cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hugo (filma)
Sižets
Hugo pārtiek no stacijas veikaliņos nočieptas pārtikas. Reiz viņš mēģina paņemt arī kaut ko no rotaļlietu veikaliņa, bet viņu pieķer veikala pārdevējs Žoržs (Bens Kingslijs), kas apmaiņā paņem Hugo glabāto tēva piezīmju grāmatiņu. Pēc tam Hugo iepazīstas ar Žorža krustmeitu Izabellu (Hloja Greisa Moreca). Meitene grib palīdzēt Hugo atgūt piezīmju grāmatiņu. Atklājas, ka Žoržam ir kāda saistība ar mehānisko automātu, ko Hugo tēvs atrada muzejā. Pēc mehānisma saremontēšanas tas sāk zīmēt kadrus no Hugo pazīstamās mēmā kino filmas "Ceļojums uz Mēnesi" ar parakstu Žoržs Meljess. Izabella atpazīst sava krusttēva Žorža parakstu. Filmas gaitā atklājas, ka rotaļlietu pārdevējs pirms daudziem gadiem bijis mēmā kino režisors, viens no pirmajiem fantastikas filmu autoriem. Bet Pirmā pasaules kara iespaidā viņš bankrotēja un nozuda no sabiedriskās dzīves. Tagad viņš kopā ar sievu Žannu (Helēna Makrorija) un krustmeitu cenšas izdzīvot, tirgojoties ar rotaļlietām stacijas veikalā un par zaudēto sapni par kino vairs negrib pat runāt. Tomēr, pateicoties Hugo un Izabellai, par Žoržu uzzina kino speciālists, kas noorganizē filmu vakaru, kurā tiek parādītas dažas vēl saglabājušās Žorža filmas. Skatītāji ir atsaucīgi un godina Žoržu. Viņš atgūst pārliecību par savu padarītā darba vērtību. Filmas nobeigumā Žoržs kopā ar sievu nolemj adoptēt Hugo.
Biogrāfiskā līdzība
Žorža tēlam ir reāls prototips — franču mēmā kino režisors Žoržs Meljess (1861—1938). Filmas sižets veidots saskaņā ar patiesiem faktiem no viņa biogrāfijas. Meljess bija viens no pirmajiem franču mēmā kino autoriem, viņa aizraušanās bija fantastikas filmas. Mūsdienās par klasiku kļuvusi viņa filma "Ceļojums uz Mēnesi" (1902). Sākoties Pirmajam pasaules karam, Meljesa finansiālā situācija stipri pasliktinājās. 1923. gadā Meljess bankrotēja un bija spiests pelnīt iztiku citādos veidos. 20. gadsimta 20. gadu vidū Meljess sāka strādāt par saldumu un rotaļlietu pārdevēju Parīzes Monparnasas dzelzceļa stacijas veikalā. Bet tad daži žurnālisti uzsāka viņa darbu izpēti un atrada viņu. 1929. gada decembrī tika parādīta viņa filmu retrospekcija. 1931. gadā Meljess saņēma Goda Leģiona ordeni, ko viņam pasniedza Luī Limjērs. Dzīves pēdējos gados Meljess bieži konsultēja jaunos režisorus.
Atšķirības no biogrāfijas — filmā nav minēts Meljesa brālis Gastons, ar kuru kopā Meljess strādāja pie filmām. Nav minēta arī pirmā sieva, kas nomira 1913. gadā, kā arī viņu divi dēli. Filmā kā Meljesa sieva filmu veidošanas periodā parādīta viņa otrā sieva — aktrise Žanna d'Alsī, lai gan viņi apprecējās tikai 1925. gadā.
Tirgotāja Georga Gīzes portrets
Tirgotājs attēlots savā darbistabā (redzamas atslēgas, zīmoggredzeni, zosu spalvas, tinte, vēstuļu vasks, šķēres, zīmogs). Priekšplānā redzams pulkstenis un trausla stikla vāze ar ziediem (abi renesanses gleznās simbolizē laicīgā mirklīgumu).
Uz sienas blakus svariem uzrakstīts moto latīņu valodā: Nulla sine merore voluptas ("Nav prieka bez bēdām").
Johans Heinrihs Fisli
Johans Heinrihs Fisli, bieži Henrijs Fuseli (Johann Heinrich Füssli, Lielbritānijā pazīstams kā Henry Fuseli) (dzimis Cīrihē, miris  Londonā) bija šveiciešu un britu gleznotājs. Romantisma pārstāvis. Dzimis Cīrihē, bet lielāko daiļrades mūža daļu pavadījis Anglijā. Gleznās bieži attēlotas dīvaini erotiskas, šausmu apdvestas ainas. Dzīves laikā atzīts mākslinieks, pēc tam gandrīz aizmirsts, līdz viņam atkal pievērsās ekspresionisti un sirreālisti. Viljama Bleika draugs un domubiedrs.
Seven Seas of Rhye
Dziesma atklāj Fredija Merkūrija bērnības fantāziju pasauli - Rhye. Šo pasauli izveidoja Fredijs Merkūrijs kopā ar savu māsu - Kašmiru, bet kad Merkūrijs pievienojās Queen viņš sarakstīja vairākas dziesmas par šo valstību - Seven Seas of Rhye, Lily of the Valley, "My Fairy King", Ogre Battle, The Fairy Feller's Master-Stroke, un The March of the Black Queen.
Seven Seas of Rhye ir pieminēta arī Queen dziesmā "Lily of the Valley" no albuma Sheer Heart Attack, kuras vārdi ir: "Messenger from Seven Seas has flown To tell the king of Rhye he's lost his throne".
Korobovs
Korobovs (ru, no ко́роб — 'kārba'; sieviešu dzimtē Korobova (Ко́робова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Pšasnišas apriņķis
Pšasnišas apriņķis (pl) ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes ziemeļos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Ostrolenkas, Makovas, Cehanovas un Mlavas apriņķiem, kā arī Varmijas-Mazūrijas vojevodistes Ščitno un Ņidzicas apriņķiem.
Maltas mehānisms
Maltas mehānismus lieto dzenošā locekļa nepārtrauktas rotācijas kustības pārveidošanai dzenamā locekļa pārtrauktā kustībā. Uz dzenošā locekļa nostiprināts pirksts secīgi ieiet posma spraugā. Pirksts atrodas spraugas sākumā. Loceklim rotējot pulksteņa rādītāja kustības virzienā, pirksts ieiet spraugā, tuvojas krusta rotācijas asij, bet pēc tam sāk attālināties no ass un iziet no spraugas. Kamēr pirksts pārvietojas spraugā, krusts pagriežas, bet, pirkstam izejot no spraugas, krusts apstājas. Pirksts, turpinot rotēt, pēc kāda laika ieiet krusta nākamajā spraugā un krusta kustība atkārtojas. Ja krustam ir četras spraugas, tad, pirkstam veicot vienu pilnu apgriezienu, krusts pagriežas par ceturto daļu apgrieziena. Lai krusts apstāšanās laikā patvarīgi nepagrieztos, virsmu starp tā spraugām izveido ieliektu, bet dzenošā diska virsmu izliektu.
Maltas mehānismus izgatavo ar trim, četrām, piecām, sešām un astoņām krusta rievām, kas atbilst 1/3, 1/6 un 1/8 dzenamā locekļa pagriezienam, dzenošajam veicot vienu pilnu apgriezienu. Rievu izvietojums var nebūt simetrisks. Iespējami iekšējie un ārējie Maltas mehānismi. Iespējami Maltas mehānismi ar vairākiem dzenamajiem locekļiem. Maltas mehānismu nosaukums ir radies no tā, ka dzenamais loceklis pēc formas atgādina Maltas krustu.
