cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elpvads
Mikroskopiskā uzbūve
Elpvads nesaplok, jo sienas veido līdz 20 pakavveida hialīnie skrimšļi, kuri var arī pārkauloties. Skrimšļu mugurpusē saistaudi un gludo muskuļšūnu kūlīši veido sienu — ''paries membranaceus. ''Tā ir mīksta, var ieliekties.
Elpvad gļotāda ir gluda, to veido daudzrindu skropstainais epitēlijs, kurā izšķir skropstainās, bazālās šūnas, gļotšūnas un endokrīnās šūnas. Zem epitēlija bazālās membrānas 25—40 μm biezs vāji krāsots slānis. To veido blīvi novietotie kolagēno škiedru kūlīši. Šo slāni var uzskatīt par neparasti biezu un blīvu bazālās membrānas retikulāro plātnīti. Smēķētājiem ar hronisku klepu šis slānis ir īpaši biezs.
Zem tās ir gļotādas irdenie saistaudi (lamina propria) ar daudz limfocītiem, kur var atrast arī plazmocītus, eozinofilus un tuklās šūnas.
Zemgļotādas saistaudos atrodas asinsvadi, limfvadi un nervi. Zemgļotādas slānim raksturīgs liels daudzums serozo un mukozo dziedzeru.
Elpvada muskuļslānis veido m. trachealis, kura saraušanās izraisa zemgļotādas dziedzeru sekrēta izdalīšanos elpvada lūmenā.
Narvas Aleksandra katedrāle
Narvas Aleksandra katedrāle (et) ir Igaunijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas baznīca, kas atrodas Austrumviru apriņķa Narvā.
Astoņstūra plāna ēka tika sākta celt 1881. gadā un ir nosaukta par godu 1881. gadā nogalinātajam Krievijas caram Aleksandram II. Līdz Otrajam pasaules karam Narvas Aleksandra katedrāle bija lielākā baznīcas celtne Igaunijā — tajā varējis ietilpt līdz 5000 cilvēku. 1919. gada novembrī-janvārī baznīcā atradās Igaunijas darba komūnas valdība. Otrā pasaules kara laikā gāja bojā baznīcas tornis, bet 1962. gadā to pārvērta par noliktavu. 1994. gadā to atgrieza Igaunijas Evaņģēliski luteriskajai baznīcai. 2000. gadā baznīcai tika piešķirts katedrāles statuss. Tika uzsākta baznīcas atjaunošana, tomēr 2015. gadā baznīcas draudze pasludināja maksātnespēju, un baznīcas ēku iegādājās Igaunijas valdība un Igaunijas luterāņu baznīca.
Ericsson
Ericsson (Telefonaktiebolaget L. M. Ericsson) ir Zviedrijas uzņēmums, viens no lielākajiem telesakaru tīklu ražotājiem pasaulē. Tas ir arī viens no lielākajiem Zviedrijas uzņēmumiem. Uzņēmums ir dibināts 1876. gadā. Tā galvenais birojs atrodas Stokholmā; biroji un pārstāvniecības ir vairāk nekā 180 valstīs.
Uzņēmums ražo un apkalpo mobilos un fiksētos sakaru tīklus, piedāvā multimediju tehnoloģijas.
Ericsson akcijas tiek kotētas Nasdaq Stockholm (A un B klases akcijas) un NASDAQ New York (B klases akcijas) biržā. 2012. gada beigās lielākie kapitāldaļu turētāji bija: Investor AB (43,94 % A klases un 1,95 % B akciju), AB Industrivärden (32,36 % A), Handelsbankens Pensionsstiftelse (8,04 % A), Swedbank Robur Fonder AB (0,58 % A un 4,54 % B), AFA Försäkring AB (4,36 % A un 0,30 % B).
Ericsson pieder 75 % kapitāldaļu kopuzņēmumā Ericsson-LG un 50 % ST-Ericsson. Tam ir meitas uzņēmums Igaunijā Ericsson Eesti.
Ericsson ir piedalījies vairāku mobilo sakaru tehnoloģiju izstrādē, piemēram, Bluetooth, WML un WAP.
Vēsture
1876. gadā Larss Magnuss Eriksons (Lars Magnus Ericsson) ar draugu Karlu Johanu Andersonu (Carl Johan Andersson) izveidoja nelielu darbnīcu LM Ericsson & Со, kurā veica telegrāfa aparātu un signālaparatūras remontu. Drīz viņi sāka paši izgatavot sakaru iekārtas.
1918. gadā uzņēmums apvienojās ar citu Zviedrijas telefona aparātu ražotāju Stockholms Allmänna Telefonaktiebolag, reģistrējot uzņēmumu ar nosaukumu Allmänna Telefonaktiebolaget LM Ericsson. 1925. gadā uzņēmuma vairākumu ieguva Kārlis Fredriks Vinkrancs (Karl Fredric Wincrantz), kuru daļēji finansēja Ivars Krūgers (Ivar Kreuger). Uzņēmums pārdēvēts par Telefon AB LM Ericsson.
1928. gadā iegūts vairākums Norvēģijas telesakaru iekārtu ražotājā Elektrisk Bureau. 1931. gadā vairākumu ieguva ASV uzņēmums ITT Corporation. Ericsson izdevās noturēties, pateicoties Vallenbergu ģimenes kontrolēto Zviedijas banku palīdzībai. Bankas pamazām palielināja to dalību uzņēmumā. 1960. gadā Vallenbergu ģimene no ITT nopirka visas Ericsson kapitāldaļas.
1956. gadā Ericsson izlaista pasaulē pirmā pilnībā automātiskā mobilo telefonu sistēma MTA.
1981. gadā Ericsson no Saab nopirka datoru ražotāju Datasaab. Tas tika apvienots ar citām Ericsson datoru operācijām un izveidots meitas uzņēmums Ericsson Information Systems (EIS). 1983. gadā EIS vēl pievienoja biroja tehnikas ražotāju Facit. Ericsson Information Systems ražoja minidatoru sistēmas Serie 2000 bankām un biznesam, personālos datorus Ericsson PC, kā arī citas biroja iekārtas un rakstāmmašīnas.
1980. gadu beigās Ericsson mobilo telefonu komponenšu ražošanu nodeva Somijas uzņēmumam Lohja Microelectronics. 1987. gadā Norvēģijas Elektrisk Bureau pārdots Zviedrijas ASEA. 1988. gada sākumā Ericsson Information Systems pārdots Somijas Nokia; tas apvienots ar Nokia Information Systems, izveidojot uzņēmumu Nokia Data Oy. 1989. gadā iegādātas Elektrisk Bureau telesakaru operācijas, savukārt tam nododot autoceļu un dzelzceļa signāloperācijas. Likvidēts arī kopuzņēmums EB-Ericsson Norvēģijā; tā datoru operācijas pārdotas Nokia.
2001. gadā Ericsson nolēma aizvērt tā mobilo telefonu Eiropas ražotnes. Kopā ar Japānas Sony dibināts kopuzņēmums Sony Ericsson mobilo telefonu ražošanai. 2005. gadā nopirkts Apvienotās Karalistes telesakaru iekārtu ražotājs Marconi Communications; darījums ar pabeigts 2006. gada 1. janvārī.
2020. gada novembrī par 1,1 miljardu ASV dolāru tika iegādāts ASV bezvadu sakaru tīklu iekārtu uzņēmums Cradlepoint. 2021. gada 22. oktobrī Ericsson paziņoja, ka par 6,2 miljardiem USD iegādāsies ASV mākoņtehnoloģijā balstītās saziņas pakalpojumu sniedzēju Vonage; darījums tika pabeigts 2022. gada 21. jūlijā. 2022. gada 7. decembrī tika paziņots, ka Ericsson ASV uzņēmumam Aeris pārdod IoT Accelerator un Connected Vehicle Cloud biznesu; darījumu plānots pabeigt 2023. gda 1. ceturksnī..
