cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas okupācija (1940)
PSRS ultimāts Latvijai
PSRS Aizsardzības tautas komisāra maršala Sergeja Timošenko 1940. gada 17. jūnija ziņojumā nr. 390-ss VK(b)P CK Politbirojam teikts: "Lai ātrāk nodrošinātu Baltijas K[ara] D[arbības] T[eritoriju], uzskatu par nepieciešamu nekavējoši uzsākt ieņemto Baltijas republiku teritorijā šādus pasākumus: ...Austrumprūsijas un Baltijas pierobežu nekavējoši ieņemt mūsu robežapsardzības karaspēkam. ... Uzsākt ieņemto republiku armiju atbruņošanu un izformēšanu. Atbruņot iedzīvotājus, policiju un nemilitārās organizācijas. ... [Valsts] objektu apsardzību, sardžu un garnizonu dienestu uzdot mūsu [Sarkanās armijas] karaspēkam. ... Uzsākt ieņemto republiku sovetizāciju. ... Ieņemto republiku teritorijā izveidot Baltijas kara apgabalu ar štābu Rīgā. Par apgabala karaspēka pavēlnieku iecelt ģenerālpulkvedi Afanasenko.”
PSRS pārkāpa 1932. gada 5. februārī ar Latviju parakstītajā neuzbrukšanas līgumā fiksēto mehānismu līgumslēdzēju pušu nesaskaņu noregulēšanai. Tā pārkāpa līgumu, kurš nepārprotami un tieši izslēdza spēka lietošanas draudus, kas būtu vērsti pret vienas vai otras valsts politisko neatkarību, un paredzot, ka līgumslēdzējas puses atturēsies no jebkādām agresīvām akcijām pret otru pusi.
Okupācijas varas izveidošana
Vēsturnieki joprojām strīdas par Kārļa Ulmaņa uzvedības iemesliem 1940. gada jūnija—jūlija dienās. Savā pēdējā radio uzrunā, kuru viņš 17. jūnija vakarā teica nu jau no PSRS armijas kontrolē pārņemtā radio, Ulmanis paziņoja, ka armijas ienākšana notiek ar valdības ziņu, aicināja visiem saglabāt mieru un noslēdza ar frāzi "Es palikšu savā vietā, jūs palieciet savās". Realitātē Latvija nonāca pilnīgā Sarkanās armijas varā, kas saskaņā ar 1907. gada Hāgas sauszemes kara konvencijas 42. pantu, ir būtiska okupācijas pazīme. Ulmaņa valdība zaudēja rīcības spēju, bet situāciju valstī kontrolēja PSRS sūtniecība Rīgā, padomju armija un specdienesti. Ulmanis vēl mēnesi saglabāja formālo Valsts Prezidenta amatu, atrazdamies faktiskā mājas apcietinājumā Rīgas pilī un parakstot visus Kirhenšteina valdības lēmumus. Ulmani 22. jūlijā arestēja NKVD un deportēja uz PSRS (tas bija klajā pretrunā ar visām esošajām starptautiskajām tiesībām, t.sk. arī ar PSRS un Latvijas savstarpējās palīdzības līguma 5. pantu, kas paredzēja, ka pakta realizēšana nekādā ziņā nedrīkst skart līgumslēdzēju pušu suverēnās tiesības, to valsts iekārtu, ekonomisko un sociālo sistēmu, kā arī militāros pasākumus).
Ar okupācijas karaspēka palīdzību PSRS NKVD (ru — 'Iekšlietu tautas komisariāts') emisāri un to atbalstītāji no Latvijas pilsoņu vidus pārņēma valsts varu, piemēram, 1940. gada 19.—20. jūnijā Liepājā demonstrācijām pa priekšu gāja sarkanarmieši ar durkļiem kaujas gatavībā, tad pūlis kopā ar sarkanarmiešiem sagrāba valsts pasta ēku, Aizsargu namu (šaujot). Latvijas Bruņoto spēku Zemgales divīzijas komandieris ģenerālis Žanis Bahs 1940. gada 21. jūnijā ziņoja armijas komandierim ģenerālim Mārtiņam Hartmanim, ka viņam uzticētās armijas vienības ir bloķētas kazarmās, bez munīcijas un kaujas nespējīgas, pārvietošanās ziņā pakļautas vietējam Sarkanās armijas štābam. Atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, pašnāvību savā darba kabinetā izdarīja Latvijas Robežsargu brigādes ģenerālis Ludvigs Bolšteins.
18. jūnijā Latvijā ieradās PSRS oficiālais pārstāvis Andrejs Višinskis, kurš 19. jūnija vakarā ieradās pie Ulmaņa un iesniedza tam apstiprināšanai sagatavoto jaunās valdības ministru sarakstu. Višinska virsvadībā Latvijas marionešu valdību sastādīja PSRS sūtniecībā. Tajā tika iekļauti cilvēki, kuriem pēc vietējo PSRS diplomātu un Maskavas pārstāvja domām varēja droši uzticēt ministra portfeļus (daudzi uzaicinātie, piemēram, Atis Ķeniņš, Jānis Breikšs, Pēteris Bergis, atteicās).
20. jūnijā notika Ulmaņa valdības pēdējā sēde, bet nākamajā dienā — jaunā Ministru kabineta pirmā sēde. Tajā no 10 ministriem piedalījās tikai 6, kurus bija izdevies dažās dienās sadabūt: Ministru prezidents un Ārlietu ministra vietas izpildītājs profesors Augusts Kirhenšteins, Iekšlietu ministrs — žurnālists Vilis Lācis, Kara ministrs — ģenerālis Roberts Dambītis, Sabiedrisko lietu ministrs — Pēteris Blaus, Satiksmes ministrs — Jānis Jagars, Tautas labklājības ministrs — Jūlijs Lācis un Tieslietu ministrs — Juris Pabērzs. Neviens no viņiem šajā laikā nebija Latvijas Komunistiskās partijas biedrs. Lai pilnīgi nokomplektētu kabinetu, vajadzēja vēl 17 dienas. Par Izglītības ministru 2. jūlijā kļuva profesors Paulis Lejiņš, par Zemkopības ministru 4. jūlijā — agronoms Jānis Vanags, par Finanšu ministru 4. jūlijā — inženieris Kārlis Karlsons. Valsts kontrolieris no 5. jūlija bija Arnolds Tabaks. Šādā sastāvā šī tā sauktā "Tautas valdība" darbojās līdz 21. jūlijam.
21. jūnijā tika publicēts pirmā t.s. Tautas valdības deklarācija par vecās varas "gāšanu" un jaunās valdības galvenajiem mērķiem. Deklarācijā tika apgalvots, ka tiks "nodrošināta Latvijas valsts neatkarība, savstarpēja drošība un mierīga, sekmīgu abu valstu [Latvijas un PSRS] sadarbība" un "savā ārējā politikā [jaunās] valdības princips būs miermīlīgu un draudzīgu attiecību nodrošināšana ar visām valstīm...", "valdība rūpēsies, lai pilnībā realizētos Latvijas Republikas Satversme pēc tautas īstenās gribas".
27. jūnijā VK(b)P CK Politbirojs Maskavā izveidoja okupēto Baltijas valstu Komunistiskās partijas centrālkomitejas. Ar 10. jūlija VK(b)P CK Politbiroja lēmumu (t.i., vēl pirms Latvijas iekļaušanas PSRS sastāvā) okupēto Baltijas valstu armijas tika iekļautas Sarkanās armijas sastāvā kā teritoriālie korpusi (vēlāk to apstiprināja un sīkāk reglamentēja VK(b)P CK Politbiroja 14. augusta lēmums un PSRS TKP — Tautas Komisāru padomes — aizsardzības tautas komisāra 17. augusta pavēle).