Foje
FOJE bija viena no visveiksmīgākajām un labāk zināmajām Lietuvas rokgrupām. Tā tikai izveidota tagadējā Antakalna vidusskolā Viļņā 1983. gadā ar sākotnējo nosaukumu Sunki Muzika (lv), bet 1984. gadā grupu pārdēvēja par FOJE (lv). Grupa savas pastāvēšanas gados pārdzīvoja vairākas dalībnieku maiņas un izlaida vairāk kā desmit albumus. 1997. gadā grupa izlēma beigt savu darbību un izpildīt trīs lielus koncertus Klaipēdā, Kauņā un Viļņā. Pēdējo koncertu, kas notika Vingis parkā Viļņā, apmeklēja 60 000 cilvēku. Pēc grupas izjukšanas tās līderis Andris Mamontovs uzsāka veiksmīgu solokarjeru. Divas grupas dziesmas Laužo šviesa (lv) (1989) un Meilės nebus per daug (lv) (1994) — 2000. gadā mediju eksperti atzina kā vienas no 20 labākajām lietuviešu dziesmām 20. gadsimtā.
ASV Republikāniskā partija
Republikāniskā partija (en), pazīstama arī kā Lielā vecā partija (en; saīsināti GOP), ir politiska partija Amerikas Savienotajās Valstīs. Republikāniskā partija ir viena no divām lielajām partijām ASV; otra ir ASV Demokrātiskā partija. 2020. gada ASV prezidenta vēlēšanās Republikāniskajai partijai bija otrs lielākais vēlētāju skaits (74 miljoni) valstī. Pēc 2020. gada vēlēšanām partijai bija mazākums gan ASV Senātā, gan ASV pārstāvju palātā. 28 ASV štatos gubernatori ir Republikāniskās partijas pārstāvji.
Vēsture
Partiju 1854. gadā dibināja pret verdzību noskaņoti politiskie aktīvisti un vairāku bijušo partiju grupas. Uzreiz pēc partijas dibināšanas tā kļuva par nopietnu pretinieku tajā laikā valdošajai Demokrātiskajai partijai. Pirmoreiz pie varas tā nāca ar Abrahama Linkolna ievēlēšanu par prezidentu 1860. gadā. Lai gan sākotnēji partija bija liberāla, tā 1960. gados krasi mainīja savu ideoloģiju un kļuva labēji konservatīva.
1768. gads
1768. bija garais gads, kas sākās piektdienā.
Konstancina-Jezjorna
Konstancina-Jezjorna - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē 20 kilometrus uz dienvidiem no Varšavas, pie Vislas. Pilsēta izveidota 1969. gadā, apvienojot divas pilsētas - Jezjornu (Jeziorna) un Skolimovu-Konstancinu (Skolimów-Konstancin). XIX gadsimtā pilsēta attīstījās kā kūrorts.
Indonēzija
Indonēzija (id), oficiāli Indonēzijas Republika (Republik Indonesia), ir lielākā valsts Dienvidaustrumāzijā gan pēc platības, gan pēc iedzīvotāju skaita. Tā atrodas uz 17 508 salām un ir pasaulē lielākā valsts, kas atrodas uz arhipelāga. Pēc iedzīvotāju skaita, kas ir vairāk kā 260 miljoni, Indonēzija ir ceturtā lielākā valsts pasaulē. Indonēzija ir republika, kurā tiek ievēlēts parlaments un prezidents. Indonēzijas galvaspilsēta ir Džakarta. Šī valsts robežojas ar Papua Jaungvineju, Austrumtimoru un Malaiziju. Vēl tuvākās aizjūras kaimiņvalstis ir Singapūra, Filipīnas un Austrālija, kā arī Indijai piederošās Andamanu un Nikobaru Salas. Indonēzija atrodas starp Kluso un Indijas okeānu. Valsts teritoriju šķērso ekvatora līnija.
Valsts ir bagāta ar dažādiem dabas resursiem. Tajā skaitā Indonēzijā ir lielas naftas un dabasgāzes atradnes gan sauszemē, gan jūrā, milzīgas mežu platības, kur var iegūt kokmateriālus, un dažādu derīgo izrakteņu atradnes, piemēram, alvas, niķeļa un vara atradnes.
Vēsture
Mūsdienu indonēziešu priekšteči ieceļoja salās no Āzijas kontinentālās daļas pirms tūkstošiem gadu. Ārzemju tirgotāji sāka apciemot salas sākot ar aptuveni 200. gadu m.ē. Ceļotāji no Indijas spēcīgi ietekmēja Indonēzijas iedzīvotājus ar hinduisma un budisma kultūrām. Indonēzieši, kuri ļoti daudz ietekmējās no Indijas, no 7. gadsimta līdz 16. gadsimtam bija izveidojuši vairākas atsevišķas valstis. No šīm valstīm visspēcīgākās bija Šrividžaja un Madžapahita.
13. gadsimtā musulmaņu tirgotāji no Indijas Sumatras salā ieviesa islāmu. Pēc tam šī reliģija strauji izplatījās arī pārējās Indonēzijas salās, izņemot Bali salu, kurā valdošā reliģija palika hinduisms.
1510. gadā Indonēzijā pirmo reizi ieradās portugāļu tirgotāji. Drīz pēc viņiem šeit ieradās arī nīderlandieši un angļi. Ap 1700. gadu Indonēzijas salās vislielākā ārzemnieku ietekme piederēja nīderlandiešiem. Izņemot īsu laika posmu no 1811. līdz 1816. gadam, kad valdīja angļi, nīderlandieši Indonēziju bija kolonizējuši līdz pat 20. gadsimta sākumam.
Nīderlandieši zaudēja kontroli pār Indonēziju 1942. gadā, kad to Otrā pasaules kara laikā iekaroja Japāna. Pēc Japānas kapitulācijas 1945. gadā Nīderlande mēģināja atgūt Indonēziju, bet tas viņiem neizdevās. Indonēzija kļuva par neatkarīgu valsti. Tikai 1949. gadā Nīderlande atzina Indonēzijas neatkarību.
Par pirmo Indonēzijas prezidentu kļuva Sukarno. 1965. gadā Sukarno tika gāzts no šī amata. Pie varas nāca armijas ģenerālis Suharto. 70. gadu vidū Suharto valdība, izmantojot bruņotos spēkus, pārņēma kontroli pār Portugāles koloniju Austrumtimoru. Pēc ilgstošiem protestiem, 1999. gadā Austrumtimoras iedzīvotāji referendumā nobalsoja pret palikšanu Indonēzijas sastāvā un Austrumtimora ieguva neatkarību.
Ģeogrāfija
Indonēzija plešas aptuveni 5 300 km garuma no rietumiem uz austrumiem un 2 100 km platumā no ziemeļiem uz dienvidiem. Indonēzijas kopējā sauszemes platība ir 1 919 440 km², un pēc tās tā ir 16. lielākā valsts pasaulē. Kopā ar teritoriālajiem ūdeņiem Indonēzija platība ir vairāk nekā 7,7 miljoni km². Tad Indonēzija būtu sestā lielākā valsts pasaulē. Neskatoties uz daudzajām salām, kas veido valsti, 95% no Indonēzijas sauszemes platības veido tikai piecas lielākās salas (Sumatra, Java, daļa no Kalimantānas, daļa no Sulavesi un Jaungvineja). Indonēzijas pakļautībā ir Kalimantānas dienvidu daļa, aptuveni ¾ no visas salas, un aptuveni puse no Jaungvinejas. Arī lielākā daļa iedzīvotāju dzīvo tieši šajās piecās salās. Indonēzijai sauszemes robeža ir tikai ar Malaiziju, Papua-Jaungvineju un Austrumtimoru. Vēl tuvākās aizjūras kaimiņvalstis ir Singapūra, Filipīnas un Austrālija, kā arī Indijai piederošās Andamanu un Nikobaru Salas.
