cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Donalds Bredmens
Par D. Bredmenu ir tikušas sarakstītas vairāk biogrāfijas grāmatas nekā par kādu citu austrālieti.
Bobans Marjanovičs
Bobans Marjanovičs (sr; dzimis ) ir serbu basketbolists, spēlē centra pozīcijā, Serbijas basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Dalasas "Mavericks". Ar augumu 224 cm B. Marjanovičs ir otrais garākais spēlētājs NBA šobrīd, atpaliekot vienīgi no Tako Falla.
Karjera
14 gadu vecumā, būdams 209 cm garš, B. Marjanovičs sāka trenēties Vršacas "Hemofarm" sistēmā. Pirms nokļūšanas NBA spēlējis Serbijas un Krievijas klubos, kā arī nepilnu sezonu Lietuvas vadošajā klubā Kauņas "Žalgiris". Labākos panākumus sasniedzis Belgradas "Crvena Zvezda", tās sastāvā visas trīs sezonas atzīts par Serbijas līgas labāko spēlētāju, bet 2015. gadā tika iekļauts Eirolīgas pirmajā simboliskajā pieciniekā.
Nav ticis draftēts NBA, taču 2015. gadā noslēdza līgumu ar savu pirmo Ziemeļamerikas komandu Sanantonio "Spurs". Spēlējis vairāku komandu sastāvā, pamazām pierādot sevi kā lietderīgu spēlētāju šim līmenim. Šobrīd pārstāv Dalasas "Mavericks", spēlējot kopā ar Eiropas basketbola zvaigznēm Luku Dončiču un Kristapu Porziņģi.
Enpocket
Enpocket Inc. bija ASV uzņēmums, kas nodarbojās ar mobilo tirgzinību. Dibināts 2001. gadā. Kopš 2007. gada Nokia sastāvā.
Uzņēmums piedāvāja mobilo reklāmu ar SMS, MMS un WAP un video starpniecību, kā arī citus tirgzinības pakalpojumus, izmantojot mobilās iekārtas.
Vēsture
Uzņēmums Enpocket dibināts 2001. gadā.
Gumijlēkšana
Gumijlēkšana ir darbība, kas ietver lekšanu no pietiekami liela augstuma, savienojot cilvēku ar garu, elastīgu gumiju. Lēkšana parasti notiek no tādiem objektiem, kā ēkas, tilti, gaisa vagoniņi, vai dažāda augstuma pacēlāji, taču ir arī iespējams lēkt no kustīga objekta, kā gaisa balons, helikopters, ar iespēju lidināties virs zemes. Šī aizraušanās nāk no brīvās krišanas. Cilvēkam izlecot, gumija izstiepjas un persona atkal lido uz augšu, gumijas elastības dēļ, turpinot svārstīties, kamēr kinētiskā enerģija pārtrauc savu darbību.
Gumijlēkšanas aizsākumi
Klusajā okeānā atrodas salu arhipelāgs - Vanuatu Republika, kur atrodas arī Pentakosta sala. Tieši šī sala ir saucama par gumijlēkšanas tēvzemi. Šīs salas jaunākie iedzīvotāji (gados jauni zēni) nedēļām ilgi būvē torni, kas sastāv no koku stumbriem un zariem, apmēram 25–30 m augstu sastatni. Tālāk viņi piestiprina savas kājas pie liānas auga un lec ar galvu pa priekšu, pretī zemei. Ir ļoti svarīgi izvēlēties liānas, kas ir iespējami staipīgākas. Tiek ievērota liela precizitāte, veicot šos lēcienus, jo galvenais uzdevums ir lēciena kulminācijā aizsniegt ar savu galvu zemi, kas nereti ir beidzies ar letāliem gadījumiem. Izturot šo pārbaudījumu, jaunie puiši tiek uzņemti cilts vīriešu lokā un ir grantēti ar tiesībām iegūt sev sievu.