Tika slēgtas ārvalstu sūtniecības un 13. augustā izraidīts Vatikāna nuncijs.
1940. gada 25. jūnijā Vācijas vēstnieks U. Koce ziņoja Berlīnei, ka repatriācijai pieteicies liels skaits "apšaubāmu" vācbaltiešu, tai skaitā okupēto valsti vēloties pamest nesenie valdības locekļi (piemēram, bēgt vēlējies Sabiedrisko lietu ministrs Alfreds Jēkabs Bērziņš). 21. jūnijā Lielbritānijas vēstnieks Latvijā Čārlzs Ords (Orde) telegrafēja uz Londonu: "Saprotams, ka jaunās valdības izveidošana nevar notikt uz Satversmes pamata, bet gan spiediena rezultātā no ārienes", bet 27. jūnijā "… notikumu gaita pilnīgi ir atkarīga no Politbiroja lēmumiem..." 11. jūlijā vācu vēstniecībām Tallinā, Rīgā un Kauņā telegrafēja Vācijas Ārlietu ministrijas valsts sekretārs R. Veiczekers: "...jārēķinās ar Baltijas valstu pievienošanu Padomju Savienībai". U. Koce ziņoja uz Berlīni 19. jūlijā: "Šejienes notikumu veidu un tempus nosaka tikai Maskava".
Represijas
Jau ar okupācijas pirmajām dienām PSRS NKVD un Sarkanā armijas dienesti uzsāka vēl formāli neatkarīgas valsts pilsoņu arestus un viņu deportācijas uz PSRS teritoriju, kas uzskatāmi apliecina okupācijas pastāvēšanu de facto. Arestēja Latvijas Bruņoto spēku vadību un "bīstamākos" virsniekus. Jūnija beigās Juhnovas filtrācijas nometnē ieveda pirmos arestētos Baltijas valstu armijas virsniekus un karavīrus (1940.—1941. gados PSRS spēka struktūras arestēja aptuveni 800 Latvijas Bruņoto spēku virsnieku un instruktoru, no kuriem mūsdienās noskaidroti 682 bojā gājušie, t.sk. 19 ģenerāļi, viens admirālis, 44 pulkveži, 109 pulkvežleitnanti, 195 kapteiņi, 145 virsleitnanti, 142 leitnanti — kopā okupācijas vara ieslodzīja koncentrācijas nometnēs 4665 latviešu karavīrus, t.i., 15,12% pirmsokupācijas laika Latvijas armijas).
Pilnībā tika ignorēta Latvijas tiesu sistēma. Visas okupācijas varas iestāžu arestēto lietas skatīja Sarkanās armijas Kara tribunāli pēc Krievijas PFSR kriminālkodeksa, t.i., svešas valsts juridiskās sistēmas struktūras: Baltijas īpašā kara apgabala Kara tribunāls; Baltijas īpašā kara apgabala 8. armijas Kara tribunāls; Baltijas īpašā kara apgabala 4165. kara daļas Kara tribunāls; Ļeņingradas kara apgabala Kara tribunāls (nelegālo PSRS robežas pārgājēju lietas).
Bijušajā VDK arhīvā atrodas informācija par 7292 arestētām personām, no kurām 263 bija sievietes. 184 bija arestētas laikā no 1940. gada 17. jūnija līdz 1940. gada 5. augustam (t.i., pirms oficiālās Latvijas PSR iekļaušanas PSRS sastāvā). Pirmos arestēja iepriekšējās varas pārstāvjus (valdības locekļus, ierēdņus, policijas un tiesu darbiniekus, aizsargus, robežsargus u.c.), kā arī to organizāciju pārstāvjus, kuriem bija sakari ar ārzemēm (krievu emigrantus, poļu, ebreju aktīvistus, zināmākos "Pērkonkrusta" dalībiekus u.c.). Aresti lielākoties tika pamatoti kā to personu sodīšana, kas bija "cīnījušās pret revolucionāro kustību un strādnieku šķiru". Līdz oficiālai KPFSR Kriminālkodeksa ieviešanai 1940. gada novembrī bija arestēti ap pusotra tūkstoša cilvēku.
Valsts pārvaldē okupācijas vara, sākot ar 18. jūniju nomainīja visus vadošos darbiniekus — to atlasi kontrolēja un vadīja Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) Centrālās komitejas (CK) Kadru pārvalde. Kā izpildinstitūcija piedalījās arī Latvijas Komunistiskās (boļševiku) partijas (LK(b)P) CK un tai amatu jautājumā pakļautā Latvijas PSR Tautas Komisāru padome (TKP). T.s. Latvijas PSR valdībai nebija tiesību aicināt vadošā darbā kādu kandidātu, nesaskaņojot to ar VK(b)P CK. Ja kāda persona vēlējās strādāt Latvijas PSR pārvaldē, vietējās varas iestādes norādīja, ka ar lūgumu strādāt Latvijas PSR ir jāvēršas Maskavā VK(b)P CK.
Okupācijas varas leģitimizēšanas mēģinājums
Padomju varas izveidošana un nelikumīgā iestāšanās PSRS sastāvā Latvijā notika pēc tāda paša scenārija kā Igaunijas iekļaušana PSRS un Lietuvas iekļaušana PSRS. Višinska izveidotā "Tautas valdība" 14.—15. jūlijā organizēja Tautas Saeimas vēlēšanas. Vēlēšanās atļāva piedalīties tikai vienam sarakstam katrā vēlēšanu apgabalā — Darba tautas blokam, — kuru formāli vadīja legalizētā Latvijas Komunistiskā partija. Par mēģinājumu izvirzīt alternatīvu deputātu kandidātu sarakstu Saeimas vēlēšanām, t. i., par darbību, kas arī pēc jaunā Saeimas vēlēšanu likuma bija legāla, PSRS drošības iestāžu pārstāvji "vainīgos" arestēja un tiesāja.
Latvijas Darba Tautas bloka vēlēšanu platformā bija maldinoši ierakstīts, ka tā mērķis ir saglabāt Latvijas valsts neatkarību savienībā ar PSRS.
Neraugoties uz priekšvēlēšanu solījumiem saglabāt Latvijas valsts neatkarību, jau savā pirmajā sēdē 21. jūlijā jaunievēlētā "Tautas Saeima" deklarēja padomju varas izveidošanu, ka "uz visiem laikiem jānojauc visi žogi starp Latviju un Padomju Sociālistisko Republiku Savienību" un "likumīgā kārtā jānostiprina cieša, stabila Latvijas Republikas savienība ar Padomju Sociālistisko Republiku Savienību". Tādēļ Tautas Saeima nolēma "lūgt Padomju Sociālistisko Republiku Savienības Augstāko Padomi uzņemt Latvijas Padomju Sociālistisko Republiku Savienības sastāvā kā savienoto republiku uz tiem pašiem noteikumiem, uz kādiem Padomju Sociālistisko Republiku Savienībā ietelp Ukrainas Padomju Sociālistiskā Republika, Baltkrievijas un citas savienotās padomju sociālistiskās republikas".
No valsts tiesību viedokļa Tautas Saeimas 21. jūlija lēmumam nebija juridiska spēka no tā pieņemšanas brīža, jo rupji tika pārkāpta vēl spēkā esošā Latvijas Satversme:
5. augustā PSRS ar speciālu likumu iekļāva Latvijas teritoriju savā sastāvā kā administratīvu vienību ar nosaukumu Latvijas PSR (kuru liela daļa pasaules valstu tā arī nekad neatzina par valsti un starptautisko tiesību subjektu). Padomju valdība Vjačeslava Molotova personā paziņoja, ka Padomju Savienība ir atguvusi teritoriju, ko Rietumu lielvaras tai atrāvušas 1919.—1920. gadā. Tāpat Latvijas teritorijā sāka darboties Krievijas PFSR kriminālkodekss.