Lielākā daļa no salām ir kalnainas. Džajas smaile Jaungvinejas salā ir augstākā virsotne valstī (4884 m v.j.l.). Arī visā pasaulē tas ir visaugstākais kalns, kas atrodas uz kādas salas. Indonēzijā ir ļoti daudz aktīvu vulkānu. Slavenākais no tiem noteikti ir Krakatau, kura izvirdums 1883. gadā bija viens no visu laiku cilvēces vēsturē spēcīgākajiem. Indonēzijā regulāri notiek zemestrīces. 2004. gadā netālu no Indonēzijas krastiem Sumatras salas tuvumā izcēlās Sumatras-Andamānu zemestrīce. Tā bija otra spēcīgākā visu laiku reģistrētā zemestrīce. Tā izraisīja cunami vilni, kas skāra vairākas valstis un nogalināja vairāk nekā 200 000 cilvēkus.
Indonēzijā ir tropiskais klimats. Visu cauru gadu galvenokārt ir karsts un mitrs. Lielākajā daļā valsts visu gadu daudz līst lietus. Lielu daļu no valsts teritorijas klāj tropiskie lietus meži. Piekrastes zemienes ir purvainas ar plašām mangrovju audzēm.
Dzīvā daba
No lielajiem zīdītājiem Indonēzijā dzīvo degunradži, orangutani, tapiri, tīģeri un ziloņi. Indonēzijā dzīvo lielākā ķirzaka pasaulē — Komodo varāns. Komodo varāna garums var būt pat vairāk nekā 3 metri. Šis dzīvnieks ir sastopams tikai dažās atsevišķās mazās Indonēzijas salās. Starp Indonēzijas putniem ir kakadu, lapeņputni un paradīzes putni. Javas salā dzīvo pāvi.
Administratīvais iedalījums
Administratīvi Indonēzija ir sadalīta 33 provincēs, no kurām piecām provincēm ir īpašs statuss. Katrai provincei ir pašai sava likumdošanas vara un gubernators.
Politika
Kopš 2014. gada 20. oktobra Indonēzijas prezidents ir Džoko Vidodo.
1952. gadā Stokholmā sāka darboties Indonēzijas vēstniecība, kur var saņemt vīzas ceļojumiem uz Indonēziju. Kopš 2014. gada Rīgā ir Indonēzijas konsulāts Latvijā, kas palīdz Indonēzijas pilsoņiem dažādu jautājumu risināšanā. Indonēzijas Goda konsuls Latvijā ir Valdis Tilgalis.
2020. gados valstī pieauga islāmiskās tendences, kā rezultātā 2022. gadā Indonēzijas parlaments pieņēma vairākus strīdīgus likumus, kuriem jāstājas spēkā ar 2025. gadu. To skaitā ir seksa aizliegums ārpus laulībām, aizliegums atteikties no reliģijas un kļūt par ateistu (ateisms Indonēzija netika atzīts arī agrāk), kā arī kritizēt Indonēzijas valsts ideoloģiju - pančasilu (Piecus principus).
Demogrāfija
2017. gadā Indonēzijā dzīvoja vairāk kā 260 miljoni iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita Indonēzija ir ceturtā lielākā valsts pasaulē. Vairāk nekā puse no valsts iedzīvotājiem dzīvo Javas salā.
Indonēzijā dzīvo vairāk nekā 300 atšķirīgas etniskas grupas. Vairumam no šīm grupām ir Āzijas saknes. Lielākā tauta ir javieši, kas galvenokārt apdzīvo Javas salu. Valsts austrumu salās galvenokārt dzīvo melanēziešu tautas no Okeānijas. Nelielu, bet nozīmīgu iedzīvotāju grupu veido ķīnieši. Kopumā iedzīvotāji runā aptuveni 250 valodās, bet vienīgā oficiālā valoda ir indonēziešu valoda.
Lielākā daļa iedzīvotāju ir musulmaņi. No citām reliģijām visizplatītākās ir kristietība, hinduisms un budisms. Tradicionālās reliģijas tiek praktizētas tikai dažos atsevišķos reģionos.
Lielākā daļa iedzīvotāju dzīvo pilsētās, kuras arvien straujāk izplešas. Trīs lielākās Indonēzijas pilsētas - Džakarta, Banduna un Surabaja - atrodas Javā.
Roskosmos
Roskosmos ir Krievijas valsts korporācija, kas darbojas kosmiskajā nozarē. Izveidota 2015. gada 28. decembrī uz likvidējamās Krievijas Federālās kosmiskās aģentūras bāzes.
Indonēzija
Tautsaimniecība
Liela daļa Indonēzijas lauksaimniecības zemju ir atvēlētas eksportkultūru audzēšanai lielās plantācijās. Indonēzija ir viena no trim pasaulē lielākajām kaučuka ražotājām, trešā lielākā kafijas pupiņu ieguvēja un viena no vadošajiem kokosriekstu, tabakas, kakao un daudzu garšvielu ražotājām. Līdztekus resursiem, ko nodrošina augu valsts izmantošana, Indonēzijai ir arī lieli derīgo izrakteņu krājumi. Valstī ir bagātīgas alvas, vara, zelta, boksītu un niķeļa rūdu atradnes. Indonēzija ir arī pasaulē lielākā sašķidrinātās dabasgāzes eksportētāja, lielu daļu eksporta ienākumu nodrošina nafta. 2001. gadā Indonēzijā saražoja 1,4 miljonus barelu naftas dienā, taču naftas ieguve samazinās. Bažas par to, ka Indonēzija no naftas eksportētājvalsts var kļūt par naftas importētājvalsti, veicinājušas naftas atradņu izpētes darbu uzsākšanu arī nomaļos rajonos, kā arī sekmējušas jaunu ģeotermālo un hidroelektrostaciju būvi valstī.
Roskosmos
Sākotnēji 1992. gadā dibināta kā Krievijas aviokosmiskā aģentūra (Российское авиационно-космическое агентство). Vēlāk veiktas reformas un dots nosaukums "Federālā kosmiskā aģentūra".
Indonēzija
Kultūra
Indonēzija ir slavena ar mūziku un dejošanu. Tradicionālais mūzikas instruments, ko spēlē Indonēzijas muzikanti, ir gamelans. Dejotāji bieži valkā izrotātas galvassegas. Mūzika, dejas un drāma ir apvienotas ēnu leļļu izrādē, kuru dēvē par vajangu. Dekoratīvajā mākslā nozīmīga loma ir bātikai, tradicionālai audumu krāsošanas metodei.
Sports
Populārākais sporta veids Indonēzijā ir futbols, kuram ļoti cieši seko badmintons. Sporta notikumus organizē Indonēzijas Nacionālā Sporta Komiteja (id jeb KONI). Organizācija ar Indonēzijas valdības atļauju 9. septembri ir atzinusi par Nacionālo sporta dienu.
Andrjus Mamontovs
Andrjus Mamontovs (dzimis Lietuvas PSR) ir lietuviešu dziedātājs, komponists, aktieris un mūzikas producents. Viņš ir zināms kā viens no lietuviešu rokgrupas Foje dibinātājiem 1983. gadā un iedvesmotājs LT United projektam.
Kalmara
Kalmara (sv) ir pilsēta Zviedrijas dienvidaustrumu daļā. Kalmaras lēnes administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Atrodas Baltijas jūras krastā, 412 kilometru attālumā no Zviedrijas galvaspilsētas Stokholmas, 6 kilometru attālumā no Zviedrijas otrās lielākās salas Ēlandes, ar ko savienota pa Ēlandes tiltu.
Pilsētas kopējā platība ir 19,5 km². Pēc 2010. gada datiem, Kalmarā dzīvoja 36 392 iedzīvotāji, bet pilsētas aglomerācijā — 61 533 iedzīvotāji. Kalmara atrodas vidēji 8 metrus virs jūras līmeņa.
No 13. līdz 17. gadsimtam Kalmara bija viena no svarīgākajām Zviedrijas pilsētām. No 1974. līdz 1994. gadam šeit atradās Volvo rūpnīca, kurā ražoja piecu veidu Volvo markas automašīnas. Kalmaras Universitātē mācās aptuveni 9000 studentu.