Modernā gumijlēkšana
Modernā gumijlēkšana ir viens no jaunākajiem, ekstrēmākajiem un visaizraujošākajiem izklaides, kā arī sporta veidiem 20. gadsimtā. Pirmais, reģistrētais lēciens Eiropā notika 1979. gada 1. aprīlī, kad jaunekļi no Oksfordas Universitātes bija nolēmuši lekt no Kliftona tilta, kas atrodas Lielbritānijā. Jāpiebilst, ka jauniešus arestēja, taču tas neapturēja viņus no lekšanas turpināšanas. Modernajai gumijlēkšanai ir vairāk kā 100 000 000 izlekušu cilvēku no visas pasaules, un skaits turpina augt. Arī mūsdienās ir visdažādākās variācijas lekšanai ar gumiju, ieskaitot grupveida gumijlēkšanu un dažādu ekstrēmo veidu gumijlēkšanu.
Augstākais lēciens
2002. gada 5. maijā Kurtiss Rivers (Curtis Rivers) no Lielbritānijas veica lēcienu no gaisa balona, kas atradās precīzi ​​4632 m virs zemes. Lēciens notika Puertollano, Spānijā. Ar šo lēcienu Kurtis ieguva Ginesa pasaules rekordu, sasniedzot augstāko lēkšanas punktu ar gumiju. Viņš izlēca izmantojot 10 m garu gumiju, kas lēciena laikā izstiepās līdz 30 m garumam. Pēc piecu reižu svārstīšanās augšup un lejup, viņš atbrīvoja sevi no gumijas stiprinājumiem un veiksmīgi piezemējās ar izpletni uz zemes. Tika izmantotas papildus elpināšanas ierīces, jo, atrodoties tik augstu, gaiss ir ļoti retināts, kas apgrūtināja Kurtisa elpošanu.
Turaidas muzejrezervāts
Turaidas muzejrezervāts atrodas Turaidas ielā 10, Siguldā, Latvijā. Dibināts 1988. gadā uz 1948. gadā dibinātā Siguldas Novadpētniecības muzeja bāzes. Kopš 1994. gada — īpaši aizsargājams kultūras piemineklis.
Muzejrezervāta sastāvā ietilpst Turaidas pilskalns, Turaidas pils, Baznīckalns, Dainu kalns, Turaidas muiža. Kopumā muzejs aizņem 43,63 ha plašu teritoriju, kurā atrodas 37 ēkas un būves, tāpat ir apskatāmas vairākas ekspozīcijas gan ēkās, gan dabā. Baznīckalnā atrodas 1750. gadā celta baznīca, kas ir viena no vecākajām lauku amatnieku būvētajām koka baznīcām Latvijā, tāpat Baznīckalnā saglabājies Turaidas Rozes kaps. Dainu kalnā iekārtotajā Tautasdziesmu parkā ir veltījums Krišjānim Baronam.
Muzeja krājumā 2007. gadā bija 78,6 tūkstoši vienību. Kopš 1989. gada tā direktore ir muzejrezervāta izveidotāja Anna Jurkāne.
2018. gadā bija apmeklētākais muzejs Latvijā (273 312 reizes).
Augstākā izglītība
Augstākā izglītība ir profesionālās izglītības līmenis, kas seko pēc vispārējās vai profesionālās vidējās izglītības. Tā ietver sistematizētu zināšanu un praktisko iemaņu kopumu, kas ļauj risināt teorētiskas un praktiskas uzdevumus attiecīgajā profesionālajā jomā, izmantojot un radoši attīstot mūsdienu zinātnes, tehnoloģijas un kultūras sasniegumus.
Augstākā izglītība tiek iegūta augstākās izglītības iestādēs — universitātēs, akadēmijās, institūtos, augstskolās un dažās koledžās. Dažās valstīs ir savi tradicionālie nosaukumi vai variācijas. Augstāko izglītību var iegūt pilna laika, neklātienes, nepilna laika (vakara) vai brīvā formā (tālmācībā).
Atkarībā no studiju veida, valsts, sistēmas un profila augstākās izglītības studiju ilgums ir robežās no 3 līdz 9 gadiem.
