cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daudzlapu andromeda
Daudzlapu andromeda vai Polijlapu andromēda (Andromeda polifolia L.) ir mūžzaļš 10—40 cm augsts pundurkrūms. Diezgan bieži sastopams sūnu purvos. Stumbri guloši, sarkanbrūni, zari pacilus, gludi, brūnganpelēki. Lapas pamīšus, vienkāršas, 2—4 cm garas, 0,2—0,8 cm platas, ar ļoti īsiem kātiņiem, ādainas. Lapas plātne iegareni ovāla, lancetiska, uz apakšu ieritinātām malām, virspusē tumši zaļa un spīdīga, apakšpusē bālgani zilgana, jo klāta ar vaska apsarmi, nespodra, ar spilgti izteiktu vidusdzīslu, abās pusēs ar labi saredzamu tīklainu dzīslojumu. Zied no maija līdz augustam. Ziedkopas — vairogveida ķekari vai gandrīz čemuri ar 2—5, reti vairākiem ziediem, kas atrodas viengadīgo dzinumu galos. Ziedu kāti tumši rožaini, pie pamata ar mazām ,krāsainām pieziedlapām. Kauslapas 5, kauss iesarkans, 4—5 reizes īsāks par vainagu, iegareni zvanveidīgs. Vainaglapas 5, saaugušas stobriņā; vainags rožains, ap 0,5 cm garš, vainaga apmales zobiņi atliekušies. Putekšņlapas 10, divreiz īsākas par vainagu, putekšņnīcas tumši sarkanas. Irbulis zaļš, bet drīksna sarkana. Auglis — pogaļa ar sīkām sēklām. Augs ir indīgs. Tas satur glikozīdu andromedotoksīnu, kam piemīt narkotiska iedarbība.
Jānis Zālītis
Dzīvesgājums
1918. gadā atgriezies Rīgā, kur kā Latvijas Radikāldemokrātu partijas delegāts piedalījās Tautas padomes izveidē, piedalījās Latvijas valsts pasludināšanas sēdē. Darbojies Tautas padomē. Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā ieņēmis Apsardzības ministra posteni no 1918. gada 6. decembra līdz 1919. gada 19. jūlijam.
1919. gada 9. decembrī no plaušu karsoņa miris Rīgā. 1924. gadā pārapbedīts Brāļu kapos. Pēc nāves apbalvots ar III šķiras Lāčplēša Kara ordeni par to, ka ārkārtīgi grūtos apstākļos organizēja valsts bruņotos spēkus un, piedalīdamies to vadībā, izšķirošajos brīžos 1919. g. martā vairākkārt apmeklēja fronti pie Ventas, Slokas un Kalnciemā, kur ar savu klātbūtni pozīcijās pacēla karavīru kaujas garu, tādējādi sekmēdams latviešu bruņoto vienību pirmās uzvaras.
1934. gadā Jāņa Zālīša vārdā tika nosaukta iela Rīgā.
Ska
Ska ir mūzikas stils, kas izveidojies Jamaikā. Šī stila mūzika, visticamāk, aizsākās 20. gadsimta 50. gados. Tā ir veidojusies vairāku citu mūzikas stilu — jamaikiešu tradicionālās mūzikas jeb mento, amerikāņu džeza, ritmblūza ietekmē. Ska ir uzskatāms par regeja, skinhedu regeja, dancehall regeja un rocksteady mūzikas stilu priekšteci.
Ska periodizācija
Ska mūzikas stilu parasti iedala 3 popularitātes viļņos: Visi trīs ska mūzikas viļņi turpina attīstīties. Jāatzīmē, ka arī mūsdienās ir daudzi ska pirmā viļņa mūzikas izpildītāji. Zināmākie no tiem ir Tims Ārmstrongs (Tim Armstrong), The Aggrolites, The Slackers, The Hepcat, The Allstonians un Deal's Gone Bad. Pēdējā laikā Eiropā parādījušās daudzas jaunas grupas, kas savā mūzikā apvieno pirmā viļņa ska, skinhedu regeja un rocksteady skanējumu — The Impalers, The Cabrians, The Steamy Dumplings un daudzas citas.
Ska variācijas
Lielākā daļa ska variāciju ir izveidojusies trešā viļņa ska mūzikas ietekmē. Ska pievienojot citu mūzikas stilu elementus, ir izveidoti atsevišķi ska paveidi:
Trešā ska mūzikas Ska pievienojot citu mūzikas stilu elementus, ir izveidoti atsevišķi ska paveidi:
Ska Latvijā
Latvijā neviena grupa pagaidām nav spēlējusi un nespēlē pirmā vai otrā viļņa ska, lai gan tādas grupas kā Voiceks Voiska, All Day Long, "Mango", Loco Locals, Guerilla Habits, "BezGaisma", Hidden Well, Pest of a Child savā mūzikā izmanto vai ir izmantojušas ska elementus un spēlē trešā viļņa ska mūziku.
Austeru kārta
Austeru kārta ietilpst gliemeņu klasē.
1993. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1993. gada notikumi Latvijā'''.
28. marts
28. marts ir gada 87. diena pēc Gregora kalendāra (88. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 281 diena.
Vārda dienas
Ginta, Gunda, Gunta
Savstarpēji pirmskaitļi
Lai pierakstītu, ka a un b ir savstarpēji pirmskaitļi, dažreiz tiek lietots apzīmējums a \perp b.
Ātrs veids, kā noskaidrot vai a un b ir savstarpēji pirmskaitļi, ir pārbaudīt vai LKD(a, b) = 1, izmantojot Eiklīda algoritmu.
Ārējās saites
Eric W. Weisstein, Relatively Prime, MathWorld.
Veļke Kapušani
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1211. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Naģkapoša. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā, pamatojoties uz 1938. gada 2. novembra Pirmās Vīnes arbitrāžām, Veļki Kapušani atradās Ungārijas sastāvā. No 1993. gada - Slovākijā.
Ekonomika
Pilsētā atrodas gāzes vada, kurā no Ukrainas tiek piegādāta Krievijas dabasgāze, stacija.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairākums pilsētas iedzīvotāju ir ungāri (56,98%). Citas tautības: slovāki (35,92 %), čigāni (4,32 %). Pēc reliģiskās pārliecības: katoļi (49,46 %), grieķu katoļi (12,3 %), nereģiozi (4,59 %).
Garvolinas apriņķis
Garvolinas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes dienvidaustrumos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Kozeņices, Grujecas, Otvockas, Miņskas un Sedlces apriņķiem, kā arī Ļubļinas vojevodistes Riku un Lukovas apriņķiem.
Riho Terrass
Riho Terrass (et, dzimis ) ir igauņu virsnieks, no 2011. līdz 2018. gada decembrim bija Igaunijas Aizsardzības spēku komandieris.
Biogrāfija
Dzimis Kohtla-Jerve. Pēc vidusskolas Terrass trīs gadus nodienēja Padomju kara flotē. Dienesta laikā pabijis Lībijā, Sīrijā un Kubā. No 1988. līdz 1993. gadam studēji Tartu universitātē. Studiju laikā bijis aktīvs Zemessardzes (Kaitseliit) biedrs, kas viņam jau 1991. gadā ļāva uzsākt dienestu Igaunijas Aizsardzības spēkos. 1991. gada rudenī izgājis 2 mēnešu komandiera kursus un 1993. gadā kursus Zviedrijā. Pēc Tartu universitātes pabeigšanas no 1994. līdz 1998. gadam Terrass studēja Bundesvēra universitātē Minhenē. 1998. gadā iecelts par bataljona komandieri Tallinā. 1999. gadā papildinājis militārās zināšanas kursos Šveicē.