Viena teritorija, divas valstis
Pēc Latvijas okupācijas Latvijas sūtnis Lielbritānijā Kārlis Zariņš, pamatojoties uz Latvijas valdības 17. maijā pieņemto lēmumu par ārkārtējām pilnvarām, kā Latvijas diplomātiskā un konsulārā dienesta vadītājs trimdā nodrošināja Latvijas interešu pārstāvniecību pasaulē — juridiski (de iure) Latvijas Republika turpināja pastāvēt, kaut faktiski (de facto) tā bija iekļauta citas valsts sastāvā.
Tāpat PSRS izdevās savā pakļautībā pārņemt 59 no 103 Latvijas tirdzniecības flotes kuģiem.
Pēc tam, kad PSRS sūtnis Konstantīns Umanskis pa logu mēģināja ierāpties Latvijas vēstniecībā Vašingtonā, ASV valdība 1940. gada 23. jūlijā izplatīja tā dēvēto Samnera Velsa deklarāciju, kurā paziņoja, ka trīs Baltijas valstis ir okupējusi PSRS un Vašingtona šo aktu nosoda. Līdzīgu pozīciju ieņēma Lielbritānija, Austrālija, Kanāda, Francija, Beļģija, Vatikāns, Īrija, Somija, Dānija, Norvēģija, Portugāle, Turcija, Brazīlija, Ķīna, Dienvidslāvija u.c. Neatzīstot Latvijas PSR valdības un trešās valsts (PSRS) direktīvas par saistošām, turpināja darboties 58 Latvijas diplomātiskās pārstāvniecības 8 valstīs: ASV, Austrālijā, Beļģijā, Brazīlijā, Īrijā, Kanādā, Lielbritānijā (ar protektorātiem, domīnijām un kolonijām), Norvēģijā. Lai arī vairākas valstis vēlāk savu pozīciju mainīja, vadošās Rietumvalstis visu okupācijas laiku oficiāli neatzina Baltijas valstu iekļaušanu PSRS.
Teherānas konferences laikā 1943. gada 1. decembrī ASV prezidents Franklins Rūzvelts ierosināja veikt plebiscītu, lai noskaidrotu Baltijas valstu tautu gribu par pievienošanos PSRS. Lai arī Staļins piekrita šādu vēlēšanu rīkošanai nenoteiktā nākotnē, tomēr turpmākajās Sabiedroto konferencēs šāda iespēja vairs netika apspriesta.
PSRS historiogrāfijā uzskatīja, ka nekāda Latvijas okupācija 1940. gadā nav notikusi, bet Latvijas valdība bez protestiem piekrita padomju karaspēka ievešanai un brīvprātīgi iekļāvās PSRS. Mūsdienās Krievijas valdībai un vadošajiem vēsturniekiem ir mazliet koriģēta nostāja — okupācijas jēdziens Latvijas (un pārējo Baltijas valstu) gadījumā nav piemērojams, bet Latvija iekļāvās PSRS, pamatojoties uz tā laika likumiem, kaut arī jaunās republikas Savienības līgumu oficiāli neparakstīja.
Ruandas prezidentu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Ruandas prezidenti, kopš 1961. gada, kad notika Ruandas revolūcija. Pilnīgu neatkarību Ruanda ieguva 1962. gadā.
Ruanda (1961—1962) (Ruanda-Urundi daļa)
{{legend| black| Hutu atbrīvošanas kustības partija (Parmehutu) |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Ruandas Republika (1962 — mūsdienas) 30px
{{legend| black| Hutu atbrīvošanas kustības partija (Parmehutu) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| grey | Naionālā Republikas kustība par demokrātiju un attīstību (MRND) |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| CornflowerBlue | Ruandas Patriotiskā fronte (RPF) |border=1px solid #AAAAAA}}
Miniatūra
Par miniatūrām dēvē arī gleznojumus, ar kuriem ilustrēja viduslaiku rokrakstus (no tā cēlies miniatūras nosaukums — la — sarkanas krāsas, ko lietoja grāmatu noformēšanai), kā arī rūpīgi veidotas mazas glezniņas uz ziloņkaula.
Miniatūras žanra pazīmes:
.hr
.hr ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Horvātiju. Tas tika izveidots 1993. gadā. Domēna sponsors ir Croatian Academic and Research Network (CARNet), kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Šis domēns ir ļoti izplatīts Horvātijā. Zem tā var reģistrēties tikai Horvātijas pilsoņi un Horvātijas organizācijas vai uzņēmumi. Lai gan ir iespējams reģistrēties arī zem atsevišķiem otrā līmeņa domēniem, ļoti izplatīts variants ir reģistrēt domēnu tieši otrajā līmenī.
Ķūļciems
Ķūļciems ir ciems Talsu novada Ķūļciema pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta austrumdaļā netālu no Engures ezera autoceļu V1376 un V1401 krustojumā 31 km no novada centra Talsiem un 91 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta (Kuhlzeem, Kalezeem, Kuhle-Zeem) veidojusies kā zvejniekciems uz Nurmuižas muižai piederošās zemes. 1892. gadā dibināta pareizticīgo draudze. Ķūļciems izaudzis padomju gados kā ciema padomes (no 1945. gada) un kolhoza «Cerība» (vēlāk — «Lāčplēsis») centrālais ciemats.
Ķūļciemā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, ģimenes ārsta prakse, veikals. Netālu brīvdienu māja «Apsīši». Ķūļciema Sv. Arsēnija pareizticīgo baznīca (celta 1890. gados, mūsdienās tiek atjaunota ) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, luterāņu kapsētas vārti — vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Jaunā Vīnes skola
Jaunā Vīnes skola (de) ir Arnolda Šēnberga un viņa skolnieku (Albana Berga un Antona Vēberna) veidota komponistu grupa. Jaunā Vīnes skolas komponistu mūzikai sākotnēji raksturīga bija vēlīnā romantisma paplašināta tonalitāte, vēlāk Šēnbergs to attīstīja pilnīgi hromatiskā ekspresionismā bez noteikta tonālā centra (zināmu arī kā atonalitāti), un vēl vēlāk Šēnbergs ieviesa arī seriālisma 12 toņu tehniku. Neskatoties uz Šēnberga lielo ietekmi Jaunās Vīnes skolas mūzikā, viņš nenoteica pārējo komponistu rakstīto stilu, bet Jaunās Vīnes skolas komponisti izpaudās individuāli, iedvesmojoties no Šēnberga.
Jauno Vīnes skolu mēdz dēvēt arī par Otro Vīnes skolu, par Pirmo Vīnes skolu parasti uzskatot klasicisma komponistus 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā, piemēram, Jozefu Haidnu, Volfgangu Amadeju Mocartu, Ludvigu van Bēthovenu un Franci Šūbertu.
Eesti Televisioon
Eesti Televisioon (ETV; no igauņu valodas — 'Igaunijas Televīzija') ir valstij piederoša televīzija Igaunijā, kas raida kopš. Tās darbību kontrolē Igaunijas Nacionālā raidorganizācija (et); ERR). Igaunija kļuva par Eiropas Raidorganizāciju apvienības dalībvalsti. Igaunijas Televīzijas ģenerāldirektors ir Marguss Allikmā. ETV līdz 2008. gadam organizēja Igaunijas atlasi Eirovīzijai, līdz to 2009. gadā pārņēma ERR.
