cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kāmasūtra
Kāmasūtra ir sens indiešu teksts, kas tiek uzskatīts par standartizētu cilvēka seksuālās uzvedības aprakstu, ko sarakstījis Vātsjājana Mallānaga. Daļā darba atrodami praktiski padomi dzimumaktiem. Šajā traktātā tiek stāstīts, ka aprakstītās metodes paredzētas pilnīgai mīlas izpausmei ar miesas tuvību starp vīrieti un sievieti. Darbā ir 1250 panti, kas sadalīti 36 nodaļās un 7 daļās. Kāmasūtra ir izdota arī latviski. Vēsturnieki uzskata, ka Kāmasūtra ir sacerēta starp 400. gadu p.m.ē. un 200. gadu m.ē.
Bešiktašas rajons
Bešiktaša (turku: Beşiktaş) ir Stambulas rajons, kas atrodas pilsētas Eiropas daļā pie Bosfora krastiem.
Bešiktašas rajonā ir vairāki mikrorajoni, kas izvietojas gar Bosfora krastu (no Dolmabahčes pils līdz Bebekai) un uz tuvumā esošajiem kalniem. Rajonā atrodas vairāki ievērojami pilsētas mikrorajoni: Arnavutkēja, Balumdžu, Bebeka, Etileri, Leventa, Ortakēja, Ulusa un Jildiza. 2000. gadā rajonā dzīvoja 190 813 iedzīvotāji.
Mikrorajoni (mahalle)
Rajons iedalīts 23 mikrorajonos:
Marts
Marta vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā martā pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Boriss Infantjevs
Boriss Infantjevs (dzimis Rēzeknē, miris ) bija Latvijas krievu folklorists, lingvists, literatūrzinātnieks, pedagogs, vēsturnieks. Filoloģijas zinātņu kandidāts, habilitētais pedagoģijas doktors.
Strādāja Folkloras institūtā, LVU, LPSR Skolu ZPI. Zinātniskās intereses — slāvu un baltu valodu un folkloras sakari. Žurnāla "Klio" zinātniskais konsultants, BSA profesors.
Apbalvojumi
Apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2001), Lielo fokloras balvu (2001) un Krievijas Slāvu akadēmijas Puškina medaļu. Saņēmis arī Latvijas Pareizticīgās baznīcas apbalvojumus.
Lidot savādāk
Lidot savādāk ir latviešu dziedātāja Laura Reinika otrais studijas albums un pirmais latviešu valodā. Albumu ierakstu kompānija Platforma Records izdeva. Albuma producentrs ir Agris Semēvics, dziesmām latviešu valodā tekstus ir sarakstījis Mārtiņš Freimanis, un mūziku tām ir sarakstījis pats Lauris, taču dziesmām angļu valodā gan tekstu, gan mūziku ir sarakstījis Lauris Reiniks. Albums ir saņēmis zelta disku par pārdotām 8000 albuma kopijām.
Albumā iekļutas tādas kompozīzijas kā "Sirds sadeg neparasti", ko Lauris veltīja savai tā laika draudzenei, un kura guva panākumus gan uzvarot Muzikālajā bankā, gan Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvā 2002. gadā uzvarot nominācijā "Radio hits". Albumā ir iekļauta arī 2003. gada Latvijas Eirovīzijas dziesma "Hello From Mars", kuru izpilda grupa F.L.Y.. Kopumā albumā iekļautas 12 dziesmas.
Kaligrāfija
Kaligrāfija (el, kallos un, graphẽ — ‘skaists (glīts) raksts’) jeb glītrakstīšana ir māksla skaisti un skaidri rakstīt rokrakstā. Tā ir viena no tēlotāja mākslas nozarēm. Kaligrāfijas speciālistu sauc par kaligrāfu. Kaligrāfijā rakstītās zīmes sauc par kaligrammām. Agrāk latviešu valodā šī māksla ir saukta arī par skaistrakstību, daiļrakstību un košrakstību.
Piederumi
Kaligrāfijas pamatpiederumi ir rakstāmrīks un tintnīca. Par rakstāmrīku var kalpot otas un rakstāmspalvas. Tās var būt ar plakaniem, apaļiem vai asiem galiem, kas lielā mērā nosaka arī vēlāk uzrakstīto simbolu izskatu. Savukārt tintnīcā var iepildīt gan tinti, gan tušu. Rakstāmā tinte parasti ir uz ūdens bāzes un ir ievērojami mazāk viskoza nekā drukāšanā izmantotās eļļas bāzes tintes.
Liela nozīme ir arī papīram, uz kura tiek rakstīts. Augstas kvalitātes papīrs ar labu absorbcijas spēju ļauj veidot tīrākas līnijas.
Kaligrāfija Eiropā
Kaligrāfija Eiropā ir attīstījusies uz sengrieķu un romiešu rakstības pamatiem. Pirmie alfabēti parādījās trešajā tūkstošgadē pirms mūsu ēras. Latīņu alfabēta tiešais priekštecis bija etrusku alfabēts. Sākotnēji rakstībā tika izmantoti tikai lielie burti. Kristietības izplatīšana vienlaicīgi ļāva izplatīties Eiropā arī kaligrāfijas mākslai, jo bija nepieciešams lielos daudzumos pārrakstīt Bībeli un citus reliģiskos tekstus.
Ķīniešu kaligrāfija
Kaligrāfijai ir liela nozīme Ķīnā, kur tai ir patstāvīgs tēlotāja mākslas žanra statuss. Tā tiek vērtēta pat augstāk nekā glezniecība. Šajā mākslā galvenokārt tiek rakstītas ķīniešu rakstzīmes. Ķīniešu kaligrāfijas tradīcijas ir senas un smalki izstrādātas līdz vismazākajām niansēm, tās uzplaukums bija Dzjiņu dinastijas laikā un turpina pilnveidoties arī mūsdienās. Kaligrāfija bija jāapgūst ikvienam izglītotam ķīnietim. Balstoties uz ķīniešu kaligrāfiju, ir izveidojušās arī japāņu, korejiešu, vjetnamiešu kaligrāfijas.
Mazais dumpis
Mazais dumpis ligzdo Eiropas dienvidos un centrālajā daļā, Āzijas rietumos un dienvidos, Āfrikā un Madagaskārā, Austrālijas dienvidrietumos un austrumos, Jaungvinejas dienvidos. Putni, kas ligzdo Eiropas mērenajā joslā un Āfrikas rietumos ir migrējoši, tie ziemo Āfrikā un Āzijas dienvidos. Toties tie, kas ligzdo tropu joslā ir nometnieki.
Trikarbonskābju cikls
Trikarbonskābju cikls, ko bieži sauc arī par citronskābes ciklu vai atklājēja vārdā par Krebsa ciklu, ir šūnu elpošanas galvenā sastāvdaļa. Tas ir bioķīmisks aerobs (gaisa skābekļa klātienē norisošs) process, kura laikā tiek iegūta dzīvajiem organismiem nepieciešamā enerģija. Enerģija rodas no vienkāršiem 3 līdz 6 oglekļa atomus saturošiem savienojumiem - tauku, olbaltumvielu un ogļhidrātu vielmaiņas produktiem, kuri sarežģītā daudzstadiju procesā pakāpeniski oksidējas līdz CO2, atbrīvojot ūdeņradi, kurš tālāk oksidējas līdz ūdenim, piedaloties adenozīntrifosforskābes - universālā enerģijas uzkrājēja un pārnesēja - sintēzē.
Mazais dumpis
Latvijā mazais dumpis ir rets ligzdotājs. Turklāt kopš sākuma to skaits ir samazinājies. Mazais dumpis ir iekļauts Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā.