Radio Baltkom
Radio Baltkom ir Latvijas ziņu radiostacija.
Vēsture
Radio Baltkom sāka raidīt FM 93,9 MHz frekvencē Rīgā un tās apkaimē 2006. gada 16. jūlijā. Radiostacijas dibinātājs ir pārvaldītājsabiedrības Mix Media Group īpašnieks Andrejs Feldmanis. Radiostacijas atrašanās vieta — Kr. Valdemāra iela 8, Rīga.
Par radio
Radio Baltkom programmas ir pārsvarā krievu valodā, bet ziņu izlaidumi tiek pārraidīti arī latviešu valodā. Radio Baltkom studijā bieži tiek aicināti valsts politiķi, eksperti, mūziķi, kā arī ārzemju zvaigznes, kas dalās ar saviem viedokļiem. Tajā starpā ir bijuši Andris Bērziņš, Nils Ušakovs, Solvita Āboltiņa, Valdis Dombrovskis u.c. No ārzemju zvaigznēm radio Baltkom studijā ir viesojušies krievu aktieri Sergejs Garmašs, Leonids Jarmoļniks, Genadijs Hazanovs u.c. Baltkom oficiālajā mājaslapā var lasīt aktuālās ziņas, kā arī skatīties interneta apraidi no studijas.
Radio programmas saturs
raidījums " Утро на Балткоме" raidījums "7 дней и ночей" raidījums "Voice Control" raidījums "Вечерний разворот" raidījums "Вопрос с пристрастием" raidījums "Деловой вторник" raidījums "Личное утро" raidījums "Прямая речь" raidījums "Разворот" raidījums "Раз в неделю"
Kaliteja
Kaliteja (gr; tulkojumā — labais skats) ir astotā lielākā pašvaldība un pilsēta Grieķijā un ceturtā lielākā pašvaldība Atēnu urbānajā teritorijā (aiz Atēnām, Pirejas un Peristeri). Turklāt tā ir otrā visblīvāk apdzīvotā pašvaldība Grieķijā ar iedzīvotāju blīvumu 21 192 iedz./km2. Kalitejas platība ir 4.749 km2.
Kalitejas centrs (Davaki laukums) atrodas 3 kilometru uz dienvidiem no Atēnu pilsētas centra (Sintagma laukuma) un 3 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Pirejas. Kaliteja stiepjas no Filopapu un Sikelokas pakalniem ziemeļos līdz Falerona līcim dienvidos.
Kalitejas pilsētas izveidošanas plāni tika oficiāli apstiprināti 1884. gada decembrī.
1896. un 2004. gada vasaras olimpiskās spēles
Netālu no pilsētas centra tika uzcelta šautuve Skopeftirions, lai tajā organizētu 1896. gada vasaras olimpisko spēļu šaušanas sacensības. Skopeftirions atrodās 2 kilometrus uz ziemeļiem no Panatinaiko stadiona un 2 kilometrus dienvidrietumos virzienā no Neo Falirona velodroma (šobrīd Karaiskaki stadions).
Pilsētas attīstība
Starp abām olimpiskajām spēlēm 1896. un 2004. gadā Kalitejas pilsēta strauji attīstījās. 1910. gadā pilsētā tika uzbūvēts tramvaju depo, pēc tam sekoja Harokopiosa augstskola (1925. gadā) un Panteisa politisko zinātņu augstskola (1928. gadā).
20. gadsimta 20. gados pilsētu pārpludināja tūkstošiem bēgļu pēc grieķu-turku kara (1919—1922). Šie bēgļi Kalitejā galvenojārt ieradās no Melnās jūras dienvidiem un senajām Grieķijas pilsētām tagadējās Turcijas teritorijā. Pirmie bēgļi sākotnēji apmetās netālu no Skopeftiriona šautuves. Skopeftirionā līdz 1941. gadam bija skola, bet pēc nacistu okupācijas to pārveidoja par cietumu. Kalitejas cietums tika nojaukts 1966. gadā.
Deviņdesmitojos gados pēc Padomju Savienības sabrukuma uz Kaliteju, no Melnās jūras autrumu piekrastes, Kaukāza augstienes Gruzijā kā arī no tālākajām grieķu apmetnēm Kazahstānā un Uzbekistānā, ieradās jauns grieķu imitrantu vilnis.
Kultūra
Dienvidu Kaliteja ir saistīta ar grieķu tautas mūzikas attīstību, īpaši ar rebetikas un vēlāk arī laiko attīstību.
Delalo
Delalo (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Fokina (Piejūras novads)
Fokina (ru) ir pilsēta Krievijas Federācijas Piejūras novadā. Pilsēta atrodas 119 km no Vladivostokas un 50 km no Nahodkas, Japānas jūras piekrastē.
Ludmila Azarova
Ludmila Azarova (oficiāli pēc kāzām Vāciete, 1935—2012) bija žurnāliste un dzejniece, latviešu un franču literatūras tulkotāja krievu valodā. Latviešu dzejnieka Ojāra Vācieša (1933—1983) sieva.
Biogrāfija
Dzimusi 1935. gada 11. aprīlī Maskavā, PSRS, inženiera Timofeja Azarova un latviešu valodas skolotājas Emmas Dimpēnas ģimenē.
Pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gadā Ludmila kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Viņa studēja Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē un 1956. gadā 11. maijā apprecējās ar savu kursabiedru, vēlāk slaveno dzejnieku Ojāru Vācieti. Pēc LU absolvēšanas 1957. gadā sāka strādāt jaundibinātā laikraksta "Rīgas Balss" redakcijā. 1960. gados Azarova bija nedēļas laikraksta "Литературная газета" un citu Maskavas laikrakstu korespondente Latvijā. No 1974. līdz 1990. gadam Azarova strādāja par redaktori izdevniecībā "Liesma".
Dziesmotās revolūcijas laikā 80. gadu beigās Azarova aktīvi piedalījās sabiedriskajā kustībā par Latvijas valstiskās neatkarības atjaunošanu un darbojās Staļina Personības kulta upuru literārās piemiņas komisijā. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas viņa no sabiedriskās dzīves norobežojās.
Mirusi 2012. gada 22. maijā Rīgā 77 gadu vecumā.
Literārā darbība
1957. gadā Azarova laikrakstā «Coвeтскaя молодежь» publicēja dzejoli «Mapт» («Marts»), 1961. gadā klajā nāca dzejnieces pirmais dzejoļu krājums "Мост" ("Tilts"). 1987. gadā Ojāra Vācieša un Māra Čaklā atdzejojumā izdeva Azarovas dzejoļu krājumu "Magnētiskais Māras ezers", 2005. gadā — "Tev un ugunij". No 1964. gada viņa bija LPSR Rakstnieku savienības biedre.
Azarova krieviski atdzejoja Ojāra Vācieša, Raiņa, Aleksandra Čaka, Edvarta Virzas, Ārijas Elksnes, Mirdzas Ķempes, Imanta Ziedoņa, Māras Zālītes, Knuta Skujenieka, Montas Kromas u.c. latviešu dzejnieku dzeju. Tulkojusi operu "Baņuta" un "Zelta zirgs" libretus, pazīstamu latviešu dramaturgu Gunāra Priedes, Pētera Pētersona, Ārija Geikina un Māras Zālītes lugas. No franču valodas 1997. gadā viņa atdzejojusi krievu valodā Annas Vitanas dzejoļu krājumu "Atkala tuksnesī". Kopā ar Viju Kaņepi 1989. gadā sastādījusi Vācieša kopotos rakstus desmit sējumos. 1996. gadā krievu valodā L. Azarovas tulkojumā tika izdoti Latvijas Valsts prezidenta Gunta Ulmaņa memuāri "Prezidenta ceļš".
