cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andris Vilks (ekonomists)
Darbs bankās
1995. gadā A. Vilks uzsāka darbu Latvijas Unibankā (vēlāk — SEB banka). Nodarbojies ar ekonomikas analīzi, pēdējos darba gados bijis galvenais ekonomists un bankas padomnieks. 2005. gadā iecelts par Latvijas Komercbanku asociācijas Ekonomisko un monetāro jautājumu komitejas vadītāju.
Sabiedriskā un politiskā darbība
No 1991. līdz 1997. gadam aktīvi darbojies Latvijas Jauno zemnieku klubā, bijis tās atbildīgais sekretārs un, vēlāk, prezidents. Piedalījies Latvijas Jaunatnes padomes dibināšanā un darbā.
tika paziņots, ka politiskās apvienības "Vienotība" sarakstā 10. Saeimas vēlēšanās startēs 10 "Meierovica biedrības par progresīvām pārmaiņām" dalībnieki. šie cilvēki, tai skaitā A. Vilks, paziņoja par iestāšanos partijā "Pilsoniskā savienība". A. Vilks kandidēja Vidzemes apgabalā ar 12. numuru un tika ievēlēts Saeimā.
Kolins Makrejs
Kolins Makrejs (Colin McRae; - ) bija WRC čempions.
Andris Vilks (ekonomists)
Sabiedriskā un politiskā darbība
Lai arī A. Vilks sākotnēji izslēdza iespēju kļūt par finanšu ministru jaunajā Ministru kabinetā, viņš piekrita piedāvājumam nākt valdībā, solot turpināt sava priekšgājēja Einara Repšes iesākto darbu. tika apstiprināts V. Dombrovska Ministru kabinets, kurā A. Vilkam bija atvēlēts finanšu ministra portfelis. A. Vilks intervijā "Latvijas Radio" minēja, ka, ja tuvāko divu nedēļu laikā koalīcijai neizdotos rast risinājumus, lai sabalansētu valsts budžeta tēriņus un ieņēmumus par vēl 50 miljoniem latu, nebūtu jēgas turpināt darbu, taču atsauca savu paziņojumu, apgalvojot, ka koalīcijas partneri — Zaļo un Zemnieku savienība — ir gatavi samazināt budžeta tēriņus par 50 miljoniem latu.
Kolins Makrejs
Kolins debitēja WRC 1987. gadā. 1993. gadā brits izcīnīja savu pirmo uzvaru. Tas notika Jaunzēlandes posmā. Tobrīd viņa stūrmanis bija Dereks Ringers. 1995. gadā Kolins kļuva par pirmo WRC čempionu no Lielbritānijas, sīvā cīņā pārspējot spāni Karlosu Sainsu. 2006. gadā Makrejs beidza karjeru. Viņš paziņoja, ka vēlas atgriezties rallijā 2008. gadā, tomēr Kolins Makrejs gāja bojā helikoptera avārijā.
Andris Vilks (ekonomists)
Sabiedriskā un politiskā darbība
2011. gada rudenī Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēts 11. Saeimā, taču nolicis deputāta mandātu uz laiku, jo saglabāja finanšu ministra amatu V. Dombrovska trešajā valdībā. Starptautiskais biznesa un finanšu izdevums The Banker A. Vilku nosauca par 2012. gada labāko finanšu ministru Eiropā.
Kolins Makrejs
Sadarbojoties ar datorspēļu ražotājiem, tika izveidota spēļu sērija Colin McRae Rally, kuras jaunākā spēle Colin McRae:DiRT iznāca 2007. gada jūnijā. Viņa nāves brīdī tā vēl nebija iznākusi Austrālijas PlayStation 3 versijā. Kolina tēvs, Džimijs un brālis Alisters arī kļuva par rallija braucējiem. Kolins ir braucis arī Dakaras rallijā.
Andris Vilks (ekonomists)
Sabiedriskā un politiskā darbība
A. Vilks saglabāja finanšu ministra amatu arī nākamajā — Laimdotas Straujumas valdībā, lai gan sākotnēji tika izvirzītas un izskatītas arī citas kandidatūras šim amatam.
2014. gada jūnijā paziņoja, ka nekandidēs Saeimas vēlēšanās un atgriezīsies finanšu nozarē. kļuva par visilgāk finanšu ministra amatu ieņēmušo cilvēku Latvijas vēsturē, apsteidzot Oskaru Spurdziņu. Pēc 12. Saeimas vēlēšanām pārtrauca aktīvu politisko darbību.
2020. gada 1. oktobrī A. Vilks tika ievēlēts Latvijas Bankas padomē.
Privātā dzīve
A. Vilks ir dzimis Jaunpiebalgā, taču uzaudzis Valkā. Precējies, dzīvo Ādažu novadā, kopā ar vecākiem un māsu saimnieko dzimtas īpašumā Piebalgas pusē. A. Vilks ilgu laiku aktīvi spēlēja volejbolu, savukārt tagad regulāri skrien, brauc ar velosipēdu un slēpo.
Minority
Minority ir amerikāņu poproka grupas Green Day singls no viņu studijas albuma Warning. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Reprise Records. 2000. gada beigās dziesma bija Billboard Modern Rock topa līdere.
7" singla versija
A puse
B puse
Club Penguin
Club Penguin ir Club Penguin Enterteinment Inc izstrādāta tīmekļa pārlūkā spēlējama datorspēle. Lietojot pingvīnus kā personāžus, spēlētāji var kopīgi spēlēt minispēles, tērzēt un darīt citas lietas. Spēle pārtrauca savu darbību 2017. gadā.
Vēsture
Pēc bēta versijas testēšanas 2005. gada 24. oktobrī Club Penguin tika atklāts publikai. Club Penguin sākās ar bēta testēšanu, kurā tika labotas sākuma kļūdas un testētas jaunās spēles versijas. Šajā laikā visiem bija iespējas no katalogiem pirkt drēbes un mēbeles saviem iglu. Šajā laikā tika labotas daudzas spēles ātrumu un darbību ietekmējošas kļūdas. No 2005. gada 24. oktobra Club Penguin tika palaista oficiāli. Kopš spēles palaišanas brīža tika aktivizēta piederības maksa (en).
Maksājošie spēlētāji
Šī piederības maksa ļauj maksātspējīgiem spēlēt iegūt virtuālās drēbes un pirkt mēbeles saviem iglu, kā arī uzturēt vairāk mājdzīvnieku. Tā ļauj arī iekļūt slepenās istabās, kad notiek ballītes.
2008. gada Zelta bumba
2008. gada Zelta bumba, ko pasniedz labākajam futbolistam pasaulē, pēc starptautiskas sporta žurnālistu žūrijas lēmuma tika piešķirta Krištianu Ronaldu.
Ronaldu bija trešais Portugāles futbolists pēc Eusebiu (1965) un Luiša Figu (2000), kurš ieguvis šo balvu. Viņš bija ceturtais Mančestras "United" spēlētājs, kurš to ieguvis. Pirms viņa to saņēma Deniss Lovs (1964), Bobijs Čarltons (1966) un Džordžs Bests (1968).
Brīvās krišanas paātrinājums
Brīvās krišanas paātrinājums ir paātrinājums, ar kādu ķermenis krīt uz Zemes vai kāda cita debess ķermeņa virsmu. Zemes virsmas tuvumā tas ir apmēram 9,81 m/s2, to apzīmē ar g.
Brīvās krišanas paātrinājumu var aprēķināt pēc formulas, kas izvesta no vispasaules gravitācijas likuma: , kur G - gravitācijas konstante; G = (6,67428×10-11 m3s-2kg-1), M - Zemes masa un R - Zemes rādiuss. Tātad
m/s2.