Trikarbonskābju cikls
Ciklam organismā ir ne tikai enerģētiska loma - tas ir arī dažādu svarīgu mazmolekulāru savienojumu avots, no kuriem tiek sintezētas organismam nepieciešamas vielas.
Mazais dumpis
Izskats un īpašības
Mazais dumpis ir vismazākais putns gārņu dzimtā. Tā ķermeņa garums ir 27—36 cm, spārnu plētums 40—58 cm, svars 59—150 g. Tam ir proporcionāli īss kakls, garš knābis un kājas. Apspalvojums tēviņiem ir atšķirīgs no mātītēm. Tēviņa pakausis, mugura, aste un spārni ir zaļi melni ar metālisku spīdumu, turklāt uz katra spārna ir krēmīgi baltu spalvu laukums. Pavēdere gaiši brūna ar vāji izteiktu svītru rakstu. Pazode krēmīgi balta. Pieaugušam tēviņam uz pakauša ir pagarinātas spalvas, kas veido nelielu cekulu. Knābis ir dzeltenpelēks, ar tumšāku virspusi. Acis dzeltenas, kājas dzeltenzaļas. Riesta laikā apspalvojums kļūst spilgtāks un kontrastaināks. Uz krūtīm spalvas izaug garākas un knābja apakšējā daļa, kā arī āda ap acīm kļūst sārta.
Trikarbonskābju cikls
Vēsture
Citronskābes pārvērtības dzīvajās šūnās atklāja un izpētīja vācu bioķīmiķis Hanss Ādolfs Krebss. Par šiem pētījumiem viņam kopā ar Frici Albertu Lipmanu 1953. gadā tika piešķirta Nobela prēmija.
Mazais dumpis
Izskats un īpašības
Mātīte ir mazāka par tēviņu, un tās apspalvojums ir mazāk košs, turklāt spalvām nepiemīt metāliskais spīdums. Tām spārni un mugura ir raibumaini brūna, turklāt uz pavēderes ir raksturīgas brūnas svītras, kas rada lielisku kamuflāžas efektu. Jaunajiem putniem ir izteiktāks svītru raksts kā pieaugušajiem, un to kājas un knābis ir pelēcīgāks.
Trikarbonskābju cikls
Trikarbonskābju cikls dzīvajās šūnās
Eikariotiem visas Krebsa cikla reakcijas norisinās mitohondriju iekšienē, turklāt visi ciklā ietilpstošie katalītiskie fermenti atrodas brīvā veidā mitohondrija matriksā. Izņēmums ir sukcinātdehidrogenāze, kas lokalizēta uz mitohondriju membrānas iekšējās virsmas (ir iebūvēta membrānas lipīdu dubultslānī). Prokariotiem visas cikla reakcijas norisinās citoplazmā.
Mazais dumpis
Uzvedība
Tā kā mazajam dumpim ir liels izplatības areāls, tad dažādās vietās tā ieradumi ir dažādi. Tomēr visbiežāk tas apmetas saldūdens ūdenstilpes tuvumā ar biezu, blīvi noaugušu krastu. Tie var būt niedrāji vai biezi krūmi, mežmalas, aizauguši purvi un mangrovju audzes. Mazais dumpis ir sastopamas arī sālsūdens lagūnu krastos. Tas ir sastopams arī Himalajos līdz 1800 metriem virs jūras līmeņa. Ziemas periodā tas mājo atklātākās vietās ūdens tuvumā un labi sadzīvo ar cilvēku kaimiņos. Tas apmetas rīsu laukos un cukurniedru audzēs. Mazajam dumpim ir ātrs lidojums, salīdzinot ar pārējiem gārņu dzimtas putniem. Tā spārnu vēzieni ir ātri un sekli, kājas bieži nokarājas uz leju.
Trikarbonskābju cikls
Trikarbonskābju cikla vienkāršots apraksts
Kopējais Krebsa cikla vienādojums:
Mazais dumpis
Ligzdošana
Eiropā un Āzijā mazais dumpis ligzdo laikā no maija līdz jūlijam, bet Āfrikas populācija ligzdo no jūnija līdz februārim. Tropos ligzdošana sākas uzreiz pēc lietus sezonas. Pāri visbiežāk ligzdo atsevišķi vai nelielās grupās. Visbiežāk ligzda tiek būvēta biezos krūmos vai niedrājos ūdens tuvumā, reizēm kokos. Agri pavasarī tēviņš ieņem ligzdošanas vietu un sauc pie sevis mātīti ar skaļiem rejošiem saucieniem. Pāris kopīgi būvē ligzdu, kuras būvniecībai izmanto zarus, dažādus augu stiebrus un niedres. Ligzdai ir platformas forma ar konisku apakšu. No iekšpuses ligzda tiek vīta no smalkākiem stiebriem un lapām. Ligzda var tikt izmantota vairākus gadus pēc kārtas. Dējumā ir 2—9 olas. Tās perē abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 16—21 dienu. Jaunie putni aug ātri. Jau pēc nedēļas tie sāk rāpties laukā no ligzdas. Bet pilnībā ligzdu tie atstāj pēc 14—16 dienām. Apspalvojums tiem izaug pēc 27 dienām. Tajā pašā gadā pāris perē vēl otru perējumu un reizēm trešo perējumu.
Klasifikācija
Mazajam dumpim mūsdienās izdala 3 pasugas:
Luijs XIII
Luijs XIII (Louis XIII; — ) bija Burbonu dinastijas Francijas un Navarras karalis (1610—1643).
Tērbatas kauja (1224)
Priekšvēsture
Dānijas ķēniņš Valdemārs II pa mātes līniju bija cēlies no varjagu-rūsu dinastijas Polockas Rurikovičiem. Viņa vectēvs bija Minskas un Polockas kņazs Volodars Gļebovičs, tādējādi Valdemāram bija iespējams pieteikt feodālās mantošanas pretenzijas uz kādreiz Polockai pakļautajām letu un līvu zemēm.
1218. gada vasarā Livonijas bīskaps Alberts, Igaunijas bīskaps Teoderihs no Turaidas un Sēlijas bīskaps Bernhards no Lipes devās pie Dānijas karaļa Valdemāra II uz Šlēzvigas valsts sanāksmi un lūdza viņu doties karagājienā pret Igauniju, lai igauņi pārstātu kopā ar krieviem karot pret viņiem. Kā kompensāciju par militāro palīdzību karalim piedāvāja virskundzību pār Igaunijas un, iespējams, Līvzemes zemēm. 1220. gadā bīskaps Alberts piekrita kļūt par Valdemāra II vasali, lēnī saņemot Livoniju. 1222. gada vasarā Valdemārs II no jauna uzcēla iepriekšējā karagājiena laikā nopostīto pili Sāmsalā, kur pie Dānijas karaļa no Līvzemes ieradās bīskaps Alberts, Zobenbrāļu ordeņa mestrs Folkvīns un vārdā nenosaukti līvu vecākie, lai vestu sarunas par dāņiem piešķirtās Līvzemes un Igaunijas turpmāko statusu. Sarunu gaitā viņi panāca to, ka karalis Valdemārs II bīskapam Albertam atdeva Līvzemi, turpretī Sakalas un Ugaunijas zemē viņš karaļa tiesības piešķīra Zobenbrāļu ordeņa brāļiem, bet garīgās tiesības Rīgas bīskapam.