No 2001. līdz 2004. gadam bijis Igaunijas militārais atašejs Vācijā un Polijā. Pēc tam ieņēmis Igaunijas Aizsardzības spēku štāba priekšnieka vietnieka operacionālajos jautājumos amatu, NATO apmācību misijā Irākā, kā arī Igaunijas Aizsardzības ministrijā. Ieņēmis arī Analīzes un plānošanas departamenta vadītāja amatu. 2011. gada martā Terrass tika iecelts par Aizsardzības spēku štāba priekšnieku un jūnijā paaugstināts par brigādes ģenerāli.
2011. gada 13. oktobrī apstiprināts par Igaunijas Aizsardzības spēku komandieri. Amatā stājies 5. decembrī, nomainot šajā amatā Antsu Lāneotsu. Amata pienākumus beidzis pildīt 2018. gada decembrī, kad viņu komandiera amatā nomainīja Martins Herems.
Novi Targas apriņķis
Novi Targas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Suhas, Misleņices, Limanovas, Novi Sončas un Tatru apriņķiem, kā arī Slovākiju.
Petra Marklunda
Petra Linnēa Paula Marklunda (sv; dzimusi ), agrāk pazīstama arī kā September, ir Zviedrijas dziedātāja un dziesmu autore. Viņas māte ir slovēniete, bet tēvs — zviedrs.
1765. gads
1765. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Mārita Bjergena
Mārita Bjergena (no; dzimusi Tronheimā, Norvēģijā) ir norvēģu distanču slēpotāja. Viņa ir astoņkārtējā olimpiskā čempione, pēc izcīnīto medaļu daudzuma — veiksmīgākā sportiste ziemas olimpisko spēļu un pasaules čempionātu distanču slēpošanā vēsturē. 18 reizes uzvarējusi pasaules čempionāta distancēs un četras reizes — Pasaules kausa kopvērtējumā, kā arī guvusi visvairāk uzvaru Pasaules kausa posmos starp distanču slēpotājiem.
Karjera
Slēpo no 7 gadu vecuma, 12 gadu vecumā sākusi nopietni trenēties distanču slēpošanā.
Pasaules kausa izcīņā startē kopš 1999. gada. Viņa ir uzvarām bagātākā sportiste, kopumā izcīnījusi 64 Pasaules kausa posmu uzvaras (95 reizes kāpusi uz goda pjedestāla), kas ir augstākais sasniegums vīriešu un sieviešu starpā. Trīs reizes uzvarējusi Pasaules kausa kopvērtējumā (2005, 2006, 2012), divas reizes uzvarējusi distances ieskaitē, četras reizes — sprinta ieskaitē.
Piedalījusies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2002. gada Olimpiskajās spēlēs Soltleiksitijā izcīnīja sudrabu stafetē, 2006. gadā Turīnā — sudrabu 10 km klasiskajā slēpojumā. 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankūverā M. Bjergena kļuva par medaļām bagātāko sportisti, izcīnot kopā 5 medaļas, no tām 3 bija zelta. Viņa pārliecinoši uzvarēja sprintā (klasiskajā stilā) un iedzīšanā (abi slēpošanas stili), kā arī finišēja trešā pirmajā slēpotāju sacīkstē — 10 km brīvā stila distancē. M. Bjergena palīdzēja pie zelta medaļām tikt arī Norvēģijas stafetes komandai. Pēdējā sacensību veidā — 30 km klasiskā stila slēpojumā — viņa finišā tikai 0,3 sekundes zaudēja Polijas slēpotājai Justīnai Kovaļčikai un izcīnīja sudraba medaļu. jau pirmajā disciplīnā guva uzvaru, kļūdama par čempioni 15 km skiatlona (abos slēpošanas stilos ar slēpju nomaiņu) distancē. M. Bjergena 33 gadu un 324 dienu vecumā kļuva par vecāko čempioni individuālajās sacensībās distanču slēpošanā Olimpisko spēļu vēsturē. Vēl viņa zeltu izcīnīja komandu sprintā un 30 km brīvā stila distancē. Ar 6 zelta, 3 sudraba un 1 bronzas medaļu Bjergena ir veiksmīgākā sieviete ziemas olimpisko spēļu vēsturē, tāpat viņa ir trešā sieviete, kas izcīnījusi 10 medaļas. 2018. gada Olimpiskajās spēlēs Phjončhanā kļuva par čempioni 4x5 km stafetē un 30 km brīvajā stilā, izcīnīnija sudrabu 15 km skiatlonā, divas bronzas medaļas — 10 km brīvajā stilā un komandu sprintā. Pēc Phjončhanas olimpiskajām spēlēm Bjergena kļuva par visu laiku titulētāko sportistu ziemas olimpisko spēļu vēsturē.
Ar izciliem panākumiem startējusi arī Pasaules čempionātā, kur ar izcīnītām 18 zelta, 5 sudraba un 3 bronzas medaļām ir viena no medaļām bagātākajām sportistēm (vairāk zelta medaļu ir tikai Krievijas sportistei Jeļenai Velbei). Pa četrām zelta medaļām ir izcīnījusi divos Pasaules čempionātos: 2011. gadā Oslo un 2013. gadā Valā di Fjemmē.
2005. gadā tikusi atzīta par Norvēģijas Gada labāko sportisti.
Lai mazinātu astmas ietekmi uz startiem, M. Bjergenai ir atļauts lietot medikamentus, kas līdz 2011. gadam bija iekļauti Pasaules antidopinga aģentūras dopinga vielu sarakstā.
Kerlija Reja Džepsena
Kerlija Reja Džepsena (en; dzimusi ) ir kanādiešu dziedātāja un dziesmu autore.
Agrā dzelzs laikmeta apmetnes un kapulauki Latvijā
Agrā dzelzs laikmeta apmetnes un kapulauki Latvijā ir Dzelzs laikmeta agrīnās fāzes (1.—5. gadsimts m.ē.) arheoloģiskie pieminekļi Latvijā, kas glabā liecības par baltu (letgaļu, sēļu, zemgaļu un kuršu) un Baltijas somu (līvu) dzīvesveidu un materiālo kultūru.
Latvijas vēstures institūta arheologi veikuši izrakumus šādās Agrā dzelzs laikmeta pilskalnos, apmetnēs un kapulaukos:
Dobšina
Dobšina ir pilsēta Slovākijā, Slovākijas Rūdu kalnos, Košices apgabala Rožņavas apriņķī pie Slanas upes.
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1326. gadā, un to kā kalnraču pilsētu dibinājuši Karpatu vācieši. Tās apkārtnē ieguva zeltu, sudrabu, niķeli un citus izrakteņus. Pilsētas vāciešu kopiena eksistēja līdz Otrajam pasaules karam, kad tā tika padzīta vai nogalināta. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijā.
Tūrisms
Uz ziemeļrietumiem no pilsētas atrodas Dobšinas ledus ala, kas iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (88,58 %) un čigāni (9,01 %). Pēc reliģiskās pārliecības: katoļi (35,23 %), nereģiozi (33,58 %), luterāņi (25,25 %).
No 1808. līdz 1810. gadam Dobšinā dzīvoja slovāku kultūras darbinieks Pavels Jozefs Šafāriks.
Me Against the World
Me Against the World ir trešais Tupaka Šakura albums. Tas tika izdots. Albumu sākotnēji izdeva Interscope, bet tagad visas tiesības uz to pieder Amaru Entertainment. Albums tika ierakstīts pirms 1994. gada novembra, kad Šakurs tika sašauts. Kritiķi šo albumu ir novērtējuši kā ļoti labu, sakot ka tajā esošās dziesmas izpauž ļoti dažādas emocijas, un stāstus par Tupaka dzīvi. Dziesma "Young Niggaz" ir veltīta kādam vienpadsmit gadus vecam zēnam, kurš nogalināja vairākus cilvēkus. Albums iekļuva Billboard 200 un Billboard Top R&B/Hip-Hop Albums topu pirmajās vietās, kā arī Zviedrijas pirktāko albumu topa 40. vietā. No albuma tika izdoti četri singli - Dear Mama, Old School, So Many Tears un Temptation.