Brīvās krišanas paātrinājums uz dažādiem debess ķermeņiem
The Distillers
The Distillers ir amerikāņu pankroka grupa no Losandželosas, ASV. To 1998. gadā izveidoja grupas galvenā vokāliste un dziesmu autore Brodija Armstronga (vēlāk Deila). Grupa ir izdevusi trīs studijas albumus: The Distillers (2000), Sing Sing Death House (2002) un Coral Fang (2003).
Pēc grupas izjukšanas 2006. gadā tās dalībnieki Brodija Deila un Tonijs Bevilakva izveidoja jaunu grupu Spinnerette.
Harolds Jūrijs
Harolds Kleitons Jūrijs (Harold Clayton Urey,  — ) bija ASV fizikālķīmiķis. Pazīstams ar pētījumiem par izotopiem, par ko 1934. gadā saņēma Nobela prēmiju ķīmijā. Vēlākos gados veiktie pētījumi saistījās ar planetāro evolūciju.
Dzimis nelielā Volkertonas pilsētiņā, Indiānas ziemeļos. Studēja zooloģiju Montānas Universitātē. Vēlāk ieguva doktora grādu fizikā Kalifornijas Universitātē, Bērkli, kur studēja termodinamiku pie Gilberta Lūisa.
Strādāja Nīlsa Bora institūtā, 1922. gadā atgriezās ASV, pasniedza Džonsa Hopkinsa Universitātē.
1931. gadā, kad Jūrijs strādāja Kolumbijas Universitātē, viņam izdevās, vairākkārt destilējot šķidru ūdeņradi, iegūt deitēriju un nodemonstrēt smago ūdeni. Otrā pasaules kara laikā bija iesaistīts Manhetenas projektā, izstrādājot urāna-235 un urāna-238 atdalīšanas tehnoloģiju.
Dzīves otrajā pusē nodarbojās ar planētu ķīmijas un evolūcijas jautājumiem. 1953. gadā, Čikāgas Universitātē kopā ar Stenliju Milleru veica Millera—Jūrija eksperimentu, kura gaitā tika modelēta iespēja dzīvības rašanās iespējai ķīmisko reakciju rezultātā.
Miris 1981. gadā Sandjego, apglabāts Indiānā.
1980. gada vasaras olimpiskās spēles
1980. gada vasaras olimpiskās spēles, oficiāli zināmas arī kā XXII vasaras olimpiskās spēles (ru), bija starptautisks multi-sporta notikums, kas notika Padomju Savienības galvaspilsētā Maskavā, mūsdienu Krievijas teritorijā.
1980. gada Maskavas spēlēs bija pārstāvētas 80 valstis, kas bija mazākais valstu skaits kopš 1956. gada vasaras olimpiskajās spēlēm. Pēc ASV iniciatīvas šīs spēles boikotēja 66 valstis, saistībā ar padomju armijas iebrukšanu Afganistānā. Olimpiskajās spēlēs piedalījās atsevišķi sportisti no dažām boikotējošajām valstīm (šīs valstis nav iekļautas boikotējošo valstu sarakstā). Šie sportisti piedalījās zem olimpiskā karoga, nevis savas valsta karoga. Padomju Savienība vēlāk boikotēja nākamās 1984. gada Losandželosas olimpiskās spēles.
Norises vietas izvēle
Uz 1980. gada vasaras olimpisko spēļu rīkošanu pretendēja divas pilsētas PSRS galvaspilsēta Maskava un ASV pilsēta Losandželosa. Izvēle, kurā pilsētā rīkot olimpiskās spēles, tika veikta 1974. gada 23. oktobrī 75. Starptautiskās olimpiskās komitejas sesijā Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Par 1980. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētu tika izvēlēta Maskava, savukārt Losandželosa rīkoja nākamās — 1984. gada vasaras olimpiskās spēles.
Olimpiskās lāpas stafete
1980. gada Maskavas olimpisko spēļu uguns tika aizdegta tieši mēnesi pirms atklāšanas ceremonijas — 1980. gada 19. jūnijā — tradicionāli Grieķijā. Kopējais stafetes garums bija 4992 kilometri. No tiem 1170 kilometri pa Grieķiju (Olimpija, Atēnas, Delfi, Larisa, Verja, Sere, Promahona), 935 kilometri pa Bulgāriju (Sofija, Plovdiva, Plevena, Šipra) un 593 kilometri pa Rumāniju (Bukareste, Ploješti, Fokšani, Jasi)
1980. gada 5. jūlijā olimpiskās lāpas stafete šķērsoja Padomju Savienības robežu Leišeņi, Moldāvijas PSR ciematā. Padomju Savienībā lāpas stafetes garums bija 2294 kilometri. Moldāvijas PSR lāpas stafete gāja cauri Kišiņevai, Belci, Jedinecai un citām vietām. Ukrainas PSR teritorijā lāpas stafete šķērsoja Čerņivcus, Vinnicu, Žitomiru, Kijivu, Poltavu un Harkivu. Savukārt pa Krievijas PFSR teritoriju tā veda cauri Belgorodai, Orlai, Kurskai, Tulai, Čehovai un Podoļskai.
Pa Maskavu kopējais lāpas stafetes garums bija 54 kilometri. Lāpas stafete pa Maskavu sākās M1 automaģistrāles un Možaiskojes maģistrāles krustojumā. Pēc tam lāpas uguns tika nogādāta caur Triumfa arku Kutuzova prospektā uz 50. oktobra gadadienas laukumu, kur to sagaidīja visa Maskavas administrācija un SOK pārstāvji. Nakti pirms spēļu atklāšanas lāpa un tās uguns atradās Maskavas domes ēkā Gorkija ielā. Savukārt olimpisko spēļu atklāšanas dienā lāpa pa Marksa prospektu, Metrostrovskajas ielu, Komsomoļskajas prospektu devās uz olimpisko spēļu stadionu — Centrālo V.I. Ļeņina stadionu (tagadējais — Lužņiku stadions).
Dalībvalstis
1980. gada vasaras olimpiskajās spēlēs piedalījās 80 valstis — mazākais valstu skaits kopš 1956. gada Melburnas spēlēm. No 80 valstīm 8 valstis pirmo reizi piedalījās olimpiskajās spēlēs — Angola, Botsvāna, Laosa, Mozambika, Nikaragva un Seišelas. Savukārt Kipra pirmo reizi piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs, līdz tam Kipra jau bija piedalījusies 1980. gada ziemas olimpiskās spēles Leikplesidā. Neviena no šīm valstīm olimpiskās medaļas neizcīnīja.
Šrilanka (agrāk — Ceilona), Benina (agrāk — Dahomeja) un Zimbabve (agrāk — Rodēzija) pirmo reizi piedalījās olimpiskajās spēlēs ar jaunajiem valstu nosaukumiem.
Kopā 1980. gada Maskavas olimpiskajās spēlēs startēja 5179 dalībnieki (4064 vīrieši un 1115 sievietes) no 80 valstīm. Vislielākais dalībnieku skaits bija no rīkotājvalsts Padomju Savienības.
Turpmākajā uzskaitījumā slīprakstā attēlotas tās valstis, kas šajās olimpiskajās spēlēs izmantoja kopīgo olimpisko karogu, nevis savas valsts karogu. Savukārt iekavās norādīts dalībnieku skaits no konkrētās valsts.