Osvalds
Osvalds var būt:
Garvolina
Garvolina (pl) - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē 62 kilometrus uz dienvidiemaustrumiem no Varšavas. Iespējams, pilsētas tiesības ieguvusi 1423. gadā. 2. pasaules karā 70% procenti no pilsētas sagrauti.
Dmitrijs Korobovs
Dmitrijs Korobovs (be, ru; dzimis 1989. gada 12. martā) ir baltkrievu hokejists, aizsargs, Baltkrievijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ufas "Salavat Julajev" rindās.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Korobovs uzsāka 2006. gadā, kad spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgas klubā HK Gomeļa. Tā rindās viņš spēlēja līdz 2007.—08. sezonas noslēgumam, taču 2008.—09. sezonā aizvadīja 12 spēles Minskas "Dinamo" rindās, atlikušo sezonas daļu aizvadot tās fārmklubā. 2010.—11. sezonā Korobovs bija izcīnījis jau pamatsastāva vietu "Dinamo" rindās, klubā aizvadot 31 spēli.
2012. gada maijā hokejists pievienojās Jaroslavļas "Lokomotiv", taču jau drīz līgumu ar klubu lauza, 2. augustā noslēdzot divvirzienu līgumu ar Tampabejas "Lightning". 2012.—13. un 2013.—14. gada sezonas aizvadīja AHL vienībā Sirakjūsas "Crunch". 2013.—14. gada sezonā trīs spēles aizvadīja arī "Lightning" rindās NHL.
2014. gada jūlijā atgriezās KHL, pievienojoties Mitišču "Atlant" rindām. "Atlant" rindās aizvadīja vienu sezonu, taču tad pievienojās Maskavas "Spartak". 2016. gada maijā noslēdza līgumu ar Minskas "Dinamo".
Johans Heinrihs Pestaloci
Johans Heinrihs Pestaloci (de; dzimis, miris ) bija šveiciešu pedagogs un filantrops.
Viņa sekotājs Latvijā bija Alberts Holanders (1796-1868), kas 1825. gadā Vecbrenguļos nodibināja privāto skolu, uz kuras pamatiem vēlāk izveidoja Bērzaines ģimnāziju pie Cēsīm.
Džuzepe Marija Krespi
Džuzepe Marija Krespi (, dzimis 1665. gada 16. martā Boloņā, miris 1747. gada 16. jūlijā turpat), saukts arī Lo Spagnuolo ("spānietis"), bija baroka laika itāliešu gleznotājs, Boloņas skolas pārstāvis. Krespi iestājās pret akadēmisko tradīciju un specializējās žanra glezniecībā (viņu uzskata par vienu no izcilākajiem itāliešu baroka žanra glezniecības pārstāvjiem), lai arī viņam ir liels skaits reliģiska rakstura darbu. Krespi darbos liela nozīme ir gaismas lietojumam (viņš prasmīgi izmantojis chiaroscuro efektu). Starp Krespi nozīmīgākajiem darbiem jāmin cikls "Septiņi sakramenti" (apm. 1712. g.), "Blusa" (apm. 1730. g.), "Sv. Jānis no Nepomukas pieņem Bohēmijas karalienes grēksūdzi" (apm. 1740. g.), "Grāmatplaukti" (apm. 1725. g.), "Virtuvene" (apm. 1713. g.). Krespi dzimis Boloņā. Viņa mātei bija radniecīgas saites ar Kospi ģimeni, kas savukārt bija saistīta ar Mediči dzimtu. Pavārdu Lo Spagnuolo Krespi ieguva, jo valkāja ciešas drēbes, kas tobrīd bija raksturīgi spāņu ģērbšanās stilam. 15-18 gadu vecumā Krespi strādāja pie mākslinieka Domeniko Marijas Kanuti; Karlo Marati viņam piedāvājis darbu Romā, taču Krespi atteicies. 1681.-1682. gadā Karlo Činjāni uzaicināja Krespi pievienoties Accademia del Nudo apgūt zīmēšanu, un Krespi tur darbojās līdz pat 1686. gadam.
Par gleznotājiem kļuva arī divi Krespi dēli — Antonio un Luidži.
Tritons (pavadonis)
Tritons (el) ir lielākais Neptūna pavadonis, kuru atklāja angļu astronoms Viljams Lasels 1846. gadā, tikai 17 dienas pēc Neptūna atklāšanas. Nosaukumu — Tritons ieteica K. Flamarions 1880. gadā, tomēr līdz pat 20. gs. vidum vairāk tika lietots vārds - „Neptūna pavadonis” (otro Neptūna pavadoni atklāja tikai 1949. gadā). Tritons grieķu mitoloģijā ir jūras dieva dēls.
Tritonam ir īpatnēja orbīta. Tas kustas pretēji Neptūna rotācijas virzienam, turklāt Tritona orbīta ir ļoti slīpa pret planētas ekvatora un ekliptikas plaknēm. Tas ir vienīgais lielais pavadonis, kas riņķo pretējā virzienā. Vēl viena Tritona orbītas īpatnība ir tāda, ka tā veido ideāli pareizu riņķa līniju (tās ekscentrisms ir ar 16 zīmēm aiz komata).
Tritona diametrs ir 2706 km, kas ir tikai nedaudz mazāks par Mēnesi, un blīvums ir ap 2,07 g/cm³. Tā virsma labi atstaro Saules gaismu, jo klāta ar metāna un slāpekļa ledu. „Voyager” pārlidojuma laikā lielāko dienvidu puslodes daļu klāja polārais ledājs.
Neskatoties uz virsmas temperatūru — 38° K, slāpekļa sublimācijas rezultātā veidojas retināta atmosfēra, kuras spiediens pie pavadoņa virsmas ir līdz 15 mikrobāriem.
FK Limbaži
FK Limbaži ir futbola klubs no Limbažiem Latvijā. Tas ir dibināts 2016. gadā. Šajā gadā komanda piedalījās Latvijas futbola 2. līgas Vidzemes zonā un ieguva 11. vietu no 14. komandām. 2017. gadā 15 komandu konkurencē FK Limbaži ierindojās 6. vietā, bet 2018. gadā — 1. vietā Vidzemē un ieguva tiesības piedalīties finālsacensībās, taču turnīra finālā neiekļuva.
Gotfrīds Kellers
Gotfrīds Kellers (de; dzimis, miris ) bija šveiciešu stāstu un romānu autors. Reālisma pārstāvis.
Tritons (pavadonis)
Polārā ledāja rajonā novērojamas daudzas tumšas joslas (ap 50). Vismaz divas no tām ir geizerveidīgu izmešu rezultāts (sk. kriovulkānisms), pārējās, iespējams, arī. Slāpeklis, laužoties caur spraugām ledū, izmet putekļu daļiņas līdz 8 km augstumā, no kurienes tās, laižoties lejā, var izplatīties attālumā līdz 150 km. Šīs joslas vērstas rietumu virzienā, kas liecina par valdošo vēju klātbūtni. Šo izmešu enerģijas avoti un darbības mehānisms pagaidām vēl nav noskaidroti, bet tas, ka tie atrodas platuma grādos, kur Saule atrodas zenītā, liek domāt, ka to iespaido Saules gaisma.
FK Limbaži
Atsauces
https://lff.lv/zinas/11235/labakie-speletaji-2-ligas-vidzemes-un-latgales-turniros/
Tritons (pavadonis)
Ekvatora tuvumā pret Neptūnu vērstajā pavadoņa pusē ir atklāti vismaz divi (vai arī vairāki) veidojumi, kas atgādina sasalušus ezerus ar terasēm krastos (līdz 1 km augstumā). To izcelsme, iespējams, ir saistīta ar cits citam sekojošiem sasalšanas un kušanas periodiem, ik reizi vielas tilpumam samazinoties. Pat tādos apstākļos, kādi ir uz Tritona virsmas, metāna un amonjaka ledus ir nepietiekoši izturīgi, lai noturētu tādas augstumu starpības, tāpēc uzskata, ka terasu pamatā atrodas ūdens ledus. Nav izslēgts, ka paisumu mijiedarbības rezultātā uz Tritona miljardu gadu laikā varētu eksistēt šķidrums.