Endijs Vorhols
Endijs Vorhols (, ; dzimis, miris ) bija rusīnu izcelsmes amerikāņu mākslinieks un kinorežisors. Viens no redzamākajiem popārta pārstāvjiem.
Biogrāfija
Endijs Vorhols ir dzimis kā Andrijs Varhola 1928. gada 6. augustā Amerikas Savienotajās Valstīs no Slovākijas austrumiem emigrējušā rusīnu ģimenē. Viņš ģimenē bija trešais, jaunākais bērns. No 1945. līdz 1949. gadam Karnegī tehnoloģiskajā institūtā studēja lietišķo grafiku un dizainu. Pēc studijām apmetās uz dzīvi Ņujorkā. 1950. gadu sākumā viņš mainīja vārdu uz Endijs Vorhols.
Pēc veiksmīgas ilustratora karjeras žurnālos Vogue un Harper’s Bazaar, Vorhols kļuva par pazīstamu un pretrunīgi vērtētu mākslinieku. Darbojies ļoti dažādās mākslas tehnikās. Veidojis arī filmas un rakstījis grāmatas. Bija rokgrupas The Velvet Underground pirmais menedžeris. Radījis teicienu "15 slavas minūtes".
Endijs Vorhols bija atklāts gejs. Ņujorkas studijā The Factory pulcēja ap sevi raibu bohēmu no dažādiem sabiedrības slāņiem, kura izcēlās ar visai brīviem tikumiem. Citu starpā studijā pulcējās tādi cilvēki kā Viljams Berouzs, Deivids Bovijs, Miks Džegers, Greisa Džonsa, Baiens Džonss, Trūmens Kapote, Džons Keils, Džims Morisons, Niko, Lū Rīds un daudzi citi.
viņu sašāva radikāla feministe Valērija Solanasa (Valerie Solanas). Šī notikuma sekas Vorhols ik pa laikam juta līdz pat mūža beigām. Endijs Vorhols nomira pulksten 6:32 no rīta, 58 gadu vecumā, no komplikācijām, kas bija radušās pēc žultspūšļa operācijas.
Impulss
Fizikā impulss ir ķermeņa masas m un kustības ātruma v reizinājums p = mv. Impulss rāda, cik liels kustības daudzums piemīt ķermenim.
Impulsa nezūdamības likums
Līdzīgi pazīstamajam enerģijas nezūdamības likumam ir arī analoģisks impulsa nezūdamības likums. Tas ir apgalvojums, ka jebkurā slēgtā sistēmā visu impulsu summa ir nemainīgs lielums.
Gaismas spiediens
Gaismas kvantu (fotonu) impulss izraisa gaismas spiedienu.
Gaismas spiedienu rēķina ar šādām divām formulām:
kur:
Honiara
Honiara (en, ) ir Zālamana Salu galvaspilsēta. Atrodas Gvadalkanālas salas ziemeļrietumu krastā, Matanikau upes krastos. 2021. gadā Honiarā dzīvoja 92,3 tūkstoši iedzīvotāju. Pirms Otrā pasaules kara Honiara nepastāvēja. To izveidoja amerikāņu bruņotie spēki kā militāro bāzi Zālamanu Salās. 1952. gadā tā kļuva par Zālamanu Salu galvaspilsētu, nomainot iepriekšējo galvaspilsētu Tulagi.
Ģeogrāfija
Honiara atrodas Gvadalkanalas salas ziemeļrietumos, Matanikau upes krastos. Pilsētas platība ir 22 km². Pilsētā valda subekvatoriālais klimats, pēc Kepena klimata klasifikācijas tur ir ekvatoriālo mežu klimats (Aw) — karsts un mitrs klimats. Gaisa temperatūra gada laikā praktiski ir nemainīga un turas ap +26 °C. No janvāra līdz aprīlim ir musonu sezona, šajā laikā valda ziemeļrietumu musoni. Nokrišņu daudzums gadā ir 2180 mm.
Honiara atrodas Gvadalkanalas provincē. To no visām pusēm ieskauj Tandai apgabals.
Demogrāfija
2021. gadā Honiarā dzīvoja 92 344 cilvēki, no kuriem lielākā daļa ir melanēzieši. Lai arī Zālamana salās oficiālā valoda ir angļu valoda, daudzi iedzīvotāji runā kreoliskajās valodās. Dominējošā reliģija ir kristietība.
Transports
Aviopārvadājumus no un uz Honiaru, kā arī uz Zālamana Salām nodrošina Honiaras starptautiskā lidosta. Honiara ir arī nozīmīgākā Zālamana Salu ostas pilsēta.
Administratīvais dalījums
Administratīvi Honiara sīkāk dalās 12 apkaimēs, kas savukārt ir apvienotas trīs vēlēšanu apgabalos — Rietumu Honiarā, Centrālajā Honiarā un Austrumu Honiarā. Matanikau upe, kas plūst caur Honiaru, sadala pilsētu tā, ka sešas apkaimes ir upes kreisajā krastā, bet atlikušās sešas apkaimes ir upes labajā krastā. Krusas apkaimē atrodas valdības ēkas un institūcijas.
Mervalas rūnu akmens
Mervalas rūnu akmens ir Selaēnas salas Mēlarena ezerā Sēdermanlandes lēnē Zviedrijas vidienē esošs rūnu akmens. Tas uzstādīts pēc 1000. gada m.ē. par godu vikingam Svenam un ir viens no vecākajiem rakstu avotiem, kurā pieminēta Latvijas teritorija, proti, Kolkas rags (Tumisnis) un Zemgale (Simkala).
Kolektīvā iepirkšanās
Kolektīvā iepirkšanās ir iepirkšanās organizācijas princips, pie kura vairākas personas apvienojas grupā, lai iegūtu vairumtirdzniecības atlaides precēm un pakalpojumiem.
Mervalas rūnu akmens
Uzraksts
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas no čūskas galvas apakšējā labā stūrī un iet uz augšu):
Kolektīvā iepirkšanās
Pamatnostādnes
Tipiskākais piemērs ir, kad vairāki cilvēki, izmantojot kolektīvas iepirkšanās interneta portālu, piesakās kādas piegādātāja piedāvātās preces vai pakalpojuma iepirkšanai, kā rezultātā saņem atlaižu kuponus, kas sniedz iespēju saņemt kāroto preci vai pakalpojumu ar atbilstošu atlaidi. Piegādātājs savukārt apņemas piešķirt salīdzinoši lielu atlaidi tajā gadījumā, ja būs savākts noteikts minimālais pircēju skaits, kas to apmierina.
Pasaulē populārākais kolektīvas iepirkšanās portāls ir 2008. gadā dibinātais amerikāņu serviss Groupon.
Vēsture Latvijā
Latvijā Groupon savu darbību neuzsāka, taču no 2012. līdz 2017. gadam Rīgā bija reģistrēta SIA "GroupON Latvija".
2010. gada augustā parādījās pirmie Latvijas kolektīvās iepirkšanās portāli - oppaa.lv un KopāLētāk.lv. Tajā pašā gadā tiem sekoja bigo.lv; Draugiem Grupas zīmols Pērkam Kopā; CityLife.lv (zināms arī kā Atlaizuklubs.lv), kas darbojās arī Lietuvā; deal24.lv, kas darbojās Baltijas valstīs un Somijā; SIA "VideoCV.lv" piederošais Superakcijas.lv un citi. 2011. gadā tirgū no Igaunijas ienāca portāls Cherry.lv un Krievijas zīmola KupiKupon.ru meitas uzņēmums ZiZu.lv.