Boikots
Lai gan aptuveni puse no 24 valstīm, kas boikotēja 1976. gada vasaras olimpiskās spēles (protestējot pret SOK, kas nav aizrādījusi Jaunzēlandei, kura sankcionēja regbija tūri Dienvidāfrikā), piedalījās Maskavas spēlēs, 1980. gada vasaras olimpiskās spēles piedzīvoja vēl lielāku boikotu, ko vadīja ASV, protestējot pret padomju armijas iebrukšanu Afganistānā. Padomju Savienības iebrukums Afganistānā mudināja ASV prezidentu Džimiju Kārteru 1980. gada 20. janvārī izdot ultimātu, ka ASV boikotēs Maskavas olimpiskās spēles, ja padomju karaspēks mēneša laikā neatstās Afganistānas teritoriju. 65 valstis, kas tika uzaicinātas piedalīties 1980. gada olimpiskajās spēlēs, tajās nepiedalījās. Lielākais vairums valstu sekoja ASV boikota iniciatīvai, bet atsevišķas valstis olimpiskajās spēlēs nepiedalījās ekonomisku apsvērumu dēļ. Irāna bija naidīga valsts abām lielvarām (PSRS un ASV), bet šīs olimpiskās spēles boikotēja, pēc tam kad Islāma Konferencē nosodīja PSRS iebrukumu Afganistānā.
Daudzas no boikotējošām valstīm piedalījās Filadelfijā notiekošajās 1980. gada Olimpisko spēļu boikota spēlēs (en). 1976. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Monreālā šīs boikotējošās valstis bija guvušas 71% no visām medaļām un līdzīgi 71% no visām zelta medaļām. Kā protesta forma pret Padomju Savienības iejaukšanos Afganistānā atklāšanas ceremonijā piecpadsmit valstis devās ar olimpisko karogu un medaļu ceremonijās izmantoja olimpisko himnu, kad šo valstu sportisti ieguva medaļas. Izņemot trīs valstis — Jaunzēlande, Portugāle un Spānija — piedalījās ar attiecīgo valstu Olimpisko komiteju karogiem.
Boikota ietekme uz spēlēm bija dažāda. Tādos sporta veidos kā peldēšanā, vieglatlētikā, boksā, basketbolā, daiļlēkšanā, lauka hokejā un jāšanā boikots sporta veidus un disciplīnas ietekmēja ļoti ievērojami. Lai gan olimpiskās medaļas šajās spēlēs ieguva 36 valstu sportisti, taču lielāko daļu no medaļām ieguva pati rīkotājvalsts — Padomju Savienība — un Austrumvācija; kopumā tas bija zemākais medaļu ieguvēju valstu skaits kopš 1904. gada Sentluisas spēlēm.
Sporta veidi/disciplīnas
1980. gada Maskavas olimpiskajās spēļu programmā bija iekļauti 21 sporta veidi (27 disciplīnas) ar 203 sacensību veidiem (150 individuālās sacensības un 53 komandu sacensības), kas ir vairāk nekā jebkurās iepriekšējās olimpiskajās spēlēs. Lielākajā daļā sporta veidu un disciplīnu piedalījās gan vīrieši, gan sievietes. Taču tādos veidos kā boksā, cīņas sportā, džudo, futbolā, modernajā pieccīņā, riteņbraukšanā, svarcelšanā un ūdenspolo piedalījās tikai vīrieši. Savukārt burāšanā piedalījās tikai viena sieviete.
Salīdzinot ar iepriekšējām 1976. gada Monreālas spēlēm kopējais disciplīnu skaits bija palielinājies par 5 (1976. gada olimpiādē — 198). 1980. gada Maskavas spēlēs tika papildinātas ar sieviešu turnīru lauka hokejā. Džudo tika veiktas vairākas izmaiņas svara kategorijās, kā arī ieviestas divas jaunas svara kategorijas. Burāšanā tika atjaunota Star klase. Svarcelšanā tika veiktas izmaiņas svara kategorijās, un programma papildināta ar vienu kategoriju.
Visvairāk medaļu bija iespējams izcīnīt vieglatlētikā, kur piedalījās arī lielākais valstu un dalībnieku skaits.
Kalendārs
Visi datumi pēc Maskavas laika (UTC+3)
Arēnas un spēļu norises vietas
Par 1980. gada vasaras olimpisko spēļu centrālo arēnu bija kļuvis Centrālais V.I. Ļeņina stadions (tagadējais — Lužņiku stadions). Taču olimpisko spēļu programmas sacensības notika arī vairākās vietās citur Maskavā un pat citās padomju republikās. Burāšanas sacensības tika aizvadītas Tallinas ostas teritorijā (Piritā). Daļa no riteņbraukšanas sacensībām tika aizvadīts uz Maskavas—Minskas maģistrāles. Futbola turnīra priekšsacīkstes notika ne tikai Maskavā, bet arī Kijivā, Leņingradā un Minskā.
Medaļu kopvērtējums
1980. gada Olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 36 valstis, 44 valstis neizcīnīja nevienu medaļu. No šīm 36 valstīm vismaz vienu zelta medaļu izcīnīja 25 valstis. Lielāko vairumu olimpisko medaļu izcīnīja Padomju Savienības (195 medaļas) un Austrumvācijas (126 medaļas) sportisti. Šīs abas valstis bija vienīgās spēlēs, kuru sportisti izcīnīja vairāk par 10 zelta medaļām. Atsevišķas Austrumeiropas valstis izcīnīja vairāk medaļu nekā līdz šim, jo ​​īpaši Bulgārija (41) un Polija (32). Brazīlija pirmo reizi, kopš piedalās olimpiskajās spēlēs izcīnīja vairāk nekā vienu zelta medaļu. Savukārt Zimbabve izcīnīja savu pirmo olimpisko zelta medaļu.
Desmit medaļām bagātākās dalībvalstis attēlotas šajā tabulā. Savukārt pārējās valstis apskatāmas attiecīgajā rakstā.
Rekordi
Neskatoties uz to, ka šajās olimpiskajās spēlēs trūka daudzi augstākās klases sportisti no valstīm, kas boikotēja olimpiskās spēles, tomēr augsti sasniegumi neizpalika. Olimpisko spēļu 14 sacensību dienās sportisti, kas pārstāvēja visus 5 kontinentus, laboja 74 olimpiskos rekordus, 39 Eiropas rekordus un 36 pasaules rekordus.
Dopings
1989. gadā Austrālijas Senāta komiteja izdeva ziņojumu, kurā apgalvoja, ka "Maskavas spēlēs gandrīz nav neviena medaļas ieguvēja, protams arī ne zelta medaļas ieguvēja... kur nav lietojis vienu vai vairākus medikamentus. Šīs spēles varētu tikt sauktas arī par ķīmiķu spēlēm".
SOK medicīnas komisijas loceklis Mandrēds Doniks privāti vadīja papildus dopinga testus ar jaunu metodi testosterona patoloģiskā līmeņa noteikšanai, mērot tā attiecību pret epitestosteronu urīnā. Divdesmit procentiem no viņa pārbaudītajiem paraugiem, tostarp no sešpadsmit zelta medaļniekiem, rezultāti būtu izraisījuši disciplinārlietas, ja šie testi būtu oficiāli. Donika neoficiālo testu rezultāti vēlāk pārliecināja SOK papildināt dopinga kontroles ar jaunu metodi. Šajās olimpiskajās spēlēs bija pirmais dokumentētais "asins dopinga" gadījums, jo tika konstatēts, ka viens no skrējējiem ir izmntojis asins dopingu pirms medaļu iegūšanas vieglatlētikā 5000 metru un 10 000 metru disciplīnā.
Atklāšanas ceremonija
1980. gada vasaras olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija notika 1980. gada 19. jūlijā. Atklāšanas ceremonijas norises vieta bija Centrālais V.I. Ļeņina stadions (tagadējais — Lužņiku stadions).