Abhinavs Bindra
Abhinavs Bindra (Abhinav Singh Bindra; dzimis ) ir Indijas šāvējs.
Pekinā izcīnījis uzvaru 10 m pneimatiskās šautenes disciplīnā, kļūstot par pirmo Indijas sportistu, kas individuālajās sacensībās olimpiskajās spēlēs izcīna uzvaru. Šī arī bija Indijas pirmā zelta medaļa kopš, kad par olimpisko čempioni kļuva Indijas lauka hokeja izlase. Bindra ir pirmais un pašlaik vienīgais indietis, kas vienlaikus bijis gan pasaules, gan olimpiskais čempions. Piedalījies arī Londonā,  Riodežaneiro bija Indijas karognesējs atklāšanas ceremonijā.
2011. gadā saņēmis Indijas augstāko apbalvojumu sportā.
The Common Linnets
The Common Linnets ir Nīderlandes mūzikas grupa, kuras sastāvā ir Ilse Delange un Veilons.
Grupa tika izveidota 2013. gadā speciāli koncertam De Grolsch Veste stadionā un dalībai 2014. gada Eirovizijas dziesmu konkursā, tomēr abi mākslinieki ir pazinuši viens otru jau ilgu laiku pirms dueta nodibināšanas.
Abi mūziķi ir no Nīderlandes austrumiem, kuru iedzīvotāji dažkārt tiek saukti par heikneuters, kas ir atvasināts vārds no dziedātājputna kneu, kas angliski ir pazīstams kā common linnet (kaņepītis), no kā arī cēlies grupas nosaukums.
tika paziņots, ka The Common Linnets pārstāvēs Nīderlandi 2014. gada Eirovīzijā ar dziesmu Calm After the Storm. Pirmā dziesmas prezentācija notika, nākamajā dienā arī tika izdota dziesmas fināla versija. Savā Eirovīzijas pusfinālā grupa ierindojās 1. vietā, notikušajā finālā viņi ieņēma 2. vietu, atpaliekot no uzvarētājas Končitas Vurstas par 52 punktiem. Dienu pirms fināla duets izdeva debijas studijas albumu The Common Linnets.
Hitori
Hitori ir loģikas un atjautības mīkla, kuras mērķis ir aizkrāsot kvadrātus, kuros ir cipari vai citi simboli, tā lai cipari neparādītos vairāk kā vienu reizi kolonnā vai rindā. Turklāt aizkrāsotie kvadrāti nedrīkst saskarties viens ar otru ne horizontāli, ne vertikāli. Cipari var saskarties tikai pa diagonāli. Standarta hitori izmērs ir 8x8 rūtiņas vai šūnas, kas sadalītas grupās pa astoņiem kvadrātiskiem lauciņiem. Bieži ir sastopami hitori varianti ar atšķirīgu rūtiņu vai šūnu skaitu, mīklas laukumu, lauciņu formu vai ar papildus noteikumiem.
Šī spēle ir ļoti populāra Japānā un ir iekļauta pasaules mīklu minēšanas čempionātā, kā viena no sarežģītākajiem uzdevumiem.
Kazimirs Semeleņs
Kazimirs Semeleņs (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Semeleņs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu.
Narkotiku zemūdene
Narkotiku zemūdene ir paštaisīts zemūdens pašgājējs aparāts, ko būvējuši narkotiku kontrabandisti, lai ievestu narkotikas. Īpaši intensīvi tās izmanto Kolumbijas narkotiku karteļu locekļi, lai eksportētu kokaīnu no Kolumbijas uz Meksiku un tālāk pa sauszemes ceļu uz Amerikas Savienotajām Valstīm. Ir radušās bažas, ka šādus kuģus var izmantot terorismā. Šo peldlīdzekļu iespējas ir būtiski pieaugušas (dažas šādas zemūdenes spēj šķērsot Atlantijas okeānu); to darbības rajoni un rādiusi ir paplašinājušies un to skaits ir strauji pieaudzis.
Jaunākās narkotiku zemūdenes ir gandrīz pilnībā iegremdējamas zem ūdens līmeņa un īpaši būvētas, lai tās būtu grūti pamanāmas vizuāli vai ar radara, hidrolokatora un infrasarkanā starojuma sistēmām.
Pārvadātās kravas parasti ir vairākas tonnas kokaīna. 2015. gadā no daļēji iegremdējama kuģa tika izņemtas 7,7 tonnas kravas. Šo peldlīdzekli pamanīja no lidaparāta un tā bija līdz tam brīdim lielākā atklātā narkotiku krava.
Vēsture
1980. gados daudzās pasaules daļās ātrgaitas laivas kļuva par narkotiku kontrabandistu izvēlētu kuģošanas līdzekli, neskatoties uz to, ka tās varēja pamanīt ar radaru. Uzlabojoties radaru pārklājumam, lai izvairītos no atklāšanas ar radaru, 1990. gados Kolumbijas narkotiku karteļi sāka attīstīt daļēji iegremdējamus kuģus.
1988. gadā Bokaratonas tuvumā tika atrasta 6,4 m gara zemūdene bez komandas. To bija paredzēts vilkt ar citu laivu un zemūdeni varēja iegremdēt ar tālvadības palīdzību. Zemūdene bija tukša, bet varas iestādes minēja, ka tā ir tikusi uzbūvēta kontrabandas ievešanai, jo lūku bija iespējams atvērt tikai no ārpuses.
2000. gadi
2006. gadā 166 km uz dienvidrietumiem no Kostarikas tika konfiscēta narkotiku zemūdene ar trim tonnām kokaīna. ASV Krasta apsardze dēvēja šo zemūdeni par Bigfoot (Sniega cilvēks), jo tā bija dzirdējusi runājam, ka šādi kuģi pastāv, bet neviens tajā laikā nebija redzējis zemūdeni savām acīm. Pēc ASV amatpersonu teiktā, 2006. gadā ASV pamanīja pavisam trīs kuģus. Eksperti vērtē, ka 2007. gadā Dienvidameriku atstāja 25 līdz 40 daļēji iegremdējamie kokaīna kuģi. 2008. gadā varas iestādes pamanīja vidēji desmit kuģus mēnesī, bet tikai vienu no desmit izdevās pārtvert. Pirmajos sešos 2008. gada mēnešos ASV Krasta apsardze un ASV Jūras kara flote pamanīja 42 narkotiku zemūdenes ejot ASV virzienā uz ziemeļiem gar Centrālamerikas piekrasti, tomēr konfiscēt izdevās tikai dažas. Atbildīgie dienesti novērtēja, ka 85 atsevišķās epizodēs līdz 2008. gada beigām varētu tikt ievestas 544 tonnas kokaīna. 2008. gada 16. jūlijā Meksikas Jūras kara flote pārtvēra 10 m garu narkotiku zemūdeni ejot apmēram 322 kilometrus uz dienvidrietumiem no Oahakas. Meksikas Jūras kara flotes Speciālie spēki nolaidās no helikoptera uz kuģa klāja un arestēja četrus kontrabandistus, pirms tie paspēja kuģi nogremdēt. Uz kuģa tika atrastas 5,3 tonnas kokaīna un Meksikas Jūras kara flotes patruļkuģis to aizvilka uz Huatulko Oahakas štatā. 2008. gada 12. septembrī pie Gvatemalas ASV Krasta apsardze sagūstīja daļēji iegremdējamu kuģi; tas pārvadāja 7 tonnas kokaīna. 18 m garo tērauda un stikla šķiedras peldlīdzekli pamanīja ASV Jūras kara flotes lidaparāts, kurš piedalījās operācijā "Panamas ekspresis", bet to pārtvēra krasta apsardzes 402. tiesībaizsardzības vienība, kura bija izvietota uz USS McInerney. Piecas dienas vēlāk, apmēram 200 j.j. uz dienvidiem no Gvatemalas, krasta apsardzes patruļkuģis Midgett konfiscēja vēl vienu daļēji iegremdējamu 18 m garu kuģi. Dažas citas narkotiku zemūdenes to komandas pārtveršanas brīdī nogremdēja. Bieži šie kuģi nogrimst dažu minūšu laikā.