2012. gada maijā Cherry.lv apvienojās ar CityLife.lv un apvienotais uzņēmums kopā ar citiem Igaunijas un Lietuvas kolektīvās iepirkšanās portāliem tika iekļauti Igaunijas Cherry Media grupā, kura bija dibināta 2010. gadā un 2011. gadā uzsāka kopīgu darbību ar Čehijas e-komercijas uzņēmumu grupu Slevomat.
2011. un 2012. gadā nozare vēl piedzīvoja uzplaukumu, taču kādu laiku pēc ekonomiskās krīzes beigām nozares ieņēmumi sāka kristies - piemēram, 2014. gadā Cherry.lv apgrozījums kritās un nācās atlaist daļu darbinieku. 2016. gada maijā Cherry Media paziņoja, ka finansiālu grūtību dēļ pārtrauc darbību Latvijā un Igaunijā, taču solīja, ka pircēji saņems nopirktos pakalpojumus. Augustā Patērētāju tiesību aizsardzības centrs vērsās Valsts policijā, prasot izmeklēt portāla darbību no 2015. gada beigām, saskatot tajā noziedzīga nodarījuma pazīmes, jo kuponu pakalpojumu sniedzēji šajā laikā no portāla nebija saņēmuši solīto apmaksu par tiem. 2017. gadā portālu Kopā Lētāk pārņēma uzņēmējs Aldis Kaļiņins, solot to "restartēt".
2020. gada pavasarī, sākoties COVID-19 pandēmijas dēļ izsludinātajam ārkārtas stāvoklim Latvijā, darbību pārtrauca portāls ZiZu, lai gan pakalpojumu sniedzēji ziņoja, ka naudu no ZiZu par pakalpojumiem nav saņēmuši jau kopš janvāra. Portāls piederēja uzbeku uzņēmējam Samadjonam Muhamedovam. 2019. gada sākumā līdzīgos apstākļos darbību pātrauca portāls kumi.lv.
Šobrīd (2021. gada martā) savu darbību vēl turpina serviss Pērkam Kopā; portāla Kopā Lētāk sākumlapā izvietots paziņojums, ka tajā "notiek rekonstrukcija".
Katriņas pagasts
Katriņas pagasts (arī Katrīnas pagasts) bija viena no Cēsu apriņķa administratīvajām teritorijām tā dienviddaļā. Likvidēts 1933. gadā, teritorija pievienota Ērgļu pagastam.
VIA TwinTurbo
VIA TwinTurbo ir VIA Technologies patentēta un VIA Technologies mobilajos procesoros izmantota tehnoloģija, kas nodrošina procesora taksts frekvences maiņu vienas takts laikā no energotaupīgā ātruma uz pilnvērtīgu darbības ātrumu, tādejādi nodrošinot tūlītēju piekļuvi pilnai procesora skaitļošanas jaudai, kā arī otrādi. TwinTurbo darbība ir cieši integrēta ar cita VIA Technologies energotaupīguma risinājuma - VIA PowerSaver - darbību.
Procesoros, kuros ir īstenots TwinTurbo atbalsts, ir uzstādīti divi procesora takts frekvences automātiskās pielāgošanas bloki, kas nodrošina procesora pārslēgšanos vienas takts laikā no energotaupīgā uz pilnas jaudas režīmu un otrādi. Divu procesora takts frekvences automātiskās pielāgošanas bloku izmantošana ļauj procesoriem, kuros ir realizēta TwinTurbo tehnoloģija, "lēkt" no vienā procesora takts frekvences automātiskās pielāgošanas blokā fiksētas takts frekvences uz otrā procesora takts frekvences automātiskās pielāgošanas blokā fiksētu takts frekvenci viena takts laikā.
Šāda pārslēgšanās notiek, izmantojot procesora iekšējo nepieciešamās veiktspējas stāvokļu analīzes funkciju (angliski:P-state, performance state) un pārslēdzoties no P0 stāvokļa, kad tiek nodrošināta maksimāla jauda, maksimālā takts frekvence un patērēts visvairāk elektroenerģijas, uz P1 un Pn (Pn = n-1) stāvokļiem, kad vienmērīgi, konstanti un paātrināti tiek samazināta jauda, takts frekvence un energopatēriņš līdz zemākajiem iespējamajiem rādītājiem.
Zīmīgi, ka TwinTurbo tehnoloģijas gadījumā, procesors ļoti ātri nonāk dziļākajā Pn stāvoklī (vai otrādi - no energoefektīvā Pn stāvokļa uz augstražīgo P0 stāvokli), jo pārslēgšanās no viena režīma otrā notiek vienas takts laikā. Intel Pentium M procesori, kuros ir realizēta līdzīga Intel SpeedStep tehnoloģija, atbilstoši pašas VIA Technologies veiktajiem mērījumiem, dziļākajā Pn stāvoklī nonāk vien pēc 15000 izpildītām taktīm. Tāpēc TwinTurbo šobrīd var uzskatīt par šobrīd visagresīvāko un efektīvāko x86 procesoros realizēto procesora takts frekvences maiņas tehnoloģiju, kas ievērojami ļauj samazināt procesora energopatēriņu.
ANO Drošības padome
Apvienoto Nāciju Drošības padome ir viena no galvenajām Apvienoto Nāciju Organizācijas institūcijām, kura ir atbildīga par starptautiskā miera un drošības uzturēšanu, kā arī citiem uzdevumiem.
Vēsture
Drošības padome ir izveidota 1946. gada janvārī pamatojoties uz ANO statūtu 24. pantu, kas nosaka, ka ANO dalībvalstis uzliek Drošības padomei galveno atbildību par starptautiskā miera un drošības uzturēšanu un piekrīt, ka, pildot pienākumus, kas izriet no šīs atbildības, Drošības padome darbojas viņu vārdā. Padomes lēmumi tiek izdoti rezolūciju veidā. Rezolūcijām ir juridiski saistošs spēks, par kuru nepildīšanu padome var piemērot sankcijas. Tas atšķir Drošības padomi no citām ANO institūcijām.
Sastāvs
Apvienoto Nāciju Drošības padome sastāv no piecpadsmit valstīm, no kurām piecas ir pastāvīgās padomes locekles, bet pārējās desmit tiek periodiski pārvēlētas. Pastāvīgās locekles ir Amerikas Savienotās Valstis, Apvienotā Karaliste, Francija, Krievija un Ķīna. Šīm valstīm ir veto tiesības visos substantīvos jautājumus. Sākotnēji Ķīnas (Ķīnas Tautas Republika) vietu ieņēma Ķīnas Republika, tomēr pēc komunistu uzvaras Ķīnas pilsoņu karā 1949. gadā, Ķīnas Republikas vietu 1971. gadā ieguva Ķīna. Krievijas vietā līdz 1991. gadam bija PSRS, kurai sabrūkot, Krievija kļuva par tās mantinieci. Piecas pastāvīgās locekles atspoguļoja uzvarētājvalstis pēc Otrā pasaules kara, kā arī tā brīža spēcīgākās pasaules valstis.
Valstis, kuras tiek pārvēlētas, tiek sauktas par nepastāvīgajām loceklēm. Līdz 1963. gadam to skaits bija sešas, bet pēc tam desmit. Katra gada rudenī puse no nepastāvīgajām valstīm (piecas) tiek pārvēlētas ANO Ģenerālajā asamblejā uz diviem gadiem. Valstis, kurām beidzas termiņš, nevar uzreiz atkal kandidēt vēlēšanās. Nepastāvīgo dalībvalstu skaits tiek sadalīts pēc ģeogrāfiskā principa, respektīvi, piecas valstis pārstāv Āfriku un Āziju, divas Latīņameriku, divas Rietumeiropu un citas valstis, kā arī viens pārstāvis padomē pārstāv Austrumeiropu.