Izglītības līmeņi Latvijā:
Kurmene
Kurmene ir ciems Bauskas novada Kurmenes pagastā pie Latvijas dienvidu robežas ar Lietuvu. Izvietojies pagasta vidusdaļā Mēmeles labajā krastā autoceļu V936 un V1003 krustojumā, 47 km no novada centra Bauskas un 83 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kurmenes (Kurmen) muižas centru. Ciemā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, ārsta prakse, bibliotēka, pirmsskola, pasta nodaļa, veikals un 1870. gadā celtā Kurmenes katoļu baznīca.
Vēsture
Kurmenes īpašumu Morāvijā dzimušais poļu grāfs Františeks Anontons Komorovskis—Koržāks (1723—1800; Broņislava Komorovska, Polijas Republikas prezidenta (2010—2015) vectēva vectēva vectēva tēvs) 1750. gadā saņēma savas sievas Franciskas Lukrēcijas Līdinghauzenas-Volfas (Lüdinghausen genannt Wolff) pūrā no viņas tēva Georga Vilhelma Līdinghauzena—Volfa (1700—1761). Františeka dēls grāfs Jans Bonifācijs Komarovskis-Koržaks (1767—1826) īpašumu paplašināja.
Maltas prezidents
Šajā uzskaitījumā apkopoti Maltas prezidenti kopš 1974. gada, kad tā ieguva pilnīgu neatkarību no Apvienotās karalistes un kļuva par republiku.
30px Maltas Republika (1974—pašlaik) 30px
{{legend| #F80C0C | Strādnieku partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #5DADE2 | Nacionālistu partija | border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partijas / Neatkarīgais |border=1px solid #AAAAAA}}
Nāmeštja pie Oslavas
Nāmeštja pie Oslavas (cz) ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī pie Oslavas upes. Pilsētas centrs ir pilsētbūvniecības piemineklis. Pār pilsēta paceļas 1565. gadā celtā pils.
Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1234. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Salainis (Zvārtavas pagasts)
Salainis (arī Salaiņa ezers, Salaiņu ezers) ir Aumeisteru ezeru grupā ietilpstošs caurteces ezers Valkas novada Zvārtavas pagasta dienvidrietumu daļā.
Dienvidrietumu Āfrika
Dienvidrietumu Āfrika (en, af, nl, de) bija Dienvidāfrikas Savienības, vēlāk — Dienvidāfrikas Republikas Nāciju Līgas un ANO mandātteritorija bijušās Vācijas kolonijas Vācu Dienvidrietumu Āfrikas teritorijā. Mūsdienās — Namībijas valsts.
Salainis (Zvārtavas pagasts)
Krasti — lēzeni, vietām zemi. Ezerā ietek grāvis no Sētas ezera, Salainis pa grāvjiem savienots ar Vēderi, bet no ezera iztek grāvis uz Laužu kanālu. Ūdens krāsa — brūnūdens.
Dienvidrietumu Āfrika
Vēsture
1884. gadā Āfrikas dienvidrietumos Namiba tuksneša apvidū tika izveidota Vācijas kolonija. 1915. gadā, sākoties Pirmajam pasaules karam, to ieņēma Dienvidāfrikas karaspēks. Karam beidzoties, Nāciju Līga saskaņā ar Versaļas līgumu to pasludināja par mandātteritoriju un nodeva tolaik Lielbritānijas domīnijas Dienvidāfrikas Savienības pārvaldībā.
Salainis (Zvārtavas pagasts)
Makrofīti — niedres, meldri, kosas, ūdensrozes, lēpes, glīvenes, sūrenes, cūkauši, mazlēpes. Salainī dzīvo līdakas, asari, raudas, plauži, līņi un karūsas. Ligzdo pīles.
Dienvidrietumu Āfrika
Vēsture
Pēc 2. pasaules kara, kad Nāciju Līgas mandātteritorijas pārgāja Apvienoto Nāciju Organizācijai, Dienvidrietumu Āfrika tika pārveidota par ANO aizbildniecības teritoriju. Dienvidāfrika iebilda pret teritorijas pāreju ANO aizbildniecībā un uzskatīja to par savu piekto provinci, kaut arī formāli tā nekad nav tikusi iekļauta DĀR sastāvā.