2009. gadā ASV atklāja ap 60 ar narkotiku zemūdenēm saistītus incidentus, un tika aprēķināts, ka ar tām gada laikā tiek pārvadāts līdz pat 330 tonnām kokaīna. 2009. gada 1. un 2. jūnijā Kolumbijas varas iestādes konfiscēja trīs narkotiku zemūdenes Klusā okeāna piekrastē, no kurām vienā atradās 1,5 tonnas kokaīna. Pavisam līdz 2009. gadam Kolumbijas Jūras kara flote atklāja vai pārtvēra 33 narkotiku zemūdenes.
2010. gadi
Pēc tam, kad 2010. gada 5. novembrī tika arestēts Harolds Maurīcio Poveda Ortega (Harold Mauricio Poveda Ortega — angļu val.), kurš darbojās kā saikne starp Meksiku un Kolumbiju, tika uzskatīts, ka aiz narkotiku zemūdeņu būves stāv FARC (Kolumbijas Revolucionārie bruņotie spēki) un tie sadarbojas ar Sinaloa karteli, lai finansētu savas bruņotās aktivitātes.
Lielākā fiksētā narkotiku konfiskācija notika 2015. gada jūlijā, kad no daļēji iegremdējama kuģa, kuru izsekoja no lidaparāta un aizturēja USCGC Stratton, tika konfiscēta 7,7 tonnu krava.
2016. gada 28. martā ASV Krasta apsardze Panamas rietumos konfiscēja daļēji iegremdējamu kuģi ar 6 tonnām kokaīna, kura tirgus vērtība bija ap 200 miljoniem ASV dolāru.
ASV Krasta apsardze 2017. gada 12. novembrī Teksasas piekrastē aizturēja daļēji iegremdējamu kuģi ar 1,7 tonnām kokaīna, bet jau 13. novembrī ASV Krasta apsardze pamanīja un konfiscēja citu peldlīdzekli Panamas piekrastē. Tajā bija 1,72 tonnas kokaīna.
2019. gada 24. novembrī Spānijas policija aizturēja 20 m garu, daļēji iegremdējamu kuģi pie Galisijas Spānijā ar 3 tonn kokaīna. Tas bija pirmais zināmais incidents, kad narkotiku zemūdene bija šķērsojusi Atlantijas okeānu. Peru Jūras kara flote 2019. gada 8. decembrī sagūstīja narkotiku zemūdeni ar 2 tonnām kokaīna Peru Pjuras reģiona piekrastē.
2020. gadi
Tiek lēsts, ka 2020. gadā tika izmantotas tuvu pie 1 000 narkotiku zemūdenēm.
Tipi
Katras zemūdenes būve izmaksā līdz diviem miljoniem dolāru, tomēr tā spēj vienā reisā pārvadāt pietiekami daudz kokaīna, lai kontrabandistiem radītu vairāk nekā 100 miljonu ASV dolāru nelikumīgas peļņas.
Daļēji iegremdējami kuģi
Kolumbijas Klusā okeāna piekraste, kur dubļainas upes met cilpas pirms ieplūšanas okeānā, ilgstoši ir bijusi kontrabandistu paradīze. Aiz izrobotām klintīm, kuras iestiepjas okeānā, ir plaši džungļi ar līčiem, kurus tiecas apsegt mangrovju veģetācija, un tūkstošiem kilometru ūdensceļu — viegli izmantojamu slepenām kuģu būvētavām. Kāds no Kolumbijas Jūras kara flotes komandieriem ir paziņojis, ka ar apbrīnu jāatzīst šiem noziedziniekiem piemītošā augstā loģistikas kapacitāte, kāda nepieciešama, lai nogādātu džungļu sirdī visus nepieciešamos materiālus, tajā skaitā tādu smago aprīkojumu kā dzinējus un ģeneratorus. Dažkārt kuģi tiek uzbūvēti citur, pēc tam izjaukti un vēlāk atkal samontēti jau citā vietā džungļu lapotnes aizsegā nometnēs ar guļamtelpām strādniekiem. Narkotiku zemūdenes būve var ilgt vairāk nekā gadu. Neskatoties uz izmaksām, dažus peldlīdzekļus ir paredzēts izmantot tika vienu reizi un tos pēc seīgas piegādes atstāj jūrā, jo to kravas tirgus vērtība ir līdz pat 400 miljoniem ASV dolāru. Tomēr uz citiem konfiscētiem peldlīdzekļiem amatpersonas atrada cinka plāksnes, kuras izmanto kā anodus, lai samazinātu jūras ūdens iedarbībai pakļauto metāla daļu koroziju. Ja par koroziju nebūtu jāuztraucas vienā reisā, tad tas ir faktors, kurš ietekmē metāla ilgmūžību lielākā laika periodā, un ir skaidrs indikators par plānotu vairākkārtēju izmantošanu. Tas savukārt raisa jautājumus par iespējamo nelegālo kravu atpakaļceļā, piemēram, ieročiem, ko šie peldlīdzekļi varētu pārvadāt atpakaļ uz Kolumbiju.
Projekti un daļēji iegremdējamo kuģu būvē izmantojamie paņēmieni laika gaitā ir uzlabojušies: laivas kļuvušas ātrākas un ar lielāku ietilpību nekā iepriekšējie modeļi. 18 m gara narkotiku zemūdene var sasniegt līdz 18 km/h (9,7 mezglu) ātrumu un pārvadāt līdz 10 tonnām kokaīna. Parasti daļēji iegremdējamos kuģus būvē no stikla šķiedras, apgādā ar 225 — 260 kW dīzeļdzinējiem un tos vada četru cilvēku komanda. Tiem ir pietiekami liela kravas telpa, lai pārvadātu no divām līdz desmit tonnām kokaīna, kuģiem ir lieli degvielas tanki, kuri nodrošina darbības attālumu līdz 3 200 km (1 700 jūras jūdzēm), kā arī tos apgādā ar pavadoņnavigācijas sistēmām. Uz peldlīdzekļa nav tualetes un dzīvesvieta ir šaura.
Tā kā korpuss ir būvēts no stikla šķiedras un tas pārvietojas pavisam nedaudz zem ūdens virsmas, kuģi ir gandrīz neiespējami atklāt ar hidrolokatoru vai radaru un grūti pamanīt vizuāli. Jaunākajos modeļos izplūdes gāzes tiek izvadītas pa cauruli gar korpusa dibenu, lai pirms izvadīšanas tās atdzistu, tādējādi padarot laivu vēl grūtāk pamanāmu ar infrasarkanā starojuma sistēmām. Šādus kuģus visvieglāk ir pamanīt vizuāli no gaisa, lai arī tas ir grūti, jo tie tiek maskēti ar zilu krāsu un gandrīz neatstāj aiz sevis ķīļūdeni. Tiem ir balasta tanki, lai izmainītu kuģa peldamību tā, lai tas ūdenī peldētu zemu.
Īstas zemūdenes
Līdz 2000. gadam amatpersonas narkotiku zemūdenes uzskatīja par netipiskām, bet tad Kolumbijas policija noliktavā netālu no Bogotas atklāja kuģi, kuru aprakstīja kā nepabeigtu 30 m garu īstu zemūdeni. Dubulta korpusa tērauda kuģis varēja veikt 3 700 kilometrus 100 m dziļumā, kā arī varēja pārvadāt apmēram 15 tonnas kokaīna.