Aminodontīdi
Aminodontīdi jeb tā saucamie purva degunradži (Amynodontidae) ir izmirušu primitīvu degunradžu dzimta. Dzīvoja paleogēna periodā (eocēns, oligocēns) Eirāzijā un Ziemeļamerikā (izmira agrajā miocēnā). Apmetās purvos un upju krastos. Lai gan aminodontīdi pieskaitāmi pie degunradžiem, taču nekādu ragu uz purna tiem nebija. Pēc izmēriem un ķermeņa proporcijām līdzinājās nīlzirgiem. Tiem bija īsas masīvas kājas (priekškājas ar 4, pakaļkājas ar 3 pirkstiem), masīva galva, spēcīgi attīstīti ilkņi, reducēti priekšzobi un priekšējie dzerokļi. Barojās ar ūdensaugiem.
Ēdamgliemeņu dzimta
Ēdamgliemeņu dzimta (Mytilidae) ir gliemeņu klases Ēdamgliemeņu kārtas (Mytiloida) vienīgā dzimta.
Lidosta "Jūrmala"
Lidosta "Jūrmala" (ICAO: EVJA; iepriekš — Tukuma lidosta, ICAO: EVTA, EVTJ) ir nesertificēts gaisa pārvadājumu lidlauks Tukuma novadā 4 km no Tukuma centra. Izveidots bijušajā militārajā lidlaukā, kas agrāk bija viens no galvenajiem PSRS militārajiem lidlaukiem Latvijā. Bija sertificēts (2014) vizuālajiem lidojumiem diennakts gaišajā un tumšajā laikā. Lidlaukā ir viens 2502 m garš un 45 m plats betona plātņu seguma skrejceļs. 2010. gadā lidostā uzbūvēts termināls pasažieru lidostas vajadzībām, kurš savu darbību tā arī nav uzsācis. 2015. vasarā pēc ilgstošām grūtībām ar ietekmi uz vidi novērtējuma apstiprināšanu lidostai tika atņemta sertifikācija. Tas notika iespējamas lidostas īpašnieku un patiesā labuma guvēju saistības ar nelikumīgām darbībām un kontrabandas riska dēļ.
Militārais lidlauks
Tukuma lidlauks iekārtots pirms 1939. gada. Otrā pasaules kara laikā to izmantoja Vācijas kara aviācijas Luftwaffe vajadzībām. 1944. gada rudenī tajā bija stacionēts aviācijas leģions Luftwaffen-Legion Lettland. Pēc Otrā pasaules kara PSRS Jūras kara spēki šeit iekārtoja militāro lidlauku un kara aviācijas pulku, kura uzdevums bija aizsargāt valsts gaisa telpu virs Baltijas jūras un robežas pārkāpuma gadījumā veikt uzlidojumus objektiem Baltijas jūras reģionā.
Lidlaukā bāzējās Baltijas kara flotes 668. bumbvedēju aviācijas pulks (668-й бомбардировочный авиационный полк, 668-й БАП) ar bumvedējiem Jak-28I un Jak-28L, kas atradās angāros un bija neredzami no augšas. 1975. gada 9. novembra naktī Tukuma lidlaukos stacionētās lidmašīnas veica kaujas operāciju pret Rīgas līcī esošo pretzemūdeņu kuģi "Сторожевой", uz kura bija sākusies pret PSRS vadību vērsta sacelšanās. Līdz 1989. gadam lidlauka noliktavās glabājās 24 kodolgalviņas. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas līdz pat padomju karaspēka izvešanai (t.i. no 1991. līdz 1993. gadam) Tukuma lidlaukā bija stacionēts 240. Sevastopoles-Berlīnes Jūras triecienaviācijas pulks (240-й гвардейский морской штурмовой авиационный Севастопольско-Берлинский полк, 240-й МШАП ВВС) ar 29 virsskaņas bumbvedējiem Su-24.
Pēc Padomju karaspēka izvešanas lidlauku pārņēma Latvijas Nacionālie bruņotie spēki. Lidlauku bija plānots izmantot kā rezerves lidlauku gadījumam, ja Rīgas lidosta tiktu bloķēta. Daļa no teritorijas, kuru nebija plānots izmantot militārajām vajadzībām, tika nodota vietējām pašvaldībām (Smārdes, Slampes u.c. pagastiem). Daļa zemes tika privatizēta, bet daļu paturēja pašvaldības savām vajadzībām, piemēram, Smārdes pagasts izmantoja teritorijas daļu, kur atradās daudzdzīvokļu nami, industriālā parka izveidei. Vēlāk Nacionālie bruņotie spēki, atsakoties no sākotnējām iecerēm, veica teritorijas privatizācijas procesu un tā nokļuva privātpersonu rokās.
Pasažieru lidosta
SIA "Tukums Airport" bijušajā militārajā lidlaukā 2010. gada janvārī sāka celt pasažieru termināli. Kopējās investīcijas līdz 2010. gada vidum sasniedza četrus miljonus latu. 2010. gada rudenī lidostas skrejceļš aprīkoja ar īpašu gaismas signālu sistēmu, kas lidmašīnām ļauj pacelties diennakts tumšajā laikā. Lidostas "Jūrmala" attīstības plānā bija zema budžeta aviokompāniju (piemēram, Ryanair, Norwegian, Wizz Air) piesaiste no lidostas "Rīga". Šī plāna īstenošanu ilglaicīgi ierobežoja nespēja saskaņot lidostas attīstības ietekmes uz vidi izvērtējumu un vietējo iedzīvotāju pretestība, bet 2015. gada vasarā lidostai atņēma sertifikāciju tās īpašnieku iespējamu nelikumīgu darbību risku dēļ.
2017. gadā notika uzņēmuma SIA "Sky Port" (iepriekšējais nosaukums - SIA "Tukuma lidosta") īpašnieku maiņa un par lidostas stratēģisko investoru kļuva uzņēmējs Raimonds Kisiels. Līdz ar to uzņēmumam mainījās valde, par kuras priekšsēdētāju kļuva Juris Rekšņa.
Lī Hārvijs Osvalds
Lī Hārvijs Osvalds (en, dzimis, miris ) bija ASV atvaļināts jūras kājnieks, kurš, pamatojoties uz vairākām ASV valdības izmeklēšanām, atzīts par vainīgu ASV prezidenta Džona Kenedija noslepkavošanā Dallasā. Osvalds neatzina sevi par vainīgu prezidenta nogalināšanā. Viņš netika tiesāts, jo divas dienas pēc šīs slepkavības Osvaldu telekameru priekšā nogalināja naktskluba īpašnieks Džeks Rūbijs.
Biogrāfija
Dzimis Ņūorleānā nabadzīgā ģimenē. Osvalds uzauga bez tēva (no 1945. līdz 1948. gadam viņam bija patēvs) un ārkārtīgi bieži mainīja dzīvesvietas un skolas. Izcēlās ar nesavaldīgu raksturu. Dzīvodams Ņujorkā, apmeklēja psihiatru. Pabeidzot deviņas klases un neiegūdams vidējo izglītību, Lī Hārvijs Osvalds septiņpadsmit gadu vecumā, sekodams brāļa Roberta piemēram, sāka dienēt ASV Jūras kājniekos. Kaut arī Osvaldam simpatizēja komunisti, ar kuru literatūru bija iepazinies piecpadsmit gadu vecumā, viņš tika tur uzņemts un dienēja dažādās armijas daļās ASV, Japānā un Filipīnās, vaicot arī slepenus uzdevumus.