1223. gadā Valdemāru II un viņa dēlu sagūstīja Šverīnes grāfs Heinrihs I un turēja apcietinājumā, prasot viņu atteikties no visiem iekarojumiem. Rīgas bīskaps Alberts apziņoja un sasauca Zobenbrāļu ordeņa brāļus, kā arī savus vasaļus ar Rīgas pilsoņiem un visiem līviem un letiem un pasludināja karagājienu visiem, kas piederēja pie Livonijas bīskapijas. Karagājiena dalībnieki Livonijas bīskapa Alberta un Igaunijas bīskapa Hermaņa vadībā 1224. gada 15. augustā sapulcējās pie Kāgjerva ezera un uzbruka Tērbatas pilij.
Norise
Pils aplenkums ilga daudz dienu, aplencēji un aizstāvji izmantoja tiem laikiem modernu kaujas tehniku. Aplencēji ļoti lielā daudzumā pagatavoja kara rīkus, akmeņu metamās mašīnas un astoņās dienās uzcēla aplenkumtorni no vareniem, ļoti gariem kokiem tikpat augstu kā pils, un, piebīdījuši to tuvāk virs grāvja, tūdaļ sāka no apakšas norakt zemi. Uzaustot rītam, liela daļa aizsarggrāvja malas nobruka no vaļņa zemē, un tūdaļ aplenkumtornis tika piestumts tuvāk pilij. Daudzus pilskalna aizstāvjus ievainoja uz aizsargsienas augšas ar stopu bultām, citus nogalināja ar mašīnu metieniem, ar paterellām svieda pilī nokaitētu dzelzi vai podus ar uguni. Tādā veidā viņi cīnījās ļoti daudz dienu. Tāpat arī tie, kas bija pilī, pagatavoja mašīnas un paterellas pret kristiešu mašīnām un vērsa savus loka šāvējus un stopniekus pret viņu bultām. Un viņi raka dienu un nakti bez mitas, tā ka tornis aizvien vairāk tuvojās pilij. Savukārt pils aizstāvji tās aizsargsienā izveidoja plašu spraugu, pa kuru pret torni noripināja ar uguni pilnus riteņus, un uzgāza tam vēl virsū lielas baļķu kaudzes. Taču uzbrucēji izārdīja ugunis, sadauzīja riteņus, apslāpēja visu liesmu sparu un savu torni nosargāja.
Izšķirošajā kaujā izcēlās bīskapa pusbrālis Johanness no Apeldernas, kas paņēma rokā lāpu un pirmais sāka kāpt pilskalna valnī, citi iebruka pa spraugu, pa kuru pils ļaudis bija laiduši riteņus ar uguni, un tiem sekoja arī leti un daži no līviem. Pils tomēr tika ieņemta un nodedzināta, nogalināti ap 1000 pils aizstāvju no Igaunijas un Līvzemes, krita arī kņazs Vjačko un visa viņa 200 vīru stiprā karadraudze.
Palīgā pils aizstāvjiem Pleskavā ieradās Novgorodas karaspēks, taču, uzzinot, ka pils ieņemta, Ugaunijas teritorijā neiegāja.
Kaujas sekas
Sadalīta tika arī Ugaunija, Sakala, Vaiga, Normegunde un Mehu:
Dīriķis
Dīriķis var būt:
Stari
Stari ir ciems Gulbenes novada Daukstu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta austrumdaļā Kneršas upes augštecē pie autoceļa V424 6 km no novada centra Gulbenes un 191 km no Rīgas. Staros atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, feldšeru un vecmāšu punkts, kafejnīca, veikals. Netālu no ciema iet dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene, 3 km no ciemata atrodas slēgta dzelzceļa pietura Elste. Dienvidos no ciema atrodas pamestais Staru lidlauks.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Gombodžabs Cibikovs
Gombodžabs Cibikovs (dzimis (?), Urdo-Aga, Aizbaikāla apgabalā — miris  Aginskā, Burjatu-Mongoļu APSR, pašlaik Aizbaikāla novads) — ceļotājs un pētnieks, etnogrāfs, orientālists (Tibetas un Mongolijas pētnieks), budisma pētnieks, valsts un izglītības darbinieks Krievijas impērijā, Tālo Austrumu Republikā, PSRS un Mongolijā; tulkotājs, vairāku universitāšu profesors. Ir pazīstams kā pirmais Tibetas, tai skaitā Lhasas, fotogrāfs, un kā ceļojuma uz Tibetu apraksta autors 1899.—1902. gados. Apraksts tulkots dažādās pasaules valodās.
Izglītība
Zinātnieka tēvs C. Montujevs mācījās mongoļu un tibetiešu valodas patstāvīgi un tautieši ievēlēja viņu sabiedriskos amatos. Sākotnēji viņš taisījās dot dēlam budistu klostera izglītību, bet grozīja savu nodomu un vispirms atdeva viņu Aginskas draudzes skolā, kur zēnu mācīja ievērojams apgaismotājs Buda Rabdanovičs Rabdanovs, un pēc tam Čitas ģimnāzijā, ko Gombodžabs beidzis ar sudraba medaļu (stāsta, ka zelta medaļu, ko viņš tomēr bija pelnījis, nedeva „cittautiešiem”). Šeit viņu apbalvoja ar Korfa A.N. (Korfs, Andrejs Nikolaja d.) stipendiju. Saskaņā ar stipendijas 5. punktu no 1893. g. 2. jūlija sakarā ar skolas pedagoģiskās padomes lēmumu viņam bija piedāvāta iespēja turpināt savu izglītību Tomskas valsts universitātē (Tomskas imperatora universitātē).
Šeit pēc paša izvēles viņš iestājās Sibīrijas valsts medicīnas universitātē (medicīnas fakultātē), kas tajā laikā bija viens no 5 labākajiem medicīnas izglītības centriem Krievijā.
Tomskā, garām braucot, viesojās pazīstamais ārsts un politiķis Badmaevs, Pēteris Aleksandra d. (Badmaevs Pēteris), kas pierunāja studentu atstāt medicīnu un sākt austrumpētniecības studijas. Gombodžabs piekrita un aizbrauca Ulanbatorā (Urga), kur studēja ķīniešu, mongoļu un mandžūru valodas skolā, ko P. Badmaevs dibināja burjatu studentiem, lai sagatavotos iestāšanai Sanktpēterburgas valsts universitātē (SPbGU).
1895. g. Cibikovs iestājās Sanktpēterburgas valsts universitātes Austrumu fakultātē, saņemot P. Badmaeva stipendiju. Viņš studēja pie tādiem ievērojamiem pasniedzējiem, ka Pozdneevs Aleksejs Matveja d. u.c. Turpmāk Badmajevs saņem pavēli visus savus stipendiātus pievērst pareizticībai. Cibikovs atsakās un zaudē stipendiju. Viņš turpina studijas, pateicoties tautiešu atbalstam. 1899. g. viņš ir beidzis universitāti ar zelta medaļu un pirmās pakāpes diplomu. Viņa lauka novērojumi un savāktie materiāli tika apkopoti 1898. gadā.
Ceļojumi uz Tibetu
Izmantojot Britu aģentu un pētnieku pieredzi, Cibikovs devās ceļojumā uz Tibetu svētceļnieku grupā ar rūpīgi apslēptu aprīkojumu pētniecības darbiem. Ceļojums sākās pēc Sanktpēterburgas valsts universitātes pabeigšanas 1899. gadā un beidzās 1902. gadā. Tieši Tibetā (visilgāk Lhasā) Cibikovs pavadīja 888 dienas (no 1900. līdz 1901}.
Tur viņš apmeklēja lielākos klostera centrus, kā arī ieguva no turienes vairākus unikālus foto (kopā 200 ceļojuma laikā), viņš tika pagodināts ar Dalailamas audienci Dalailama XIII. Notikušā audience bija formāla.
