cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ķeriet Smārtu!
"Ķeriet Smārtu!" (en) ir ASV situāciju komēdijseriāls, ko veidoja Mels Brukss un Baks Henrijs. Seriālā galvenās lomas atveidoja Dons Adamss (Maksvels Smārts, aģents 86), Barbara Feldona (aģente 99) un Edvards Plets (šefs). Seriālu pārraidīja no 1965. gada 18. septembra līdz 1970. gada 11. septembrim. Kopumā uzfilmētas 138 sērijas, seriālam bija piecas sezonas. "Ķeriet Smārtu!" ieguvis septiņas Emmy balvas, vēl tika nominēts 14 Emmy balvām un divām Zelta globusa balvām. Seriālam izdoti vairāki turpinājumi gan kā seriāli, gan kā filmas, no kuriem pēdējā ir 2008. gada filma "Ķeriet Smārtu!", kurā galvenās lomas atveido Stīvs Karels un Anna Hetaveja.
Līdsa
Līdsa (en) ir pilsēta Anglijas ziemeļdaļā, Jorkšīrā pie Eras (Aire) upes. Viena no Anglijas pamatpilsētām (Core City). Līdsas pamatiedzīvotāji tiek saukti par loineriem (Loiner).
Liels rūpniecības centrs un viena no visstraujāk augošajām pilsētām Lielbritānijā. Lielākais Lielbritānijas finanšu centrs aiz Londonas — apmēram ceturtdaļa no darbaspēka strādā šajā sektorā.
Sporta pasaulē pazīstama ar regbija un kriketa klubiem, kā arī ar futbola klubu Leeds United, kurš pagājušosezon Anglijas čempionātā (The Championship) palika 5. vietā.
Vēsture
Līdsas nosaukums cēlies no ķeltu valsts, kura atradās šajā apgabalā. Pilsēta pirmoreiz minēta Pastarās tiesas grāmatā 1086. gadā. Viduslaikos tirgus pilsēta. Tjudoru valdīšanas laikā Līdsa kļuva par lielu vilnas tirdzniecības un eksporta centru.
Rūpnieciskā revolūcija vairākkārtīgi palielināja pilsētas iedzīvotāju skaitu. Eiras un Kalderas kanālu sistēmas un kanāla uz Liverpūli izveide palielināja Līdsas nozīmību. 1758. gadā Līdsā izbūvēja Midltonas dzelzceļu (Middleton Railway) — pirmo komerciālo dzelzceļu pasaulē, kurš nogādāja akmeņogles pilsētas centrā. Šis dzelzceļš darbojas vēl šodien.
XX gadsimta otrajā pusē Līdsā notika ekonomikas pārstrukturēšana. Mūsdienās Līdsas iedzīvotāju galvenā nodarbošanās vairs nav rūpniecība, bet finanšu un apkalpojošās sfēras.
Adamova (Vērēmu pagasts)
Adamova ir ciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Atrodas Adamovas ezera krastā, dabas parka "Adamovas ezers" teritorijā. Adamovā atrodas 19. gadsimtā celta Adamovas muiža, muižas dzīvojamā ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
1905. gadā Adamovā tika atklāts Sv. Helēnas minerālūdens avots. Šis minerālūdens ar nosaukumu "Kristāls" ieguvis vairākas zelta godalgas 1912. gada Londonas un 1913. gada Parīzes izstādēs. Pašlaik minerālūdens avota Adamovā vairs nav.
1936. gadā Adamovu apmeklēja Latvijas Valsts prezidents Kārlis Ulmanis un ierosināja latviskot šīs vietas nosaukumu. Drīz vien Adamovu presē sāka dēvēt par Kalnezeri, taču pēckara gados nosaukums Kalnezere zaudēja savas pozīcijas, Īslaicīgi tas saglabājās vēl pasta un skolas nosaukumos, bet padomju vara atgriezās pie iepriekšējā vietvārda.
Džuzepe Favalli
Džuzepe Favalli (it; dzimis Orzinuovi) ir bijušais Itālijas futbola aizsargs un Itālijas futbola izlases pārstāvis.
Sasniegumi
Lazio
Inter Milan
AC Milan
Revolūcija
Revolūcija politikā ir būtiska, parasti strauja un vardarbīga valsts vai sabiedriskās iekārtas maiņa, reizēm organizēta sacelšanās ar tiesisku mērķi. Tā ir viena no attīstības procesa pusēm (blakus un pretstatā evolūcijai), kurai raksturīgs daļējs attīstības konsekvences un nepārtrauktības pārrāvums. Pats galvenais revolūcijas mērķis ir radīt jaunas tiesības pastāvošo vietā. Revolūcijas tiesiskais pamats ir tiesības uz dabiskajām tiesībām.
Haoss revolūcijā parasti rodas tad, ja tā ir vardarbīga. Revolūcijas attīstību var prognozēt no cēloņiem — pazeminās tiesiskā apziņa, rodas nihilisms, ārējā konstitūcija ir uzspiesta. Galvenais spēks revolūcijā ir informācija, tāpēc revolucionāri vispirms cenšas ieņemt TV un radio raidītāju atrašanās vietas. Sabiedrība nekad nav un nevar būt vienaldzīga pret revolūciju — ir tikai noliedzēji un atbalstītāji. Pēc revolūcijas parādās tās atplūdi vienlaicīgi ar likumdošanas uzlabošanu un informācijas pieejamību.
Kobilina
Kobilina - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krotošinas.
Dzelzs
Dzelzs ir ķīmiskais elements ar simbolu Fe un atomskaitli 26. Dzelzs ir 8. grupas 4. perioda metāls.
Atrašanās dabā
Dzelzs tīrradņi, kas izveidojušies, magmai atdziestot, sastopami reti (Grenlandē (Disko salā), Francijā, Vācijā). Taču dzelzs pēc elementu izplatības Zemes garozā ieņem 4. vietu (aiz skābekļa, silīcija un alumīnija), jo tā veido daudzus minerālus un iežus. Svarīgākie no tiem ir magnetīts (magnētiskā dzelzsrūda), hematīts (sarkanā dzelzsrūda), limonīts (brūnā dzelzsrūda), siderīts (dzelzs špats), pirīts (dzelzs kolčedāns), arsenopirīts (arsēna kolčedāns). Dzelzi satur arī parastais māls.
Bagātākās dzelzsrūdu atradnes ir Urālos (Magņitogorska), Ukrainā Krivijrihas baseinā, Kerčas pussalā, Kurskas rajonā (Kurskas magnētiskā anomālija), Zviedrijā, Norvēģijā, Francijā, Polijā, Austrijā, kā arī Ziemeļāfrikā (Atlasa kalnos), ASV (Augšezera rajonā).
Uzskata, ka Zemes kodolā dzelzs masas daļa ir 90% (10% sastāda niķelis un kobalts).
Dzelzij ir liela nozīme dzīvajā dabā. Pieauguša cilvēka organisms satur 4—5 g Fe, ap 70% no tās ietilpst hemoglobīnā, kas pārnes skābekli no elpošanas orgāniem uz audiem. Dzelzs trūkums organismā izraisa anēmiju jeb mazasinību. No uztura vislabāk uzsūcas tā dzelzs, kas ir hēma sastāvā (hēms ir hemoglobīna molekulas neolbaltumvielu daļa), tādēļ gaļa ir labākais dzelzs avots. Divvērtīgā dzelzs uzsūcas labāk par trīsvērtīgo. Veselam vīrietim nepieciešams ap 10 mg dzelzs dienā, sievietei — ap 15 mg.
Iegūšana
Ķīmiski tīru dzelzi iegūst vai nu dzelzs sāļu ūdens šķīdumu elektrolīzē, vai termiski sadalot dzelzs pentakarbonilu.