2010. gada 3. jūlijā Ekvadoras varas iestādes džungļos uz Ekvadoras un Kolumbijas robežas konfiscēja pilnībā funkcionālu un iegremdējamu dīzeļelektrisko zemūdeni. Tai bija 33 m garš, cilindrisks stikla šķiedras un kevlāra korpuss, kā arī 3 m augsts vadības tornis ar periskopu un gaisa kondicionēšanu. Kuģa celtspēja bija ap 10 tonnām, komanda sastāvēja no pieciem vai sešiem cilvēkiem, tas spēja iegremdēties līdz 20 m dziļumam un pārvietoties zem ūdens lielā attālumā. Ekvadoras varas iestādes konfiscēja kuģi pirms tā pirmā reisa.
2011. gada 14. februārī Kolumbijas Jūras kara flote konfiscēja citu zemūdeni. 31 m garais stikla šķiedras un kevlāra kuģis tika atrasts paslēpts džungļu rajonā Timbikī, dienvidrietumu Kolumbijā. Tas bija spējīgs pārvietoties zem ūdens 9 m dziļumā, kā arī pārvadāt četrus cilvēkus un līdz 8 tonnām kravas.
Torpēdas
2005. gada augustā ASV varas iestādes Klusajā okeānā atklāja tālvadības zemūdens aparātu. Aparāts bija "torpēdas" veida kravas konteiners (nevis pilnvērtīgs pašgājējs kuģis). Tas izmantoja balasta tanku (iegremdēšanās vadībai), lai turētos apmēram 30 m dziļumā zem ūdens virsmas, kamēr to vilka laiva. Tika plānots, ka konkrēto "torpēdu" vilktu zvejas kuģis. Pamanot patruļkuģi, "torpēdas" veida kravas konteiners tiktu atlaists. Tas tika būvēts, lai atrodoties iegremdētā stāvoklī, automātiski palaistu boju, kura būtu nomaskēta par koka baļķa gabalu, lai maldinātu varas iestādes un liktu tām noticēt, ka jūrā atrodas atlūzas. Baļķa veida boja bija aprīkota ar atrašanās vietas pārraidīšanas sistēmu. Tas ļāva sākotnējam vilcējkuģim atrast torpēdu, ja kuģi un tā komandu varas iestādes atlaistu. Ja sākotnējais kuģis tiktu aizturēts vai cita iemesla dēļ nespētu atgūt kravas torpēdu, atrašanās vietas pārraides sistēma ļautu otram, atbalsta zvejas kuģim atrast torpēdu un turpināt narkotiku piegādi. Šāda baļķa veida boja bija paredzēta kā beidzamais risinājums, jo pastāvētu neatņemami riski, kuri saistīti ar šādas bojas pielietošanu. Varas iestādes varētu pamanīt pēkšņu "baļķa" parādīšanos un to pārbaudīt. Papildus tam, varas iestādes, iespējams, spētu uztvert signālus no bojas pārraides sistēmām un varētu mēģināt atrast šādu signālu avotu. Tādēļ vilkšanā iesaistītā komanda tiktu instruēta darboties maskējoties par parastu zvejas kuģi. Patiešām, uzmanība tiktu pievērsta, lai nerastos aizdomas, tādā veidā izvairoties no riskiem, kuri saistīti ar baļķa bojas izmantošanu, to nemaz nepielietojot.
Bojā ievietots mehānisms, kurš laiku pa laikam paceļ un pēc tam atkal nolaiž tās antenu un dažas reizes dienā pārraida bojas koordinātas kodētā formā. Ja boja tiktu izmantota, tās signālus, iespējams, pārtvertu varas iestādes, tādēļ signālu bija paredzēts pārraidīt kodētā veidā. Šāda kodēšana varētu vismaz aizkavēt varas iestāžu centienus sasniegt kravu un sniegtu narkotiku kontrabandistiem teorētisku iespēju sasniegt kravu pirmajiem. Sistēma tika adaptēta no esošām bojām, kuras lieto tunču zvejas tīklu atrašanai. Viens no sistēmas attīstītājiem apgalvo, ka veiksmīgu piegāžu daudzums ir 90% un, ka "torpēdu" attīstība virzās uz tālvadību izmantojot kodētus signālus, kuri nosūtīti caur sakaru pavadoni.
Maršruti
Rietumu Kolumbijas piekrastes topogrāfija ir gandrīz ideāla, lai transportētu kokaīnu, kurš ražots slepenās laboratorijās piekrastē esošajā Narinjo departamentā. Apmēram trešā daļa no 550 tonnām kokaīna, kuras izved no Kolumbijas katru gadu, tiek izvesta caur Klusā okeāna piekrasti un nozīmīgs daudzums tiek pārvadāts, izmantojot daļēji iegremdējamus kuģus. ASV Tēvzemes drošības departaments vērtē, ka narkotiku zemūdenes tagad ir atbildīgas par 32 procentiem no visas kokaīna plūsmas pa jūru starp Latīņameriku un ASV.
Lai arī zemūdenes tiek visbiežāk izmantotas no Kolumbijas Klusā okeāna piekrastes, tās parādās arī citur. Krasta apsardze apgalvo, ka narkotiku pārvadātāji ir izdomājuši pilnu loģistikas sistēmu ar ceļā izvietotām zvejas laivām, lai brīdinātu narkotiku kuģu komandas par patruļām, kā arī nodrošinātu tās ar pārtiku un ūdeni. Tāpat narkotiku pārvadātāji ir ķērušies pie bunkurēšanas kuģiem, izvietojot tos tālu no krasta, lai narkotikas pārvadājošās laivas varētu izvairīties no piekrastes rajoniem. Pārvadātājiem Meksikas sasniegšana par spīti grūtībām ir tā vērta, jo 9 tonnu krava var nest gandrīz 200 miljonu ASV dolāru peļņu pārdodot vairumtirdzniecībā. Kuģus parasti vada īpaši šim uzdevumam noalgoti zvejnieki, kuri par veiksmīgi pabeigtu reisu saņem apmēram 3 000 ASV dolāru.
Parasti kontrabandisti pārkrauj savu kravu ātrgaitas laivās pēdējā posma veikšanai līdz krastam, bet daļēji iegremdējamo kuģi nogremdē. Nav pamanīta neviena zemūdene, kura izkrautu savu kravu Ziemeļamerikas ostās vai pludmalēs. 2006. gadā 10 m gara zemūdene tika atrasta pamesta Spānijas ziemeļu piekrastē. Varas iestādes uzskata, ka komanda pēc kokaīna kravas izkraušanas, to pametusi. 2006. gada martā Kalabrijas mafija (Ndrangheta) pasūtīja 9 tonnu kokaīna piegādi ar narkotiku zemūdeni no Kolumbijas uz Itāliju, bet kuģi atklāja Kolumbijas policija, kamēr tas vēl tikai tika būvēts.
2007. gada laikā tika konfiscēti trīspadsmit kuģi, gan sauszemē Kolumbijā, gan arī apturot ar Kolumbijas un ASV patruļkuģiem jūrā, tas bija vairāk nekā iepriekšējos četrpadsmit gados kopā, bet aresti vienalga tika veikti reti. Atklājot slepenās kuģu būvētavas, strādnieki aizbēg džungļos. Dažkārt daļēji iegremdējamos kuģus velk aiz citiem kuģiem un nogremdē pamanot. Varas iestādes izmeklē ziņojumus par to, ka daži daļēji iegremdējamie kuģi ir bez komandas un tiek vadīti no attāluma.
Novērošana
2007. gadā ASV krasta apsardze pielāgoja tās zemūdens akustiskos sensorus, lai klausītos narkotiku zemūdeņu dzinējus lielās distancēs. 2019. gadā Amerikas Savienoto Valstu Krasta apsardze ziņoja, ka tā notver tikai apmēram 11% no narkotiku zemūdenēm.