1905. gadā Cibikovs un Dalailama XIII atkal satikās, šoreiz Mongolijas galvaspilsētā, kur Dalailama tikās ar Krievijas politiķiem un zinātniekiem pulkveža Frensisa Janghazbenda vadītās britu militārās ekspedīcijas veiktās Tibetas okupācijas laikā. Šajā reizē Cibikovs pirmo reizi bija tulkotājs starp Krievijas pārstāvjiem un Dalailamu.
Budists-svētceļnieks un zinātnes kalpotājs, Cibkovs pēc ceļojuma veltīja sevi pasniedzēja darbam un Tibetas zinātnieka Čžw Conkapas (Czonhava) fundamentālā darba „Lamrims” tulkošanai.
Mongoļu un kalmiku filoloģijas doktors A.M.Pozdneevs toreiz vadīja nesen tapušo Vladivostokas Austrumu institūtu, kā arī organizēja pirmo praktiskās orientālistikas centru, kura darbībā piedalījās relatīvi jauni Sanktpēterburgas universitātes beidzēji. Pasniedzējiem bija pašiem jāizstrādā pasniegšanas metodikas, jāraksta mācību grāmatas, jo materiālu vienkārši nebija: „Mums nebija ne ar pieredzi pārbaudītu mācību plānu, ne savu pārbaudītu pasniegšanas metodiku”. G.C.Cibikova uzaicināja mongoļu rakstniecības katedra, un viņš vadīja to no 1906. līdz 1917.g. 15. oktobra. Neskaitot vairākus hrestomātijas krājumus, Cibikovs ir „Tibetas valodas mācību līdzekļa” autors, kurā tika sakopts un apstrādāts Tibetas sarunvalodas materiāls. Šī mācību grāmata tika atkārtoti izdota 3 reizes Krievijas impērijā un PSRS un kļuva par vienīgo pašu zemes autora Tibetas sarunvalodas mācību grāmatu.
Burjatijas autonomija un DVR
Sakarā ar svarīgām izmaņām reģiona politiskajā statusā 1920. — 1930. gados un sakarā ar turpmākajām represijām, kuras aizskāra daudzus no kolēģiem un domu biedriem, Cibikova darbība šajās valsts iestādēs tiek uzskatīta par ievērojamu, bet tomēr nav atspoguļota padomju laika publikācijās. Planned
Balvas
Ordeņu kavalieris III. un II. pakāpes Svētā Staņislava ordenis, III. pakāpes Svētās Annas ordenis. Izpelnījās augstāko Krievijas ģeogrāfijas biedrības balvu — N.M.Prževaļska vārdā nosaukto balvu.
Kolups
Kolups var būt:
Abatija
Abatija (la, no arc — 'tēvs') ir mūku ordenim piederošs katoļu klosteris, ko vada abats (vīriešu klosteris) vai abate (sieviešu klosteris) un kas pakļaujas bīskapam, retāk tieši Romas pāvestam. Atsevišķas abatijas, kas nav pakļautas vietējam bīskapam, kopā ar savu teritoriju un garīdzniekiem veido atsevišķās (la) vai teritoriālās abatijas (la). Cilvēkus, kuri uzturas šajos klosteros sauc par mūkiem vai mūķenēm. Par abatiju sauc arī celtni, kas kādreiz bijusi klostera baznīca (piemēram, Vestminsteras abatija Londonā).
Vēsture
Pirmā katoļu abatija ir Benediktiešu ordenis, kas tika izveidota 6. gadsimtā, Itālijas pilsētā Montekazino.
Lielākie un bagātākie klosteri feodālajā Rietumeiropā bieži izmantoja savu lielo ietekmi un autoritāti sabiedrībā, tiem bija nozīmīga ekonomiskā loma un tie zīmīgi iespaidoja reliģiozo un laicīgo politiku. Abatijas bija galvenās Rietumeiropas kultūras glabātuves, kur tika saglabāti un pārrakstīti senie raksti, pierakstītas hronikas un norisinājās apmācības. Abatijas iespaidoja Eiropas arhitektūras attīstību: pirmie romānikas paraugi parādījās Klūnijas abatijā, bet gotikas — Sendenijas abatijā.
16.—17. gadsimtā abatijas pamazām sāka zaudēt ietekmi uz Eiropas valstu sabiedrisko dzīvi. Daudzas abatijas tika likvidētas, bet dažas turpina pastāvēšanu līdz mūsdienām.
Katoļu "Kanonisko likumu kodekss" (1983) pielīdzināja abatijas pie klosteriem.
Mārtiņš Jakovļevs
Mārtiņš Jakovļevs (dzimis Jēkabpilī) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā spēlējis dažādos Eiropas līgu klubos, kļuvis par Latvijas, Ukrainas un Spānijas čempionu.
Spēlētāja karjera
Hokejista karjeru sācis 2006. gadā, Liepājas "Metalurga" U-18 komandā. 2008.—2009. gada sezonā debitējis Latvijas čempionātā SK LSPA/Rīga sastāvā. 2009.—2010. gada sezonu aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgā HK Dinamo Juniors sastāvā. No 2010. līdz 2012. gadam Jakovļevs spēlēja Jaunatnes hokeja līgas kluba HK Rīga sastāvā, taču 2012.—13. gada sezonā Rīgas "Dinamo" viņu izīrēja Mestis klubam Jokipojat.
2013. gada oktobrī noslēdza viena gada līgumu ar Itālijas hokeja līgas klubu HC Fassa. Turpmākajās sezonās spēlējis dažādos Polijas, Kazahstānas, Krievijas, Slovākijas un Ukrainas klubos. 2017. gadā Doneckas "Donbass" sastāvā kļuva par Ukrainas čempionu. 2019.—20. gada sezonu aizvadīja Latvijas čempionāta komandā HK Dinaburga, pilda tās kapteiņa funkcijas.
Karjeras laikā aizvadījis 19 spēles Latvijas hokeja izlases sastāvā. Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases.
Cekule (stacija)
Cekule bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga—Ērgļi starp Sauriešu staciju un Jauncekules pieturu. Tas atradās Ropažu novada Stopiņu pagastā pie Salaspils pagasta robežas, 18 km no Rīgas. Netālu no pieturas atrodas Rīgas apvedceļa (A4) pārbrauktuve, kā arī Cekules ciems. Pieturā saglabājušās perona un kāpņu uz peronu atliekas, kā arī stacijas ēkas krāsmatas, kas kartēs atzīmētas kā "Cekules atpūtas māja". Joprojām iespējams arī sazīmēt bijušā armijas pievedceļa vietu un kravas rampas atliekas munīcijas noliktavu teritorijā. Tieši šķērsām pāri bijušajiem stacijas ceļiem un stacijas ēkai paredzēts būvēt Rail Baltica sliedes.
Vēsture
2000. gadu vidū stacijā tika demontēts papildu sliežu ceļš, pārveidojot to par pieturas punktu. Pietura slēgta līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu un nojaukšanu 2009. gadā.
Naktī no 2013. gada 8. jūnija uz 9. jūniju bijušās stacijas ēkā izcēlās ugunsgrēks, kurā izdeguši abi ēkas stāvi.
Aprīlis
Aprīlis (la) pēc Gregora kalendāra ir gada ceturtais mēnesis. Aprīlis ir viens no četriem mēnešiem, kurā ir 30 dienas. Latviešu mēneša senais nosaukums ir sulu mēnesis, savukārt lietuviešu senie nosaukumi ir sultekis vai Velyku mėnuo bet mūsdienās — balandis.