1959. gada oktobrī Lī Hārvijs Osvalds caur Lielbritāniju un Somiju emigrēja uz PSRS. Pēc tam, kad PSRS varas iestādes atteica viņam PSRS pilsonību, inscenēja pašnāvību. Tika nometināts darbā Minskas aparātbūves rūpnīcā, kur apprecējās ar deviņpadsmitgadīgo Marinu Prusakovu. 1962. gada 1. jūnijā Osvaldam ar sievu un mazgadīgo meitu atļāva atgriezties ASV, un ģimene apmetās Dallasā.
Sešus mēnešus Lī Hārvijs Osvalds nostrādāja kompānijā Jaggars-Chiles-Stovall, kur izgatavoja sev viltotus dokumentus, tomēr 1963. gada 1. aprīlī tika atlaists no darba. Saskaņā ar Vorena komisijas izmeklēšanu, 1963. gada 10. aprīlī Lī Hārvijs Osvalds mēģināja nogalināt labēji noskaņoto ģenerāli Edvīnu Volkeru, tomēr ģenerālis palika dzīvs. 1963. gada 25. aprīlī Osvalds atrada darbu Ņūorleānā. Šeit viņš saistījās gan ar Kubas līdera Fidela Kastro atbalstošo organizāciju Fair Play for Cuba Committee, gan pret Kastro noskaņotajiem kubiešu emigrantiem. Septembra beigās, oktobra sākumā Lī Hārvijs Osvalds ieradās Kubas vēstniecībā Mehiko un pieprasīja tranzītvīzu uz PSRS. 3. oktobrī Osvalds atgriezās Dallasā, kur atrada darbu Teksasas skolu grāmatu glabātuvē, kur 16. oktobrī uzsāka strādāt.
1963. gada 22. novembrī Dallasā nošaujot tika nogalināts ASV prezidents Džons Kenedijs. Piecpadsmit minūtes pirms slepkavības kolēģis redzēja Osvaldu vienu pašu Teksasas skolu grāmatu glabātuves septītajā stāvā. Saskaņā ar Vorena komisijas slēdzienu, lodes, kas nogalināja Kenediju, tika izšautas no glabātuves septītā stāva. Pēc komisijas datiem, Osvalds pēc prezidenta slepkavības noskrēja uz otro stāvu, kur satika policijas virsnieku Meronu Beikeru un Osvalda priekšnieku Roju Traliju. Tā kā Tralijs apliecināja, ka Osvalds ir iestādes darbinieks, viņš tika palaists.
Vēlāk Osvaldu kādā Dallasas ielā aizturējis policijas virsnieks Dž. D. Tipits (J. D. Tippit), kuru Osvalds vairāku liecinieku klātbūtnē ar revolveri nogalinājis. Dažas minūtes vēlāk Osvalds bez biļetes ieskrējis Teksasas teātrī, kur arestēts.
Vairāku nopratināšanu gaitā Osvalds neatzina savu vainu ne prezidenta, ne policista nogalināšanā. 24. novembrī, pārvietojot Osvaldu no policijas ēkas uz cietumu, televīzijas kameru priekšā viņu sašāva naktskluba īpašnieks Džeks Rūbijs. Osvalds tika nogādāts tai pašā slimnīcā, kur divas dienas iepriekš mira Kenedijs, tomēr ārstiem viņu glābt neizdevās. Apglabāts Fortvērtā.
Eksistē vairākas sazvērestības teorijas gan par to, ka Osvalds nav bijis vienīgais šāvējs, gan par to, ka Osvalds vispār nav piedalījies nogalināšanā, gan šaubas par Osvalda īsto identitāti.
1981. gadā ar atraitnes Marinas atļauju Osvalda līķis tika ekshumēts un tika atzīts, ka šeit patiešām apglabāts Lī Hārvijs Osvalds.
Dižgliemeņu kārta
Dižgliemeņu kārta (Unionida) ietilpst gliemeņu klasē.
23. septembris
Vārda dienas
Vanda, Veneranda, Venija
Verve Records
Verve Records ir Apvienotās Karalistes ierakstu kompānija, kas savu darbību sāka 1956. gadā. Vēlāk kompāniju nopirka Universal Music Group. Kompānija ir bāzēta Apvienotajā Karalistē. Kopā ar kompāniju ir sadarbojusies amerikāņu rokgrupa The Velvet Underground.
Pauls di Resta
Pauls di Resta (Paul di Resta; dzimis Livingstonā, Skotijā, Apvienotajā Karalistē) ir itāļu izcelsmes Skotijas autosportists. . gada sezonā viņš debitēja F1 sacīkstēs Force India sastāvā.
Karjera
Sacīkšu karjeru sācis kartingā 1994. gadā. Sacīkstēs piedalījies līdz 2002. gadam, kad pārgāja uz Lielbritānijas Formula Renault sacīkstēm, kur pirmo pilno sezonu aizvadīja 2003. gadā. 2004. gadā ieguva McLaren komandas labākā perspektīvākā braucēja balvu. 2005. un 2006. gadā piedalījās dažādos sacīkšu seriālos, līdz 2007. gadā pārgāja uz salonauto sacīkstēm DTM klasē.
F1 karjera
F1 uzmanības lokā di Resta nonāca pirms. gada sezonas, taču Force India izvēlējās citus pilotus. 2010. gada sezonā di Resta vairākās sacīkstēs piedalījās kā piektdienas brīvo treniņbraucienu pilots. Force India paziņoja ka di Resta ieņems komandas otrā pilota vietu.
Formula 1 rezultāti
* - Pašreizējā sezona.
† - Nefinišēja, bet ieskaitīts klasifikācijā, jo paveica vismaz 90% no distances.
Bellincona
Bellincona ir pilsēta Šveices dienvidu daļā, Tičīno kantonā pie Šveices robežas ar Itāliju, 213 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Šveices galvaspilsētas Bernes. Tičīno kantona administratīvais centrs un otrā lielākā pilsēta aiz Lugāno. Pilsēta atrodas Tičīno upes ielejas kreisajā krastā Alpos, izvietojusies vidēji 238 metrus virs jūras līmeņa.
Pilsētas kopējā platība ir 19,15 km², pēc 2012. gada datiem, pilsētā dzīvoja 17 744 iedzīvotāji. Pilsēta ir plašāk pazīstama ar savām trim pilīm, kuras kopš 2000. gada ir iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Ciemiņš
Ciemiņš (sieviešu dzimtē Ciemiņa) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
5. septembris
Vārda dienas
Klaudija, Persijs, Vaida
Kirilovs
Kirilovs (ru, no personvārda Kirils (Кири́лл); sieviešu dzimtē: Kirilova (Кири́л(л)ова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jānis Liepiņš (gleznotājs)
Jānis Liepiņš ( — ) bija latviešu gleznotājs un mākslas pedagogs.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā dzelzceļnieka ģimenē. Pēc vispārējās izglītības iegūšanas pirmās zināšanas gleznošanā apguvis Jūlija Madernieka mākslas studijā no 1909. līdz 1910. gadam. No 1911. līdz 1913. gadam mācījās Kazaņas Mākslas skolā. Pēc tam devās uz Pēterburgu, kur līdz 1917. gadam mācījās mākslas studijā.
1918. gadā atgriezās Rīgā. Šajā pašā gadā kopā ar citiem māksliniekiem piedalījās savā pirmajā mākslas izstādē. Bija viens no "Rīgas mākslinieku grupas" biedriem. Šajā periodā viņš pievērsās ekspresionisma un konstruktīvisma glezniecības stilam, kā arī kubismam. Trīsdesmitajos gados darbojas arī kā pasniedzējs dažādās mākslas studijās. Zīmējis politiskos plakātus ("Pret karu, pret fašismu!", "Pret bezdarbu un algu nosišanu!", 1931). Darbojās kreisajās arodbiedrībās un presē. Šajā laikā arvien vairāk pievērsās reālismam. Ar paša būvēto jahtu apceļoja Latvijas zvejniekciemus, kurus iemūžināja daudzās gleznās ("Zvejnieku osta", 1934; "Vendzele", 1935; "Tīklu lāpītājas", 1948). Daudzi darbi veltīti lauku dzīvei ("Kurzeme", 1932; "Vakars", 1940). Visos viņa darbos ir likts uzsvars uz sociālo aspektu ("Dzērāji", 1920; "Vēlie viesi" 1937).