Juridiskie
Kad daļēji iegremdējamie kuģi tiek apturēti jūrā, to komandas parasti dažu minūšu laikā kuģus nogremdē kopā ar kokaīnu, tādējādi neatstājot pierādījumus par kontrabandu. Līdz 2008. gadam, atbilstoši jūras tiesībām, komandas izglāba un, ja nebija fizisku pierādījumu pārkāpumiem, atbrīvoja bez kriminālas apsūdzības. Lai likvidētu šo juridisko caurumu, 2008. gada septembrī stājās spēkā ASV Narkotikas Pārvadājošo Kuģu Aizlieguma Akts, kurš padarīja par "kriminālnoziedzniekiem tos, kuri zinot vai ar nolūku vada vai atrodas pašgājējā, daļēji iegremdējamā kuģī (self-propelled semi-submersible (SPSS) — angļu val.), kurš ir bez valstspiederības un, kurš ir vai bija kuģojis starptautiskajos ūdeņos ar nolūku izvairīties no pamanīšanas". Sods ir ieslodzījums ASV līdz piecpadsmit gadiem.
Normatīvais akts neattiecas uz kuģiem ar karogu (t.i. tādiem kuģiem, kuri ir reģistrēti kādā valstī). Tas piešķir ekstrateritoriālu jurisdikciju pār starptautiskajiem ūdeņiem un padara dažu svarīgu dokumentu neesamību par nelegālu. Tā vietā, lai pretnarkotiku operāciju padarītu par glābšanas operāciju, kad zemūdenes tiek nogremdētas, komandu var arestēt un apsūdzēt.
Daži aizdomās turamie par kontrabandu ar narkotiku zemūdenēm ir apsūdzēti ASV par daļēji iegremdējama kuģa bez karoga vadīšanu.
2009. gada jūnijā Kolumbijas Kongress pieņēma likumu, kurš soda daļēji iegremdējamu kuģu būvi ar līdz pat divpadsmit gadiem ilgu ieslodzījumu, bet narkotiku transportēšana ar šiem kuģiem tiek sodīta ar līdz pat četrpadsmit gadiem cietumā.
Žurnālā Homeland Security Affairs 2012. gada augustā tika publicēts raksts, kurš apskatīja jautājumus, kuri saistīti ar torpēdas veida kravas konteineriem, daļēji iegremdējamiem kuģiem un zemūdenēm, kuras izmanto kontrabandai un/vai terorismam. Tāpat rakstā tika atspoguļota uzvedība, kura liecina par kontrabandistu darbības metožu maiņu un tās radītā ietekme uz nacionālo drošību.
Mazais dzenis
Mazais dzenis (Dryobates minor) ir dzilnu dzimtas (Picidae) putnu suga, kurai ir 13 pasugas. Tas sastopams Eirāzijas mērenās joslas mežu zonā un salīdzinoši nelielā teritorijā Ziemeļāfrikā. Nesenā pagātnē mazais dzenis tika sistematizēts raibo dzeņu ģintī (Dendrocopos), bet līdz ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem dzilnu dzimtai ir veikta sistemātikas revīzija.
Latvijā
Latvijā mazais dzenis sastopams visā teritorijā, tomēr samērā izklaidus un parasti tikai piemērotos biotopos: jauktu un lapu koku mežos, parkos un dārzos, reizēm arī krūmājos gar ceļiem un laukmalēs. Rudeņos novērojamas periodiskas invāzijas, kad mazo dzeni var novērot pārvietojamies uz dienvidiem. Invāziju stiprums ļoti atšķirīgs. Dažos gados pārvietošanās nav manāma vispār. Latvijā sastopama mazā dzeņa nominālpasuga Dryobates minor minor.
Izskats
Mazais dzenis ir neliels putns, kas ir apmēram vienā izmērā ar zvirbuli. Tas ir mazākais Eiropā dzīvojošais dzenis un viens no mazākajiem dzeņiem pasaulē. Ķermeņa garums 14—16,5 cm, spārnu plētums 24—29 cm, svars 16—28 g.
Mazā dzeņa mugura un spārni ir melni-balti raibi ar platākām baltajām joslām uz spārniem un ar šaurākām joslām muguras lejasdaļā. Aste melna, bet ārējās lidspalvas baltas ar melnām šķērsjoslām. Tēviņiem galvas virsa ir sarkana, piere brūna, "uzacu" loki melni, pakausis melns. Vaigi balti, tos ierāmē ūsām līdzīgā, melnā svītra no knābja pamatnes līdz kaklam. Kakls balts ar melnu kakla aizmuguri, vēders balts vai gaiši pelēkbrūns ar tumšākām garenvirziena svītriņām. Knābis īss un tumši pelēks, arī kājas tumši pelēkas. Mātīte līdzīga tēviņam, tikai tās galvas virsa ir balta, nevis sarkana. Jaunajiem putniem, neatkarīgi no dzimuma, galvas virsa ir sārta.
Uzvedība
Mazais dzenis ir nometnieks un ziemo ligzdošanas teritorijā, bet dažos gados tas rudenī mēdz klejot. Tas galvenokārt uzturas lielu koku lapotnes daļā, tādēļ to ir grūti mežā pamanīt. Mazajam dzenim patīk apmesties platlapu koku un jauktu koku mežos, parkos un dārzos. Tas ir aktīvs dienas laikā un nakti pavada kādā no saviem dobumiem, kas parasti atrodas samērā augstu kokā, 9—12 m augstumā. Dobums ir neliels, salīdzinot ar dižraibā dzeņa dobumu, ieejas diametrs apmēram 2,5—5 cm. Tā kā dobums ir neliels, mazais dzenis to kaļ ne tikai koka stumbrā, bet arī lielākos sānu zaros.
Barība
Mazais dzenis, līdzīgi kā citi dzeņi, barojas galvenokārt ar kukaiņiem un to kāpuriem. Ziemas sezonā (no rudens līdz pavasarim) mazais dzenis meklē koksni grauzošos kukaiņu kāpurus. Tas ar knābi izcērt iztrupējušās koka daļas, lai piekļūtu barībai. Pēc skaidām uz zemes var atklāt koku, kurā darbojas mazais dzenis. Ligzdošanas sezonā tas galvenokārt barojas ar kukaiņiem, kas atrodami uz koka mizas ārējās virsmas, uz lapām un zariem, kukaiņus tas ķer arī gaisā. Retos gadījumos barojas ar augļiem. Arī mazuļi tiek baroti ar kukaiņiem.
Ligzdošana
Atkarībā no izplatības reģiona mazā dzeņa ligzdošanas sezona sākas laikā no aprīļa līdz maijam. Sezonā parasti viens perējums. Ligzda tiek iekārtota kādā no dobumiem, samērā bieži sānu zarā. Ligzdošanas dobums visbiežāk atrodas trupējošā kokā, apmēram 3—7 metru augstumā no zemes, retos gadījumos tikai pusmetra augstumā. Ieejas diametrs apmēram 3—3,5 cm, dobuma dziļums 10—18 cm. Dējumā 4—8 olas. Perē abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 11—14 dienas. Jaunie putni sāk lidot 18—21 dienas vecumā.
Sistemātika
Mazajam dzenim ir 13 pasugas:
Novrūzs
Novrūzs (, — ‘jaunais gads’) ir persiešu, kurdu un citu irāņu tautu jaunais gads un pavasara svētki. Šīs tautas jauno gadu svin pavasara ekvinokcijas brīdī jeb astronomiskā pavasara sākšanās brīdī, tas ir, 20., 21. vai 22. martā. Irāņu kalendāri sākas ar Novrūzu. Irānā, Azerbaidžānā, Afganistānā un Pakistānā diena, kad svin Novrūzu, ir brīvdiena. Novrūza izcelsme ir meklējama Ahemenīdu impērijas laikā, kad par dominējošo reliģiju valstī kļuva zoroastrisms.
