. Amatā bija trīs gadus. Ārzemju informācijas birojs Valda Pavlovska vadībā sniedza atbalstu brīvības cīnītājiem Latvijā, gatavojot dažādus informācijas materiālus gan latviešu, gan cittautiešu un ASV žurnālistu vajadzībām. Notika vēstuļu akcijas un demonstrācijas latviešiem nozīmīgos datumos un notikumos. 1986. un 1987. gada ALA kongresos Pavlovskis tika ievēlēts par priekšsēdētāja vietnieku. Viņš sagatavoja iesniegumu ASV prezidentam Reiganam un citiem ASV valstsvīriem. Tas tika iesniegts sakarā ar ASV un PSRS "galotņu konferenci" Vašingtonā. Tajā bija atgādināti PSRS pārkāpumi pret Baltijas valstīm un izteikts aicinājums Ronalda Reigana un Mihaila Gorbačova tikšanās laikā pārrunāt padomju okupācijas izbeigšanu Latvijā.
No 1988. līdz 1992. gadam Valdis Pavlovskis bija ALA priekšsēdētājs. Neilgi pēc ievēlēšanas viņš tika uzaicināts piedalīties Latvijas Tautas frontes kongresā Rīgā. Viņš to neapmeklēja, jo nesaņēma vīzu. To noraidīja četras reizes, līdz ASV Ārlietu ministrija un kongress pieprasīja PSRS vēstniecībai Vašingtonā paskaidrojumu sakarā ar vīzas neizsniegšanu. 1990. gadā V. Pavlovskis saņēma vīzu, lai iebrauktu Latvijā uz kārtējo LTF kongresu.
Darbība Latvijā
Latvijas valdība aicināja Valdi Pavlovski uzņemties Latvijas aizsardzības ministra Tālava Jundža vietnieka amatu. 1993. gadā ievēlēts 5. Saeimā no Latvijas Ceļa saraksta Vidzemes apgabalā. kļuvis par aizsardzības ministru Birkava valdībā. Amatu zaudējis, kad valdība demisionēja. Vēlāk darbojies Saeimas Aizsardzības un iekšlietu komisijā, kā arī Latvijas un Francijas parlamentu atbalsta grupā.
Atgriešanās ASV
Latvijā Valdim Pavlovskim sākās veselības problēmas un 1995. gada pavasarī viņš cieta satiksmes negadījumā un ieguva smagu gūžas traumu, tādēļ pameta Latviju. ASV pārcieta sirds operāciju. Pēc veselības uzlabošanās 1996. gadā ievēlēts par BAFL prezidentu. Organizācija mobilizē baltiešus ASV, lai tā panāktu atbalstu Baltijas valstīm ASV kongresā un valdībā. 1998. gadā bijis 13. Rietumkrasta latviešu Dziesmu svētku rīcības komitejas vadītājs. V. Pavlovskis ir Latvijas Brīvības Fonda loceklis, korporācijas "Tervetia" goda filistrs. Ar sievu Daci ir ALA "Dzintara" mūža biedri.
1997. gadā Valdim Pavlovskim ir piešķirts III šķiras Triju Zvaigžņu ordenis. 2009. gadā viņam piešķira III šķiras Atzinības krustu.
Google Lunar X Prize
Google Lunar X Prize bija kosmiskā sacensība, ko rīkoja X Prize Foundation un sponsorēja Google. Tā tika paziņota Wired rīkotajā festivālā NextFest. Sacensībā tika aicinātas piedalīties privāti finansētas komandas, lai veiktu automātiska aparāta palaišanu, nolaišanos uz Mēness un pēc tam veiktu braucienu pa Mēness virsmu, kā arī atsūtītu uz Zemi attēlus un citus datus.