Stadionā pirmais lāpu ienesa trīskāršējais olimpiskais čempions Viktors Sanejevs. Veicot apli stadionā viņš lāpu tālāk nodeva basketbola spēlētājam, 1972. gada Minhenes spēļu čempionam Sergejam Belovam, kurš pēc tam arī iededza olimpisko uguni. Monreālas čempions, vingrotājs Nikolajs Andrianovs nolasīja olimpisko zvērestu visu dalībnieku vārdā, savukārt tiesnešu vārdā olimpisko zvērestu nolasīja cīkstonis Aleksandrs Medveds.
Pēc tam visas nacionālās olimpiskās komandas devās tradicionālajā gājienā pa stadionu. Olimpiskās komitejas priekšsēdētājs Maikls Moriss, neskatoties uz boikotu, pateicās sportistiem, kuri bija ieradušies. Pēc tam PSRS Centrālās komitejas ģenerālsekretārs, PSRS Augstākās Padomes prezidija priekšsēdētājs Leonīds Brežņevs oficiāli atklāja XXII vasaras olimpiskās spēles.
Vairāk nekā 16 tūkstoši sportistu, amatieru un profesionālu mākslinieku piedalījās atklāšanas ceremonijas deju un sporta tēmu mākslinieciskajās programmās. Kopumā atklāšanas ceremonija ilga apmēram 3 stundas. Atklāšanas ceremoniju komentēja Valentīna Ļeontjeva un Aleksandrs Kaveržņevs.
Noslēguma ceremonija
XXII olimpiādes spēļu noslēguma ceremonija notika 1980. gada 3. augustā V. Lenina nosauktajā Centrālajā stadionā. Ceremonijas laikā tika nodzēsta olimpisko spēļu centrālā lāpa ar talismana Mišas palīdzību, kas to izvadīja no stadiona.
Klasiski visi sportisti devās ar karogiem stadionā. ASV himnas vietā tika izmantota olimpiskā himna, savukārt, tā kā nākamās vasaras olimpiskās spēles bija plānotas ASV, bija prezentācija pa ASV pilsētām.
Olimpisko spēļu atklāšanas un noslēguma ceremonijas ir atainotas Jurija Ozerova 1981. gada filmā "O, Sports —, tu esi pasaule!" (ru).
Talismans
Par 1980. gada olimisko spēļu talismanu bija izraudzīts lācis — Miša. Mišas pilnais vārds bija Mihails Potapovičs Toptigins (ru).Talismana autors ir bērnu mākslinieks Viktors Čižikovs.
Savukārt burāšanas sacensību talismans Tallinā bija ronis Virgi.
Plašsaziņas līdzekļi un apraide
Lielākās Spēļu raidorganizācijas bija PSRS Valsts televīzija un radio, Eurovision un Intervision. TV Asahi nodrošināja spēļu pārraidi Japānā, bet OTI nodrošināja pārraides Latīņamerikā. NBC, kas bija iecerējusi būt viena no lielākajām raidorganizācijām, samazināja savu pārklājumu, reaģējot uz ASV 1980. gada vasaras olimpisko spēļu boikotu. Kanādas radio un televīzijas pārraide korporācija gandrīz atcēla savus plānus attiecībā uz pārraidi pēc tam, kad Kanāda piedalījās boikotā. Olimpisko spēļu televīzijas centru izmatoja 20 televīzijas kanālus, salīdzinot ar 16 Monreālas spēlēs, 12 Minhenes spēlēs un septiņiem Mehiko.
Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijas laikā kosmiskās stacijas Salyut 6 apkalpe Leonīds Popovs un Valērijs Rjumens nosūtīja sveicienus olimpiešiem no kosmosa. Viņi tika attēloti uz stadionā centrālā tablo, savukārt viņu balsis tika translētas ar skaļruņu palīdzību.
Skatītāji un piemiņas pasākumi
Olimpiskās spēles piesaistīja apmēram 5 000 000 skatītāju, kas bija par 1,5 miljoniem vairāk nekā Monreālas spēlēs. Kopumā spēlēs piedalījās 1245 tiesneši no 78 valstīm. Padomju Savienība no 1977. līdz 1980. gadam izdeva piemiņu monētu sēriju, lai atzīmētu šo notikumu. Šī monētu sērija sastāvēja no piecām platīna monētām, sešām zelta monētām, 28 sudraba monētām un sešām vara-niķeļa monētām.
Par godu Maskavas olimpiskajām spēlēm tika izdotas vairākas pastmarku sērijas.
Budžets un spēļu izmaksas
Saskaņā ar PSRS iesniegto oficiālo ziņojumu PSRS nacionālās olimpiskās komitejas kopējie izdevumi par sagatavošanu un spēļu organizēšanu bija USD 1 350 000 000, savukārt kopējie spēļu ieņēmumi bija USD 231 000 000.
Oksfordas Olimpisko spēļu pētījums 2015. gadā novērtēja Maskavas 1980. gada vasaras olimpisko spēļu kopējās izmaksas kā 6,3 miljardus ASV dolāru. Tas ietver tikai ar sportu saistītās izmaksas. Līdz 2008. gada Pekinas vasaras un 2014. Soču ziemas olimpiskajām spēlēm šīs spēles bija visu laiku dārgākās olimpiskās spēles.
Anna Franka
Annelīza Marī Franka (de), plašāk zināma kā Anna Franka (Anne Frank, dzimusi, mirusi 1945. gada marta sākumā), bija ebreju meitene, kura piedzima Frankfurtē pie Mainas, Veimāras republikā. Šī meitene starptautisku popularitāti ieguva tikai pēc nāves, kad tika publicēta viņas rakstītā dienasgrāmata ("Annas Frankas dienasgrāmata"), kurā autore izklāsta to, kā slēpās no nacistiem, kad Otrā pasaules kara laikā tie okupēja Amsterdamu.
Jaunības gadi
Meitenei piedzimstot, vecāki Oto Franks (1889—1980) un Edite Franka-Holendere (1900—1945), deva vārdu Annelie vai Anneliese Marija Franka. Viņai bija arī vecākā māsa vārdā Margota (1926—1945). Franku ģimene bija liberālie ebreji, tādēļ neievēroja visas jūdaisma tradīcijas un dzīvoja asimilētā sabiedrībā, kur vienkopus atradās gan ebreji, gan iedzīvotāji ar citām reliģijām. Edite Franka bija ļoti sirsnīga mamma, kamēr tēvs bija ieinteresēts izglītot meitas, jo pats bija gudrs un mājās bija pieejama plaša bibliotēka; abi vecāki iedrošināja bērnus lasīt.
1933. gadā 13. maijā Ādolfa Hitlera Nacistu partija uzvarēja vēlēšanās. Drīz pēc tam sākās antisemītiskas demonstrācijas, un Franku ģimene sāka baidīties par to, kāds liktenis viņus gaidīs Vācijā. Gada otrajā pusē Edite ar bērniem pārcēlās uz Āheni pie mātes Rozas Holenderes. Oto Franks palika Frankfurtē, bet vēlāk saņemot piedāvājumu uzsākt biznesu pārcēlās uz Amsterdamu, kur nekavējoties meklēja dzīvesvietu sev un ģimenei. Franku ģimene bija starp 300 000 ebreju, kuri pameta Vācijā laikā no 1933. gada līdz 1939. gadam.
1940. gada maijā Vācija iebruka Nīderlandē un okupētā valdība sāka izdot ierobežojošus un diskriminējošus likumus ebrejiem. Visiem ebrejiem vajadzēja nomainīt skolas un mācīties tikai ar ebrejiem. 1941. gadā Oto Frankam nācās likvidēt savu biznesu, bet viņam izdevās iegūt nelielu peļņu, kas palīdzēja uzturēt ģimeni.