1940. gadā, pēc Latvijas okupācijas, strādāja par gleznošanas pasniedzēju. Pēc Otrā pasaules kara turpināja šo pedagoģisko darbību līdz 1950. gadam Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmijā, kā figurālās meistardarbnīcas vadītājs. 1964. gadā apbalvots ar Latvijas PSR Tautas mākslinieka nosaukumu. Viņa darbi ir bijuši izstādīti Somijā, Dānijā, Polijā, Francijā un daudzās citās valstīs.
Apbedīts Rīgā, Meža kapu Mākslinieku kalniņā
Salājs
Salājs var būt:
1465. gads
1465. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās otrdienā.
Fēlikss Blohs
Mācījies Cīrihes Tehniskajā augstskolā (Eidgenössische Technische Hochschule), pēc tam Leipcigas Universitātē. 1934. gadā pārcēlās uz ASV, (Stenforda Universitāti). Otrā pasaules kara gados Losalamosas Nacionālajā laboratorijā piedalījās Manhetenas projektā, pēc tam strādāja Hārvarda Universitātē pie radaru izstrādes. 1952. gadā ieguva Nobela prēmiju fizikā par kodolu magnētiskās rezonanses atklāšanu.
Pārtika
Pārtika ir produkti, ko cilvēki izmanto uzturā. Pārtikas produktus pēc izcelsmes iedala dzīvnieku un augu izcelsmes produktos. Par augu izcelsmes produktiem uzskata arī sēnes. Uzturlīdzekļi sastāv no uzturvielām — vitamīniem, taukiem, ogļhidrātiem, mikroelementiem, olbaltumvielām.
Giant Records
Giant Records bija ASV ierakstu kompānija, kura savu darbību sāka 1990. gadā. Vēlāk kompāniju nopirka Warner Music Group. Kompānija bija bāzēta ASV. Kopā ar kompāniju ir sadarbojusies arī ASV grupa Disturbed.
3. februāris
3. februāris ir gada 34. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikusi 331 diena (332 garajā gadā).
Vārda dienas
Aīda, Ida, Vida
Mercury Records
Mercury Records ir ASV ierakstu kompānija, kura savu darbību sāka 1945. gadā. Vēlāk kompāniju nopirka Universal Music Group. Kompānija ir bāzēta ASV.
Laikapstākļu prognozēšana
Laikapstākļu prognozēšana ir laikapstākļu iespējamais pareģojums par to, kādi laikapstākļi būs kādā noteiktā vietā noteiktā laika posmā. Tos veido valstiskās vai komerciālās meteoroloģiskās aģentūras.
Laikapstākļu prognozes iedalās pēc tā, cik ilglaicīgas tās ir:
Jo ilglaicīgākas ir laikapstākļu prognozes, jo retāk tās piepildās. Ļoti īslaicīgās prognozes piepildās 95—99% gadījumu, īslaicīgās 85—95%, vidējās 65—80%, ilglaicīgās 60—65% un ļoti ilglaicīgās — tikai 50% gadījumu.
1994. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1994. gada notikumi Latvijā.
Karlo Krivelli
Karlo Krivelli (Carlo Crivelli, parakstījās kā Carolus Crivellus Venetus; dzimis 1430.-1435. gadā Venēcijā, miris 1494.-1495. gadā Askoli Pičeno vai Neapolē), pazīstams arī kā Donatīno Kreti (Donatino Creti), bija renesanses laika itāliešu gleznotājs. Krivelli darbos neparādās laicīgā tematika. Viņa gleznām raksturīgas dekoratīvas detaļas un simboliski elementi. Starp nozīmīgākajiem Krivelli darbiem jāmin "Ciešanu Madonna" (apm. 1457. g.), Pietà (1485), "Pasludināšana" (1486), "Jaunavas kronēšana" (1493).
Krivelli, domājams, bija gleznotāja Jakopo Krivelli dēls. 1457. gadā Krivelli izcieta cietumsodu par precētas sievietes pavešanu un pameta Venēciju, vēlāk pamatā dabojoties Askoli Pičeno (Venēcijā atrodas tikai divas Krivelli gleznas). 1490. gadā Neapoles Ferdinands II iecēla Krivelli bruņinieku kārtā.
Prževaļska zirgs
Prževaļska zirgs (Equus ferus przewalskii) ir zirgu dzimtas (Equidae) savvaļas zirgu pasuga. Prževaļska zirgu mēdz dēvēt arī par Āzijas savvaļas zirgu vai Mongolijas savvaļas zirgu. Prževaļska zirgs nav nekad bijis pieradināts un mūsdienās ir vienīgais izdzīvojušais "īstais" savvaļas zirgs. Mongoļi savu savvaļas zirgu sauc par "tahj" (тахь). Mongolijas savvaļas zirgs ir mongoļu nacionālais kultūrvēsturiskais simbols.
Prževaļska zirga DNS sastāv no 66 hromosomām, turpretī mājas zirgam ir 64 hromosomas. Ja abus sakrusto, tad pēcnācējam ir 65 hromosomas. Atšķirībā no zirgu krustojumiem ar ēzeļiem un zebrām, Prževaļska un mājas zirga kumeļš ir auglīgs, un tam var būt pēcnācēji.
2005. gadā pasaules zoodārzos bija apmēram 1500 Prževaļska zirgu, bet savvaļā jau kopš 20. gadsimta 60. gadiem vairs nedzīvoja neviens īpatnis. Šajā gadā, Mongolijas valdībai sadarbojoties ar Londonas zooloģisko biedrību, savvaļā tika palaisti 248 Prževaļska zirgi, kas bija lielākā dzīvnieku grupa kopš 1992. gada, kad tika uzsākta populācijas atjaunošana Mongolijas stepēs. Prževaļska zirgu izglāba rūpīgs zoodārzu darbs. Tie 1500 zirgi zoodārzos bija pēcnācēji 31 Prževaļska zirgam, kas bija paglābti pasaules zoodārzos 1945. gadā. Savukārt šie pēdējie trīsdesmit zirgi bija pēcnācēji 1900. gadā savvaļā sagūstītajiem 15 Prževaļska zirgiem.
Izskats
Prževaļska zirgi ir neliela auguma, īsākām kājām nekā mājas zirgi. Augums skaustā 1,32—1,42 m, auguma garums 2,1 m, astes garums 90 cm, svars apmēram 300 kg. Tie ir kompakti un spēcīgi būvēti, ar lielu galvu. Krēpes ir paīsas un stāv vertikāli. Prževaļska zirgiem ir raksturīgs savvaļas dzīvnieku it kā pludinātais krāsojums — zirgi ir dzeltenīgi vai sārti brūni, uz muguras, kakla un galvas krāsa ir tumšāka, bet pavēderē un kāju iekšpusēs tā ir gaišāka. Purns ir bāli dzeltens, gaišs. Krēpes un aste tumši brūnas, kā arī kājas līdz ceļiem izteikti tumši brūnas. Bieži uz kājām, tāpat kā zebrām, ir smalkas, tumši brūnas horizontālas svītras. Pāri mugurai centrāla, šaura, tumši brūna svītra. Astes pamatne gaiša, svītra it kā turpinās astes saros - astes centrs ir tumšāks nekā astes sānu sari, uz leju aste viscauri paliek tumši brūna.