Rūpniecībā dzelzi iegūst galvenokārt dažādu dzelzs un oglekļa sakausējumu — čuguna un tērauda veidā, reducējot bagātināto dzelzsrūdu dzelzs oksīdus ar koksa oglekli, proti, oglekļa oksīdu vai metānu:
Īpašības
Dzelzs ir sudrabbalts, plastisks, viegli kaļams un velmējams metāls. Tīra dzelzs ir mīkstāka par zeltu un sudrabu, bet cietāka par alumīniju. Dzelzs fizikālās un mehāniskās īpašības būtiski ietekmē dažādi piemaisījumi. Tā, piemēram, čuguns, kurā oglekļa un dažādu citu piemaisījumu masas daļa ir 1,7—6,67%, parastajos apstākļos nav kaļams.
Dzelzij piemīt magnētiskas īpašības.
Dzelzs ir vidēji aktīvs metāls, taču ķīmiski tīra, kompakta dzelzs parastajos apstākļos ir izturīga pret sausa gaisa un tīra ūdens iedarbību. Dzelzs, kas satur nedaudz piemaisījumu, reaģē ar gaisā esošo skābekli un ūdens tvaikiem. Irdenā rūsas kārtiņa dzelzi neaizsargā no tālākās gaisa iedarbības. Sausā gaisā un jo sevišķi paaugstinātā temperatūrā (apmēram 500 grādi) uz dzelzs virsmas veidojas dzelzs oksīda aizsargslānis, kas metālu tomēr nedaudz pasargā no apkārtējās vides iedarbības.
Svaigs dzelzs pulveris ir pirofors. Laboratorijā piroforo dzelzi ērti iegūt, karsējot dzelzs oksalāta kristālhidrātu termoizturīgā mēģenē. Ja piroforās dzelzs pulveri izkaisa gaisā, tas reaģē ar skābekli, veidojot kvēlojošu dzirksteļu spietu.
Sakarsēta kompakta dzelzs gaisā oksidējas pakāpeniski, veidojot melnas dzelzs oksīda plāksnītes. Tīrā skābeklī dzelzs stieple dzirksteļojot sadeg. Paaugstinātā temperatūrā dzelzs reaģē ar gandrīz visiem nemetāliem, veidojot dažāda sastāva bināros savienojumus. Dzelzs savienojumi ar sēru un fosforu negatīvi ietekmē tērauda un citu sakausējumu īpašības.
Parastos apstākļos dzelzs reaģē ar atšķaidītām skābēm, veidojot dzelzs sāļus. Saskaņā ar metālu elektroķīmisko spriegumu rindu dzelzs aizvieto mazāk aktīvus metālus to sāļu šķīdumos. Sakarsēta līdz sarkankvēlei, dzelzs reaģē ar ūdens tvaiku. Ar sārmiem dzelzs nereaģē.
Izmantošana
Dzelzs mūsdienās ir svarīgākais metāls, jo dzelzs un tās sakausējumi (melnie metāli) veido aptuveni 95% no metalurģijas produkcijas. Melnās metalurģijas pamatā ir čuguna (ķeta) un oglekļa tērauda ražošana. No oglekļa tērauda iegūst leģētos tēraudus, kurus iedala mazleģētos (piedevas līdz 2,5%), vidēji leģētos (piedevas 2,5—15%) un augstleģētos (piedevas > 15%) tēraudos. Leģētos tēraudus savukārt iedala speciālajos tēraudos:
Tīru vai oglekļa tēraudu ar mazu C saturu (0,04% C) izmanto laboratoriju praksē, kā arī par katalizatoru neorganisko un organisko vielu sintēzēs.
Krotošina
Krotošina ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Ostrovas Velkopolskas. Rakstos pirmoreiz minēta 1406. gadā. Pēc Polijas dalīšanām, pilsēta iekļāvās Prūsijā, bet pēc Lielpolijas sacelšanās - Polijā.
Vācu pianista Teodora Kullaka (Theodor Kullak, 1818 - 1882) un poļu rokasbumbas spēlētāja Marcina Lijevska (Marcin Lijewski, 1977 - ) dzimtā pilsēta.
Šalom
Şalom ( — ‘miers’) ir reizi nedēļā iznākoša Turcijas ebreju avīze. To nodibināja Turcijas ebreju žurnālists Avrams Lejons (Avram Leyon). Laikrakstu iespiež Stambulā. To publicē turku valodā un (vienu lapu) ladino valodā. Izdevējs ir Ivo Molinass (İvo Molinas), galvenais redaktors — Jakups Barokass (Yakup Barokas). Nedēļā avīzes metiens ir 5 000 eksemplāru.
Kovārnis
Kovārnis jeb ķāķis (Coloeus monedula) ir vidēja izmēra vārnu dzimtas (Corvidae) putns. Izdala 4 pasugas. Kovārnis sastopams lielākajā daļā Eiropas, Āzijas rietumos un Ziemeļāfrikā. Latvijā parasts ligzdotājs un nometnieks, parasti ligzdo pilsētās un apdzīvotās vietās, kā arī to apkārtnē.
Počajiva
Počajiva (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Kremenecas rajonā. Pilsēta ir reliģiskais un tūrisma centrs, jo šeit atrodas viens no ietekmīgākajiem pareizticīgo klosteriem Ukrainā — Počajivas lavra.
Kovārnis
Izplatība
Kovārnis ir sastopams visā Eiropas teritorijā, izņemot ziemeļu daļu, sasniedzot Skandināvijas vidieni un Somijas dienvidus. Ārpus Eiropas tas ligzdo arī Āzijas rietumos, sasniedzot Baikālu un Ķīnas rietumus, un Ziemeļāfrikā. Tas apmetas atklātās vietās, retos mežos, parkos, piekrastes klintīs.
Latvijā
Latvijā kovārnis ir parasts ligzdotājs un nometnieks, parasti ligzdo pilsētās un apdzīvotās vietās, kā arī to apkārtnē. Saskaņā ar 2009. gada pētījumiem ligzdojošo pāru skaits, salīdzinot ar 2006. gadu, palielinās. Nometnieks, ziemās kovārņu skaits pieaug, jo Latvijā ierodas pārziemot putni no ziemeļiem un austrumiem. Pētījumi par kovārņu pasugu piederību Latvijā nav veikti, pēc literatūras šeit ir divu pasugu pārklāšanās teritorija. Ligzdojošie kovārņi pēc vizuālām pazīmēm atbilst pasugai C. m. monedula, bet pasugas C. m. soemmerringii (austrumu kovārnis) aprakstam atbilstoši putni biežāk ir sastopami ziemā, domājams, tie ir putni, kas ierodas šeit ziemot no austrumiem. Pagaidām nav informācijas par Centrāleiropā sastopamās pasugas C. m. spermologus (rietumu kovārnis) kovārņu novērošanu Latvijā, tomēr arī tā ir iespējama.
Počajiva
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta ap 1450. gadu. Bija Polijas-Lietuvas pilsēta. 1795. gadā pēc Polijas Trešās dalīšanas pilsēta iekļāvās Krievijas impērijas sastāvā un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.
Kovārnis
Izskats un īpašības
Kovārnis ir viens no mazākajiem putniem vārnu ģintī. Tā ķermeņa garums ir 34—39 cm, spārnu plētums 67—74 cm, svars 136—265 g.
Počajiva
Vēsture
Pēc Pirmā pasaules kara Počajiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pēc PSRS iebrukuma Polijā iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada 30. jūnija līdz 1944. gada 20. martam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Kovārnis
Izskats un īpašības
Apspalvojums ķermenim gandrīz viscauri melns, pavēdere zilgani pelēka, bet pakausis, kakls un vaigi gaiši pelēki. Uz galvas tam ir koši melns kronis ar violetu vai zilganu spīdumu. Spārniem, astei un rīkles melnajām spalvām ir zaļgans spīdums. Knābis un kājas ir melnas. Kovārnim tāpat kā cilvēkam ir tumša acs zīlīte, ko apņem gaiša varavīksnene. Iespējams, tādēļ kovārnis labāk izprot cilvēka skatienu. Acs varavīksnene ir gaiši pelēka vai sudrabaini balta. Jaunajiem putniem acis ir gaiši zilas, tad kļūst brūnas, un apmēram gada vecumā acis kļūst baltas. Abi dzimumi izskatās vienādi.