Slēpnis
1942. gada 6. jūlijā, pirmdienas rītā, ģimene ievācās savā slēpnī, tas bija iebūvēts aiz grāmatu skapīša, tikai šaura eja palīdzēja tikt uz mitekli. Ēka un istabas tika atstātās nekārtībā, lai SS domātu, ka māja ir pamesta, tika pat atstāta zīmīte, kas norādīja, ka kāds pazīstams cilvēks ir aicinājis viņus uz Šveici. Tas bija aizsardzības nolūkos, lai vācieši neuzlauztu sienas un neatklātu, ka tur slēpjas 3 ģimenes ar 10 ģimenes locekļiem. Kopumā slēpnī tika pavadīti 2 gadi.
Arests
1944. gada 4. augusta rītā, sekojot norādei no nezināma informatora, Franku mājā iebruka grupa policistu formas tērpos un arestēja visas trīs ģimenes. Viņi tika nogādāti uz RSHA galveno mītni, kur tika noturēti vienu nakti. 5. augustā tika nosūtīti uz pārpildīto Weteringschans cietumu. Tā kā viņus apcietināja par slēpšanos, par sodu viņiem tika piespriests smags darbs Vesterbrokas tranzītnometnē.
Aušvicas koncentrācijas nometne
1944. gada 3. oktobrī visa ģimene tika deportēta uz Aušvici. Franku ģimene pēc trīs dienu braucienu nonāca koncentrācijas nometnē, kur uzreiz tika atrauti no tēva, jo vīrieši vienmēr tika atdalīti no sievām un bērniem. Tie, kuri bija spējīgi strādāt, tika nosūtīti uz nometni, pārējie nekavējoties nogalināti. No 1019 pasažieriem 549, ieskaitot bērnus, jaunākus par 15 gadiem, tika nosūtīti uz gāzes kameru. Anna Franka, kam tikai 3 mēnešus iepriekš bija palicis 15, bija viena no jaunākajiem cilvēkiem, kurus pasaudzēja. Tā kā viņa netika nogalināta, tika izģērbta kaila, lai dezinficētu. Annai noskuva matus un uztetovēja numura zīmi. Pēc tam visu laiku, ko pavadīja koncentrācijas nometnē, viņa smagi strādāja.
Nāve
1944.gada 28.oktobrī Anna Franka un viņas māsa Margota no Aušvicas tika pārvestas uz Bergeni-Belzeni. Septiņus mēnešus pēc aresta, liecinieki stāstīja, ka Margota izkrita no savas guļvietas un no nespēka mira šoka stāvoklī. Anna nomira no tīfa dažas dienas pēc Margotas. Māsas līdz nometnes atbrīvošanai nenodzīvoja vien dažus desmitus dienu. Viņu abu nāves dienas nebija atzīmētas, tādēļ nav noskaidrots īstais miršanas datums.
Gvinejas līcis
Gvinejas līcis (en, fr, pt) ir liels līcis Atlantijas okeānā Āfrikas centrālās daļas rietumu piekrastē, pēc hidroloģiskā režīma — malas jūra. Robeža ar okeānu tiek vilkta no Palmasas raga Libērijā līdz Lopesa ragam Gabonā. Līča platība ir 1 533 000 km2 liels, dziļums — līdz 6363 m. Ūdens ir silts, tā temperatūra ir 25-27 grādi. Ūdens sāļums ir 34-35 promiles, bet upju grīvās ap 20-30 promiles. Plūdmaiņu augstums sasniedz 2,7 m. Līča ziemeļaustrumos izvietojies Biafras līcis.
Gvinejas līci var uzskatīt par pasaules centru, jo tajā krustojas ekvators un sākummeridiāns.
Staņislavs Pihockis
Staņislavs Pihockis (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbola aizsargs. 2009. gada sezonā spēlēja Bulgārijas futbola klubā Varnas "Černo More", bet šobrīd spēlē Latvijas futbola klubā FB Gulbene-2005.
Viktorija
Viktorija (no la) var būt:
Vietvārds
Viktorija kā vietvārds sastopama ļoti daudzās pasaules valstīs, dažādās formās. Šeit uzskaitīti tikai daži nozīmīgākie:
Toma evaņģēlijs
Toma evaņģēlijs ir strīdīgs nekanonisks kristiešu evaņģēlijs, kas atrasts 1945. gadā Naghammādī Ēģiptē. Pētnieki apgalvo, ka agrīnais gnosticiskais manuskripts ir ievērojama liecība par pirmām kristiešu kopienām, par mutvārdu tradīcijām un par Jēzus teicieniem, kas nav sastopamas kanoniskajos Bībeles evaņģēlijos. Spriests, ka raksts noslēpts, jo uzzināts par Aleksandrijas bīskapa Atanasija 367. gada vēstuli, kurā kristiešiem noteikts stingrs kanons laikos, kad katoļu "baznīctēvi" vērsās pret gnosticismu, ķecerību un helēnistu filozofu skolām.
Raksturojums
Toma evaņģēlijs atrasts tā sauktajā Naghammādī bibliotēkā, starp 52 dažādiem pārsvarā gnostiskiem rakstiem, kur arī esot atrasts izraksts no Platona "Valsts" un vairāki Bībeles apokrifi, kuros pieminēts Jēzus apustulis Svētais Filips. Koptu valodā rakstītais Toma evaņģēlijs, kas mūsdienās apzīmēts Codex II, satur "114 Jēzus logionus" (pētnieku sanumurētos teicienus). Spriests, ka tikai apmēram puse teicienu iekļauti kanoniskā Jaunā Derībā un ka pats Toma evaņģēlijs bijis Sīrijas gnostiķu radīts. Kad koptu rakstu atrada Naghammādī, pētnieki drīz secināja, ka trīs atsevišķi grieķu papirusa fragmenti no Oksirinkhosas arī pieder pie Toma evaņģēlija.
Piektais evaņģēlijs
Tā sauktais piektais evaņģēlijs nebija biogrāfisks, bet sastāvēja no Jēzus teicieniem (logoi) un līdzībām, kas vairākiem pētniekiem ir arguments, ka tas ir senāks par kanoniskajiem rakstiem. Toma evaņģēlija ievadā rakstīts: "Šie ir apslēptie vārdi, ko sacīja dzīvais Jēzus un ko pierakstīja Dvīnis, Jūda, Toms." Teologiem joprojām ir dažādi viedokļi par pieminēto personu vai personām Dvīnis, Jūda, Toms. Toma ievads šķiet salīdzināms ar vismaz diviem Jāņa un Lūka evaņģēliju pantiem: "To viņa mācekļi sākumā nesaprata, bet, kad Jēzus tika pagodināts, tie atcerējās, ka tas par viņu bija rakstīts un tie viņam to bija darījuši" (Jn12:16) un: "Viņi no tā neko nesaprata — sacītais viņiem palika apslēpts, un viņi nespēja teikto izprast" (Lk18:34).
Senas atsauces
Šķiet vecākās atsauces uz Toma evaņģēliju ir trešā gadsimta Svētā Hipolīta un Aleksandrijas Origēna rakstos. Cēzarejas Eisebijs, bīskaps kurš piedalījās Nīkajas koncilā, iekļāva Toma rakstus "viltoto un ķeceru izdomāto" grāmatu sarakstā. Ceturtā un piektā gadsimtā vairāki "baznīctēvi" arī rakstījuši, ka maniheisti ciena Toma evaņģēliju. Svētais Jeruzalemes Kīrs divas reizes pieminējis Toma evaņģēliju savā ietekmīgajā katehismā. Piektā gadsimta ķecerīgo grāmatu sarakstā Decretum Gelasianum pieminēts "evaņģēlijs, ko maniheisma sekotāji lieto un Toms esot sakopojis."