1960. gados Dienvidrietumu Āfrikā nodibinājās vairākas bruņotas pretošānās kustības, lielākā no kurām bija SWAPO (South West Africa People's Organisation). 1966. gadā ANO Ģenerālā asambleja izdeva rezolūcija, saskaņā ar kuru DĀR mandāts Dienvidrietumu Āfrikas pārvaldei tika izbeigts. 1968. gadā ANO Ģenerālā Asambleja pieņēma lēmumu par teritorijas pārdēvēšanu par Namībiju un SWAPO tika atzīta par šīs teritorijas oficiālajiem pārstāvjiem. Faktisku neatkarību Namībija ieguva 1990. gada 21. martā, bet Volfišbeja un Pingvīnu salas tika atgrieztas Namībijas kontrolē 1994. gadā.
Salainis (Zvārtavas pagasts)
Regulāri novērojama ūdens ziedēšana. Ezerā labas peldēšanās vietas.
Sētas ezers
Sētas ezers var būt:
Svitavi
Svitavi (cz) ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķa centrs. Labi saglabājusies vecpilsēta. Pilsētā atrodas Esperanto muzejs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. Pilsētas vāciskais nosaukums bija Cvitava (de). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu apgabala daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Cilvēki
Svitavi ir ebreju glābēja Oskara Šindlera (Oskar Schindler, 1908-1974) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē — Brnenecā atradās Šindlera rūpnīca, kurā viņš nodarbināja no nometnes atbrīvotos ebrejus.
Segedas Universitāte
Segedas Universitāte (hu) ir universitāte Ungārijas pilsētā Segedā, valsts dienvidos. Starptautiskos reitingos bieži atzīta par labāko valstī.
Universitāte par savu dibināšanas gadu uzskata 1872., kad Koložvārā (mūsdienās Kluža-Napoka Rumānijā) tika nodibināta otrā universitāte Ungārijas kroņa zemēs - Franča Jozefa Universitāte. Pēc Ungārijas sakāves Pirmajā pasaules karā un Transilvānijas nonākšanas Rumānijā, universitāti pārcēla uz Segedu.
Universitātē ir 12 fakultātes. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami inženieris Zoltāns Bajs (Bay Zoltán), politiķis Ištvāns Bibo (Bibó István), matemātiķis Lipots Fejērs (Fejér Lipót), matemātiķis Alfrēds Hārs (Haar Alfréd), dzejnieks Atila Jožefs (József Attila), matemātiķis Lāslo Lovāss (Lovász László), politiķis Jānošs Martoņi (Martonyi János), dzejnieks Miklošs Radnoti (Radnóti Miklós), metemātiķis Friģešs Rīss (Riesz Frigyes), bioķīmiķis Alberts Sentģerģi (Szent-Györgyi Albert), rakstnieks Antals Serbs (Szerb Antal).
Vidējā izglītība
Vidējā izglītība ir nosaukums izglītības pakāpei starp pamatizglītību un augstāko izglītību.
Vispārējā vidējā izglītība ir mērķtiecīgs process sistemātisku zināšanu apguvei par dabu, cilvēku, sabiedrību un kultūru, kura rezultātā notiek indivīda intelektuālā, sociālā un fiziskā attīstība, kas veido pamatu turpmākai izglītībai.
Vidējā izglītība Latvijā
Latvijas valsts nodrošina vidējo pilna laika izglītību. Pēc pamatizglītības apguves var turpināt mācības skolā (kā arī tehnikumā vai koledžā), lai iegūtu vidējās izglītības atestātu.
Izglītības līmeņi Latvijā:
Baltmuiža
Baltmuiža var būt:
Sētas ezers (Zvārtavas pagasts)
Sētas ezers ir Aumeisteru ezeru grupā ietilpstošs caurteces ezers Valkas novada Zvārtavas pagasta dienvidrietumu daļā.