Uz Tritona atrodami īpatnēji, regulāri ieapaļi veidojumi — ieplaku sistēma, kas nedaudz atgādina „melones mizu”. Tiem cauri iet garas līnijas.
Gotfrīds Kellers
Uzskatīja, ka neeksistē tāda šveiciešu literatūra, bet viņa darbi pieder pie vācu literatūras. Studējis Heidelbergā, kur apmeklējis Ludviga Feierbaha lekcijas. Viņa pazīstamākie darbi ir romāni "Zaļais Heinrihs" (Der grüne Heinrich, 1854—1855) un "Ciemata Romeo un Džuljeta" (Romeo und Julia auf dem Dorfe, 1876).
Gotfrīds Kellers ieviesa vācu valodā vārdu pučs (putsch) politiska jēdziena nozīmē.
Tritons (pavadonis)
Tritona uzbūve un orbītas īpatnības liek domāt, ka tas radies Koipera joslā kā atsevišķs debess ķermenis (līdzīgi Plutonam), bet vēlāk nonāca Neptūna gravitācijas laukā un kļuva par tā pavadoni. Aprēķini rāda, ka vienkārša satveršana ar Neptūna gravitācijas lauku ir mazvarbūtīga. Pēc vienas hipotēzes, Tritons bija iekļauts dubultā sistēmā, kas palielina satveršanas iespējamību. Pēc citas versijas, Tritons nobremzējās un tika satverts ar gravitācijas lauku tāpēc, ka „aizķēra” Neptūna atmosfēras augšējos slāņus.
Paisuma iedarbības rezultātā Tritona orbīta pakāpeniski kļuva tuva riņķa līnijai, turklāt izdalījās enerģija, kas kausēja pavadoņa dzīles. Virsma sacietēja ātrāk, nekā dzīles, bet pēc tam ūdens ledum pavadoņa iekšienē pamazām sasalstot un izplešoties, virsma pārklājās ar lūzumu zonām. Iespējams, ka Tritona satveršana izjauca pavadoņu sistēmu, kas Neptūnam jau eksistēja. Nereīdas īpatnējā orbīta varētu būt tam par apstiprinājumu.
Pēc kādas hipotēzes, Neptūna un Tritona savstarpējā paisumu mijiedarbība sasilda planētu, tāpēc Neptūns izdala vairāk siltuma nekā Urāns. Tā rezultātā Tritons pamazām tuvojas Neptūnam. Pēc kāda laika tas pāries Roša robežu un sadalīsies sīkās daļās. Tādā gadījumā gredzens, kas izveidosies ap Neptūnu būs lielāks, nekā Saturna gredzeni.
Ādams Kadmons
Ādams Kadmons - garīgais pirmcilvēks Kabalas mācībā, pirmo reizi minēts Īzaka Lurias atklāsmēs. Plašākā nozīmē tiek saprasts kā cilvēka arhetips, kura līdzinieki šajā pasaulē ir cilvēki, kas tomēr ir zaudējuši trīs sākotnējās īpašības - dievišķo gudrību, daili un nemirstību. Cilvēkos ir ielikta neapzināta tieksme šo zaudēto stāvokli atkal atgūt.
Ādams Kadmons kā Dzīvības koks
Ādama Kadmona galvu veido trīs augstāko garīgo sfēru (sefirot) trīsvienība - "Griba" (keter), kas vainago "Izpratni" (binah) un "Gudrību" (hohmah). Viņa krūtis veido "Skaistums" (tiferet), kas ir vienotas ar labo roku - "Mīlestību" (hesed) un kreiso roku - "Varu" (geburah). Ādama Kadmona apakšdaļa sastāv no citas trīsvienības, ko veido "Pamats" (jesod), kas simbolizē dzimumorgānus, kas saistīti ar labo kāju - "Pastāvību" (necah) un kreiso kāju - "Krāšņumu" (hod). Viņa apakšdaļa balstās uz "Esamības" (malkut jeb šekinah) valsti. Dzīvības koka attēlu skaitīt lapā Kabala.
Ādams Kadmons kā radīšanas akta sastāvdaļa
Radīšanas akts sākas ar bezgalīgās dievišķās esības Ein Sof ierobežošanos jeb koncentrēšanos (cimcum). Pašierobežošanās rada sākotnējo telpu, kurā rodas visa esošā pirmtēls Ādama Kadmona veidā, kas pats kļūst par radītāju tālākajam radīšanas procesam. Radīšanas nakamajā fāzē notiek katastrofa, jo pasaule nav bijusi spējīga uz ņemt dievišķo gaismu visā tās pilnībā. Tā sašķīst milzīgā daudzumā dzirksteļu, kas dzīvo neatkarīgu dzīvi. Lai savaldītu šo kosmisko katastrofu, no Ādama Kadmona pieres izlaužas jauna gaisma, kas ievada radīšanas trešo fāzi - restitūciju (tikkun), kurā mēs šobrīd atrodamies. Šajā atjaunošanās un attīrīšanās fāzē var piedalīties jebkura būtne, ja tā varas un tiesāšanas spēkus, ko simbolizē geburah sfēra, spēj līdzsvarot ar mīlestības un žēlsirdības spēkiem, ko simbolizē hesed sfēra.
Plakāts
Plakāts (no de, kas no fr, kas savukārt no la — '(ap)liecība') ir sabiedriskajā telpā izvietots māksliniecisks lielformāta attēls ar īsu tekstu. Tajā ietvertai informācijai jāiedarbojas ātri, nekļūdīgi un sakāpināti. Tas tiek panākts ar specifisku stilu atlasi un to izteiksmības kāpinājumu, intriģējošu kompozicionālo un tehnisko risinājumu — gan melnbaltās, gan litogrāfijas tehnikas izmantojumā, burtu salikumā un tekstu izstrādē. Lai efektīvāk pārliecinātu adresātu, plakāta retorikai jābalstās uz nediskutējamu vēstījumu. Viens no izplatītākajiem uzmanības pievēršanas paņēmieniem ir spilgtu metaforu un asprātīgu salīdzinājumu izmantojums.
Iedalījums
Pēc satura plakātus iedala:
Vēsture
Kā stājgrafikas žanrs plakāts parādījās 19. gadsimta beigās. Šajā laikā darbojas tādi plakāta meistarikā Džūls Čerē, Anrī de Tulūzs-Lotreks, Alfonss Muha, Herberts Rīds, Ramons Kazā, Pols Nešs, Abrams Geimss, Edvards Penfīlds, Eduards Manē u.c. Taču par sociālo plakātu tajā laikā vēl nevar runāt — tā bija dižu (un ne tik dižu) otas meistaru veidota afiša.
20. gadsimta sākumā, karu, juku un pārmaiņu laikos, dzima politiskais plakāts (valsts politikas, politisko kustību ideoloģiju reklāma), kurš, pateicoties politiskās elites pasūtījumam, strauji attīstījās gan kvalitatīvi, gan kvantitatīvi.
60. gadi raksturīgi ar sabiedrības politiskās nostājas pamošanos, studentu nemieriem Francijā, “zaļo” kustības dzimšanu, pretkara kustības sākumu, kas viss kardināli ietekmēja arī plakāta attīstību. Plakāts kļuva par tā robežtelpu, kurā bija iespēja izpausties tiem, kuru domāšanas veidu neakceptētu un neļautu izstādīt bargās komisijas, kuras žūrēja darbus ideoloģijas un politkorektuma cenzētajām stājmākslas izstādēm. Rietumu pasaulē plakāta mākslinieki protestēja pret patērētājsabiedrības ideālu trulumu, Trešās pasaules valstīs — pret militāro lielvaru iebrukumu, PSRS sfērā — pret vides piesārņojumu, ierēdniecības patvaļu, sadzīves problēmām. Visur bija un ir kādas negācijas, kas traucē dzīvot. Tādēļ plakātam bieži pievērsās izcilākie 20. gadsimta mākslinieki, lai paustu kādas varas neakceptētas, pārdrošas idejas — politiskas vai apolitiskas, tam būtībā nav nozīmes.