Aprīļa vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā aprīlī pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Eminēnī rajons
Eminēnī (turku: Eminönü) ir Stambulas rajons, kas atrodas pašā vecpilsētas centrā un tā robežas iezīmē senās Konstantinopoles mūri. Eminēnī rajonā ietilpst visvecākā pilsētas daļa un vieta, no kuras sākta pilsētas būvniecība. Eminēnī atrodas Galatas tilts pāri Zelta ragam un pie rajona esošais Bosfors savienojas ar Marmora jūru. Rajona centrā esošajā pakalnā atrodas senā Topkapi pils, Sultāna Ahmeda mošeja (Zilā mošeja) un Svētā Sofija (Ajasofjas muzejs). Eminēnī ir galvenais Stambulas tūristu galamērķis. Rajons līdz 1928. gadam bija Fātiha rajona sastāvā.
Anna Brigadere
Anna Brigadere (dzimusi, mirusi ) bija latviešu rakstniece, dramaturģe un dzejniece.
Biogrāfija
Dzimusi Kalnamuižas pagasta "Vecbaļļās" kalpa ģimenē. Viņas tēvs Krišjānis bijis kalps un audējs, māte Lavīze (dzimusi Vanaga). Apmēram no 1871. līdz 1875. gadam mācījusies Kalnamuižas un Auces pagastskolā. Pēc tēva nāves 1874. gadā kopā ar māti pārcēlusies uz dzīvi Jelgavā pie māsas Līzes. Jelgavā turpinājusi pašizglītošanos, kā arī palīdzējusi māsai šuvējas darbā. Kopā ar māsas ģimeni pārcēlusies uz dzīvi Ventspilī, apmēram 1880. gadā — uz dzīvi Rīgā. Rīgā strādāja par pārdevēju brāļa Jāņa veikalā. 1882. gada rudenī pārcēlusies uz Maskavu, kur strādāja par audzinātāju vācu fabrikanta ģimenē. Pēc tam strādājusi par mājskolotāju Jaroslavļā. 1884. gadā atgriezusies uz dzīvi Rīgā. Pēc mājskolotājas tiesību iegūšanas Reinšes augstākās meiteņu skolas viengadīgajos pedagoģijas kursos strādājusi par mājskolotāju dažādās vācu ģimenēs Rīgā.
No 1906. līdz 1907. gadam bijusi latviešu valodas skolotāja E. Šubes sieviešu proģimnāzijā, no 1908. līdz 1909. gadam bijusi laikraksta "Latvija" literārās daļas un tā satīras pielikuma "Skaidiena" vadītāja. 1915. gadā devusies uz Maskavu bēgļu gaitās, kur 1917. gadā sarakstīja poēmu "Spēka dēls". 1917. gadā atgriezusies uz dzīvi Rīgā, šeit arī pavadījusi atlikušo dzīves posmu. Kopš 1922. gada vasaras pavadījusi savā mājā "Sprīdīšos", Tērvetē, šeit pēc Brigaderes nāves tika atvērts muzejs.
1926. gadā tikusi apbalvota ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 20. gadsimta 30. gados un 1986. gadā tikusi nodibināta Brigaderes prēmija.
Ripoja akmens
"Ripoja akmens" ir 2007. gada septembrī iznākušais latviešu grupas "Cacao" (albumā minēta kā "Andris Ērglis & Cacao") debijas albums. Albumā ir iekļautas 12 dziesmas latviešu valodā, mūziku dziesmām ir komponējuši Tomass Kleins un Jānis Strazds, bet visu dziesmu tekstu autors ir Guntars Račs. Albumu ierakstīja un miksēja Gints Sola.
Pirms albuma radio stacijās bija nonākuši "Cacao" singli "Pazaudēto cerību lauks", "Reiz Ziemassvētkos", "Melnais vīrs", "Rožu nams" un "Ripoja akmens", kas visi ir iekļauti šajā albumā. Vispazīstamākā albuma dziesma ir tituldziesma "Ripoja akmens" (J.Strazds/G.Račs), kura Latvijas Mūzikas Spicē 1. vietu saglabāja vairākus mēnešus, un ar kuru grupa uzvarēja Muzikālajā bankā un Latvijas Muzikālajā līgā, un par kuru tās autori saņēma AKKA/LAA Autortiesību bezgalības balvu kā par visvairāk atskaņoto dziesmu Latvijā 2008. gadā.
Pavadoņu sadursmju uzskaitījums
Pavadoņu sadursmju uzskaitījums rāda Zemes mākslīgo pavadoņu sadursmes ar citiem objektiem. Šis uzskaitījums nav pilnīgs.
Virsotne
Virsotne ģeometrijā ir ģeometriskas figūras īpašs punkts, kas pieder figūras robežai. Piemēram, daudzstūra virsotne ir punkts, kurā saiet kopā divas tā malas (daudzstūra stūris), daudzskaldņa virsotne ir punkts, kurā saiet kopā vairākas tā šķautnes utml.
Leņķim
Leņķa virsotne ir punkts, no kura iziet leņķi veidojošie stari, vai arī punkts, kurā krustojas divas taisnes (kas veido leņķus).
Daudzstūrim
Daudzstūra virsotnes ir punkti, kuros saiet kopā tā malas, daudzstūra virsotņu skaits ir vienāds ar tā malu skaitu. Tā piemēram, jebkuram taisnstūrim ir četras virsotnes.
Daudzskaldnim
Daudzskaldņa virsotne ir punkts, kurā saiet kopā tā šķautnes.
Līknei
Par līknes virsotni sauc tādu līknes punktu, kurā līknes liekuma rādiuss pieņem maksimālu vai minimālu vērtību. Tā, piemēram, jebkurai parabolai ir viena virsotne (kas atrodas uz parabolas simetrijas ass).
Virsotnes jēdziens citur
Virsotnes jēdzienu lieto arī grafu teorijā (to attiecina uz grafiem) un datorgrafikā.
Fatihas rajons
Fatiha, jeb Fatihs (turku: Fatih, iekarotājs) ir viens no apdzīvotākajiem Stambulas rajoniem pilsētas centrā. Tajā ietilpst Mehmeda II Iekarotāja laika pilsētas rajoni un tādēļ to arī mūsdienās dažkārt sauc par „īsto Stambulu” un „pirmo Stambulu”. Agrāk Fatihā ietilpa arī tagadējais Eminēnī rajons un mūsdienās abi šie rajoni aptver Stambulas vēsturisko vecpilsētu (agrāko Konstantinopoli). Fatiha atrodas starp pirmajiem un pēdējiem pilsētas ārējiem nocietinājuma mūriem un šeit atrodas Fatiha mošeja, kas bija pirmā lielā osmaņu mošeja pilsētā.
Mikrorajoni (mahalle)
Rajons iedalīts 69 mikrorajonos:
Zalkšu dzegužpuķe
Zalkšu dzegužpuķe (Orchis morio L., vai Anacamptis morio (L.) R.M.Bateman, Pridgeon & M.W.Chase) ir orhideju dzimtas suga. Latvijā tā ir ļoti reta, ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, neliels, 7-30 cm augsts lakstaugs. Gumi veseli, gandrīz apaļi. Stublājs stāvs, augšdaļā ar tumšu nokrāsu, izņemot baltās formas. Lancetiskas, zilganzaļas bez plankumiem lapas sakārtotas rozetē. Stublāja augšdaļā lapas mazas, makstveidīgas. Ziedkopa diezgan īsa un skraja. Ziedi violeti vai retāk balti. Lūpa plata, violeta, nespēcīgi trīsdaivaina. Malējās daivas atliekušās. Pie lūpas pamata gaišs plankums, lūpas vidū violeti punkti. Piesis strups, aptuveni sēklotnes garumā. Auglis - stāva, iegarena pogaļa. Zied maijā un jūnija sākumā.