Datēšana un Jāņa un Toma evaņģēliju salīdzinājums
Pētīts, ka Tomam Jēzus augšāmcelšanās nebija vēsturisks notikums, bet garīgs sasniegums un Jāņa nicinošais stāsts par "Neticīgo Tomu" bija replika par Toma versiju, (jo Toma un Jāņa viedokļi par dvēseli un miesu daudz neatšķīrās). Jāņa evaņģēlijā Toms fiziski pieskaras augšāmcēlušajam Jēzum. Reliģijas pētniece Eleina Peidželsa šo versiju interpretē kā Jāņa dialektiku kurā Toms "piespiests atzīt Jēzus dzīvo miesu" tāpēc ka, viņasprāt "Toma evaņģēlijam bija tik nopietna piekrišana, ka Jāņa evaņģēlijam bija ar to 'jāsapinās', lai atspēkotu."
Toma 12. teiciens apstiprina domstarpības par kopienas vadības pēctecību: Mācekļi sacīja Jēzum, "Mēs zinām, ka tu mūs pametīsi. Kurš vadīs mūs? " Jēzus sacīja viņiem: "Lai arī no kurienes jūs nāktu, jūs noiesiet pie Jēkaba, Taisnā, kura dēļ ir radīta zeme un debess." Šķiet novēršanās no Jēkaba un no Pētera sakrīt ar kanonā Pāvila rakstiem par agrīno Jeruzalemes baznīcu. (Pāvila vēstule galatiešiem 2:1—14) Tāpat, neskaidrība vairākos svētos rakstos par dažādiem Jēkabiem, Jēkabu Taisnīgo, Jēkabu-Jēzus brāli utt. esot vairākiem pētniekiem pazīme, ka Toma evaņģēlija esot pirmā gadsimta darbs. Arī 13. teiciens atspoguļo Jēzus mācekļu neizpratni par Jēzus sūtību un identitāti, kas kanonā vairs netiek apspriests.
Toma evaņģēlija ticējumi
Pirmajiem kristiešiem teikts, ka Dieva valstība ir jau klāt un Jēzus drīz atgriezīsies (bez apokalipses), "Tēva valstība gan izplešas zemes virsū, bet cilvēki to neredz." (113. teiciens.) Jēzus aprakstīts kā garīgs skolotājs, kurš uzsver tiešu, nepastarpinātu praksi: "Jēzus sacīja: "Kas meklē, lai nepārtrauc meklēt, līdz viņš atrod. Kad viņš atradīs, viņš izbīsies; un, kad viņš izbīsies, viņš brīnīsies, un viņš valdīs pār Visu."(2. teiciens.) "Kas dzers no manas mutes, kļūs kā es. Arī es kļūšu kā viņš, un apslēptās lietas tiks atklātas." (108. teiciens.) Es esmu gaisma, kas ir pār visiem. Es esmu Viss. No manis Viss ir radies, un Viss pie manis nonāk. Pārcērtiet koku - es tur esmu. Paceliet akmeni - un jūs mani tur atradīsiet." (77. teiciens.)"
Jērans Pēšons
Hanss Jērans Pēšons (Hans Göran Persson; dzimis ) ir Zviedrijas politiķis, bijušais Zviedrijas premjerministrs un Zviedrijas Sociāldemokrātiskās partijas vadītājs.
Toma evaņģēlijs
Toma evaņģēlija ticējumi
Toma evaņģēlijā pestīšana esot personiska garīga prakse: "...bet valstība ir jūsos, un tā ir ārpus jums. Ja jūs iepazīsiet sevi, jūs tiksiet iepazīti un jūs sapratīsiet, ka esat dzīvā Tēva bērni...(3. teiciens.)"
Jērans Pēšons
Jērans Pēšons ir dzimis Zviedrijā, Sēdermanlandē, 1949. gada 20. janvārī. Viņš studēja Ērebrū Universitātes koledžā (tagad Ērebrū universitāte), bet nepabeidza to, jo pievērsās politiķa karjerai. 20. gadsimta 70. gadu sākumā Pēšons darbojās sociāldemokrātu jaunatnes organizācijā, pēc tam darbojās kā pašvaldības politiķis nelielā pašvaldībā. 1979. gadā Pēšons tika ievēlēts parlamentā, tomēr vēlāk atkal atgriezās pašvaldības darbā. 1989. gadā Pēšons kļuva par skolu ministru līdz 1991. gada parlamenta vēlēšanām, kad sociāldemokrāti zaudēja varu. Pēc atgriešanās valdībā 1994. gadā Pēšons kļuva par finanšu ministru līdz 1996. gadam, kad nomainīja Ingvaru Karlsonu valdības vadītāja un partijas līdera amatā.
Toma evaņģēlijs
Toma evaņģēlija ticējumi
Kanoniskajos evaņģēlijos Jēzum lūdz skaidrot līdzības un norādīt, kā lūgties, bet Toma evaņģēlijā rakstītais par to ievērojami atšķiras: "Jēzus sacīja: "Kad jūs gavējat, jūs sagādājat sev grēku; un, kad jūs lūdzat, jūs topat nolādēti; un, kad jūs dāvanas dodat, jūs nodarāt ļaunu savam garam. Un, ja jūs ieejat kādā zemē un ceļojat kādos apvidos, un jūs tur uzņem, tad ēdiet, kas jums tiek dots; dziediniet slimos viņu vidū. Jo tas, kas ieiet jūsu mutē, jūs neaptraipīs, bet tas, kas iziet no jūsu mutes, tas jūs aptraipīs." (14. teiciens.)"
Jērans Pēšons
Kā politiķis Pēšons raksturojams ar savu oratora talantu. Viņš bieži pats sacer savas runas, vai negatavo tās vispār, publiski uzstājoties. Pēšons arī pazīstams ar savu paskarbo vadības stilu. Laikā, kad viņš strādāja pašvaldībā, Pēšona iesauka bija HSB (Han som bestämmer) - "tas, kurš izlemj".
2007.—2008. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 2007.—2008. gada sezona''' bija 62. NBA sezona. Regulārā sezona ilga no līdz. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas (29 no ASV un 1 no Kanādas). Regulārajā sezonā tika izspēlētas 1230 spēles (katra komanda aizvadīja 82 spēles).
Toma evaņģēlijs
Kultūras vēsture
Agrīno evaņģēliju skaits "mērāms vairākos desmitos" un pētniekiem zināms, ka "nekanoniskie Toma raksti" visos laikos lietoti kādās kristiešu kopienās. Prinstonas Universitātes profesores Eleinas Peidželsas (Elaine Pagels) grāmatā Beyond Belief rakstīts par Toma evaņģēlija mistiskiem strāvojumiem, kas atkārtojoties Jākoba Bēmes, Terēzes no Avilas, Krusta Jāņa (Svētais Jānis no Krusta) un citu mistiķu dzīvēs un rakstos.
2007.—2008. gada NBA sezona
Par NBA čempioniem kļuva Bostonas "Celtics" spēlētāji, kas sešu spēļu finālsērijā pieveica Losandželosas "Lakers" ar 4—2. Par regulārās sezonas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts "Lakers" kapteinis Kobe Braiants, finālsērijas vērtīgāko — Pols Pīrss no "Celtics".
Toma evaņģēlijs
Kultūras vēsture
1956. gadā publicētas Codex II fotokopijas un trīs gadus vēlāk izdeva pirmo tulkojumu (angļu valodā). 2014. gadā Toma evaņģēlijs tulkots latviski. Oriģinālais manuskripts nonācis Kairas Koptu muzejā.
2007.—2008. gada NBA sezona
2007. gada NBA drafts notika, tajā Portlendas "Trail Blazers" ar pirmo numuru izvēlējās Gregu Odenu, taču šajā sezonā drafta pirmais numurs traumas dēļ nespēlēja. Ņūorleānas "Hornets" organizēja 57. NBA Visu zvaigžņu spēli New Orleans Arena arēnā Ņūorleānā, Luiziānas štatā. Tajā Austrumu komanda uzvarēja Rietumus ar 134—128.