Plakāts Latvijā
Jūgendstila perioda, kas aptver laiku no 19. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta otrajam gadu desmitam, plakāti liecina par visai aktīvu kultūras dzīvi Rīgā: Mākslas salona darbību, ceļojošās mākslinieku biedrības jeb tā saukto peredvižņiku darbu izstādi, Rīgas pilsētas mākslas muzeja atvēršanu, Latviešu dziesmu svētkiem. Plakātā rod atspoguļojumu arī Pirmais pasaules karš.
20. gados plakāts atspoguļoja modernisma tendences, tāds stājgrafikas variants, kur burti tiek iekļauti kā kopējās kompozīcijas elementi — kur citkārt būtu kādi ornamenti, tagad — burti. 20. gados specifisks burtu sitlizācijas veids — lauzīti, bieži dekoratīvi nostilizēti, t.i. J.Madernieka tautas nacionālā "stila" variācijas. Stilistiski Latvijas plakātā šajā laikā parādās visdažādākās tendences sākot no R.Sutas "nacionālā kontruktīvisma", t.i. kubo-futūrisma, līdz ekspresionismam, funkcionālismam un, protams, Art Deco. No tā paraugiem jāpiemin S.Vidberga "Dānijas mākslas izstāde“ (1936.), H.Mangolda "Starptautiskās jāšanas sacīkstes" (1931. — atkārtojas ritms, bezmaz kā pop-art priekštecis), A.Švedrēvica "Sigulda aicina ziemā" (lieliski izkārtoti laukumi, telpiskās un krāsu saspēles). Blakus šiem jāpiemin arī Ķuzes fabrikas komercplakātus, kas savā izpildes līmenī bija augstvērtīgi mākslas darbi. G.Kluča, A.Apsīša u.c. konstruktīvistu ietekmē plakātā ienāca foto kolāža un avangards. Tikpat plaša ir mākslinieku plejāde, kas zīmēja plakātus: Rihards Zariņš, Kārlis Padegs, Niklāvs Strunke, Konrāds Ubāns, Indriķis Zeberiņš, Romans Suta, Sigismunds Vidbergs, Ansis Cīrulis, Jūlijs Madernieks, Oskars Norītis, Ludolfs Liberts u.c.
40.-50. gados, Latvijas PSR plakāts attīstījās tikai kā politiskās propagandas līdzeklis, taču tas nenozīmē, ka, piemēram, Ģ.Vilka, V.Krēgeres un P.Ozoliņa plakāti tāpēc nebūtu mākslinieciski augstvērtīgi.
60. gados šai žanrā sāka strādāt G.Kirke, M.Osis, L.Reinbergs, J.Riņķis, G.Zemgals, kuri radīja stilistiski jaunu virzienu Latvijas plakāta attīstībā. 1966. gadā, pateicoties Gunāram Kirkem, notika pirmā visas Latvijas mēroga plakāta izstāde (turpmākajos gados šādas izstādes notika regulāri). Pateicoties visai regulārajiem valsts struktūru (ministriju, organizāciju, uzņēmumu) izsludinātajiem konkursiem, šajā laikā Latvijā dzima sociālais plakāts. Mākslinieki zīmēja ko vēlējās, savukārt valsts viņu darbu biežI vien apmaksāja pat tad, ja darbs tika atzīts par politnekorektu un cenzūra to drukāt aizliedza. Plakāts savā kvalitātē no lietišķās grafikas žanra pārtapa par stājmākslas jomu.
No 1972. gada Latvijas mākslinieki sāka regulāri piedalīties plakāta biennālēs Varšavā, Lahti, Kolorādo. Šai laikā Latvijas sociālais plakāts iekaroja atpazīstamību un augstu kotējās visā Austrumeiropā un PSRS ietekmes sfērā, kā arī ārpus tās. Raksturīgi, ka 20. gadsimta beigās pasaulē Latvijas māksla vispirms saistījās tieši ar plakātu un tikai pēc tam ar glezniecību, kino, teātri. Pateicoties biežajām plakātu izstādēm un konkursiem, žanrs kļuva populārs un piesaistīja virkni jaunu mākslinieku: G. Smelteru, L. Šēnbergu, I. Blumbergu, J. Dimiteru, G. Lūsi, J. Galdiņu u.c. 80. gados plakāta mākslā ienāca A. Breže, J. Putrāms, O. Pētersons, I. Mailītis, E. Vītols. Mākslinieki mulsināja varu un provocēja sabiedrību, raisot ar katru gadu aizvien pieaugošāku publikas interesi. Ik gadus Cēsīs notika Plakātu dienas, bija regulāras izstādes, plaši pieejamas bija gan grāmatas par plakātu, gan katalogi un plakātu reprodukcijas.
90. gadu sākumā, līdz ar politiskajām pārmaiņām un valsts pasūtījumu apstāšanos sociālais plakāts Latvijā pamira. Vienīgais mākslinieks, kurš turpināja strādāt šajā žanrā, bija J.Dimiters. 2002. gadā izveidojās jaunu plakāta mākslinieku grupa „Suņa sirds“ — A. Buks, E. Vītols, G. Svikulis, — kas par savu uzdevumu izvirzīja plakāta kā žanra atjaunošanu Latvijā un darbojās līdz 2008. gada rudenim. Stilistiski dominēja fotomontāža un tehniskais izpildījums datorgrafikā.
Bērzi
Bērzi (Betula) ir bērzu dzimtas lapu koku, krūmu vai puskrūmu ģints. Bērzi aug tikai Ziemeļu puslodē, tas ir, Eiropā, Āzijā līdz Himalaju dienvidiem un Ziemeļamerikā. Tie ir plaši izplatīti, arī Latvijas teritorijā bērzi ir vieni no izplatītākajiem kokiem. Ģintī ir ap 120 sugu un vēl vairāk pasugu un formu.
Daudzas bērza daļas tiek izmantotas saimniecībā: koksne, miza, tāss (mizas ārējā kārta), kā arī bērzu sula. Bērza pumpuri un lapas tiek izmantoti medicīnā. Dažas sugas tiek izmantotas arī lauku aizsardzībā un daiļdārzniecībā. Bērziem ir arī nozīmīga loma slāvu, skandināvu, kā arī latviešu tautas tradīcijās.
Bērzu galvenā atšķirīgā iezīme no citiem kokiem ir balts, dzeltenīgs stumbrs. Lapas veselas ar zobainu malu. Rudenī lapas parasti krāsojas dzeltenā krāsā. Parasti vienmājas augi ar viendzimuma ziediem spurdzēs. Bērzi aug labā saules apgaismojumā, ēnainās vietās tie ir trausli un maziņi. Atšķirībā no sugas un apkārtējiem dabas apstākļiem vidējais bērza mūžs var būt no 80 līdz 300 gadiem.
Klasifikācija
Bērzu ģints sīkāk dalās 4 apakšģintīs un aptuveni 120 sugās.
ASV Demokrātiskā partija
Demokrātiskā partija (en) ir kreisi centriska politiskā partija Amerikas Savienotajās Valstīs. Demokrātiskā partija ir viena no divām lielajām partijām ASV; otra ir Republikāniskā partija.