Prževaļska zirgiem ir vasaras un ziemas kažoks. Vasarā tas ir īss un gluds, ziemā — garš, biezs un silts. Pazodē spalva ir īpaši gara, veidojot it kā bārdu. Ziemas dienās, kad temperatūra ir ļoti zema, ģimene saspiežas cieši kopā, ar galvām uz iekšpusi. Vidū atrodas kumeļi un vājākie dzīvnieki, kas tiek sildīti ar pārējo elpām.
Ieradumi
Prževaļska zirgi kā visi zirgi ir sociāli dzīvnieki un dzīvo nelielos harēmos, kurus pārvalda viens ērzelis un alfa ķēve, harēmā ir vēl citas ķēves un to jaunākie kumeļi. Katrai ģimenei ir sava neliela teritorija, vai pareizāk būtu teikt – ap katru ģimeni ir telpa, kurā citas ģimenes netiek ielaistas. Tā kā zirgi ganoties nepārtraukti migrē, tad tiem nav pastāvīgas teritorijas. Periodā, kad nav pārošanās sezona, harēmi var ganīties diezgan tuvu viens pie otra. Ērzeļi iezīmē sava harēma telpu ar fekāliju čupām. Ja kāda ķēve urinē, tad ērzelis nekavējoties dara to pašu tajā pašā vietā, it kā atzīmējot savas tiesības uz ķēvi. Nakts laikā harēms saspiežas ciešā pulciņā un guļ apmēram četras stundas, kādam no pieaugušajiem paliekot par sargu.
Ķēves sasniedz dzimumbriedumu divu gadu vecumā, bet parasti sev partneri meklē tikai trīs gadu vecumā. Jaunie ērzeļi dzimumbriedumu sasniedz tikai trīs gadu vecumā. Apmēram gada vecumā tie tiek padzīti no ģimenes, un līdz brīdim, kamēr ērzeļi izveido savu harēmu, tie dzīvo "vecpuišu" baros.
Vēsture
15. gadsimtā Johans Šiltbergers pirmo reizi aprakstīja Prževaļska zirgu savā Mongolijas ceļojuma dienasgrāmatā. Ceļojumu viņš veica kā mongoļu hana gūsteknis. Bet savu nosaukumu "Prževaļska zirgs" Mongolijas savvaļas zirgs ieguva 19. gadsimtā, kad to no jauna atklāja poļu izcelsmes cariskās Krievijas ceļotājs, ģenerālis Nikolajs Prževaļskis (1839-1888). Nikolajs Prževaļskis bija dabas pētnieks, un, balstoties uz senajiem aprakstiem un leģendām, devās ekspedīcijā uz Mongoliju, lai atrastu zirgu, kuru neviens nebija redzējis. Ģenerālis zirgu atrada 1881. gadā, atklājot divus nelielus barus Tahīnšara kalnos Gobi tuksneša malā.
1900. gadā Karls Hagenbeks sagūstīja 15 zirgus, kurus izvietoja Eiropas zoodārzos. No šiem sagūstītajiem dzīvniekiem ir veidojusies šodienas Prževaļska zirgu populācija. 1969. gadā nomira pēdējais savvaļā dzīvojošais zirgs. Uz vairāk nekā 30 gadiem tas tika pasludināts par izmirušu. Pēc 1945. gada Prževaļska zirgs bija izdzīvojis tikai divos zoodārzos — Minhenes un Prāgas. Kara laikā vācu armija izšāva lielo un labi attīstīto Prževaļska zirgu baru Ukrainā Askanijas Novas rezervātā.
1977. gadā Jans un Inge Boumani nodibināja Prževaļska zirgu aizsardzības fondu, kas izstrādāja zirgu populācijas atjaunošanas programmu, veidojot zirgu apmaiņu starp zoodārziem. 1992. gadā Mongolijas stepēs tika palaisti pirmie 16 zirgi. Zirgi labi iedzīvojās, un to skaits pakāpeniski tika pavairots. Līdz 2005. gadā dzīvnieku reģistrā vārdi "izmiris" tika nomainīti pret vārdiem "izdzīvošana ir apdraudēta". Zirgi mūsdienās apdzīvo teritorijas 1998. g. dibinātajā Hustaja grēdas nacionālajā parkā.
1464. gads
1464. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās svētdienā.
Peks
Peks var būt:
Dienvidaustrumāzija
Dienvidaustrumāzija ir Āzijas daļa uz dienvidiem no Ķīnas un uz austrumiem no Indijas. Tās turpinājums uz dienvidiem ir salu virkne, kas nošķir Kluso un Indijas okeānu. Šis reģions ir pazīstams ar to, ka tajā ir diezgan liela seismiskā aktivitāte un tur sastopami daudz vulkāni. Dienvidaustrumāzijā ir 11 neatkarīgas valstis, kurās kopā dzīvo 672 miljoni cilvēku (2021). Šim apgabalam ir ļoti bagāta, daudzveidīga un savdabīga kultūra. Pēdējās desmitgadēs vairākās valstīs strauji augoša ekonomika. Dienvidaustrumāzijas valstīs piekopj vairākas reliģijas, vairums iedzīvotāju kontinentālajā daļa ir budisti. 20.gs. Dienvidaustrumāzijas tautas plosījuši un postījuši kari, kuri vietām vēl turpinās.
Klimats
Reģiona klimats ir atkarīgs no subekvatoriālās un ekvatoriālās klimata joslām. Reģionā dominē mitras vasaras un sausas ziemas, jo vasara nāk no ekvatora puses, un ziema nāk no tropu gaisa masām. Uz salām ir karsts un mitrs visu gadu, tāpēc ka tās atrodas uz ekvatoriālās klimata joslas. Reģionā dominē vasaras un ziemas musoni. Vasaras musoni vairāk pūš uz kontinentu un atnes daudz nokrišņu un plūdus. Ziemas musoni pūš pretēji - no kontinenta uz salām.
Ģeogrāfija
Dienvidaustrumāzijas valstis ir izvietojušās uz Indoķīnas pussalas un Malajas arhipelāga. Uz Indoķīnas pussalas atrodas Vjetnama, Laosa, Kambodža, Taizeme un Mjanma. Malaizija atrodas gan uz Indoķīnas pussalas (Malakas pussala), gan Malajas arhipelāgā. Singapūra atrodas zem Malakas pussalas. No tās to atdala Johoras šaurums. Filipīnas, Bruneja, Austrumtimora un lielākā daļa Indonēzijas atrodas Malajas arhipelāgā. Arhipelāgā ietilpst arī vairāk kā divdesmit pieci tūkstoši salu, lielākās no tām ir Kalimantāna, Sumatra un Sulavesi.
Šaurais un platais e, ē
Šaurā un platā e, ē izrunu literārajā latviešu valodā nosaka pozicionālie un nepozicionālie noteikumi.
Šaurais e, ē
Šaurais e, ē tiek izrunāts
Platais e, ē
Platais e, ē tiek izrunāts
Svārstības
Dažu vārdu izrunā normas nav nostabilizējušās, jo pastāv dažādi izrunas principi, tādēļ drīkst vārdu izrunāt gan ar šauro, gan ar plato e, ē, tomēr dažos gadījumos viens no variantiem ir nevēlams. Tādi gadījumi, piemēram, ir
Reja (mitoloģija)
Reja ir sengrieķu mitoloģijas tēls. Bija Urāna un Gajas meita, brāļa Krona sieva. Rejai un Kronam bija seši bērni. Jaunākais dēls Zevs panāca, ka Krons atrij piecus vecākos bērnus — Hestiju, Dēmetru, Hēru, Aīdu un Poseidonu.
Samta cekula sīlis
Samta cekula sīlis (Cyanocorax chrysops) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns, kas pieder cekulsīļu ģintij (Cyanocorax). Izdala 4 pasugas.