Drošības padomes krēsls atrodas Apvienoto Nāciju ēkā Ņujorkā.
Lēmumi procedūras jautājumos tiek pieņemti ar vismaz deviņām no piecpadsmit balsīm, bet substantīvos jautājumus pieņem ar vismaz deviņām, tostarp piecām pastāvīgo locekļu, balsīm, un to dēvē par "lielvaru vienprātības lēmumu". Ja kāda no piecām pastāvīgajām valstīm lēmumam nepiekrīt, tā balsojumā var izmantot savas veto tiesības.
Atbildība
Saskaņā ar ANO Statūtiem Drošības padome:
Apvienoto Nāciju Drošības padome pēc saviem ieskatiem un vajadzībām var izveidot sev nepieciešamās palīginstitūcijas, lai varētu veikt savas funkcijas. Šobrīd tās struktūrā ietilpst Miera veidošanas komisija, Sankciju komitejas, Pretterorisma komiteja, 1540 komiteja, Starptautiskais bijušās Dienvidslāvijas kara noziegumu tribunāls, Darba grupa par bērniem bruņotos konfliktos un Dokumentācijas un citu procedūras jautājumu neformālā darba grupa Starptautiskais Ruandas kara noziegumu tribunāls.
Līdz ar ekonomiskajām un politiskajām izmaiņām pasaules politikā notiek diskusijas par Apvienoto Nāciju Drošības padome reformēšanas nepieciešamību. No dažādām valstīm un starptautiskajām organizācijām tiek piedāvāts palielināt dalībvalstu skaitu, ierobežot veto tiesību izmantošanu, reformēt sankciju mehānismu, kā arī padomes darba metodes. 2005. gadā ANO sammitā tika panākta vienošanās par Drošības padomes reformēšanas nepieciešamību.
Enerģijas nezūdamības likums
Enerģijas nezūdamības likums ir universāls fizikas likums, kas nosaka to, ka kopējais slēgtā sistēmā esošais enerģijas daudzums laikā nemainās, neatkarīgi no tā, kādi procesi sistēmā norisinās. Tas nozīmē, ka enerģija nezūd un nerodas no jauna, tā tikai pārvēršas no viena enerģijas veida citā vai pāriet no viena ķermeņa uz citu. Lai enerģijas nezūdamības likums būtu spēkā, ir būtiski, ka apskatāmā sistēma nemijiedarbojas ar apkārtējo vidi jeb citām ārpus tās esošām sistēmām. Šādas sistēmas sauc par slēgtām jeb izolētām. Piemēram, Zeme nav slēgta sistēma, jo tā nepārtraukti saņem siltumu no Saules.
Mehānikā
Mehānikā enerģijas nezūdamības likums nosaka to, ka ķermeņa pilnā mehāniskā enerģija ir konstanta jeb laikā nemainās, ja ķermeņa kustību neietekmē ārēji apstākļi. Pilnā mehāniskā enerģija E ir kinētiskās jeb kustības enerģijas Ek un potenciālās jeb ķermeņa iekšējās enerģijas Ep summa:
Lai gan pilnā enerģija E nemainās, kinētiskā un potenciālā enerģija var mainīties, taču tām jākompensē vienai otru. Piemēram, apskatīsim bobsleja kamanas ar masu m, kas uzsāk kustību trases sākumā, kas atrodas augstumā H. Šīm kamanām piemīt potenciālā enerģija Ep = m g H, kur g ir brīvās krišanas paātrinājums, bet to kinētiskā enerģija Ek ir vienāda ar nulli. Tas nozīmē, ka pilnā mehāniskā enerģija ir E = Ek + Ep = m g H. Toties trases beigās kamanām vairs nepiemīt potenciālā enerģija, taču tās ir sasniegušas lielu ātrumu, jo visa potenciālā enerģija ir pārvērtusies kinētiskajā enerģijā. Pēc enerģijas nezūdamības likuma pilnajai mehāniskajai enerģijai joprojām ir jābūt vienādai ar E = m g H. Ja trases beigās kamanas atrodas augstumā h un to ātrums ir v, tad Pēc vienkāršošanas iegūstam formulu kas jebkurā trajektorijas punktā apraksta saistību starp kamanu ātrumu v un to atrašanās augstumu h.
Citās fizikas nozarēs
Enerģijas nezūdamības likums ir spēkā ne tikai mehānikā, bet arī termodinamikā, kvantu fizikā, relatīvistiskajā fizikā un citās fizikas nozarēs. Tas ir spēkā arī tad, ja pilnā sistēmas enerģija sastāv ne tikai no mehāniskās enerģijas, bet arī no citiem enerģijas veidiem. Piemēram, ir maldīgi domāt, ka, bremzējot bobsleja kamanas, kinētiskā enerģija pazūd. Patiesībā tā pārvēršas citā enerģijas veidā — siltumā.
Padomju Savienības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Padomju Savienības vadītāji no tās izveidošanās 1922. gada 30. decembriī līdz sabrukumam 1991. gada 26. decembrim.
Vadītāju uzskaitījums
{{legend| Red | Padomju Savienības komunistiskā partija }}
Šarlīze Terona
Šarlīze Terona (en; dzimusi ) ir dienvidāfrikāņu un amerikāņu kino aktrise un producente, kā arī bijusī modele.
Biogrāfija
Terona dzimusi Dienvidāfrikā. 16 gadu vecumā viņa uzvarēja modeļu atlases konkursā. Tā rezultātā viņa noslēdza līgumu ar modeļu aģentūru un pārcēlās uz Milānu. Kad līgums ar aģentūru beidzās, palika uz dzīvi ASV, Ņujorkā. Sākotnēji viņa vēlējās uzsākt dejotājas karjeru un pat iestājās baleta skolā, tomēr traumas dēļ atmeta šo ieceri.
Tad Terona izlēma doties uz Losandželosu, lai uzsāktu aktrises karjeru. Sākotnēji viņa spēlēja mazas lomas dažādās filmās, tomēr jau 1998. gadā viņa ieguva iespēju spēlēt galvenajās lomās.
Terona ieguvusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, kā arī Zelta globusa balvu par lomu filmā "Monstrs" (2003). Vēlreiz tikusi nominēta abām šīm balvām par lomu filmā "Ziemeļu zeme" (North Country, 2005). 2005. gadā Teronai piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Attēlojusi lomas arī tādās pazīstamās filmās kā "Sātana advokāts" (The Devil's Advocate, 1997), "Sidra nama likumi" (1999), "Henkoks" (2008), "Prometejs" (2012), "Trakais Makss: Skarbais ceļš (2015), "Ātrs un bez žēlastības 8" (2017), "Eksplozīvā blondīne" (2017) un "Skandāls" (2019).
Mišna
Mišna (he — 'atkārtošana') ir ievērojams rabīniskā jūdaisma pamatkodekss un pirmais rakstu avots, kurā apkopota nerakstītā, mutvārdu Tora.
Tā tapusi kā rabīnu diskusiju rezultāts pēc Jeruzalemes tempļa sagraušanas 70. gadā. Aptuveni 200. gadā rabīns Juda ha-Nasi rediģēja un izveidoja Mišnas rakstīto versiju. Tajos gados ebreju vajāšanas, kā arī tempļa sagrāve un kulta ceremoniju pārtraukšana radīja risku, ka daudzi no jūdaisma likumiem tiks aizmirsti.