Izplatība
Aug Eiropā, Ziemeļāfrikā un Dienvidrietumāzijā. Latvijā suga sasniedz areāla ziemeļaustrumu robežu.
Biotopi
Aug sausās vai mēreni mitrās, ekstensīvi izmantojamās pļavās. Sugu apdraud augsnes rekultivēšana, mēslošana un atradņu aizaugšana ar krūmiem vai kokiem.
Rauls Alviols
Rauls Alviols Tortahada (es; dzimis Vilamarksantā, Spānijā) ir profesionāls spāņu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) pārstāv La Liga klubu Villarreal CF.
Profesionāļa karjeras sākumā spēlēja Spānijas klubu sastāvā. 2011.—2012. gada sezonā kļuva par Spānijas čempionu, spēlējot Real Madrid. Karjeras laikā ir izcīnījis divas uzvaras Spānijas Karaļa kausa izcīņā: 2008. gadā Valencia sastāvā un 2011. gadā Real Madrid sastāvā. 2004. gadā ar Valencia uzvarēja UEFA kausa izcīņā.
2013. gada jūlijā pārgāja uz Itālijas klubu SSC Napoli. 2014. gada kļuva par Itālijas kausa ieguvēju.
Spānijas izlases sastāvā ir uzvarējis 2008. un 2012. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2010. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā. Piedalījies arī 2014. gada FIFA Pasaules kausā.
Karjeras statistika
!colspan="3"|Kopā !425!!17!!36!!2!!85!!2!!575!!21
Sasniegumi
Valencia
Real Madrid
Napoli
Spānija
Vaiga
Vaiga jeb Vaijamā, (Wayga; igauņu: Vaiga, Vaiamaa, vācu: Wegele) bija neliela seno igauņu zeme līdz 13. gadsimta Livonijas krusta kariem Igaunijas austrumos (tagadējais Jegevas apriņķis) starp Ugaunijas un Viruzemes teritorijām. Galvenais pilskalns atradās Riolē, ko identificē ar Punameģa kalnu pie Ripukas.
Kristīšana
Indriķa hronikas tekstā minēts, ka 1220. gadā Līvzemes bīskaps Alberts norīkoja Pēteri Kaikevaldi no Somijas un letu priesteri Indriķi no Imeras tagadējās Igaunijas austrumu daļas kristīšanai. Viņi izgāja cauri jau agrāk kristītajai Ugaunijas dienvidu daļai un aiz Emajegi upes sāka savu misionāru darbu, kristījot Ugaunijas ziemeļu daļu, Vaigu un Viruzemi.
Pievienošana Tērbatas bīskapijai
1223.-1224. gada igauņu sacelšanās laikā Vaigu mēģināja pakļaut savai varai Tērbatas kņazs Vjačko, bet pēc uzvaras Tērbatas kaujā tās teritoriju pēc 1224. gada 23. jūlija līguma uz pusēm sadalīja Igaunijas bīskaps Hermanis fon Bukshēvdens (ieguva austrumu daļu) un Zobenbrāļu ordenis (ieguva rietumu daļu līdz ar Normegundi un Mehu). Igaunijas bīskapija vēlāk pazīstama kā Tērbatas bīskapija.
Vologdas apgabals
Vologdas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Novgorodas un Ļeņingradas apgabaliem rietumos, Karēliju ziemeļos, Arhangeļskas apgabalu ziemeļaustrumos un ziemeļos, Kirovas apgabalu austrumos, Kostromas, Jaroslavļas un Tveras apgabaliem dienvidos.
Vēsture
Tagadējā Vologdas apgabala rietumu daļa piederēja Novgorodas zemei, bet austrumu daļu pārvaldīja Rostovas kņazi, 1368. gadā Vladimiras lielkņazs Dmitrijs Donskis iekaroja Vologdu. Pēc Pētera I administratīvās reformas 1708. gadā tā bija sadalīta Ingermanlandes guberņas (rietumu daļa) un Arhangeļskas guberņas (austrumu daļa) starpā, bet 1727. gadā rietumu daļa nokļuva Novgorodas guberņas sastāvā. Katrīnas II administratīvās reformas laikā 1780. gadā izveidoja Vologdas guberņu, bet Pāvils I 1796. gadā izveidoja Vologdas provinci.
1937. gada 23. septembrī ar PSRS Centrālās izpildkomitejas dekrētu "Par Ziemeļu apgabala sadalīšanu Vologdas un Arhangeļskas apgabalos" izveidoja Vologdas apgabalu.
Kristofers Fērgusons
Kristofers Fērgusons (Christopher Ferguson; dzimis ) ir bijušais NASA astronauts.
Fērgusona pirmais kosmiskais lidojums notika 2006. gada septembrī Space Shuttle misijā STS-115, esot pilota statusā.
Otrais lidojums notika 2008. gada novembrī misijā STS-126, esot Endeavour komandierim.
Trešo kosmisko lidojumu viņš veica 2011. gada jūlijā pēdējā Space Shuttle misijā STS-135 kā Atlantis komandieris.
Fērgusons atstāja NASA un kļuva par Boeing pilotējamas kosmosa programmas apkalpju un misiju operāciju direktoru. Viņš piedalījās kosmosa kuģa CST-100 Starliner izstrādē.
Latvijas Republikas ekonomikas ministru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Latvijas Republikas ekonomikas ministri, kas ir Latvijas Republikas Ministru kabineta locekļi. Politiskā līmenī vada Ekonomikas ministriju.
Laikā no 1918. līdz 1940. gadam ekonomikas ministra pienākumus praktiski pildīja Tirdzniecības un rūpniecības ministrs. No 1991. līdz 1993. gadam amata nosaukums bija — ekonomisko reformu ministrs.
30px Latvijas Republika (1991 — mūsdienas) 30px
{{legend| skyblue | Latvijas Ceļš |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C0C0C0 | Tautsaimnieku politiskā apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #C6930A | Tēvzemei un Brīvībai |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #861623 | Demokrātiskā partija "Saimnieks" |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #258B4C | Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #A90FB9 | Jaunā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EFC800 | Tēvzemei un Brīvībai/LNNK |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #EF9D48 | Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #800080 | Latvijas Pirmā partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #24375B | Jaunais laiks |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33 | Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #10A5DF | Reformu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #647A28 | Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #c42027 | KPV.LV |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Kuldīgas ķieģeļu tilts
Kuldīgas ķieģeļu tilts pār Ventas upi ir viens no Kuldīgas simboliem. Tilts ir autoceļu P108 un P120 (Stendes ielas) turpinājums pilsētā un ir izvietots ap 200 m lejpus Ventas rumbas. Kopš 1998. gada tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Tilts ir trešais garākais ķieģeļu tilts Eiropā un otrs vecākais ķieģeļu velvju tilts Latvijā. Tas būvēts no 1873. līdz 1874. gadam un izmaksāja 120 000 rubļu.
Ķieģeļu tilts pār Ventu kalpo kopš 1874. gada un to projektējis Oto Dīce. Tas ir būvēts pēc 19. gadsimta ceļu standartiem. 164 m garais septiņu laidumu ķieģeļu mūra loka tilts uz laukakmeņu balstiem bija ne tikai lielākais un greznākais Latvijas teritorijā, bet arī viens no modernākajiem Eiropā. Tiltu apgaismoja laternas 6 dekoratīvos čuguna lējuma laternu stabos ar zivtiņu formā atlietām pamatnēm. Par sasniegumiem tiltu būvē tolaik nepārprotami liecināja tilta platums, kas bija pietiekams, lai pa to vienlaicīgi varētu virzīties divas viena otrai pretī braucošas karietes.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā divus tilta laidumus labajā krastā iznīcināja. 1926. gadā tie tika atjaunoti dzelzsbetonā.