Izplatība
Samta cekula sīlis dzīvo Dienvidamerikas centrālajos un dienvidu reģionos: Brazīlijā, Bolīvijā, Paragvajā, Urugvajā un Argentīnas ziemeļaustrumos. Izplatības areāls aptver Amazones baseina dienvidu pusi, robežojoties ar Pantanalu. Samta cekula sīlis ir visizplatītākais vārnu dzimtas putns Dienvidamerikā.
Izskats un īpašības
Samta cekula sīlis ir skaists, vidēji liels vārnu dzimtas putns. Tēviņš nedaudz lielāks nekā mātīte. Ķermeņa garums 32—35 cm, svars 127—170 g.
Apspalvojums uz muguras un spārniem ir tumši zils, kā arī tā vaigi tieši zem acīm ir tumši zili. Galva, kakls un krūtis ir melnas, pavēdere krēmīgi balta. Lielā aste krēmīgi balta ar tumši zilām virsējām lidspalvām, kuru gali arī ir balti.
Pakausis samta cekula sīlim ir gaiši zils vai gandrīz balts, arī virs acīm ir gaiši zils laukums, radot līdzību ar gaišām uzacīm. Acis koši dzeltenas, kas splgti kontrastē ar tumšo seju. Pāri galvai, sākoties uz pieres uzreiz pie knābja pamatnes, samta cekula sīlim ir skaists, biezs cekuls, kas atgādina samta birstīti. Cekuls vienmēr ir sasliets stāvus gaisā. Masīvais knābis ir melns, bet kājas pelēkas.
Uzvedība un barība
Barojas galvenokārt ar dažādiem kukaiņiem (ap 80% ), skudras ieskaitot, mazām ķirzakām, ogām, augļiem, sēklām, pie izdevības izēd citiem putniem olas un putnēnus.
Ligzdošana
Samta cekula sīļiem raksturīga kooperatīvā ligzdošana — ligzdošana grupā, kurā ir viens ligzdojošais pāris un 2—3 palīgi. Tie palīdz gan būvēt ligzdu, gan audzināt mazuļus, gan aizsargā ligzdas teritoriju pret ienaidniekiem.
Par ligzdošanas ieradumiem zināmi tikai daži fakti. Ligzda atrodas kokā, apmēram 4—6 m augstumā. Dējumā 2—7 sarkanbrūni raibumotas olas. To pamatkrāsa var būt dažāda — gaiši brūna, krēmīgi balta vai gaiši zaļa.
Jānis Liepiņš (virsnieks)
Jānis Liepiņš ( — ) bija Latvijas armijas ģenerālis (1940), Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Latvijas Autotanku brigāde
Autotanku brigāde ietilpa Latvijas Bruņoto spēku Tehniskajā divīzijā. Pirms 1940. gada 1. marta to sauca par autotanku pulku. Brigāde bija izvietota Pulka sētā Rīgā (tagadējā Pulka ielā), kur joprojām ir apskatāms neliels piemineklis "Bruņu mašīna" (uzstādīts 1939. gadā), un viena rota atradās arī Daugavpilī, tuvumā plānotajai aizsardzības līnijai pret iespējamo PSRS iebrukumu. Pēc 1939. gada brigādes štābs pārcēlās uz Cēsīm. Brigādi komandēja ģenerālis Oto Grosbarts, kurš bija arī spēkratu dienesta priekšnieks, lai gan 1929. gadā īsu laiku to komandēja arī Jānis Kaļķis. 1940. gada 29. februārī ar Valsts prezidenta Ulmaņa pavēli pulkvedi Oto Grosbartu paaugstināja par ģenerāli. 1940. gada pavasarī, pārceļot brigādes štābu uz Cēsīm, par tā priekšnieku iecēla pulkvedi Jāni Kaļķi. Autotanku brigāde beidza pastāvēt 1940. gada jūlijā.
1939. gada 1. septembrī pulkā bija 35 virsnieki, 274 instruktori, 515 kareivji, 21 brīva līguma darbinieks. Kaujas sastāvā bija 27 tanki, 6 bruņuautomobiļi, 30 transporta un 10 pasažieru automobiļi, 15 motocikli. Ugunsspēks bija vismaz 35 ložmetēji, 2 patšautenes un 10 lielgabali.
Jānis Liepiņš (virsnieks)
Biogrāfija
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma, 1914. gada jūlijā mobilizēts Krievijas impērijas armijā. Sākotnēji dienēja 1. rezerves pulkā, bet vēlāk Leibgvardes Lietuvas pulkā. 1915. gada janvārī pabeidza Orānienbaumas praporščiku skolu, kur ieguva praporščika pakāpi. Pēc tam tika nosūtīts uz 83. rezerves pulku. No 1915. gada marta bija virsnieks 50. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Kopā ar to izbrauca uz fronti pret Austroungārijas armiju. Piedalījās cīņās Galīcijā, bet pēc tam tagadējās Latvijas teritorijā. Pēc latviešu strēlnieku izveidošanas pārgāja uz 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonu (vēlāk pulks). Bija pirmais virsnieks šajā bataljonā. Sākotnēji komandēja rotu, bet jau vēlāk bataljonu. 1915. gada septembrī paaugstināts par podporučiku, bet pēc Ķekavas kaujām par poručiku 1916. gada septembrī, 1916. gada decembrī par štābskapitānu. 1917. gada jūnijā tika pārcelts uz 437. kājnieku pulku, kur sākotnēji komandēja rotu, bet pēc neilga laika atkal bataljonu. Tā paša gada beigās saslima un tika evakuēts uz aizmuguri. Kara laikā apbalvots ar diviem Staņislava ordeņiem (II un III šķiras (abi ar šķēpiem)) un diviem Annas ordeņiem (III (ar šķēpiem) IV šķiras) un Pēc Oktobra revolūcijas un armijas sabrukuma tur arī beidzās viņa dienests Krievijas impērijas armijā.
Latvijas Autotanku brigāde
Bruņoto spēkratu vienību pirmsākumi
Latviešu karaspēka vienībās pirmos bruņotos automobiļus 1919. gadā izmantoja Padomju Latvijas armija. Tajā bija izveidota neliela bruņoto automobiļu nodaļa komandiera Kaugura vadībā. 1. latviešu padomju divīzijas bruņu mašīnu nodaļā minēti bruņotie automobiļi Komūnists, Lāčplēsis un Imanta. Šo vienību nozīme kara darbībā bija niecīga, bruņu mašīnas bieži atradās remontā, tām trūka rezerves daļu. Padomju Latvijas armijai 1919. gada 22. maijā pametot Rīgu, tur palika vairāki padomju bruņu automobiļi, kurus pārņēma Baltijas landesvērs. Latvijas armija kavēja šo automobiļu izmantošanu vācu uzbrukumā igauņu un ziemeļlatviešu karaspēkam Cēsu kaujās. Pēc vācu sakāves Latvijas armija šos bruņotos automobiļus pārņēma savā rīcībā.
Jānis Liepiņš (virsnieks)
Biogrāfija
1918. gada februārī Murmanskā viņš iestājās Francijas armijā, bet jau martā slimības dēļ nav varējis evakuēties līdzi franču spēkiem. Maijā iestājās Sarkanās armijas latviešu strēlnieku pulkā. Atrazdamies Igaunijas teritorijā, 1919. gada janvārī Liepiņš pārbēga pāri frontei pie igauņiem. Apmēram mēnesi pēc tam atradās gūstekņu nometnē Tartu.
Latvijas Autotanku brigāde
Bruņoto spēkratu vienību pirmsākumi
1919. gada 14. jūlijā kapteiņa Oto Grosbarta vadībā izveidoja Bruņoto divizionu, kurā ietilpa bruņotie vilcieni, automobiļi un vēlāk arī tanki. 14. augustā izveidoja arī atsevišķu Auto-motociklistu rotu. Bruņotos automobiļus sadalīja 1. un 2. bruņoto automobiļu nodaļā. Šinī laikā Latvijas armijā bija jau četri bruņotie automobiļi:
Bruņotie automobiļi Bermontiādes laikā
1919. gada oktobrī un novembrī bruņotie automobiļi Lāčplēsis, Kurzemnieks un Imanta sekmīgi piedalījās cīņās pret bermontiešiem Jelgavas un Kalnciema šosejas rajonā, Smārdē un Tukuma rajonā un sabojāja 3 ienaidnieka bruņotos vilcienus. 8. oktobrī gāja bojā bruņu auto Lāčplēsis. 21. novembrī gūstā saņēma 2 vācu bruņotos automobiļus Max un "Moritz".