Mišnā nav jaunu likumu, bet tā kalpo kā seno ebreju tradīciju un likumu apkopojums. Talmūdā rakstīts, ka viedokļi, kuriem nav atsauces, ir rabīna Meira viedokļi, tādējādi atbalstot teoriju, ka viņš bijis kādas agrīnas Mišnas versijas autors. Rabīns Juda ha-Nasi pirmais esot publicējis Mišnu, taču pastāv dalīts viedoklis jautājumā par to, vai viņš tiešām pierakstīja Mišnu, vai arī izveidoja mutisku versiju, kas bija jāiemācās no galvas.
Saturs
Mišnā apkopoti tradicionālie mutvārdu likumi un tradīcijas. Aptuveni 170 gadu laikā tos apkopoja piecas rabīnu paaudzes. Lielākā daļa viedokļu tiek apkopoti bez atsauces uz konkrētu rabīnu, izņemot gadījumus, kad pastāv dažādi viedokļi. Mišna sastāv no sešām sadaļām, katrā no kurām ir 7—12 atsevišķi traktāti. Kopā to ir 63. Saturs ir veidots atbilstoši konkrētai tēmai.
Bandava
Bandava (la) bija senās Kursas zeme (terra) Ventas upes vidustecē aptuveni no tagadējās Lietuvas robežas uz leju līdz Abavas ietekai. Bandava (Bandowe) pirmoreiz minēta otrajā Alnas Balduīna līgumā ar kuršiem (1231. gada 17. janvārī) un citos vēlākos dokumentos. Tā robežojās ar Vanemas zemi austrumos, Ventavas zemi ziemeļos, Piemares zemi rietumos un Duvzares un Cekļa zemēm dienvidos. Tagad tās teritorijā daļēji atrodas Dienvidkurzemes novads un Kuldīgas novads.
Iedzīvotāji
Bandava bija viena no visblīvāk apdzīvotajām kuršu zemēm. Tās galvenais centrs atradies pilskalnā pie Ventas, netālu no Kuldīgas, kas vēlākajos gadsimtos kļuva par visas Kurzemes galveno pilsētu.
Nosaukums
Iespējams, ka zemes nosaukums cēlies no vārda "banda", ar ko apzīmēja zemes gabalu, ko deva algas vietā kalpam. Vārds saglabājies suitu izloksnē.
Ģeogrāfija
1253. gada 4. aprīļa līgumā, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestrs, Bandavas zeme tika sadalīta divās daļās. Ziemeļaustrumu daļu ar Kuldīgas pili pie Ventas saņēma Livonijas ordenis, bet dienvidrietumu daļu ar Aizputes un Embūtes pilīm turpmāk pārvaldīja Kurzemes bīskapija.
Līgumā minētās Bandavas apdzīvotās vietas Livonijas ordeņa daļā (divas trešdaļas no Bandavas):
Līgumā minētās Bandavas apdzīvotās vietas Kurzemes bīskapa daļā (viena trešdaļa no Bandavas):
Starptautiskais ģeofizikas gads
Starptautiskais ģeofiziskais gads bija laika posms no 1957. gada 1. jūlija līdz 1958. gada 31. decembrim, kura laikā 67 valstis visā pasaulē veica ģeofiziskus novērojumus un pētījumus pēc vienotas programmas un metodikas. Pirms tā bija divi Starptautiskie polārie gadi, bet 1959. gadā Starptautiskais ģeofiziskais gads tika turpināts kā Starptautiskā ģeofiziskā sadarbība.
Svarīgākie notikumi
Tika izdarīti tādi svarīgi zinātniski atklājumi kā Van Allena radiācijas joslas ap Zemi un zemūdens kalnu grēdas okeānu vidienēs, kas pierādīja plātņu tektonikas teorijas pareizību.
Sergejs Inšakovs
Sergejs Inšakovs (dzimis ) ir bijušais Latvijas vieglatlēts, startējis sprinta distancēs.
Dzimis Tulā, Krievijas PFSR, taču astoņu mēnešu vecumā kopā ar ģimeni pārvācies uz Ludzu. PSRS junioru izlases sastāvā 1990. gadā S. Inšakovs kļuva par pasaules vicečempionu 4x100 m stafetē. Piedalījies, kur startējis gan 100, gan 200 metru distancēs. Īsajā sprintā izcīnīja 45. vietu ar rezultātu 10,42 sekundes, savukārt uz pusi garākā distancē — 11. vietu (20,48 sekundes). Piedalījies divos Pasaules čempionātos (1995, 1997), kā arī 2002. gada Eiropas čempionātā Minhenē. 2002. gadā beidzis karjeru.
S. Inšakovs ir pašreizējā Latvijas rekorda 200 m īpašnieks, ilgu laiku bija arī Latvijas rekordists 100 m distancē, taču 2011. gadā viņu pārspēja Ronalds Arājs.
Tuzla
Vēsture
Pirmoreiz minēta 950. gadā kā Ungārijas pilsēta. Daudzus gadsimtus tā bija pazīstama ar nosaukumu Soli (sāļi), jo apkārtne bija sāls ieguves rajons. Arī mūsdienu nosaukums tulkojumā no turku valodas nozīmē to pašu.
Sociālistiskās Dienvidslāvijas laikos Tuzla izveidojās par lielu rūpniecības centru.
Bosnijas kara laikā 1992. - 1995. gadā pilsēta cieta relatīvi maz. Tuzla bija vienīgā pašvaldība valstī, kurā pie varas nebija nacionālisti, arī pilsētas pašaizsardzības vienībās bija iekļāvušies dažādu tautību pilsētas iedzīvotāji. Tomēr 1995. gada 25. maijā serbu militārās vienības no apkārtējiem kalniem veica apšaudi pa jauniešu svētku dalībniekiem, nogalinot 71 cilviliedzīvotājus, pārsvarā jauniešus un bērnus.
Cilvēki
Tuzlā dzimuši:
Frānsiss Dreiks
Sers Frānsiss Dreiks (dzimis ap 1540. gadu, miris ) bija Anglijas Karalistes militārpersona (viceadmirālis), tālbraucējkapteinis, kaperis, stūrmanis, vergu tirgotājs un Elizabetes ēras politiķis. Viņš bija otrs cilvēks, kas veica ceļojumu apkārt zemeslodei. Ceļojumu apkārt zemeslodei veica no 1577. līdz 1580. gadam. Viņš bija pirmais kapteinis, kas šo ekspedīciju paveica nonākot galapunktā dzīvs. Dreiks devās uz Kluso okeānu jaunu zemju pētīšanā, viņš atklāja teritoriju, kas mūsdienās ir Kalifornija. Šo zemi nosauca par Jauno Albionu. Viņš iesāka angļu cīņas ar spāņiem par Amerikas rietumu piekrasti.
Anglijas karaliene Elizabete I 1581. gadā Dreiku iecēla bruņinieku kārtā. 1588. gadā viņš piedalījās angļu uzvarā pār spāņu "Neuzvaramo armādu", kurā viņam bija ļoti liela nozīme. Frānsiss Dreiks nomira no dizentērijas 1596. gada janvārī pēc neveiksmīga uzbrukuma Sanhuanai, Puertoriko. Angļiem Frānsiss Dreiks bija varonis, savukārt spāņi viņu uztvēra kā pirātu. Spāņi viņam bija iedevuši iesaku El Draque.