1958. gadā tilta akmens bruģis tika pārklāts ar asfaltu.
Jau 20. gadsimta 90. gadu beigās Kuldīgas velvju tiltam pār Ventu bija nepieciešama apjomīga restaurācija. 2007. gada augustā pēc Kuldīgas pilsētas Domes pasūtījuma tika uzsākti restaurācijas darbi. Pēc saskaņotā projekta tika veikta tilta nestspējas nostiprinošo būvkonstrukciju un inženierkomunikāciju rekonstrukcija, kā arī daļēji atjaunota tilta ārējā apdare. 2008. gada 28. augustā pēc vairāk nekā gadu ilgas restaurācijas tilts tika oficiāli atklāts.
Valkas apriņķa muižu nosaukumi
Valkas apriņķa muižu nosaukumi ir svarīgs avots Valkas apriņķa un Latvijas vēstures izziņai.
Muižas pastāvēja līdz 1920. gada agrārajai reformai, kad tās tika likvidētas un bijušajiem īpašniekiem reizumis tika atstāti vienīgi muižu centri. Kopā Latvijā pēc 1921. gada bija 61 liels muižas centrs (ar platību 150-300 ha) un 134 mazi muižu centri (ar platību 50-100 ha), no tiem tā laika Valkas apriņķa robežās bija 3 lieli muižas centri Alsviķos, Jaungulbenē un Smiltenē, kā arī 12 mazie muižas centri Alūksnē, Aumeisteros, Bormaņos, Dūrē, Gaujienā, Kārķos, Lizumā, Apē, Palsmanē, Stāmerienā, Trikātā un Ziemeros.
Pēc Latvijas - Igaunijas robežas nospraušanas 1920. gadā dažas Valkas apriņķa muižas atradās Igaunijas Republikas teritorijā. 1925. gada administratīvo pārkārtojumu rezultātā daļu Valkas apriņķa iekļāva jaunizveidotajā Madonas apriņķī. Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Filipi glečers
Filipi glečers (en) ir ap 30 km garš un 10 km plats piekrastes šļūdonis Austrumantarktīdā. Sākas Polārajā plato un noplūst jūrā Vilhelma II krastā uz Rietumu šelfa ledāja austrumu galu.
Glečers tika apzināts pēc operācijas Highjump aerofotogrāfijām un nosaukts vācu ģeologa, Drigalska ekspedīcijas dalībnieka Emīla Filipi (Emil Philippi) vārdā.
1986. gadā uz Filipi glečera ceļā no Molodjožnajas uz Mirnijas staciju avarēja padomju polārpētnieku lidmašīna Il-14M, kuras 6 cilvēku ekipāža gāja bojā.
Līvi (grupa)
Līvi ir latviešu roka grupa Liepājā, kas ar šādu nosaukumu pastāv kopš 1974. gada, bet mēģinājumus kā Jura Pavītola grupa sāka jau 1972. gadā. Tā tiek uzskatīta par vienu no spilgtākajām Latvijas rokgrupām, kas noteikusi tā sauktā "Liepājas roka" skanējumu, ir vienīgā rokgrupa Latvijā, kurai ir uzcelts piemineklis.
Līdz ar grupas līdera Jāņa Groduma nāvi 2010. gada 15. jūnijā, Ainars Virga paziņoja par grupas "Līvi" darbības izbeigšanu, pēc kāda laika tika izdota dziesmu izlase "Nezāles neiznīkst". Tomēr 2017. gadā Ainars Virga paziņoja par grupas darbības atjaunošanu un Līvi izdeva koncertalbumu "Bez štepseļiem".
Vēsture
Grupu ar šādu nosaukumu izveidoja Juris Pavītols 1971. gadā, bet 1974. gada rudenī tā pajuka, jo Juris cieta avārijā un ilgu laiku ārstējās slimnīcā. Arī dziesma "Vairogi" bija "pirmo" Līvu repertuārā līdz grupas un dziesmas aizliegumam 1981. gadā.
1974—1982
1974. gadā rokgrupai tika veltīts raksts žurnālā Liesma. Tajā teikts: '' Pašreizējā sastāvā Liepājas kultūras nama vokāli instrumentālais ansamblis strādā divus gadus. Pirms tam tajā bija citas sejas, mainījies arī instrumentu sastāvs, bet «šefa» amatā palicis Juris. Tāpēc vēl tagad saka: «Jura Pavītola grupa.» Šīs vasaras beigās nosaukums kļuva oficiālāks. — «Līvi». '' Latvijas skatē grupa izcīnīja III vietu. Grupa tika atjaunota jaunatvērtajā Metalurgu kultūras pilī, 1976. gadā Jurim un Ingrīdai Pavītoliem pieaicinot Ēriku Ķiģeli, Andri Krūziņu no bijušās Imanta Kalniņa grupas "2XBBM", kā arī pils direktores Ausmas Grodumas dēlu Jāni Grodumu.
1976. gadā grupā spēlēja Juris Pavītols, Ēriks Ķiģelis, Ingrīda Pavītola, Jānis Grodums un Andris Krūziņš. 1977. gadā grupai pievienojās Regīna Sieka. 1978. pievienojās Modris Šterns, jo no grupas tika atlaists ar grupu konfliktējošais Ēriks Ķiģelis, kurš dibināja grupu KORPUSS. 1979. gadā grupu pameta Andris Krūziņš, bet 1980. tai pievienojās Laimis Rācenājs. 1980. gadā Ķiģelis Pavītolam piedāvāja veidot supergrupu LĪVI un atgriezās, līdzi ņemot tolaik maz pazīstamo Igo, kurš kļuva par Līvu vokālistu un Vilni Krieviņu.1980. gadā grupai bija aizliegts uzstāties "Mikrofona aptaujā", bet Līvi iedeva paredzēto dziesmu "Ziņģe par bailēm" grupai Credo. 1981. gadā grupu pameta Laimis Rācenājs. 1982. gada rudenī grupas vadītāja amatā neatjaunoja pirms 1,5 gada ar LPSR Kultūras ministra Vladimira Kaupuža pavēli atlaisto Juri Pavītolu. Daļēji arī kārtējā konflikta dēļ ar grupu (grupa atsacījās spēlēt Pavītola nacionāli, sociālpolitiskās dziesmas, kā "Kā caur tuksnesi", "Vairogi" (ar atsevišķu pavēli KM aizliedza dziesmu "Vairogi") grupas dibinātājs Juris Pavītols no grupas bija spiests aiziet. Izplatījās baumas par grupas izjukšanu. Juris Pavītols Matīšos dibināja grupu SAIME. Savukārt grupai pievienojās Tālis Pusbarnieks, grupa vēl šai gadā uzstājās "Mikrofona aptaujā" ar dziesmu "Zīlīte".