Lidojumā kovārni var atpazīt pēc mazā auguma, kā arī tā lidojums ir ātrāks, spārni šaurāki. Tiem salīdzinoši ir īsāks, masīvāks kakls, īsāks knābis, un tie vienmēr uzturas barā.
Džekijs Stjuarts
Sers Džons Jangs Stjuarts (en; dzimis, Miltonā, Apvienotajā Karalistē) ir bijušais skotu autosportists. Viņš ir zināms kā Formula 1 ekspilots un trīskārtējs čempions. Pēc savas karjeras beigām Stjuarts vadīja Stewart komandu.
Kovārnis
Uzvedība
Lielākā daļa kovārņu ziemo ligzdošanas areālā, izņēmums ir tālākās ziemeļu un austrumu populācijas, kas ziemas periodā pārvietojas uz rietumiem un dienvidiem.
Džekijs Stjuarts
Biogrāfija
Savu sacīkšu karjeru formulu sporta virsotnē Džekijs uzsāka. gadā, BRM komandā. Viņa pirmā sezona bija viena no visu laiku labākajām debijām F1: piecās no deviņām sacīkstēm Stjuarts bija labāko trijniekā. viņš uzvarēja. Skots izcīnīja trešo vietu čempionātā, atpaliekot tikai no diviem britiem, Džima Klārka un Greiema Hilla. Komanda pagarināja līgumu ar pilotu arī uz nākamo sezonu, taču pēc uzvaras viņš vēl tikai divas reizes bija punktos. . gads bija bagāts ar izstāšanos - tikai divās sacīkstēs Džekijs finišēja, tomēr tad viņš bija otrajā un trešajā vietā. Komandas vājais sniegums neapmierināja britu, tādēļ viņš devās uz franču Matra komandu. Pilots atsāka uzvarēt - jau savā pirmajā sezonā viņš to izdarīja trīs reizes un kļuva par vicečempionu. . gadā Džekijs sešas reizes kāpa uz goda pjedestāla augstākā pakāpiena un ar to pietika, lai kļūtu par pasaules čempionu. Viņš gan neturpināja braukt šajā komandā un devās uz March, kur aizvadīja daļu sezonas un tad atgriezās Tyrrell Racing. Šajā komandā Džekijs aizvadīja visu savu atlikušo sezonu un izcīnīja vēl divus titulus. Savu pēdējo sacīksti viņš atteicās braukt pēc komandas biedra Fransuā Sevēra nāves treniņbraucienos.
Kovārnis
Uzvedība
Kovārņi ir ļoti sociāli putni un parasti ir redzami baros. Pāri kovārnis veido uz mūžu, un pāra putni arī barā uzturas kopā. Rudeņos bari kļūst lielāki, tajos var būt pat vairāki simti īpatņu. Vakaros viss bars kopīgi ieņem nakšņošanas vietas. Kovārņi bieži uzturas kopīgos baros ar pelēkajām vārnām (Corvus cornix) un krauķiem (Corvus frugilegus), ar kuriem bieži veido migrācijas barus. Kovārņu bars agresīvi aizstāv savējos.
Tāpat kā žagatas, kovārņi zog spīdīgus priekšmetus, kurus ievij ligzdas konstrukcijā.
Barība
Kovārnis, tāpat kā visi vārnu ģints putni, ir visēdājs, kas barojas ar visu, ko var atrast. Barību tas meklē uz zemes atklātās vietās, lai gan reizēm šo to ēdamu tas uzlasa arī kokos. Zeme tiek rūpīgi ar knābi pārmeklēta, reti rokoties, toties visu pārcilājot un izcilājot. Kovārnis mēdz pārmeklēt arī cilvēku atkritumu izgāztuves un konteinerus. Tas medī mušas ap liellopu mēslu kaudzēm, tās ķerot lēcienā. Sliekas kovārnis speciāli nemeklē, bet svaigi uzraktā zemē tās labprāt izlasa.
Pamatā kovārnis barojas ar kukaiņiem, kurus var atrast uz zemes virsmas un kuru garums ir 2—18 mm. Tas pie izdevības medī mazus putnus un dzīvniekus, kā grauzējus. Ja atradīs kādu ligzdu, izēdīs olas un putnēnus. Tas neatsakās arī no maitas, gliemežiem, zirnekļiem un citiem bezmugurkaulniekiem. Kovārnis arī mielojas ar graudiem, sēklām, ogām un augļiem. Tas labprāt dalās pārtikā ar pārējo baru.
Ligzdošana
Apmēram gada vecumā kovārnis sasniedz dzimumbriedumu. Pārus tas veido uz mūžu pirmajā ligzdošanas pavasarī. Tie ligzdojot veido kolonijas. Ligzda tiek būvēta gan koku dobumos, gan klintīs, gan ēku konstrukcijās, bieži skursteņos un citās pasargātās vietās. Kā ligzdas būvniecības materiālu tie izmanto ne tikai koku zarus, bet arī metāla stieples. Skursteņos kovārņu pāris pirms ligzdas būvēšanas samet koku zarus, kas saķeras un nobloķē vertikālo kanālu, pēc tam uz zaru platformas kovārnis būvē ligzdu. Ligzda tiek oderēta ar matiem, dzīvnieku vilnu, zemi un citiem mīkstiem materiāliem. Kovārņi bieži ligzdu koloniju veido netālu no krauķu kolonijām.
Dējumā parasti ir 4—5 olas. Olas kovārnim ir gaiši zilas ar nelieliem brūniem raibumiņiem. Tās ir apmēram 36 x 26 mm lielas. Inkubācijas periods ilgst 17—18 dienas, un olas perē tikai mātīte. Apspalvojums putnēniem izaug pēc 28—35 dienām. Abi vecāki rūpējas par mazuļiem.
Klasifikācija
Kovārnim ir 4 pasugas:
Nominālpasuga C. m. monedula ar austrumu pasugu C. m. soemmerringii nomainās pakāpeniski. Pasugu nomaiņas areāls aptver Somiju, Baltijas valstis, joslu no Polijas austrumiem ziemeļos līdz Rumānijai un Horvātijai dienvidos.
Iguanodons
Iguanodoni ir cerapodu apakškārtas ģints dinozauri. Viņi spēja pārvietoties gan uz visām četrām kājām, gan tikai uz divām. Tādēļ iguanodoni tiek uzskatīti par evolūcijas posmu, kad daļa no cerapodiem sāka staigāt tikai uz divām kājām. Ir bijušas dažādas iguanodonu sugas, kuras tiek datētas sākot ar juras laikmetu līdz krīta laikmeta beigām. Iguanodonu fosilijas ir atrastas gan Eiropā, gan Āzijā, gan Ziemeļamerikā. Iguadononu vislielākā atšķirība no citiem līdzīgiem dinozauriem bija tāda, ka kāju galos tam bija dzelkšņi, kas iespējams nodrošināja aizsardzību pret plēsoņām. Lielie un apjomīgie zālēdāji ir vieni no iguanodontu grupas dinozauriem.
1825. gadā angļu ārsts Gideons Mantels ziņoja par savas sievas atradumu. Viņa sieva Mērija pirms trim gadiem pludmalē kādā ceļmalas akmenī bija atradusi divus lielus zobus. Arī netālajā akmeņlauztuvē tika atrasti zobi un pārakmeņojušies kauli. Tā kā zobi pēc savas formas bija līdzīgi Centrālamerikā un Dienvidamerikā dzīvojošas ķirzakas iguānas zobiem, Mantels jaunatklāto dzīvnieku nosauca par iguanodonu, kas tulkojumā nozīmē "iguānas zobs". Līdz ar to iguanodons kļuva par otro dinozauru, kam tika dots zinātnisks nosaukums (pirmais bija Megalosaurus).