Pēc 2014. gada vēlēšanām Demokrātiskā partija bija mazākumā ASV Senātā ar 44 senatoriem, 18 štatos bija Demokrātiskās partijas gubernatori. 2021. gada janvārī Demokrātiskā partija atguva vairākumu Senātā, jo balsīm sadaloties 50 pret 50, izšķirošā balss pieder jaunievēlētajai ASV viceprezidentei Kamalai Herisai. Tādējādi demokrāti pirmo reizi kopš 2009. gada ieguva kontroli pār Senātu, Pārstāvju palātu un Balto namu. Tagad 22 štatos ir Demokrātiskās partijas gubernatori. Pašreizējais ASV prezidents Džo Baidens ir 16. ASV prezidents no Demokrātiskās partijas.
Vēsture
1792. gadā Tomass Džefersons nodibināja Demokrātiski-republikānisko partiju. 1828. gadā Endrū Džeksons to pārveidoja par Demokrātisko partiju. 20. gadsimta sākumā tajā apvienojās ziemeļu štatu lielpilsētu progresīvie un dienvidu štatu konservatīvie politiķi. Vudro Vilsona vadībā Demokrātu partija 1913.–1921. gadā aizsāka progresīvas sociālās politikas kursu, 1948. gadā to pameta politiķi, kas aizstāvēja rasu segregāciju. 1960. gados iezīmējās Demokrātiskās partijas sociālliberālā politika.
Smilšgliemeņu kārta
Smilšgliemeņu kārta ietilpst gliemeņu klasē.
Alberts Maikelsons
Alberts Abrahams Maikelsons (Albert Abraham Michelson,  — ) bija Prūsijā (mūsdienu Polijā) dzimis ebreju izcelsmes ASV fiziķis. Pazīstams ar gaismas ātruma mērījumiem un Maikelsona-Morleja eksperimentu, par ko 1907. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā. Maikelsons bija pirmais amerikānis, kurš saņēma Nobela prēmiju kādā no zinātnēm (1906. gadā Teodors Rūzvelts saņēma Nobela miera prēmiju).
Dzimis ebreju tirgotāju ģimenē Prūsijas mazpilsētā, tomēr, kad Albertam bija tikai divi gadi, ģimene pārcēlās uz ASV. Maikelsons uzauga nelielās kalnraču pilsētiņās Kalifornijā un Nevadā. 1869. gadā prezidents Uliss Grānts ieskaitīja Maikelsonu ASV Kara flotes akadēmija mičmaņu kursā, kuru viņš beidza 1873. gadā, parādot īpašas spējas optikā, siltuma teorijā un klimatoloģijā. Pavadot divus gadus kuģojot, 1875. gadā Maiklesons atgriezās akadēmijā un līdz 1879. gadam šeit pasniedza fiziku un ķīmiju. No 1880. līdz 1882. gadam mācījās Berlīnē un Parīzē.
Jau 1877. gadā mēģināja veikt pirmo gaismas ātruma eksperimentu. 1881. gadā demobilizējās no flotes un kļuva par fizikas profesoru Keisa Vesternrezervas universitātē (toreiz Lietišķo zinātņu skola), Klīvlendā, kur 1887. gadā kopā ar Edvardu Morleju veica Maikelsona-Morleja eksperimentu, kas it kā pierādīja ētera neesamību. 1889. gadā kļuva par profesoru Klārka Universitātē Vusterā, Masačūsetsā, bet 1892. gadā — Čikāgas Universitātē.
Skolioze
Skolioze (no el (skoliōsis) — 'izliekums') ir iedzimta vai iegūta mugurkaula deformācija sāniskā virzienā, kas kombinējas ar skriemeļu rotāciju. Vizuāli skolioze izpaužas kā viena sāna izliekums un šajā pusē viena lāpstiņa ir lielāka par otru. Ejot vai stāvot viens plecs var būt uzrauts. Ņemot vērā sarežģītību un cilvēka mugurkaula locītavu daudzveidību, lielākajai daļai cilvēku jau kopš bērnības mugurkauls aug taisni un paliek taisns mūža garumā. Ir dažādi raksti par to, kas spēj traucēt šo normālo augšanas modeli, un var novest pat pie progresīvas un nopietnas mugurkaula deformācijas. Tā var attīstīties dažādos veidos, atkarībā no etioloģijas un vecuma, kurā tā sākusies. Tāpēc ir svarīgi izzināt skoliozes dabu, pievērst uzmanību agrīnai diagnostikai jau bērnībā. Arī prognozei, vismaz vispārīgā veidā, lai saprastu, kā ietekmēt skoliozes attīstību ar profilakses un koriģējošās vingrošanas palīdzību.
Skoliozes formas
1. Funkcionālā skolioze ir atgriezenisks mugurkaula sānu izliekums bez rotācijas. To brīvprātīgi var labot pats pacients, vai novērst, likvidējot pamatcēloni. Etioloģija: Pastāvīgi slikta poza, stāja. To sauc arī par posturālo skoliozi. Sāpes un muskuļu spazms. Tas var būt sāpīgs mugurkaula saknes bojājums (sēžas skolioze), sāpīgs mugurkaula bojājums (iekaisums, audzējs), sāpīgs bojājums vēdera apvidū (apendicīts, perinefrisks abscess). Apakšējo ekstremitāšu- garuma starpība. Tā var būt faktiska apakšējās ekstremitātes saīsināšana. Acīmredzama apakšējās ekstremitātes saīsināšana (slīps gūžas griezums), adukcijas kontraktūra gūžas īsākajā pusē, abdukcijas kontraktūra gūžas garākajā pusē.
2. Strukturālā skolioze ir neatgriezenisks mugurkaula sānu izliekums ar skriemeļu rotāciju. Skoliozi var kompensēt, ja pleci ir vienā līmenī un tieši virs iegurņa. Tas ir iespējams, ja kompensācijas līknes attīstība notiek virs un zem galvenā līknes. Skolioze netiek uzskatīta par kompensētu, ja pleci nav vienā līmenī un ir sānu novirze no sānu līnijas. Apzīmējums labā un kreisā skolioze atkarīgs no izliekuma novietojuma puses pie galvenās līknes. Etioloģija: Idiopātiskā skolioze. Tā var būt zīdaiņu (var parādīties no dzimšanas līdz 3 gadu vecumam). Pusaudžu (var parādīties no 4 līdz 9 gadu vecumam). Jauniešu (var parādīties no 10 gadu vecuma līdz noslēdzas augšana). Osteopātiskā skolioze, kas varbūt iedzimta un iegūta. Iegūtas osteopātiskās skoliozes cēloņi var būt lūzumi, dislokācijas (traumatiskās un patoloģiskās skoliozes). Rahīti un osteomalācijas, vienpusējas plaušu slimības (emfizēma, vienpusējas plaušu operācijas, krūšu kurvja plastika).
3. Neiropātiskās skoliozes var būt iegūtas un iedzimtas. Iedzimtās ir spina bifida ar mielodisplāziju, neirofibromatoze. Iegūtās ir poliemielīts, paraplēģija, smadzeņu paralīze, Frīdreiha ataksija, siringomielija.
4. Miopātiskā skolioze ir iedzimta un iegūta. Iedzimtā varbūt neiromuskulāras izcelsmes hipotonija (muguras muskuļu atrofija. Iegūtā varbūt muskuļu distrofija.
Profilakse
Skoliozes iegūšanas kritiskais posms ir bērna skolas gaitu sākums, tādēļ vecākiem jāpievērš uzmanība skolēna stājai un gaitai. Bērniem un arī pieaugušiem cilvēkiem sēdošā darbā pie datora jānodrošina ergonomiska darba vieta un pareizi jāplāno darbs ar datoru.
Rehabilitācija
Ja mugurkaula deformācija ir spēcīga krūškurvja rajonā, tad skoliozes rezultātā var būt grūti normāli elpot, tādēļ pēc iespējas ātrāk ir jāuzsāk rehabilitācijas kurss. Rehabilitācija parasti notiek pēc pilnas programmas t.i. fizioterapija (ārstnieciskā vingrošana), masāžas, ūdens procedūras u.c. Ja cilvēkam, kuram ir spēcīga mugurkaula deformācija, ir grūti samierināties ar skoliozi, tad palīdzību var sniegt arī psihologs vai psihoterapeits.