Šķērsiela (Rīga)
Šķērsiela ir Rīgas iela Imantas un Iļģuciema apkārtnēs Kurzemes rajonā. Tā sākas krustojumā ar Grīvas ielu un beidzas krustojumā ar Sniķeres ielu un sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve. Šķērsielu divās savstarpēji nesavienotās daļās sadala Lāčupes stacijas sliežu ceļi.
Šķērsiela Rīgas ielu sarakstos atrodama ap 1904. gadu ar tagadējo nosaukumu. Šķērsiela ir apkaimes zināmākā iela, Ivars Seleckis uzņēmis trīs dokumentālās filmas (Šķērsiela, Jaunie laiki Šķērsielā un Kapitālisms Šķērsielā) par dzīvi Šķērsielā dažādos laika posmos.
Ielu savienojumi
Šķērsiela ir savienota ar šādām ielām:
Minamitori
Minamitori (ja, Minami-Tori-shima — ‘dienvidu putnu sala’) ir rifa ieskauta koraļļu sala (atols) Klusā okeāna ziemeļrietumos. Pieder Japānai un administratīvi ietilpst Tokijas prefektūrā. Salā nav pastāvīgo iedzīvotāju, ir tikai meteostacijas un lidlauka apkalpojošais personāls.
Salu pirmais 1694. gadā atklāja spāņu galeonas kapteinis Ariola, bet nefiksēja tās atrašanās vietu. Atkārtoti to atklāja amerikāņu vai havajiešu kuģis Morning Star 1864. gadā un nosauca par Markusa salu (Marcus Island), bet precīza salas atrašanās vieta tika noteikta tikai 1874. gadā. Krastā pirmie izkāpa japāņi 1879. gadā. 1886. gada 30. jūnijā 46 japāņu kolonistu grupa salā ierīkoja pastāvīgu apmetni un 1898. gadā Japāna oficiāli anektēja salu.
Otrā pasaules kara laikā ASV spēki vairākkārt bombardēja salu, bet to neieņēma. Pēc kara, saskaņā ar Sanfrancisko līgumu, sala nonāca amerikāņu kontrolē un tikai 1968. gadā tika atgriezta Japānas jurisdikcijā.
Pāvels Štolls
Pāvels Štolls (cz; dzimis 1964. gadā) ir čehu pedagogs, latviešu literatūras tulkotājs čehu valodā, Kārļa Universitātes Filozofijas fakultātes Baltijas katedras vadītāja vietnieks, Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis. Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks. Ar čehu un latviešu sakariem, jo sevišķi kultūras un literatūras jomā, Pāvels Štolls nodarbojas jau kopš 20. gadsimta 80. gadu beigām. 2016. gadā tika izdota Pāvela Štolla grāmata "Latviešu kultūra un brāļu draudze. Latviešu kultūras tradīciju čehu konteksti XVII-XX gadsimtā".
Firhtegots Lēberehts fon Nordenflihts
Firhtegots Lēberehts fon Nordenflihts (, es; 1752—1815) bija Latvijā dzimis raktuvju direktors Polijā-Lietuvā, vēlāk Peru.
Dzīvesgājums
Dzimis 1752. gada 4. septembrī Jelgavā zviedru inženiera Andersa fon Nordenflihta (1710–1762) un viņa sievas Juliānas Ludmilas Federikas fon Averbahas ģimenē. Viņa tēvs bija Dursupes muižas īpašnieks un Engures dzelzscepļa pārvaldnieks, kurš sastādīja pārskatu par Kurzemes un Zemgales hercogistes derīgajiem izrakteņiem, enerģētiskiem resursiem, rūpaliem līdz ar ierosinājumiem saimnieciskās dzīves uzlabošanai. 1778. gadā viņš sāka studēt Freibergas Kalnu akadēmijā Saksijā, strādāja par Polijas-Lietuvas kopvalsts raktuvju direktoru tagadējā Kelces apriņķī.
1788. gadā viņš pēc Spānijas karaļa aicinājuma vadīja ekspedīciju uz Peru, lai uzlabotu sudraba ieguves tehnoloģiju turienes raktuvēs. Viņš panācis atļauju Spānijā un tās kolonijās lietot barona titulu un nēsāt Polijas-Lietuvas uniformu. 1790. gadā viņš Limā izveidoja mineraloģijas laboratoriju 1796. gadā apprecējās ar Kortesa dzimtai piederīgo Mariju Jozefu Kortesu (María Josefa Cortés y Azua). 1802. gadā viņu Limā apciemoja Aleksandrs fon Humbolts.
Napoleona karu laikā 1811. gadā Spānijas karalis viņu atsauca no Peru un Nordenflihts mira Madridē 1815. gadā.
Semeleņs
Semeleņs (fr) ir franču cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Boļšojkameņa
Boļšojkameņa (ru) ir pilsēta Krievijas Federācijas Piejūras novadā. Pilsēta atrodas 30 km no Vladivostokas.
Martinsone
Martinsone var būt:
Saori Jošida
Saori Jošida (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu brīvā stila cīkstone, trīskārtējā vasaras olimpisko spēļu čempione, trīspadsmitkārtējā pasaules čempione.
Mazā Stacijas iela (Rīga)
Mazā Stacijas iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Dzirciema apkaimē, vēsturiskajā Iļģuciemā. Mazā Stacijas iela sākas krustojumā ar Dzirciema ielu un beidzas krustojumā ar Tapešu ielu. Kopējais ielas garums ir 393 metri un tā klāta ar asfalta segumu. Mazajā Stacijas ielā ir dažāda veida dzīvojamā apbūve, kā arī tirdzniecības centrs (Dzirciema ielā 51), taču ir arī vairāki neapbūvēti gruntsgabali.
Saori Jošida
Starptautiskās sacensībās debitēja no 2002. gada, sacensībās piedalījās svara kategorijā līdz 55 kg, kopš 2014. gada kategorijā līdz 53 kg.
Pirmoreiz cīņu augstākā līmeņa sacensībās zaudēja 2008. gada janvārī, kad vienā no pasaules kausa etapiem Pekinā japānieti pieveica amerikāņu cīkstone Marsi van Dusena. Nākamo zaudējumu Saori cieta pret krievieti Valēriju Žolobkovu pasaules kausa posmā Tokijā 2012. gada maijā, kad viņas kārtējā uzvaru sērija bija sasniegusi 58 cīņas.
Mazā Stacijas iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Mazā Stacijas iela ir savienota ar šādām ielām:
Saori Jošida
Olimpiskajās spēlēs un pasaules čempionātos Saori Jošida nebija zaudējusi līdz 2016. gada olimpisko spēļu finālam, kad viņa piekāpās amerikānietei Helēnai Merulisai. 2012. gada olimpiskajās spēlēs Saori Jošida bija Japānas karognesēja gan atklāšanas, gan noslēguma ceremonijā.
2019. gada janvārī Jošida paziņoja par savas cīkstones karjeras beigšanu. Tagad viņa ir nacionālās komandas trenere un gatavo Japānas cīkstones 2020. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Tokijā.
Eiropadome
Eiropadome (en) ir Eiropas Savienības institūcija. Tās biedru sastāvā ir Eiropas Savienības dalībvalstu līderi, kā arī Eiropas Komisijas prezidente Urzula fon der Leiena un Eiropadomes priekšsēdētājs Šarls Mišels. Latviju pašlaik pārstāv ministru prezidents Krišjānis Kariņš. Institūcija tika dibināta 1961. gadā kā neformāla institūcija, savukārt pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā 2009. gadā tā kļuva par oficiāli Eiropas Savienības institūciju. Eiropadomes sēdes notiek ne retāk kā divas reizes katros sešos mēnešos Briselē, Beļģijā.