Paskāls (nozīmju atdalīšana)
Paskāls var būt:
Kopšivņica
Kopšivņica ir pilsēta un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes austrumos.
Kozmina Velkopolska
Kozmina Velkopolska - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Krotošinas.
Vārmes lidlauks
Vārmes lidlauks ir nesertificēts lidlauks Kuldīgas novada Vārmes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā uz ziemeļiem no autoceļa P108 starp Vārmes un Vecvārmes ciemiem. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Izbūvēts padomju laikā un izmantots kā lauksaimniecības lidlauks. Uz lidlauka perona izbūvētas rūpnieciskas struktūras. Lidlaukā tiek organizētas ziemas autosacīkstes un liellopu audzētāju pasākumi.
Vonhocka
Vonhocka ir pilsēta un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes ziemeļos.
Rakstos pirmoreiz minēta 1179. gadā. Pilsēta radās ap cisterciešu klosteri. XVI gadsimtā par tās abatu kalpoja poļu pirmās bibliotēkas radītājs, bīskaps Juzefs Andžejs Zaluskis (Józef Andrzej Załuski, 1702 - 1774).
Pēc Janvāra sacelšanās sakāves vietai pilsētas tiesības tika atņemtas.
Vonhockas iedzīvotāji un ciemata vecākais ir poļu anekdošu tēli.
Prolīns
Prolīns (Pro, l -2-pirolidīnkarbonskābe, C5H9NO2) ir dzīvo organismu aminoskābe. Tā ir vienīgā aminoskābe, kurā alfa aminogrupa (šajā gadījumā - iminogrupa) atrodas heterociklā - pirolidīna gredzenā. Prolīns kristalizējas no etanola kā bezkrāsaini adatveidīgi kristāli. Ūdenī šķīst ļoti labi.
Atrašanās dabā
Prolīns ir praktiski visu olbaltumvielu sastāvdaļa. Sevišķi daudz prolīna ir kolagēnā - saistaudu olbaltumvielā. Askorbīnskābes klātienē prolīns oksidējas par oksiprolīnu, kas dod kolagēna molekulām sevišķi noturīgu struktūru. Organismā prolīns sintezējas no glutamīnskābes.
Metionīns
Metionīns (Met, α-amino-γ-metilmerkaptosviestskābe, C5H11NO2S) ir neaizvietojamā aminoskābe. Metionīns ir viena no divām sēru saturošajām aminoskābēm (otra ir cisteīns). Metionīns ir heksagonālu plāksnīšu veida kristāli.
Miks Zvirbulis
Miks Zvirbulis (dzimis ) ir latviešu kinooperators. Ieguvis Lielā Kristapa balvu par mūža ieguldījumu (2015).
Biogrāfija
Miks Zvirbulis dzimis, Rīgā. Tēvs Egons Zvirbulis — tēlnieks, māte Alise Zvirbule — māksliniece.
Metionīns
Atrašanās dabā
Ietilpst olbaltumvielu sastāvā. Metionīns cilvēkam obligāti jāuzņem ar pārtiku.
Miks Zvirbulis
Biogrāfija
1961. gadā beidzis Vissavienības Valsts Kinematogrāfijas institūta operatoru fakultāti Maskavā ar diplomdarbu kā operators filmā "Kārkli pelēkie zied".
Zvejas kuģis
Zvejas kuģis ir peldlīdzeklis, kas būvēts, lai nodarbotos ar rūpniecisko zveju. Visus zvejas kuģus var iedalīt pēc to uzdevuma, ūdensizspaida un kuģošanas rajona.
Miks Zvirbulis
Biogrāfija
No 1960. līdz 1990. gadam Miks Zvirbulis strādāja Rīgas Kinostudijā par operatoru. Operatora debija bija režisora Gunāra Pieša dokumentālajā filmā "Salacgrīva". No 1992. gada strādāja dažādās televīzijās (NTV-5, LNT, TV5) un kā dokumentālā kino operators.
Metionīns
Bioķīmiskā nozīme
Metionīns organismā kalpo kā metilgrupu donors holīna, adrenalīna un citu bioloģiski aktīvu vielu sintēzē. No metionīna veidojas arī aminoskābe cisteīns.
Land Rover
Land Rover ir britu autobūves kompānija, kas specializējās premium klases paaugstinātas caurejamības apvidus automobiļu ražošanā. Kopš 2008. gada kompānija pieder Indijas kompānijai Tata Motors. Kompānija ietilpst grupas Jaguar Land Rover sastāvā.
Metionīns
Izmantošana
Sintētisko metionīnu lieto pārtikas produktu un lopbarības bagātināšanai. Medicīnā lieto organisma funkciju uzlabošanai (samazina holesterīna līmeni asinīs, tauku uzkrāšanos aknās, veicina fosfolipīdu sintēzi). Metionīnam ir arī mērena antidepresīva iedarbība.
Zvejas kuģis
Ieguves kuģi
Ieguves kuģi paredzēti zvejai un nozvejas apstrādei. Atkarībā no zvejas rīkiem ieguves kuģi dalās traleros (CPTM, БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ), seineros-traleros (CTP, CTM), drifteros un tunču laivās. Iekavās doti PSRS un Krievijā izplatīti ieguves kuģu tipi. Lielākie ieguves kuģi ir okeāna zonas zvejas kuģi, kuri piemēroti daļējai vai pilnīgai zivju un to produktu apstrādei, ilgstošai glabāšanai un produkcijas transportam.
Apstrādes kuģi
Apstrādes kuģi paredzēti loma apstrādei. Pie tādiem kuģiem pieder peldošās bāzes ("Рыбацкая Слава", "Профессор Баранов", "Пионерск"), tunču zvejas bāzes ("Ленинский луч"), ražošanas refrižeratori ("Севастополь", "Таврия") un peldošās zivju konservu fabrikas ("Андрей Захаров").
Apstrādes flote vienlaicīgi saviem tiešajiem uzdevumiem var veikt arī jūrā esošo ieguves kuģu apkalpes un apgādes funkcijas.
Pieņemšanas-transporta kuģi
Pieņemšanas-transporta kuģi paredzēti kravu pieņemšanai no ieguves un apstrādes kuģiem zvejas rajonos un kravu transportam uz ostu. Mūsdienīgi pieņemšanas-transporta kuģi ir lieltonnāžas transporta refrižeratori ("Пятидесятилетие СССР", "Алмазный берег" un citi tipi). Transporta refrižeratori tāpat var veikt ieguves un apstrādes kuģu apgādi jūrā.
Palīgkuģi un tehniskie kuģi
Palīgkuģi un tehniskie kuģi paredzēti, lai apgādātu ieguves floti ar visu nepieciešamo, veiktu operatīvo izlūkošanu, veiktu jūras glābšanas operācijas, apmācītu zvejniekus, kontrolētu konvencionālās zvejas noteikumu ievērošanu un izpildītu citus nepieciešamus darbus. Pie tiem pieskaita zvejas izlūkošanas kuģus, jūras glābšanas velkoņus, peldošos krānus, peldošās darbnīcas un citus kuģus
Ūdensizspaids
Pēc ūdensizspaida zvejas flotes kuģus iedala maztonnāžas - ūdensizspaids ar pilnu kravu mazāks par 450 t (MPTP, РТБ un citi), vidējas tonnāžas - ūdensizspaids ar pilnu kravu 450-3000 t (CPTM, CTP, CTM) un lieltonnāžas - ūdensizspaids ar pilnu kravu 3000 t un vairāk (БМРТ, PTM-T, PTM-A, PTM-C, БАТ, ПБ, ТР, ПР).
Kuģošanas rajons
Pēc kuģošanas rajona zvejas flotes kuģus iedala kuģu klasifikācijas sabiedrības atbilstoši to noteikumiem. Krievijas Jūras reģistrs zvejas kuģus iedala kuģos ar neierobežotu kuģošanas rajonu, kuģos ar ierobežotu kuģošanas rajonu un piekrastes kuģošanas rajona kuģos. Latvijā pārsvarā ir piekrastes kuģošanas rajona zvejas kuģi.