Šajā sezonā bija vērojama ilga cīņa par iekļūšanu izslēgšanas spēlēs Rietumu konferencē. Līdz pat 4. aprīlim (12 dienas līdz regulārās sezonas beigām) neviena no komandām nebija kvalificējusies tām. Latvieša Andra Biedriņa pārstāvētā Goldensteitas "Warriors" kļuva par komandu ar visaugstāko uzvarēto spēļu procentu NBA vēsturē, kas nekvalificējas izslēgšanas spēlēm (kopš tika ieviests izslēgšanas spēļu turnīros spēlē 8 komandas no katras konferences).
Pa konferencēm
{{Legend|#98fb98|Divīzijas čempioni}} {{Legend|PowderBlue|Kvalificējas izslēgšanas spēlēm}}
Hamburgas skola (vēsture)
Hamburgas skola - vēsturnieku grupa, vēstures zinātnes virziens, kas izveidojies XX gs. 50. gadu beigās Hamburgā, Vācijā. Koncepcijas izveidotājs ir vēsturnieks Fricis Fišers, pazīstamākie skolas pārstāvji ir I. Geiss, B. Šulte u.c. Savu ietekmi vēstures zinātnē skola saglabāja līdz pat XX gs. 80. gadu beigām.
Pamatkoncepcija
Pamatojoties uz visai rūpīgi izpētītajiem arhīvu materiāliem, Fišers izvirzīja tēzi, ka Vācijas impērijas ārpolitikas mērķiem no 1914. gada septembra memoranda līdz 1918. gadam bijis ekspansīvs raksturs:
Kritika
Augstāko punktu polemika sasniedza 1964. g. Rietumberlīnē un Vīnes starptautiskajā vēstures zinātnes kongresā 1965. gadā. Konservatīvie vēsturnieki ar Gerhardu Riteru priekšgalā pārmeta Fišeram politisko un zinātnisko bezatbildību. Riters uzskatīja, ka nacisms traktējams kā pārrāvums Vācijas vēsturē: nacionālsociālisms bijusi viseiropas parādības vācu forma (vienpartijas valsts ar vadoni priekšgalā XX gs. pirmajā pusē raksturīga visai Eiropai).
Iebilstot saviem pretiniekiem Fišers pasvītroja to, ka nerunā par nacionālās pagātnes nomelnošanu un nihilisku noliegumu, bet gan par vēsturiskās īstenības atjaunošanu. XX gs. beigās vēsturnieki ir apgāzuši Fišera tēzi par Vācijas apzināto agresivitāti. Tomēr ir arī secinājumi kas tiek atbalstīti un diskusijas turpinās — piemēram, par vācu vēstures pēctecību vai pārrāvumu starp I un II Pasaules karu.
.cf
.cf ir augšējā līmeņa domēns, kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Centrālāfrikas Republiku. Tas tika izveidots 1996. gadā. Domēna reģistrāciju nodrošina kompānija Société Centrafricaine de Télécommunications (SOCATEL), kas vienlaikus ir arī sponsors.
Ārējās saites
Toppdomän
Stefka Kostadinova
Stefka Kostadinova (bg; dzimusi Plovdivā) ir bijusī bulgāru vieglatlēte, startējusi augstlēkšanas sacensībās.
1982. gadā beidza sporta skolu Plovdivā. Atlantā izcīnīja zelta medaļu ar olimpisko rekordu — 2,05 metri. Vairākkārtēja pasaules un Eiropas čempione augstlēkšanā. Divas reizes kļuvusi par pasaules čempioni (1987, 1995), pieckārtēju pasaules čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997), 1986. gada Eiropas čempioni, četrkārtēju Eiropas čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997).
1987. gadā Romā Kostadinova uzstādīja Pasaules rekordu augstlēkšanā sievietēm — 2,09 m —, kas nav pārspēts vēl joprojām.
Kopš 2005. gada 11. novembra Kostadinova ir Bulgārijas Olimpiskās komitejas vadītāja.
Biruta Skujeniece
Biruta Skujeniece (dzimusi Jelgavā, mirusi  Jūrmalā) bija latviešu aktrise un dzejniece, Marģera Skujenieka māsa.
Dzīvesgājums
Dzimusi Jelgavā, Katoļu ielā, dzejnieka Eduarda Skujenieka un pirmās profesionālās latviešu teātra kritiķes, Ādolfa Alunāna māsas Luīzes Skujenieces ģimenē. Pavisam ģimenē bija četri bērni. Biruta gājusi Āgenskalna Latviešu biedrības meiteņu skolā, mācības turpināja Ķeniņa meiteņu ģimnāzijā Rīgā. Pēc tēva pašnāvības 1897.gadā sāka piedalīties Alunāna teātra izrādēs. Sešpadsmit gadu vecumā jau spēlāja lielas lomas. Šajā periodā iepazinās ar Raini un Aspaziju. Pirmā publikācija — dzejolis "Dziesma apklususi" laikrakstā Rīgas Apskats 1908. gadā. Bija precējusies ar pirmo neatkarības laika Rīgas policijas prefektu, Jāni Dambekalnu, no kuģu īpašnieku Dambekalnu dzimtas. Laulībā piedzima dēls. No 1907. līdz 1909. studējusi Filharmoniskās biedrības skolā Maskavā. Atgriezusies Rīgā rīkoja deklamāciju vakarus un vadīja Raiņa kluba dramatisko sekciju. Iepazinās ar Jāni Sudrabkalnu, kas viņai veltīja vairākus dzejoļu ciklus. No 1912. līdz 1914. studēja dramatiskās mākslas augstskolā Berlīnē. Spēlēja Rīgas Latviešu teātrī. Nodibinājusi un kādu laiku vadījusi savu "Intīmo teātri". 1925.gadā izdeva savu vienīgo dzejoļu krājumu "Staru spārni pār dūmainu upurtrauku". Tajā pašā gadā sākusi studēt tēlniecību un glezniecību Latvijas Mākslas akadēmijā.
Gājusi bojā vilciena katastrofā Jūrmalā pie Mellužiem (vienīgais upuris vilcienu sadursmē).
Apbedīta Rīgā, Meža kapos.
Darbi
1988. gadā apgāds „Liesma” Rīgā izdeva Skujenieces dzejas krājumu „Pusnakts vilcieni”.
2002. gadā apgāds „Daugava” Rīgā izdeva Birutas Skujenieces un Jāņa Sudrabkalna vēstuļu un daiļdarbu kopojumu „Kā rīta un vakara zvaigzne...” ISBN 9984741060
Hobārta
Hobārta (, izrunā: ) ir pilsēta Austrālijā, Tasmanijas administratīvais centrs. 2021. gadā Hobārtā dzīvoja 247 068 tūkstoši iedzīvotāju, kas ir aptuveni 44% no visiem Tasmanijas iedzīvotājiem. Hobārta ir dibināta 1803. gadā, tā ir otra vecākā Austrālijas pilsēta aiz Sidnejas.
Ievērojamas personības
Hobārtā dzimuši vai dzīvojuši:
Sadraudzības pilsētas
Hobārtas sadraudzības pilsētas ir :
Beča
Novietota pie ceļa, kas ved pāri Karpatiem, Beča attīstījās kā tirdzniecības centrs. Sevišķi svarīga pilsētai bija tirdzniecība ar Ungārijas vīnu. Bečā bija arī dzelzs, vara, svina, sāls un vilnas tirdzniecības centrs. Beča no 1311. līdz 1312. gadam bija Vladislava I Elkonīša rezidences pilsēta. Beča uzplauka līdz ar Jagaiļu dinastijas nākšanu pie varas. No 17. gadsimta tomēr novērojama pilsētas panīkšana. Pēc Polijas dalīšanām Beča iekļāvās Austrijas sastāvā. 19. gadsimta sākumā Bečas apkārtnē attīstījās naftas ieguve. Pēc Pirmā pasaules kara Beča iekļāvās jaunajā Polijas valstī.