1986—1989
1986. gadā grupa turpināja darbību, tās jaunais līderis bija soloģitārists Ainars Virga un tajā spēlēja Jānis Grodums, Ainars Virga, Aivars Brīze, Guntars Mucenieks, Vilnis Krieviņš, Ingrīda Pavītola. 1986. gadā grupa izcīnīja 1. vietu pasākumā "Mikrofons" ar dziesmu "Dzimtā valoda". 1987. gadā grupu pameta Ingrīda Pavītola un Vilnis Krieviņš. Krieviņa vietā nāca Dainis Virga. 1988. gadā grupa izdeva jaunu albumu un nospēlēja leģendāro koncertu Z-studijā, tai pašā gadā grupa saņēma klausītāju simpātiju balvu Liepājas dzintarā 88, kā arī ar dziesmu "Ozolam" startēja raidījumā "Mikrofona aptauja 88". 1989. gadā grupai pievienojās Tomass Kleins, bet uz laiku to pameta Ainars Virga, kurš kopā ar Igo un citiem pazīstamiem latviešu mūziķiem devās uz Ameriku ar projektu "Riga".
2003—2010
2013. gada oktobrī šo dzīvi pameta Aivars Brīze.
Pēc grupas izjukšanas tās bijušie dalībnieki un citi populāri mūziķi izpildīja grupas Līvi dziesmas koncertā "Nezāles neiznīkst" divos koncertos 2013. un 2014. gadā. 2014. gadā Līvi kļuva par vienīgo rokgrupu visā Baltijā, kurai ticis uzcelts piemineklis. Pieminekļa nosaukums "Spoku koks" ir radies no viņu dziesmas ar tādu pašu nosaukumu.
2017—pašlaik
2019. gada pavasarī grupa izdod studijas albumu "Pluss mīnuss" Grupa jaunā sastāvā turpina izpildīt Līvu dziesmas, priekšgalā esot solistam Jānim Buķelim, spēcīgas balss īpašniekam. No pazīstamā Līvu sastāva koncertos piedalās Ainārs Virga, Guntars Mucenieks, arī Tomass Kleins un citi mūziķi.
Žoržs Serā
Žoržš Serā ( — ) bija franču gleznotājs, neoimpresionisma aizsācējs un “puantilisma” virziena radītājs.
Biogrāfija
Dzimis Francijas galvaspilsētā Parīzē, pārtikušā ģimenē. No 1878. līdz 1879. gadam studēja Parīzes Daiļo mākslu skolā. Pēc tam dienējis armijā. 1880. gadā atgriezies Parīzē.
Fotoluminiscence
Fotoluminiscence rodas fotoierosmes iespaidā, izmantojot redzamā un UV diapazona starojumu gāzu, šķidrumu, stiklu, dielektriķu, pusvadītāju un citu materiālu ierosināšanai. Tā ir viens no luminiscences veidiem.
Žoržs Serā
Biogrāfija
Lielākoties gleznojis figurālas kompozīcijas un ainavas. Balstoties uz jaunākajiem atklājumiem krāsu teorijā un optikā, centies radīt zinātniskus pamatus glezniecības problēmu risināšanai.
Fotoluminiscence
Fizikālā būtība
Stiklu un cietvielu luminiscences centri ir pamatvielā speciāli ievadīti joni vai molekulas. Piemēram, neodīma stiklā ievada nelielās devās neodīma jonus Nd3+, mākslīgajā rubīnā — hroma jonus Cr3+. Praksē ļoti bieži izmanto kristālfosforus. Tie ir dielektriķu vai pusvadītāju kristāli, kuros ievadīti piemaisījumi — aktivatori, kas veido luminiscences centrus. Luminiscences centrs var būt arī kristāliskā režģa defekts.
Žoržs Serā
Biogrāfija
Sava stila meklējumu rezultātā izgudrojas tā saucamo puantilismu - gleznošanas tehnika, kur krāsas un gaismas atveidošanai izmanto mazus otas triepienus (punktiņus). Puantilisma tehnikā gleznotajiem darbiem raksturīga racionāli risināta, telpiski precīza kompozīcija. Tāpat ir vērojama formu vienkāršošana un niansēts gaismas vides atveidojums.
Miris 1891. gadā, Parīzē.
Maijs
Maijs (la, par godu Senās Romas dievietei Maijai) ir gada piektais mēnesis un viens no septiņiem mēnešiem, kuram ir 31 diena. Latviešu mēneša senais nosaukums ir lapu vai sējas mēnesis, savukārt lietuviešu senais nosaukums ir ziedu mėnuo bet mūsdienās — gegužė. Maijs ir pēdējais pavasara mēnesis. Tie cilvēki, kuri ir dzimuši līdz 20. maijam pēc horoskopa ir vērši, bet pēc šī datuma dzimušie ir dvīņi.
Maija vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā maijā pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Fotoluminiscence
Signalizācijas ierīces
Fotoluminiscenci sekmīgi izmanto ultravioleto staru vizualizēšanai. Viens no pirmajiem fotoluminiscences praktiskās izmantošanas veidiem ir signalizācija. Roberts Vuds Pirmā pasaules kara laikā strādāja pie optiskās signalizācijas iekārtu izveidošanas sabiedroto armijas pusē. Šim nolūkam bija svarīgi iegūt šauru staru kūli, lai novērstu signālu pārtveršanu. To varēja panākt ar speciālas lampas un teleskopiskas sistēmas palīdzību. Vuds izmantoja gan redzamo, gan arī ultravioleto gaismu. UV staru uztveršanai bija nepieciešams speciāls fosforescējošs ekrāns. Franči UV starus un luminiscējošo ekrānu, kurus izmantoja Vuds, bija iesaukuši par Vuda gaismu un Vuda ekrānu. Šajā sakarībā Vuds atzīst, ka viņam ir neveiksmīgs uzvārds, jo bieži sajauc ar līdzīgu sugas vārdu. Reiz amerikāņu sūtnis Parīzē ziņojis Valsts departamentam, ka franči atraduši svarīgu rūpniecisku izmantošanu dzīvsudraba loka starojumam, ar ko apstaro „koka ekrānu”, - kā viņš pārtulkoja „ecran de Wood”. Ultravioleto lampu izmantošana veicināja jauna tipa UV stikla atklāšanu, kuru drīz pēc tam plaši ieviesa praksē. 1919. gadā, būdams Anglijā, Vuds apmeklēja Portsmutas jūras ostas speciālā biroja laboratoriju, kas izveidota aizdomīgu dokumentu un citu lietu pārbaudei. Vuds stāstīja: „Britu eksperti man parādīja visas dažādās ķīmiskās metodes, lai attīstītu slepenos uzrakstus… Es ar interesi gaidīju, ka mani vedīs mazajā kabīnē bez logiem, kas atradās laboratorijas vidū, ar vadiem, kas uz to stiepās no sienas un plaukta. Es nojautu, kam tā kalpo, un beidzot, redzot, ka mani tur negrib vest, prasīju: „Bet kas atrodas šeit?” „Ā, atvainojiet mani,” — atbildēja kapteinis, kurš man visu rādīja, - „bet tā ir ļoti slepena lieta. To mēs nevienam nerādām.” „Ultravioletie stari droši vien?” — es pieticīgi jautāju. „Ko?” — brīnījās kapteinis. — „Kāpēc jūs tā domājat?” „Tāpēc, ka es izgudroju šo metodi un melno stiklu, kas aiztur redzamo gaismu, un nosūtīju jūsu admiralitātei no mūsu Zinātnes un pētījumu nodaļas jau pirms gada.” Pēc tam Vuds, protams, tika ielaists kabīnē, kur konstatēja, ka īsviļņu starojumu šajā laboratorijā izdala ar zilo kobalta stiklu un luminiscenci novēro caur dzeltenu filtru, lai atdalītu zilos starus. Tādu paņēmienu jau 19. gadsimta vidū fluorescences novērošanai izmantoja Džordžs Stokss. Melnais ultravioletais stikls līdz šai laboratorijai vēl nebija nonācis.