Hlorpikrīns
Hlorpikrīns jeb trihlornitrometāns (CCl3NO2) ir hlororganiskais savienojums, kas pieder pie hlorētajiem nitroalkāniem; to var uzskatīt par hloroformu, kura molekulā ūdeņradis aizvietots ar nitrogrupu. Hlorpikrīns ir bezkrāsains šķidrums ar asu smaku, kas izraisa acu asarošanu (ir spēcīgs lakrimators). Nešķīst ūdenī un nereaģē ar to, bet jaucas jebkurās attiecībās ar etanolu un ēteri. Gaismā ar laiku kļūst dzeltenīgi zaļgans, kas izskaidrojams ar pakāpenisku sadalīšanos, veidojoties hloram un slāpekļa oksīdiem.
Vēsture
Hlorpikrīnu pirmais ieguvis Stenhauzs 1848. gadā, iedarbojoties ar hlorkaļķiem uz pikrīnskābi. Vēlāk, Pirmā pasaules kara laikā, šādā veidā hlorpikrīnu ieguva rūpnieciski. Reakcijas laikā notiek pikrīnskābes gredzena atvēršanās un radušos produktu hlorēšana. Tā kā pikrīnskābe ir grūti šķīstoša, ērtāk vispirms iegūt labi šķīstošo kalcija pikrātu, sajaucot pikrīnskābi ar kalcija oksīdu. Pievienojot reaģējošai masai hlorkaļķu un ūdens maisījumu ar putrveida konsistenci, notiek reakcija, kuras siltums ir pietiekams, lai radies hlorpikrīns iztvaikotu. Tvaikus var viegli kondensēt un attīrīt, destilējot ar ūdens tvaiku. No pikrīnskābes atvasināts arī hlorpikrīna nosaukums.
Iegūšana
Hlorpikrīnu mūsdienās iegūst nitrometāna vai pikrīnskābes hlorēšanas reakcijās, piemēram, nitrometāna reakcijā ar nātrija hipohlorītu sārmainā vidē :
To var iegūt arī, nitrējot hloroformu ar acetilnitrātu:
Īpašības
Atrodas šķidrā agregātstāvoklī plašā temperatūras intervālā, taču ir stipri gaistošs pat zemās temperatūrās. Ar hlorpikrīnu piesārņotā ārējā vidē (bez augu segas) bez gāzmaskas nevar uzturēties apmēram 6 stundas.
Hlorpikrīns labi šķīst daudzos organiskos šķīdinātājos, kā arī alvas tetrahlorīdā un silīcija tetrahlorīdā. Hlorpikrīna degazācijai izmanto nātrija sulfīda spirta šķīdumu vai hidrazīna šķīdumu. Karsējot augstā spiedienā hlorpikrīns pārvēršas par fosgēnu.
Izmantošana
Tā kā lielākās koncentrācijās hlorpikrīns ir smacējoša viela, bet mazākās — stipri kairina acis, to izmanto kā indīgo kaujas vielu, kā arī militārās apmācībās. Izmanto arī kā fumigantu cīņā pret lauksaimniecības kaitēkļiem.
Iugulova (Ilzeskalna pagasts)
Ivgulova (arī Iugulova) ir skrajciems Rēzeknes novada Ilzeskalna pagastā, kādreiz bija vienota apdzīvota vieta ar Vērēmu pagasta Iugulovu. Ciems atrodas pagasta dienvidos, pie vietējās nozīmes autoceļa Greivuļi — Ilzeskalns (V562) 11 km attālumā no pagasta centra Ilzeskalna, ka arī tādā pat attālumā no novada centra Rēzeknes.
Kounotori 3
Kounotori 3 (こうのとり3号機 — ‘baltais stārķis 3’) jeb HTV-3 bija trešais Japānas kravas kosmosa kuģis no H-II Transfer Vehicle sērijas, kas paredzēts Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) apgādei. To palaida 2012. gada jūlijā.
Ernsts Gliks
Ernsts Gliks, arī Johans Ernests Gliks (de, 1654 — 1705), bija vācu luterāņu mācītājs, tulkotājs un Zviedru Vidzemes izglītības darbinieks, pirmais Bībeles tulkotājs latviešu valodā.
Kounotori 3
Kounotori 3 pirmoreiz izmantoti Japānā ražoti raķešdzinēji, iepriekšējiem diviem HTV dzinējus piegādāja ASV uzņēmums Aerojet.
Ernsts Gliks
Dzīvesgājums
Dzimis 1654. gadā Vetīnē, Saksijā, luterāņu mācītāja Kristiāna Glika un viņa sievas Dorotejas ģimenē. Ernsts ieguva labu izglītību Altenburgas latīņu skolā un studēja teoloģiju, retoriku, filosofiju, vēsturi, ģeogrāfiju un klasiskās valodas Vitenbergas un Leipcigas universitātēs.
Pēc studiju beigām 1673. gadā Gliks ieradās Zviedru Vidzemē, kur apguva latviešu valodu un sajuta aicinājumu veikt Bībeles latvisko tulkojumu no senajām valodām. Ar nolūku pilnveidot savas senebreju valodas zināšanas, viņš devās uz Hamburgu pie Austrumu kultūras un valodas skolotāja Ezdrasa Edcarda (Esdras Edzard). Pēc atgriešanās Vidzemē Gliks kalpoja kā Daugavgrīvas cietokšņa garnizona militārais kapelāns un uzsāka Jaunās Derības tulkošanu.
Savu piētisko uzskatu dēļ viņš 1683. gadā tika pārcelts uz Alūksni, kur kļuva par Marienburgas cietokšņa mācītāju, bet 1687. gadā par Kokneses baznīcas iecirkņa prāvestu. Šinī laikā Gliks ar Lielvārdes mācītāja Kristiāna Vitena palīdzību pabeidza Jaunās Derības (1685.), Vecās Derības (1689.) un visas Bībeles tulkojumu (1694.), cita starpā izmantojot agrākos Fīrekera un Manceļa latviešu valodā rakstītos tekstus. Zviedru karalim Kārlim XI veltīto priekšvārdu 1689. gada 28. maijā parakstīja Vidzemes ģenerālsuperintendents Johans Fišers. Citu viņa tulkojumu starpā ir Mārtiņa Lutera katehisms, kā arī dziesmu un lūgšanu grāmatu labojumi. Kā Kokneses iecirkņa prāvests Ernsts Gliks dedzīgi iestājās par vispārējo izglītību, sagatavoja izdošanai Komēnija traktātu Orbis pictus ar paralēlo tekstu latīņu, grieķu, vācu un krievu valodā. 1694. gadā viņš aicināja zviedru karali Kārli XI dibināt latīņu skolas katrā prāvesta iecirknī. Noorganizēja pirmās Vidzemes latviešu tautas skolas Alūksnē, Apukalnā un Zeltiņos. Ap 1696. gadu viņš savā mācītājmuižā par kalponi pieņēma 12 gadīgo bāreni Martu Skavronsku, kas kļuva par viņa audžumeitu, vēlāk par Krievijas Impērijas ķeizarieni Katrīnu I.
Kounotori 3
Derīgā krava
Hermētiskajā sekcijā atradās iekārtas stacijai, zinātniskie eksperimenti, pārtika un lietas apkalpei, kas ievietotas astoņās statīvu somās (HTV Re-supply Racks, HRR). Kosmosa kuģis veda akvāriju Aquatic Habitat (AQH). NASA ūdens sūkņa iekārtai Water Pump Assembly (WPA) katalītisko reaktoru paredzēts nomainīt 2012. gada martā salūzušo, kā arī Kibo  moduļa ūdens dzesēšanas sistēmas cirkulācijas sūkni, kas arī sabojājās martā.