Džons Maiers
Džons Kleitons Maiers (John Clayton Mayer, dzimis ) ir amerikāņu dziesmu autors un izpildītājs, kā arī ģitārists. Viņš ir ierakstījis divus multiplatīna albumus - "Room for Squares" un "Heavier Things". 2003. gadā Maiers ieguva Grammy balvu kā labākais vīriešu popdziedātājs.
Skandināvija
Skandināvija (dāņu un sv, norvēģu, fēru un fi, īslandiešu: Skandinavía un sāmu: Skadesi-suolu / Skađsuâl) ir vēsturisks un ģeogrāfisks Ziemeļeiropas reģions Skandināvijas pussalā. Skandināvijas valstis ir Norvēģija, Zviedrija un Dānija, kuras kultūras ziņā ir ļoti līdzīgas par spīti politiskai neatkarībai. Skandināvijai sarunvalodā mēdz pieskaitīt arī ārpus Skandināvijas esošās Ziemeļvalstis: Somiju, Fēru salas un Īslandi, kas ietilpst skandināvu kultūrtelpā.
Skandināvija ir valodas ziņā vienota. Daudzi dāņu, zviedru un norvēģu dialekti ir savstarpēji saprotami, un vairums skandināvu spēj saprast pārējās valodas gan presē, gan radio, gan TV.
Etimoloģija
Vārdam Skandināvija etimoloģijā ir dažādas versijas. Iespējams, ka vārds cēlies no rietumģermāņu vārda skania, kas varētu nozīmēt briesmas, draudi vai kaitējums. Vācu valodā tas ir Schaden, no kā varētu būt arī atvasināts latviešu sadzīves valodā lietojamais "skāde". Arī mūsdienās Skandināviju mēdz dēvēt par Skāniju.
Skandināvijas vārda otrais saliktenis, kā tiek domāts, ir saistīts ar vārdu awjo, kas nozīmē "zeme uz ūdens". Līdz ar to kopumā Skandināvija varētu būt tulkojams kā "bīstamā sala".
Skandināvija un Latvija
Latvijai ar Skandināviju jau vairāk nekā 2600 gadus ir pastāvējuši dažādi savstarpēji sakari. Par to liecina 2001.gadā atrastais bronzas laikmeta depozīts Staldzenes stāvkrastā pie Ventspils. Reizēm arī Baltija tiek pieskaitīta pie Skandināvijas reģiona, kopā veidojot Baltoskandiju.
Hudzona līcis
Hudzona līcis (en, fr) vai Tasiujarjuaks (iu, Tasiujarjuaq) ir Atlantijas okeānam (pēc citiem datiem — Ziemeļu Ledus okeānam) piederīga epikontinentālā jūra Kanādas ziemeļos. Ar Atlantijas okeānu to savieno Hudzona šaurums. Ziemeļos no Bafina jūras to atdala Bafina sala, austrumos atrodas Labradoras pussala, bet pašos dienvidos atrodas Džeimsa līcis. Līča platība ir 1 230 000 km2. Tā garums ir ap 1370 km, platums — 1050 km. Līcis ir līdz 258 m dziļš. Ledus sega turas no oktobra līdz jūlijam.
Bārda
Bārda ir uz vaigiem, zoda, kakla un virs augšlūpas augoši mati. Bārdas mati ir biezāki un cietāki, kā arī parasti īsāki nekā galvas mati. Vīriešiem bārda sāk augt pēc pubertātes, bet sievietēm pēc noteiktiem apstākļiem sejas apmatojums parādās pēc dzimummaiņas. Pārsvarā sejas apmatojums ir saistāms ar vīriešu dzimumu un pieskaitāma sekundārām dzimumpazīmēm. Bārdas augšanu nosaka androgēnais testosterons. Zinātnes nozare par bārdu ir pogonoloģija (pogonology). Vēstures gaitā vīrietim ar sejas apmatojumu ir piedēvētas dažādas īpašības — dzīves gudrība, briedums, vīrišķība, augstāks sabiedriskais stāvoklis vai tieši pretēji — netīrība, pretīgums vai dīvaina nosliece.
Bārdām vēsturiski bijis liels prestižs latviešu sabiedrībā. Garlībs Merķelis savā 1799. gadā izdotajā darbā „Vidzemes senatne” uzsvēra bārdas nozīmi jau 12. gadsimta latviešu vidū, kuri „audzēja bārdu, cik gaŗa tā auga: viņiem tā bij, kā vēl tagad pie daudz zemākām krievu šķirām, vīrišķības un piedzīvojumu zīme, un uz tās viņi lika lielu svaru. Tik tos, kuŗus gribēja sodīt, kuŗus gribēja noteikt par negodīgiem, tos viņi apcirpa; un tad tas tāds nedrīkstēja rādīties viņu sapulcēs: tāds tika saukts par sakropļotu”. Par to liecina arī latviešiem daudzie ar bārdu saistītie uzvārdi — Bārda, Bārdiņš, Baltbārdis, Bezbārdis, Biezbārda, Biezbārdis, Brūzbārds, Bukbārdis, Greizbārdis, Lielbārdis, Linbārdis, Līkbārdis, Melbārdis, Melnbārdis, Mežabārdis, Misiņbārdis, Platbārdis, Rudbārdis, Sarkanbārdis, Sirmbārdis, Stakelbārdis, Svinabārdis, Zilbārdis.
Jānis Ezeriņš (rakstnieks)
Jānis Ezeriņš (dzimis Biksēres pagasta Kārzdabas "Beiros" (tagad Cesvaines pagasts ), miris  Rīgā) bija latviešu rakstnieks.
Biogrāfija
1910. gadā beidzis Valkas skolotāju semināru Valmierā, pēc tam strādājis kā skolotājs Lazdonā, Barkavā un Saikavā. 1914. gadā mobilizēts armijā, bet veselības dēļ atvaļināts. Ārstējies no tuberkulozes Abhāzijā. No 1919. līdz 1922. gadam vadījis laikraksta "Brīvā Zeme" literāro daļu.
Rakstījis galvenokārt anekdotiskās noveles, darbiem raksturīgs straujš sižets, daudzveidīgs vides un cilvēka tēlojums un negaidīts fabulas atrisinājums. Tulkojis nozīmīgus klasikas darbus (Oskara Vailda "Doriana Greja ģīmetne", vecfranču teika "Okasēns un Nikoleta", Džovanni Bokačo "Noveles", Stendāla "Sarkanais un melnais"). Saņēmis Kultūras fonda balvu (1923).
.dj
Ārējās saites
Toppdomän
Reaktīvais dzinējs
Reaktīvais dzinējs ( — 'atpakaļ, pret', activus — 'darbīgs') ir dzinējs, kurš rada vilci ar reaktīvo spēku. Reaktīvais spēks rodas saskaņā ar Ņūtona trešo likumu, darba ķermenim jeb darbvielai (parasti sadegšanas produktiem un gaisam) lielā ātrumā izplūstot pa dzinēja sprauslu un grūžot dzinēju pretējā virzienā. Visbiežāk darbvielai ātrums tiek piešķirts, to strauji sakarsējot. Ir divi galvenie šādu dzinēju veidi:
Lučāno Pavaroti
Lučāno Pavaroti (Luciano Pavarotti, ; dzimis, miris ) bija itāliešu tenors, kura operdziedātāja karjera ilga vairāk nekā 40 gadus. Viņš tiek uzskatīts par vienu no sava laika labākajiem tenoriem.