30 miljoni dolāru bija paredzēti pirmajām komandām, kuru aparāti pirmie nolaidīsies uz Mēness, nobrauks 500 metrus un pārraidīs augstas izšķirtspējas attēlus un video. Pirmā komanda, kas to veiktu, saņemtu 20 miljonus USD Grand Prize ("Lielo balvu"). Otrā komanda, kas izpildītu tos pašus uzdevumus, iegūtu 5 miljonus USD Second Place Prize ("Otrās vietas balvu"). Četri miljoni bija rezervēti papilduzdevumiem: veikt desmit reižu garāku distanci par pamatuzdevumam nepieciešamo (vairāk nekā 5 km), uzņemt kādas cilvēka radīta objekta uz Mēness attēlus, atrast ūdens ledu uz Mēness virsmas, veiksmīgi pārlaist Mēness nakti. Papildu "Daudzveidības prēmija" (Diversity Award) viena miljona dolāru apjomā tiktu piešķirta komandai, kas veiktu nozīmīgu ieguldījumu kosmisko tehnoloģiju daudzveidības attīstīšanā. Bez tam organizācija Space Florida šai sacensībai piešķīra 2 miljonu USD prēmijai tām komandām, kuru misijas startētu no Floridas štata.
Pēc sākotnējā plāna sacensībās tiktu ieskaitītas tās komandas, kas reģistrējušās līdz. Ja līdz neviena komanda nebūtu paveikusi galveno uzdevumu, tad līdz 2015. gada beigām varētu sacensties par 15 miljoniem dolāru galvenajai balvai; otrajai vietai paliktu tie paši 5 miljoni.
2014. gada 16. decembrī XPRIZE paziņoja, ka balvas gala termiņš pārcelts uz 2016. gada 31. decembri. 2015. gada maijā termiņš pārcelts uz 2017. gada decembri. 2017. gada augustā termiņš pārcelts uz 2018. gada 31. martu.
2018. gada 23. janvārī X Prize Foundation paziņoja, ka "neviena komanda nebūs spējīga veikt mēģinājumu sasniegt Mēnesi līdz [2018. gada 31. marta] termiņa beigām ... un 30 miljonu dolāru Google Lunar XPRIZE netiks pieprasīti."
Raiens Gigss
Raiens Džozefs Gigss (en; dzimis Kārdifā, Velsā) ir velsiešu futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada janvāra ir Velsas izlases galvenais treneris.
Mikolajiva
Mikolajiva (uk) jeb iepriekš Nikolajeva (ru) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Mikolajivas apgabala administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala dienviddaļā pie Inhulas ietekas Dienvidu Bugā 470 km no valsts galvaspilsētas Kijivas. Mikolajivas rajona administratīvais centrs. Pilsēta administratīvi iedalās četros rajonos. Ievērojams kuģubūves centrs Melnās jūras reģionā.
Raiens Gigss
Karjera
Visu savu profesionāļa karjeru Gigss aizvadījis Anglijas futbola Premjerlīgas klubā Manchester United. Kluba sastāvā viņš debitēja 1990.—1991. gada sezonā un ir bijis pamatsastāva spēlētājs kopš 91.—92. gada sezonas. Viņam pieder kluba rekords par visvairāk aizvadītajām spēlēm tā sastāvā un visvairāk iegūtajām balvām.
Mikolajiva
Vēsture
Pilsētu kā kuģubūvētavu 1788. gadā Inhulas upes grīvā sāka būvēt pēc kņaza Potjomkina rīkojuma. Savu nosaukumu pilsēta ieguva 1789. gadā par godu turku Očakivas cietokšņa ieņemšanai jūrnieku aizbildņa Svētā Nikolaja dienā. 1862. gadā pilsētā tika atvērta tirdzniecības osta un pilsētā ļāva apmesties ārzemniekiem, kas ļāva attīstīties tirdzniecībai un komercijai. Padomju laikā Mikolajiva bija valsts lielākais kuģubūves centrs, kur darbojās trīs kuģubūves rūpnīcas. Attīstīta arī mašīnbūve, krāsainā metalurģija un citas nozares.