Ernsts Gliks
Dzīvesgājums
Lielā Ziemeļu kara laikā, pēc Alūksnes ieņemšanas 1704. gada 26. augustā, krievu militārā vadība E. Gliku kopā ar ģimeni izveda uz Maskavu. 1704. gadā viņš Krievijas cara Pētera I uzdevumā un kļuva par tās rektoru. Līdz pat mūža galam turpināja savas izglītības darbinieka un teologa gaitas, izdeva skolām noderīgas literatūras, ģeogrāfijas, astronomijas grāmatas. Jau Alūksnes periodā Gliks ar kāda krievu mūka palīdzību bija sācis arī Bībeles tulkojumu no baznīcslāvu valodas krievu tautas valodā. Miris trimdā Maskavā 1705. gada 5. maijā, viņa sievai cars Pēteris I piešķīra mūža pensiju (300 rubļus gadā). 1708. gadā ar savas audžumeitas, cara Pētera I mīļākās Martas, palīdzību Glika atraitne ieguva īpašumā Ahjas muižu tagadējā Pelvas apriņķī.
Glika ģimene
Ernests Gliks salaulājās ar Alūksnes cietokšņa komendanta Bernharda Reitera meitu Kristīni Emerenciju (Christine Reutern, mirusi 1740.), viņiem bija četras meitas un divi dēli. Glika meita Agneta bija precējusies ar zviedru majoru Heinrihu Bērendu Grāki, meita Kristiāna bija precējusies ar Kolberģa muižas īpašnieku Gerhardu fon Koskulu, meita Elizabete bija ķeizarienes Katrīnas I galmadāma, precējusies ar franču cilmes krievu viceadmirāli Fransuā de Vilbuā (François Guillemot de Villebois), meita Margarita bija ķeizarienes Elizabetes Romanovas galmadāma, precējusies ar muižnieku Kārli Hermani fon Fītinghofu. Glika dēls Kristiāns Bernhards Gliks bija krievu lielkņaza Alekseja kamerjunkurs, bet dēls Ernests Gotlībs Gliks bija Eriņu muižas īpašnieks. 1741. gadā viņš iesniedza lūgumu piešķirt Gliku dzimtai dižciltīgo titulu, bet lūgums netika apstiprināts.
Kounotori 3
Derīgā krava
Tur atradās arī CubeSat formas pavadoņu izmešanas iekārta JEM-Small Satellite Orbital Deployer (J-SSOD) un pieci mazi pavadoņi: Raiko, We-Wish, Niwaka, TechEdSat, F-1. J-SSOD ļauj palaist brīvā lidojumā pavadoņus no stacijas Kibo moduļa bez kosmonautu iziešanas atklātā kosmosā.
Kounotori 3 atradās īpašs aparāts Reentry Breakup Recorder (REBR) i-Ball, kas spēj izturēt augsto temperatūru, kad kosmosa kuģis noiet no orbītas un sadeg Zemes atmosfērā. REBR šajā posmā ieraksta telemetrijas datus un noraida zinātniekiem, lai varētu saprast procesus, kas notiek sadalīšanās laikā.
Nehermētiskajā sekcijā atradās vaļējā palete EP-MP (Exposed Pallet - Multi-Purpose) ar Multi-mission Consolidated Equipment (MCE) un NASA kosmisko sakaru un navigācijas testēšanas vietu SCAN Testbed.
Lidojuma gaita
Starts notika 02:06:18 UTC no Tanegasimas kosmosa centra Yoshinobu starta kompleksa (LA-Y) otrā starta laukuma ar nesējraķeti H-IIB. 14 minūtes 53 sekundes pēc starta kosmosa kuģis atdalījās no pēdējās pakāpes.
27. jūlijā kosmosa kuģis tuvojās un saslēdzās ar SKS. 12:23 UTC stacijas manipulators, kuru vadīja Džozefs Akaba, satvēra Kounotori 3. Pēc tam Akihiko Hošide kuģi pārvietoja uz Harmony moduļa pret Zemi vērsto pieslēgvietu. Pievienošanas operācija beidzās 14:34 UTC. Lūkas tika atvērtas 28. jūlijā.
6. augustā no Kounotori nehermētiskās sekcijas ar stacijas manipulatoru tika izņemta vaļējā palete ar MCE un SCaN Testbed un pārvietota uz Kibo vaļējo platformu. Vēlāk, 7. un 9. augustā SCaN Testbed un MCE tika noņemts no paletes un uzstādīts paredzētajās vietās. Vaļējā palete tika atgriezta Kounotori 10. augustā.
Kravas kuģa atvienošana no stacijas sākotnēji bija paredzēta 6. septembrī, bet tika pārcelta 32. ekspedīcijas aktivitāšu dēļ. Pirms atvienošanas kuģī tika uzstādīti un aktivizēti aparāti REBR un i-Ball .
Kounotori 3 atvienoja no stacijas 11:50 UTC ar stacijas manipulatoru. HTV-3 no robotrokas tika atlaists 15:50 UTC.
Šaušana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 10 metri ar pneimatisko šauteni sievietēm
2008. gada vasaras olimpisko spēļu sacīkstēs šaušanā sievietēm ar pneimatisko šauteni 10 metru attālumā notika 9. augustā un par olimpisko čempionu kļuva čehiete Kateršina Emonsa. Sacīkstēs piedalījas 47 sportiste. Pēc priekšsacīkstēm 8 labākās sportistes kvalificējās finālsacīkstēm.
Mutvārdu valoda
Mutvārdu valoda ir cilvēku dabīga valoda, kurā vārdi tiek izpausti ar artikulētu skaņu palīdzību, kuras rada ar runas orgāniem. Lielākā daļa cilvēku valodu ir mutvārdu valodas.
Zīmju valodai ir tāda pat izcelsme un gramatiskā sarežģītība kā mutvārdu valodai, tikai saziņai daudz biežāk tiek izmantotas rokas, delmi un seja, nekā mute.
Mutvārdu valodai tiek pretstatīta arī datorvaloda, kas atšķiras ar savu mākslīgo izcelsmi.
Štefans Ružička
Štefans Ružička (dzimis 1985. gada 17. februārī) ir slovāku hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2015) Ružička spēlē Čehijas Ekstralīgas vienībā HK Tržineca.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ružička uzsāka 2001.—02. gada sezonā, kad debitēja Slovākijas Ekstralīgas kluba HK Nitra rindās. Tiesa, sezonas izskaņā komanda izkrita uz zemāku līgu, taču Ružička kluba rindās turpināja spēlēt.
2008. gada vasarā Ružička atgriezās Eiropā, pievienojoties KHL klubam Maskavas "Spartak". "Spartak" Ružička aizvadīja nākamās četrarpus sezonas līdz 2012.—13. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Ufas "Salavat Julajev" rindām.
2013.—14. gada sezonas pirmajā pusē tika aizmainīts uz Omskas "Avangard" rindām.
Slovākijas hokeja izlases rindās spēlējis 2009. un 2011. gada Pasaules čempionātos.
Muskusvērsis
Izplatība
Muskusvēršu dabīgais izplatības areāls aptver arktisko tundru uz ziemeļiem no mežu līnijas, Kanādā, ASV un Grenlandē. Ap 19. un 20. gadsimta miju Aļaskas populācija pārāk intensīvo medību dēļ izmira, bet 1930. gados ar ASV valdības finansiālā atbalsta palīdzību muskusvērši Aļaskā tika atkal reintruducēti. No Grenlandes uz Nunivakas salu tika nosūtīti 34 muskusvērši. Mūsdienās salas populācija ir atjaunojusies un kalpojusi muskusvēršu introdukcijai citos Aļaskas reģionos. Kopumā Aļaskā ir piecas stabilas populācijas. Arī Grenlandes rietumos, kur nekad agrāk nav dzīvojuši muskusvērši, tika veiksmīgi introducēti šie dzīvnieki.