Ja cilvēkam ir skolioze, regulāri jānodarbojas ar fiziskām aktivitātēm.
Rehabilitācijas pakalpojumu sniegšanas vietas: VSIA "Nacionālais rehabilitācijas centrs "Vaivari"" ortopēdijas rehabilitācijas programma (iespējams pakalpojumus saņemt gan stacionārā, gan ambulatori gan bērniem, gan pieaugušajiem). Par Nacionālā Veselības dienesta (NVD) līdzekļiem rehabilitācijas pakalpojumus nodrošina šādiem pacientiem:
NVD apmaksāto rehabilitācijas pakalpojumu sniegšanas kārtība iepriekš norādītajā rehabilitācijas centrā: Primārās veselības aprūpes ārsts (ģimenes ārsts, bērniem arī primārās veselības aprūpes pediatrs) nosūta pie fizikālās un rehabilitācijas medicīnas ārsta t.i. rehabilitologa, kurš apskata pacientu un nepieciešamības gadījumā, izvērtējot veselības stāvokli, nozīmē atbilstošas procedūras piem. vannas, dušas, minerālūdens baseinu, fizioterapiju (ārstniecisko vingrošanu) u.c. tas ir - sastāda individuālu rehabilitācijas plānu.
Jānis Gailis
Jānis Gailis (—) bija latviešu gleznotājs ainavists, marīnists, gleznotāja Vilhelma Purvīša audzēknis, Rēzeknes mākslinieku kopas biedrs. Trimdā bijis Četru grupas dalībnieks.
Biogrāfija
Jānis Gailis dzimis 1903. gada 19. oktobrī Pērkones pagastā zemnieku ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā ar ģimeni devies bēgļu gaitās uz Krieviju, Petrogradu, un Somiju, Latvijā atgriezies 1918. gadā. Interese par mākslu radusies, mācoties Liepājas ģimnāzijā zīmēšanu pie Augusta Annusa. Tāpēc vēlāk devies uz Latvijas Mākslas akadēmiju, kur studējis Vilhelma Purvīša ainavu darbnīcā. Mākslinieka tālāko veidošanos izšķīris Purvīša sacītais: "Jūsu ūdeņi ir slapji, palieciet pie tiem", tāpēc viņa darbība saistās ar marīnu gleznojumiem; 1932. gadā viņš beidza akadēmiju ar diplomdarbu "Pie jūras". Šajā gadā uzsācis zīmēšanas skolotāja darbu Rēzeknē. 1944. gadā devies trimdā uz Vāciju, Bādvimpfeni, senu kūrorta pilsētiņu pie Nekāras, kur aktīvi atsācis gleznošanu. Pirmie pieci trimdas gadi ir uzskatāmi par ļoti raženiem un iezīmē mākslinieka darbības virsotni. 1950. gadā mākslinieks uzsācis dzīvi ASV, Ņujorkā, kur vairākus gadus strādājis par būvgaldnieku. Ņujorkā arī miris 1975. gada 2. jūlijā. Mākslinieks bijis ekstraverts, uzņēmīgs un sabiedriski aktīvs.
Mākslinieciskā darbība
Savā laikā darbojies Rēzeknes mākslinieku kopā. Bijis viens no Vilhelma Purvīša audzēkņiem, kurš centies izkopt patstāvību tēlojumā un skatījumā, īsti sevi atrazdams trimdas un pēckara gados. Mākslinieka labākie ekspresīvi reālie darbi radušies 20. gadsimta 40. gadu beigās, 50. gadu sākumā un vēlīnā posmā, kad iezīmējas pagrieziens uz brīvu ekspresiju dabas motīvu pārveidošanā. Galvenais glezniecības žanrs ir bijusi ainava, marīna. Galvenais mākslinieka pamatkapitāls bez Rēzeknes un Vācijas pilsētu ainām ir marīnas, kas ir atšķirīgas veidojumā un uztverē no citu mākslinieku radītajām, jo mākslinieka attīstība noritējusi reālisma un ekspresīva reālisma virzienā. 30. gadu sākumā mākslinieks pieturas pie tradicionālā reālisma, bet beigās apguvis lielāku varēšanu, savu īpatnību izpausmi, gleznojumi kļuvuši brīvāki, dinamiskāki. Trimdā Vācijā kā nobrieduša mākslinieka darbos parādās tautas dzīves drāmas smagums, kas savijies ar cerībām un nostalģiskām izjūtām. ASV radītos sākuma darbos redzama kāpināta dramatiski un drūmi sabangota emocionāla izteiksme. 60. gados eksperimentējis, lietojot jauktas tehnikas, emaljas, iracionālus pigmentu šķīdinājumus, pilinājumus, kā rezultātā radušies nejauši un neparedzami veidi, abstraktas parādības, kas robežojušās ar manieri. 70. gadu sākumā notiek vērtību pārvērtēšana, atsākot studēt īstenības parādības, meklējot lielāku vienkāršību, stabilitāti gleznu struktūrā. Gleznotājs brīžiem atgriezies pie Latvijas un Vācijas laiku motīviem, meklēdams ceļu starp brīvību un nepieciešamību. Gleznojis galvenokārt eļļas tehnikā.
Jānis Zālītis
Jānis Zālītis ( — ) bija latviešu politiķis, Krievijas Valsts domes deputāts, viens no latviešu strēlnieku bataljonu organizētājiem, Latviešu pagaidu nacionālās padomes un Latvijas Tautas padomes loceklis, pirmais Latvijas Republikas Apsardzības ministrs.
Jānis Gailis
Izstādes
Izstādēs piedalījies no 1935. gada Kultūras fonda un Rēzeknes kopas izstādēs. Būdams trimdā Vācijā, sarīkojis 9 skates, tai skaitā Manheimā, Bādenbādenē, Darmštatē. Piedalījies Ņujorkas latviešu mākslinieku grupas izstādēs, trimdas dziesmu svētku un Kultūras fonda skatēs.
Personālizstādes
No 1951. gada sarīkojis 4 personālizstādes Ņujorkā, citās pilsētās ASV un 1962. gadā Raimonda Dunkana galerijā Parīzē.
Jānis Zālītis
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gada 27. jūlijā (pēc vecā stila - 15. jūlijā) Sausnējas pagasta "Lejas Vidotu" mājās kā namdara Pētera Zālīša (1851-1887) dēls. Māsa Late (precējusies Vecman). Pirmās mācību gaitas uzsācis Sausnējas pareizticīgo pagastskolā. Pēc tam mācījies draudzes skolā un vēlāk Rīgas pareizticīgo garīgajā skolā un Rīgas pareizticīgo seminārā, ko pabeidz 1895. gadā. Pēc tam strādājis par sekretāru Rīgas garīgajā skolā. Studējis Tērbatas universitātē, kuru absolvēja 1905. gadā. Pēc studijām darba gaitas uzsācis Rīgā kā zvērināta advokāta palīgu. No 1910. gada pats strādājis kā zvērināts advokāts Rīgā, bijis aktīvs Rīgas Latviešu biedrības Zinību komisijā. 1912. gada rudenī ievēlēts par Krievijas Valsts domes 4. sasaukuma deputātu.
Pirmā pasaules kara laikā darbojās Latviešu bēgļu apgādāšanas centrālkomitejā Petrogradā. 1915. gadā, kopā ar citiem Krievijas 4. Valsts domē ievēlētajiem latviešiem, iesaistījā Latviešu strēlnieku bataljonu organizācijas komitejas darbā. Kopā ar Jāni Goldmani izdeva slaveno uzsaukumu "Pulcējaties zem latviešu karogiem!".
No 1917. gada septembra bija Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes loceklis. Pārstāvēja Latviju Skandināvijas valstīs.