Parizo
Parizo (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 164 punktus, izcīnot dalīto 126. vietu.
Sece
Sece ir ciems Aizkraukles novada Seces pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Secenes upes krastā pie autoceļa P76 15 km no novada centra Aizkraukles un 105 km no Rīgas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Pūre (stacija)
Pūre ir dzelzceļa pieturas punkts dzelzceļa līnijā Ventspils—Tukums II starp Kandavas un Zvāres stacijām. Tas atrodas Tukuma novada Pūres pagastā, pie apdzīvotas vietas Pūres stacija.
Pūres pieturas punkts tika atklāts 1925. gadā. Pēc vilciena Rīga—Ventspils atcelšanas 2001. gadā pieturas punkts netiek izmantots.
Vijoja
Vijoja (fo, dk) ir apdzīvota sala Fēru salu arhipelāga galējos ziemeļos uz ziemeļaustrumiem no Borojas, ar kuru savienota pa dambi. Uz dienvidaustrumiem atrodas Svuinojas sala. Tulkojumā salas nosaukums ir Koku sala, kaut arī salā koki neaug. Nosaukuma izcelsme saistīta ar jūras krastā izskalotajiem koku stumbriem. Salas ziemeļos atrodas 754 metrus augstais Ennibergas rags, kas ir viena no augstākajām jūras klintīm pasaulē.
Ternopiļas apgabala mākslas muzejs
Ternopiļas apgabala mākslas muzejs (uk) ir mākslas muzejs Ternopiļā, Ukrainas ziemeļrietumos. Tas dibināts 1991. gada 1. maijā uz bijušās novadpētniecības muzeja mākslas galerijas bāzes. Muzeja mērķi ir krājuma izpēte, izglītība (lekcijas un ekskursijas), ekspozīcija, izstāde, metodiskie un restaurācijas darbi. Muzeja kolekcijā ir gleznas, grafikas, skulptūras, tautas amatniecības priekšmeti. Eksponātu vidū ir 17. līdz 19. gadsimta ikonas, Johana Georga Pinsela un Antona Osinska kokgrebumi. Pastāvīgā ekspozīcija veidota vēsturiskā un hronoloģiskā secībā un parāda Ukrainas un Rietumeiropas mākslu.
Ekspozīcija
Muzejā ir trīs pastāvīgās ekspozīcijas zāles un ceturtā ar mainīgu ekspozīciju.
Pirmā zāle veltīta Ukrainas mākslai un sadalīta trīs nodaļās. Pirmā parāda glezniecību, grebšanu un grafiku Galīcijā 17. gadsimtā un sakrālo mākslu no 19. līdz 20. gadsimta sākumam. Šeit apskatāmi 18. gadsimta vidus ukraiņu baroka stila oriģināldarbi: J.G. Pinsela bareljefi, A. Osinska koka plastika, senas iespiestas grāmatas. Otrajā nodaļā ir materiāli par ukraiņu ainavu gleznotāju daiļradi, un trešajā to mākslinieku gleznas, kuru dzīve vai daiļrade bija saistīta ar Ternopiļu.
Gotlupi
Gotlupi ir ciems Alūksnes novada Kalncempju pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 5 km no pagasta centra Kalncempjiem, 31 km no novada centra Alūksnes un 197 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V396.
Ternopiļas apgabala mākslas muzejs
Ekspozīcija
Trešā ir 1998. gadā atklātā pirmā muzeja restauratora Dionīsija Šoldras (1925—1995) piemiņas zāle. Viņš muzejam uzdāvināja 50 gleznas, dažas no kurām apskatāmas zālē.
Muzeja kolekcijā uz 2017. gada 1. janvāri bija 9061 eksponāts, tostarp gleznas — 936, grafikas — 7382, skulptūras — 170, dekoratīvā un lietišķā māksla — 573.
Priekšvēsture
Mākslas muzeja aizsākums ir Krievijas Impērijas laika Podiļskas reģionālais muzejs, kas tika atvērts 1913. gada 13. aprīlī Stepana Kačalas ielā. Muzeja dibinātājs bija profesors Staņislavs Srokivskis, viņš arī uzrakstīja pirmo muzeja ceļvedi. Eksponātu vidū bija profesionālās glezniecības un tēlniecības darbi, paklāji un izšuvumi, porcelāns, monētas, oriģināldokumenti. Pirmā pasaules kara laikā krievi kolekciju iznīcināja.
Nopostītā ēka tika atjaunota Polijas valdīšanas laikā 1925. gadā. Muzeja krājumam bija reģionāls raksturs un tas sastāvēja no četrām sadaļām: vēsturiskās, etnogrāfiskās, modernās mākslas (māksla un amatniecība) un dabas.
Otrreizējā muzeja oficiālā atklāšana notika 1930. gada 9. novembrī. Tajā pašā laikā tika izdots arī otrais ceļvedis pa muzeju.
1939. gadā, kad pēc Polijas iznīcināšanas Ternopiļa pārgāja PSRS pakļautībā, muzeja fondus papildināja daudzi Rietumeiropas 17.-19. gadsimta mākslas darbi no nacionalizētajām grāfu Potocku un Kozebrodsku kolekcijām.
Pēc Otrā pasaules kara muzejs savu darbību atsāka 1945. gada 15. jūlijā.
1960. gadu sākumā muzejs papildinājies ar ikonām, senām grāmatām, gravīrām. Apgabala muzejs izveidoja pamatu mākslas galerijai, kas tika atvērta 1978. gada 6. maijā bijušajā Dominikāņu baznīcā.
Darbība
Oficiāli Ternopiļas apgabala mākslas muzejs tika dibināts 1991. gada 1. maijā, pamatojoties uz bijušo mākslas galeriju, kas bija viena no apgabala etnogrāfijas muzeja nodaļām. Faktiski tas sāka darbu 1991. gada 1. jūnijā.
1991. gada oktobrī atklāja Ukrainas un ārvalstu mākslas darbu izstādi, kas joprojām darbojas.
1993.-1995. Ternopiļā dzimušais un ASV dzīvojošais restaurators Dionīsijs Šoldra uzsāka restaurācijas darbus, kurus pārtrauca viņa nāve. Muzejam arī mūsdienās nepieciešams remonts un tas izjūt telpu trūkumu.
2021. gadā par direktoru kā vienīgais pretendents tika iecelts Hrihorijs Šerhejs, nomainot pensionējošos ilggadīgo muzeja vadītāju Ihoru Dudu.
2022. gadā muzejs saņēma starptautisku palīdzību eksponātu aizsardzībai kara apstākļos. Pastāvīgā ekspozīcija tika demontēta un noglabāta.
Eremoneura
Eremoneura ir bez taksona apzīmējuma mušu infrakārtas (Muscomorpha) grupa, kas apvieno lielāko daļu infrakārtas mušveidīgo kukaiņu sugu. Šis ir māsas taksons laupītājmušu virsdzimtai (Asiloidea) un tīklspārnmušu virsdzimtai (Nemestrinoidea), visām trijām grupām kopā veidojot mušu infrakārtu.
Eremoneura apvieno dejotājmušu virsdzimtu (Empidoidea) un bez taksona nosaukuma grupu Cyclorrhapha. To kopīgā īpašība — samazināts spārnu dzīslu skaits, salīdzinot ar laupītājmušu virsdzimtas un tīklspārnmušu virsdzimtas sugu spārniem. Zinātniskais nosaukums Eremoneura latviski nozīmē "vientuļi dzīslots".
Sistemātika
Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Niedru iela (Rīga)
Niedru iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Trīsciema apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Jaunciema gatvi un beidzas strupceļā. Ielai nav seguma, tās garums ir 192 metri. Apbūvi veido individuālā dzīvojamā apbūve.