Introdukcijai Skandināvijā muskusvērši tika atvesti no Benksa salas Kanādā un nometināti Horjedalenā, Zviedrijā, un Doverfjellā, Norvēģijā, laikā no 1947. gada līdz 1953. gadam. Ir bijuši mēģinājumi muskusvēršus introducēt arī Svalbārā un Islandē, bet neveiksmīgi. Svalbāras populācija, kas sekmīgi izveidojās no 1929. gadā atvestajiem muskusvēršiem, 1985. gadā pēkšņi izmira. No Benksa un Nunivakas salām 1970. gadu vidū muskusvērši ceļoja arī uz Krieviju, Taimiras pussalu un Vrangeļa salu. Nostiprinoties šīm populācijām, muskusvērši tika izmantoti introdukcijai citos Sibīrijas arktiskajos reģionos. Viena no pēdējām introdukcijām notikusi 2010. gadā, muskusvēršus izlaižot Kolimas upes krastos.
Izskats
Lai arī muskusvērši ir piederīgi kazu apakšdzimtai, pateicoties savam biezajam kažokam, tie atgādina kompaktus vērsēnus ar lielu galvu un īsām kājām. To augstums skaustā 1,1—1,5 metri. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums tēviņam ir 200—250 cm, svars 300—400 kg, mātītes ķermeņa garums 135—200 cm, svars 180—275 kg. Zoodārzos muskusvērši izaug daudz lielāki, sasniedzot 650 kg. Aste ir īsa, apmēram 5—10 cm. Biezajā kažokā tā vispār nav saskatāma. Muskusvērsim ir divas pasugas: Kanādas muskusvērsis (Ovibos moschatus moschatus), kas kādreiz bija sastopams arī Aļaskā, un Grenlandes muskusvērsis (Ovibos moschatus wardi). Grenlandes pasuga ir nedaudz mazāka par Kanādā dzīvojošo pasugu.
Abiem dzimumiem ir gaiši, smilšu krāsas ragi ar melniem, asiem galiem. Pie pamatnes tie ir plati un savstarpēji saskaras, nosedzot visu galvas virsu. Jo muskusvērsis ir vecāks, jo ragi tam ir lielāki. Muskusvērša kažoks nosedz visu ķermeni, atkailināts paliek tikai neliels laukumiņš starp nāsīm un lūpām. Kažoks ir brūni pelēks, sajaucoties melnam, pelēkam un brūnam matojumam. Vasarā tas ir gaišāks, brūnāks, bet ziemā tumšāks, gandrīz melns. Ļoti retos gadījumos sastopami balti muskusvērši, toties kājas ir baltas visiem. Muskusvēršiem ir ziemas un vasaras kažoks. Ziemā tas ir dubults, veidojoties no garas akotspalvas, kas pasargā dzīvnieku no slapjuma, vēja un kukaiņu dzēlieniem, un pavilnas (10—15 cm ), kas ziemā nodrošina siltumu. Pavilna sāk augt rudenī un pavasarī tā tiek nomesta. Kopumā tā sastāda 60% no visa kažoka. Akotmati ir ļoti gari, nokareni, savēlušies, tie atšķirībā no pavilnas aug nepārtraukti, vecākiem muskusvēršiem sasniedzot zemi. Uz muguras kažoka mati ir ievērojami īsāki un gaišāki nekā uz krūtīm, kakla un sāniem. Garākie akotmati sasniedz 90 centimetru garumu. Tā ir garākā zīdītāju (izņemot cilvēka matus) vilna pasaulē. Kļūstot vecākiem, dažiem muskusvēršiem izaug garas, biezas plecu krēpes.
Ausis ir īsas, vilnā paslēptas, un no tām ir redzami tikai paši galiņi. Arī acis ir mazas. Ragi kalpo aizsardzībai no lāčiem un vilkiem, kā arī savstarpējām cīņām. Nagi muskusvēršiem ir paplašināti, tāpēc tie stingri turas uz cietās, sniegotās un ledainās virsmas un negrimst sniegā.
Dzīvesveids
Muskusvērši dzīvo baros, kuros vasaras periodā ir 8—20 īpatņi, bet ziemā 12—24. Dzīve barā nodrošina dzīvniekiem aizsardzību no laika apstākļiem un ienaidniekiem. Muskusvēršiem nav savu teritoriju, bet pārvietojoties no vienas vietas uz otru, tie ceļu iezīmē ar sekrētu. Vasaras periodā muskusvērši izvēlas zemākus un mitrākus reģionus, piemēram, upju ielejas, bet ziemā pārceļo uz augstākām vietām, tādējādi izvairoties no dziļiem sniegiem. Dominants muskusvērša tēviņš cenšas ieņemt labākos ganību laukumiņus un ziemas periodā no šādām vietām padzen hierarhijā zemākos. Dominance tiek izrādīta dažādos veidos. Hierarhijā zemākie tiek dzenāti, uzbrūkot tiem ar ragiem un priekškājām. Pirms tam gan pretinieks tiek brīdināts ar skaļiem māvieniem, draudīgu galvas purināšanu un zemes kārpīšanu ar priekškāju. Muskusvērsis ir labs skrējējs un var sasniegt ātrumu 60 km/h. Dominance barā ir mainīga un pēc kāda laika zemāk esošs tēviņš, pieaugot tā spēkiem, nomaina vecāku dominantu tēviņu.
Barība
Muskusvērsis ir zālēdājs un barojas ar zāli, ķērpjiem, sūnām un dažādiem zemiem, ložņājošiem krūmiem, piemēram, arktiskajiem kārkliem, pundurbērziem un citiem līdzīgiem augiem. Tā kā muskusvēršiem nav augšējo priekšzobu, tie barību plūc, piespiežot zāli ar apakšējiem priekšzobiem pie kaulveidīgajām aukslējām. Īsajā arktiskajā vasarā, kad kūst sniegs un izaug pietiekami daudz augu, muskusvērsis labprātāk ēd sulīgus un barības vielām bagātus augus. Kad septembrī sākas pirmās ziemas vētras un sniegi, muskusvērši dodas uz vietām, kur vēl nav uzkritis sniegs, kopumā uzturoties reģionos ar plānu sniega kārtu. Tādējādi muskusvērši taupa enerģiju, jo, lai izraktos cauri biezai sniega kārtai, dzīvniekam būtu jāpatērē daudz enerģojas. Ziemā par to galveno barību kļūst kārkli.
Vairošanās
Riests muskusvēršiem sākas jūnija beigās vai jūlija sākumā. Šajā laikā dominants bullis no bara padzen citus tēviņus un nostiprina savu harēmu, kurā ir 6—7 mātītes un to dzimumbriedumu nesasniegušie mazuļi. Dzimumbriedumu sasnieguši buļļi, kas gatavi cīņai, aktivizē muskusu, ar priekškājām berzējot uz galvas esošos smirddziedzerus, skaļi mauj un noliektu galvu demonstrē savus ragus. Sāncenši pirms cīņas atkāpjas apmēram 20 metrus un tad skrien viens otram pretī ar noliektu galvu, no visa spēka triecoties kopā ar ragu pamatnēm (šāds trieciens var saliekt pat zooloģiskā dārza nožogojumu). Pēc vairākiem raundiem viens no konkurentiem padodas. Hierarhijā zemākie buļļi izveido vecpuišu barus vai kļūst par vientuļniekiem, lai gan, ja apkārtnē uzrodas potenciālas briesmas no plēsējiem, vientuļnieks pievienojas baram. Pārošanās laikā dominantais bullis aktīvi apsargā savu harēmu un mātītēm neļauj to pamest. Kad vasara beidzas, bara struktūra atkal izmainās. Grūsnības periods ilgst 8,5 mēnešus un mazuļi dzimst nākamā gada pavasarī, aprīlī vai maijā.