Elizabete Anskomba
Ģertrūde Elizabete Mārgarita Anskombe (Gertrude Elizabeth Margaret Anscombe, pazīstama arī kā Elizabete Anskomba (Elizabeth Anscombe) un G.E.M. Anskomba (G. E. M. Anscombe), dzimusi Limerikā, mirusi  Kembridžā) bija britu filozofe. Analītiskās filozofijas pārstāve. Rakstījusi par saprāta filozofiju (philosophy of mind), darbības filozofiju (philosophy of action), loģiku un semiotiku. Ludviga Vitgenšteina skolniece.
Dzimusi Limerikā angļu virsnieka ģimenē. Mācījusies vidusskolā Londonā (Sydenham High School), pēc tam Oksfordas Universitātē. Studiju laikā pievērsās katolismam.
Otrā pasaules kara laikā apmeklēja Vitgenšteina lekcijas un kļuva par vienu no Vitgenšteina draugiem. Vēlāk Anskomba bija Vitgenšteina darbu tulkotāja un pēc viņa nāves arī Vitgenšteina rakstu publicētāja.
Viņa bija abortu un kontracepcijas pretiniece.
Ričards Čīzs
Ričards Čīzs un Lounge Against the Machine ir ASV mūzikas grupa, kas lounge mūzikas stila aranžējumā un parasti parodējot oriģinālos izpildītājus atskaņo dažādas populāras roka, repa, smagā metāla un popmūzikas dziesmas. Laika posmā no 2000. līdz 2008. gadam grupa ir izdevusi septiņus albumus un spēlējusi simtos koncertu ASV, divos koncertos Eiropā un vairākas reizes uzstājusies televīzijā.
Diskogrāfija
Saskaņā ar oficiālo mājaslapu šobrīd grupa strādā pie 3 jauniem albumiem, kas tiks izdoti 2009. gada laikā:
Rihards Dubra
Rihards Dubra (dzimis, Rīgā) ir latviešu komponists.
Dzīvesgājums
Rihards Dubra dzimis Rīgā, visu mūžu dzīvo Jūrmalā.
1971. gadā sācis mācības Jūrmalas Mūzikas skolas klavieru klasē, no 1978. līdz 1982. gadam mācās Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā teorijas nodaļā, kur viņa pasniedzēji ir Jāzeps Lipšāns un Ģederts Ramans. No 1982. līdz 1989. gadam studē Konservatorijas Kompozīcijas klasē pie profesora Ādolfa Skultes, kuru uzskata par savu mīļāko skolotāju.
No 1985.-2015. gadam strādā Jūrmalas mūzikas vidusskolā par mūzikas teorijas un kompozīcijas skolotāju. No 2016. gada - Ventspils Mūzikas Vidusskolas mūzikas teorijas un kompozīcijas pasniedzējs. No 1994. līdz 1996. gadam studē Latvijas Mūzikas akadēmijas maģistratūrā profesora Jura Karlsona klasē. Strādājis par Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas ērģelnieku (1994.-1995.), kopš 1999. gada piedalās Rīgas Svētās Marijas Magdalēnas baznīcas mūzikas dzīves veidošanā
Galvenie daiļrades žanri: simfoniskā, kora un vokāli instrumentālā mūzika. Pamatā raksta garīga satura mūziku, izmantojot Bībeles tekstus vai tematiku. Liela interese par gregoriku, renesanses un baroka mūziku. Šo laikmetu tehniskie paņēmieni tiek mūzikā sakausēti ar 20. gadsimta minimālisma stilu un sonoristiku.
Par skaņdarbu Te Deum XXIII Vispārējo latviešu dziesmu svētku Garīgās mūzikas koncertā saņēmis Latvijas Lielo mūzikas balvu 2003.
1540. gads
1540. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Seržanta Lapiņa atgriešanās
"Seržanta Lapiņa atgriešanās" ir režisora Gata Šmita 2010. gadā filmu studijā TANKA uzņemta komēdija-drāma. Filma ir Latvijas un Zviedrijas kopprodukcija, scenāriju sarakstījis Jānis Nords, galvenajās lomās ir vairāki Jaunā Rīgas teātra aktieri.
Filmas sižets balstīts uz Gata Šmita režisētās izrādes "Tas notika ar viņiem", kas 2007. gadā iestudēta Jaunajā Rīgas teātrī. Arī filmas sākotnējais nosaukums bija "Tas notika ar viņiem".
Anotācija
Darbība risinās Rīgā, kur kādā klusā Āgenskalna dzīvoklī ievācas seržants Krists Lapiņš, tikko atgriezies no ārvalstu misijas. Tomēr cerētās mierīgās dzīves vietā sākas piedzīvojumi: vannasistabā spiedz blondīne, gar durvīm grozās okšķeris, kāds biezais viņam draud, bet policists atzīstas mīlestībā.
Henrijs Visendorfs
Henrijs Visendorfs (dzimis Indriķis Ķiparts 1861. gada 24. (12.) martā Paltmales pagastā, miris 1916. gadā 31.augustā Sanktpēterburgā) bija latviešu tirgotājs un uzņēmējs, žurnālists, grāmatizdevējs, latviešu dainas jēdziena veidotājs un pirmais izdevējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1861. gada 12. martā Paltmales pagasta Startu dzirnavu īpašnieka Jāņa Ķiperta (Kypert) četru bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Mācījās vācu skolā Rīgā un ģimnāzijā Pēterburgā. Parīzē dzīvoja neprecējies viņa mātes brālis, bagātnieks Henrijs Visendorfs (Wissendorff), kurš uzaicināja I. Ķipartu pie sevis, adoptēja, dodot savu vārdu un nodrošināja tautsaimniecības studijas Kondorsē licejā Parīzē. Henrijs apguva franču, vācu, angļu, krievu valodu. No Parīzes uzturēja sakarus ar jaunlatviešiem, rakstīja latviešu avīzēm.
1886. gadā, pēc tēvoča nāves, mantoja viņa kapitālu un 1887. gadā Pēterburgā izveidoja vilnas audumu vairumtirdzniecības uzņēmumu. Jau 1889. gadā interese par etnogrāfiju Visendorfu saveda kopā ar Frici Brīvzemnieku, kura mudināts, sāka rūpēties par dainu izdošanu. 1890. gadā Henrijs apprecējās ar bagāta holandiešu tirgotāja meitu, pavairodams savu turību. 1890. gadā nopirka saviem vecākiem Paltmales dzirnavas, paplašināja tās, pārvēršot par modernu uzņēmumu ar cementa ražotni un kokvilnas pārstrādes iecirkni, kur ražoja no Ēģiptes kokvilnas labāko vati Krievijas impērijā, iekārtoja ūdensturbīnu ar elektroģeneratoru laikā, kad pat Rīgā elektrību vēl nepazina. Piedalījies Paltmales Saviesīgās biedrības nama pamatakmeņa likšanā, ziedojis tam lielāku summu.
Kopš 1892. gada Visendorfs, dzīvodams Līgatnē, bieži tikās Rīgā ar Krišjāni Baronu u.c. latviešu sabiedrības darbiniekiem. Atbalstīja A. Lerha-Puškaiša "Latviešu teiku un pasaku" iespiešanu. Visendorfs ieņēma ietekmīgus sabiedriskus un ar tirdzniecību saistītus amatus Pēterburgā (pilsētas domnieks, apgabala tiesas zvērināts piesēdētājs, bija Krievijas impērijas Tautas apgaismības ministrijas komitejas loceklis. Viņa sabiedriskā ietekme palīdzēja viņam sekmēt latviešu un lietuviešu kultūras un grāmatniecības attīstību. Darbojās publicistikā, rakstījis cittautu un latviešu laikrakstiem Balss, Baltijas Vēstnesis, žurnālam Austrums.