Jānis Liepiņš (virsnieks)
Biogrāfija
1919. gada 23. februārī brīvprātīgi iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos. Dienestā ieskaitīts kā kapteinis 1. Valmieras kājnieku pulkā (vēlākais 4. Valmieras kājnieku pulks). Sākotnēji komandēja rotu, bet no 1. aprīļa jau bataljonu. Ar pulku piedalījies cīņas Vidzemē. Novembrī paaugstināts par pulkvedi-leitnantu un iecelts par pulka komandiera palīgu. Par veiksmīgo kaujas grupas vadību ieņemot Vecasauli un Bausku 16. un 17. novembrī reizē apdraudot pretinieka atkāpšanos uz Lietuvu, vēlāk tika apbalvots Lāčplēša Kara ordeni (III šķiras). Decembrī tika iecelts par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. Šo pulku komandējis cīņās par Latgales atbrīvošanu no lieliniekiem.
Latvijas Autotanku brigāde
Latgales atbrīvošanas kaujas
1920. gada 1. februārī Latvijas armijā bija jau 8 bruņotie automobiļi. Kaujās pret Padomju Krievijas karaspēku sekmīgi piedalījās bruņotie automobiļi Tālivaldis, Staburags, Zemgalietis un Kurzemnieks. Kara beigās izveidoja arī Tanku bataljonu, kurā iedalīja 3 angļu smagos Mark V un 2 vidējos angļu Mark B tipa tankus. Tos Latvijas valdība iegādājās no Lielbritānijas un uz Latviju tos pārveda no krievu ģenerāļa Nikolaja Judeniča Ziemeļrietumu armijas. Tanku bataljons sargāja Latvijas dienvidaustrumu robežas pret iespējamām krievu, poļu un lietuviešu akcijām.
Jānis Liepiņš (virsnieks)
Biogrāfija
1921. gada augustā ieskaitīts Galvenā štāba rezervē, bet pavisam drīz iecelts par bataljona komandieri 8. Daugavpils kājnieku pulkā. 1922. gadā pabeidza virsnieku kursus. Vēlāk tika iecelts par pulka saimniecības priekšnieku. 1925. gada 3. jūlijā par pulka komandiera palīgu. 1927. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1929. gadā pabeidza Kara akadēmiskos kursus (8 mēnešu kursus). Sarakstījis grāmatu par pulka vēsturi. 1931. gadā tika iecelts par 8. Rēzeknes kājnieku pulka komandieri. 1937. gadā tika iecelts par 6. Rīgas kājnieku pulka komandieri. 1939. gada pabeidza divīzijas komandieru kursus. Dienesta laikā apbalvots arī ar Triju Zvaigžņu ordeni (III šķiras), Viestura ordeni (II šķiras (ar šķēpiem)), Aizsargu Nopelnu krustu un citiem apbalvojumiem.
Latvijas Autotanku brigāde
Iedalījums
Bruņuautomobiļu vadu veidoja divas bruņumašīnas. Tās iedalīja pēc apbruņojuma: smago bruņumašīnu vads un vieglo bruņumašīnu vadi. Smagās bruņumašīnas bija bruņotas ar lielgabalu un to skaits Latvijas armijā bija neliels, tikai divas. Tādas bija Kurzemnieks un Viesturs. Komandiera vadā ietilpa mašīnas Staburags un Sargs. Bruņoto auto rotā bija 6 virsnieki un vismaz 20 ložmetējnieki — mechaniķi, 6 bruņotie automobiļi ar 2 lielgabaliem, vismaz 10 ložmetējiem un vairākām patšautenēm.
1. tanku rotā bija 2 smagie, 1 vidējais un 6 vieglie tanki Fiat, kā arī 6 tanku pārvadātāji vieglajiem tankiem. Kopā 4 virsnieki, 25 spēkratu šoferi-instruktori, 2 lielgabali un 13 ložmetēji. 2. un 3. rotā bija kopā 18 Vickers vieglie tanki, 6 ar lielgabaliem un 12 ar ložmetējiem, 8 virsniekiem un 40 šoferiem — instruktoriem.
Instruktoru rotā bija 2 vadi (tehniskās un ierindas apmācību), 3 virsnieki un 8 instruktori. Šīs rotas rīcībā bija vismaz 1 bruņotais automobilis, 1 smagais vai vidējais tanks, kā arī kāds vieglais Vickers tanks, jo pēc dažām ziņām Latvijas valdība Anglijā nopirka nevis 18, bet 20 tankus.
Autotransporta rotā bija 2 vadi — smago auto (12 Albion tipa mašīnas) un vieglo auto (18 Latvijā ražotie Ford-Vairogs), 3 virsnieki un 35 instruktori.
Tanki
Mk V Composite un Medium Mark B tankus Latvijas armija iegādājās 1920. gadā no Lielbritānijas. Jau trīsdesmito gadu sākumā šos tankus varēja uzskatīt par arhaismiem. 1926. gadā pasūtīja un 1927. gadā piegādāja Fiat 3000 (itāļu versija Renault FT-17 tankam) tankus. 1930. gadā Aizsargu organizācija iegādājās Carden-Loyd tanketi. 1936. gadā piegādāja pirmos 12 Vickers tankus. Tie bija aprīkoti ar vienu ložmetēju. Pārējos sešus, ar lielgabaliem aprīkotos tankus piegādāja tikai 1938. gadā. Ar lielgabaliem tos aprīkoja pēc īpaša Latvijas armijas vadības pieprasījuma, jo faktiski šī modeļa tanki ar lielgabaliem aprīkoti netika. Viens no tiem vēl ir saglabājies, to var apskatīt Kubinkas tanku muzejā. Šos Vickers Carden-Loyd tankus var uzskatīt modernākajiem tankiem Latvijas armijā tajā laikā, jo korelējot svaru ar kaujasspējām, tās bija savai svara kategorijai ļoti modernas un kaujasspējīgas mašīnas. Arī Fiat 3000, kuri faktiski bija I Pasaules kara beigu ražojums varēja uzskatīt par morāli novecojušiem, lai gan itāļi tos vēl izmantoja 1944. gadā. Pēc t.s. 1939. gada palīdzības pakta noslēgšanas, armijas vadība nekavējoties sāka iepirkt kara tehniku no PSRS, jo citās Eiropas valstīs tas vairs nebija iespējams. Latvijas valdība bija paredzējusi tērēt lielus līdzekļus šiem pirkumiem, kuru skaitā bija gan vieglie tanki T-26, gan bruņotie vilcēji STZ Komsomolec un rezerves daļas.
Bruņuautomobiļi
1919. gadā Latvijas armija, kā trofejas ieguva astoņus bruņuautomobiļus: "Lāčplēsis", "Imanta", "Kurzemnieks", "Zemgalietis", "Staburags", "Viesturs" (bij.,"Titanic"), "Pērkons" (bij."Max") un "Tālivaldis" (bij.Moritz").
1926. gada 22. septembrī Latvijas Republikas Auto Klubs pulkam dāvināja bruņoto automobili Sargs uz smagā automobiļa Fiat šasijas.
Taupot mašīnu resursus jauno kadru sagatavošanai 1930. gadā uzbūvēja vienu bruņumašīnu uz Ford AA šasijas bāzes ar vienu grozāmu kaujas torni.