Ja riesta laikā agresīvāki ir tēviņi, tad grūsnības perioda laikā agresīvākas ir mātītes. Grūsna mātīte ir tā, kas nosaka, cik daudz dienā bars ceļos, kur bars atpūtīsies. Kad piedzimst mazuļi, bars pārvietojas lēnām, dodot mātēm un mazuļiem laiku, mātēm kārtīgi barojoties un mazuļiem zīst pienu. Mazuļi nedzimst katru gadu. Ja ziema ir bijusi barga un nogurdinoša, mātītes nemeklējas. Dzemdību brīdī par mazuļa un mātes drošību rūpējas visas bara mātītes. Pēc dažām stundām mazulis jau spēj piecelties un sekot baram. Muskusvērši piedzimst ar ļoti biezu kažoku, tomēr var nosalt laikā, kamēr nav nožuvis augļūdens. Ja mazulis izdzīvo, tas slēpjas mātes siltajā un garajā vilnā. Pirmo divu mēnešu laikā mazuļu vienīgā barība ir sātīgais un barojošais mātes piens. Māte to zīda 6—8 reizes dienā. Pēc divu mēnešu vecuma zīdīšana sāk kļūt arvien retāka un mazulis sāk baroties ar veģetāciju. Mazulis kopā ar māti paliek divus gadus. Skaudrā klimata dēļ izdzīvojušo mazuļu skaits nav pārāk liels. Savvaļā muskusvērsis dzīvo 12—20 gadus.
Ienaidnieki
Muskusvēršu galvenie ienaidnieki ir pelēkie vilki. Kad šāds izbadējies vilku bars uzbrūk, muskusvērši ieņem aizsardzības pozīciju - sastājas aplī, cieši piespiedušies cits pie cita un pavēršot ragus pret ienaidnieku. Priekšējā līnijā nostājas tēviņi, bet mazuļi atrodas apļa vidū vai slēpjas zem mātes biezās vilnas. Viens vai vairāki tēviņi ar ragiem uzbrūk, cenšoties padzīt ienaidniekus. Reizēm vilki tiek savainoti vai pat nogalināti. Ja vilki pārliecinās, ka muskusvēršu aizsardzība darbojas nekļūdīgi, tie bieži vien atkāpjas. Muskusvēršiem uzbrūk arī grizli lāči un polārlāči.
Aizsardzība, sastājoties aplī, muskusvēršus nepasargāja no bruņotiem medniekiem. Kad indiāņu un nuuku rokās nonāca pirmie šaujamieroči, tie sāka masveidā izšaut muskusvēršus. Mazuļus ķēra zooloģiskajiem dārziem. Kad Kanādas valdība saprata, cik strauji samazinājies mukusvēršu skaits, šo dzīvnieku medības tika aizliegtas un muskusvēršiem tika izveidoti rezervāti.
Radniecīgās sugas
Lai gan muskusvērsis atgādina bizonu, tomēr tas ir radniecīgs kazu apakšdzimtas sugām. Tuvākais muskusvērša radinieks ir takins (Budorcas taxicolor).
Kālija karbonāts
Kālija karbonāts (K2CO3) ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī un veido bāzisku šķīdumu. Tas ir kālija ogļskābes sāls. Tehnisko kālija karbonātu sauc par potašu ( - pods, aschen - pelni), no tā cēlies kālija nosaukums angļu valodā - potassium.
Iegūšana
Kālija karbonāts ir sastopams lapu koku pelnos, no kurienes to agrāk arī ieguva. Sintētiski kālija karbonātu var iegūt kālija hidroksīda reakcijā ar ogļskābo gāzi.
Kālija karbonāts veidojas arī, ogļskābei reaģējot ar vēl vājāku skābju (ciānūdeņražskābe, silīcijskābe) kālija sāļiem.
Īpašības
Kālija karbonāts šķīstot ūdenī daļēji hidrolizējas, veidojot kālija hidrogēnkarbonātu (KHCO3) un kālija hidroksīdu, tāpēc šķīdums ir bāzisks.
Izmantošana
Kālija karbonātu lieto ziepju un stikla ražošanā. Kālija karbonātu lieto arī par citu kālija savienojumu izejvielu. Tas ir mazāk kodīgs kā kālija hidroksīds. Kālija karbonātu lieto kā pārtikas piedevu E501.
Potaša vārītavas Latvijā
Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā 17. gadsimtā darbojās Jelgavas, Kuldīgas, Lutriņu, Saldus, Skrundas, Tērvetes, Valgundes, Biržu, Kursīšu, Jaunauces, Zvārdes un Baldones potaša vārītavas.
Iegūto potašu izmantoja stikla, ziepju, salpetra un šaujampulvera ražošanai:
Sulmežice
Sulmežice - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Krotošinas.
Kriminālistika
Kriminālistika (no la — 'noziedzīgs') ir juridiskās zinātnes nozare, kurai ir visbūtiskākā loma noziedzīgu nodarījumu pētīšanā, nodrošinot līdzekļus un metodes to atklāšanai, izmeklēšanai un novēršanai.
Tāpēc būtībā kriminālistika ir integrālā zinātne jeb starpzinātņu joma, jo tās priekšmets ir ievērojami plašāks par vienīgi juridiskiem jautājumiem.
Latvijas Zinātņu padomes izstrādātajā zinātņu klasifikācijā šī joma definēta kā juridiskās zinātnes nozare — kriminālistika un operatīvās darbības teorija.
Vēsture
Pirmais sistematizētu kriminālistikas zinātni izveidoja austrietis Hanss Gross XIX gadsimta beigās, apkopojot citu kriminālistu publicētos darbus un atziņas. Kriminālistika kā zinātne sāka veidoties tikai XIX gadsimta vidū, līdz tam ar terminu "kriminālistika" apzīmēja visas krimināltiesību zinātnes kopumā, bet Latvijā vēl XX gs. trīsdesmitajos gados kriminālistikas termina vietā lietoja apzīmējumu "kriminālistiskās izmeklēšanas metode". Kriminālistika kā zinātne attīstījās, balstoties uz izmeklēšanas prakses pētījumiem, ka arī izmantojot dabaszinātņu un tehnisko zinātņu sasniegumus. Piemēram, ar fotogrāfijas ieviešanu sāka ieviest tiesu fotogrāfiju — noziedznieku fotografēšanā un ekspertīžu izdarīšanā, un mūsdienās jau fotogrāfija kalpo kā viens no svarīgākajiem līdekļiem kriminālistikas pētījumos.
Uzdevumi
Kriminālistika pētī pierādījumu (par noziedzīgiem nodarījumiem) atrašanas, izpētes un izmantošanas likumsakarības, ievērojot kriminālprocesa nosacījumus. Kriminālistikā izstrādātā atziņu un ieteikumu sistēma paredzēta noziedzīgu nodarījumu atklāšanai un pierādīšanai, kā arī to cēloņu noskaidrošanai un novēršanai.
Apakšnozares
Kriminālistikas apakšnozares ir:
Šajā apakšnozarē ietilpst arī dažādu ekspertīžu veikšanas metodikas, piemēram, bioloģiskā ekspertīze personas identifikācijai pēc DNS struktūras (genoskopija), elektroniskas informācijas nesēju izpēte datortehniskajā ekspertīzē, dzīvu vai mirušu cilvēku izpēte tiesu medicīnas ekspertīzē, personas psihiskā stāvokļa izpēte tiesu psihiatriskajā ekspertīzē, liecinošas personas atbilžu patiesīguma diagnosticēšana poligrāfa ekspertīzē (t.s. melu detektors), personas identifikācija pēc balss fonoskopiskajā ekspertīzē, identifikācija pēc smaržas odoroloģiskajā ekspertīzē u.c.
Šajā apakšnozarē ietilpst arī metodikas kriminālistisko uzskaišu sistēmu (t.sk. elektronisko datu bāzu, dažādu kolekciju) veidošanai un lietošanai;
Šajā apakšnozarē ietilpst arī Kriminālprocesa likumā paredzēto speciālo izmeklēšanas darbību taktika, kā arī taktiskie nosacījumi kriminālprocesa virzītāja sadarbībai ar operatīvās darbības procesa veicēju utt.
Šajā apakšnozarē iekļautas arī kategorijas tādiem nodarījumiem, ko veikušas specifiskas personu kategorijas, t.sk. recidīvā noziedzība, organizētā noziedzība, nepilngadīgo noziedzība u.c.