Dibens — dūņains. Krasti — zemi, austrumos — slīpi. Ezerā ietek strauts un grāvis, no ezera iztek strauts uz Salaini. Ūdens krāsa — brūnūdens.
Makrofīti — niedres, meldri, kosas, vilkvālītes, glīvenes, lēpes, ūdensrozes, elši, bultenes. Sētas ezerā dzīvo karūsas, līņi, līdakas, raudas, asari un ķīši.
Jugermani
Jugermani (arī Jugormani) ir ciems Rēzeknes novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 7,5 km no pagasta centra Strupļiem, 21,4 km no novada centra Rēzeknes un 230,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Belorecka
Atrodas Kamas pietekas Belajas upes krastos, Urālu kalnos (Dienvidurālos). No Belajas upes nosaukuma arī cēlies pilsētas nosaukums.
Vēsture
Pilsētas vēsture saistīta ar dzelzsrūdas ieguvi un metalurģiju. 1762. gadā Urālos izveidots tēraudliešanas uzņēmums, pie kuras arī veidojusies pirmā strādnieku (šeit pārvietoto dzimtzemnieku un vietējo baškīru) apdzīvotā vieta — Lomovkas sādža (pastāv arī mūsdienās). Strādniekiem tika veidoti arī citi ciemi tuvējā apkārtnē. 1774. gadā šeit uz laiku apmetās Jemeļjana Pugačova sacelšanās zemnieku armija. 1784. gadā uzbūvēta vēl viena tēraudliešanas rūpnīca netālajā Tirļanskā (33 km no mūsdienu Beloreckas). 19. gadsimta beigās Beloreckas iedzīvotāju skaits jau sasniedza 15 000.
1910. gadā sākta būvēt šaursliežu dzelzceļa līnija no Zaprudovskas uz Tirļansku, kas 1914. gadā sasniedza Belorecku (demontēta 2007. gadā). Dzelzceļa līnijas būvniecība no Ufas uz Belorecku sākās 1956. gadā. 1960. gada vasarā stacijā sāka ierasties kravas, bet 1960. gada vidū sāka kursēt pasažieru vilciens ar 8 vagoniem. Dzelzceļa stacija tika uzcelta 1967. gadā. 1979. gadā tika pabeigta Beloreckas—Karlamanas dzelzceļa līnijas būvniecība. Tajā pašā gadā sāka kursēt vilciens Sibaja—Ufa, kas kursē līdz šai dienai.
Pilsētas statuss — kopš 1923. gada. Lielākais iedzīvotāju skaits pilsētā bija 1980. gadu otrajā pusē (ap 75 000), pēc tam iedzīvotāaju skaits samazinājies.
Baltmuiža (muiža)
Baltmuižas (, Baltensee ) kungu māja atrodas Baltmuižas ezera stāvkrastā Augšdaugavas novada Prodes pagasta Baltmuižas ciemā. Līdz 1920. gada agrārajai reformai muiža piederēja Budbergu-Beninghauzenu dzimtai. Pēc tam tajā iekārtota skola, pēc Otrā pasaules kara arī apavu darbnīca. Tagad muižas ēkas ir privatizētas un notiek to restaurācija.
Vēsture
Baltmuižas kungu mājas senākā daļa ir vienstāvu mūra ēka, kas celta klasicisma stilā un pabeigta 1803. gadā. Ēkas abās garenfasādēs centrā ir trīs asu mezonīns ar trīsstūra formas frontonu. Tai ir divslīpju jumts ar nošļauptiem galiem, fasādes gludi apmestas, ap logiem reljefas apmales un palodzes ar dekoru zem tām. Pagalma pusē dekors zem palodzēm veidots reljefs, ezera fasādē krāsots. Iekšienē bijušas klasicisma stila koka kāpnes, balti glazētas reljefas podiņu krāsnis, iekšdurvju vērtnes.
Netālu atrodas Baltmuižas 1812. gada kara franču karavīru kapi.
Lamberts
Lamberts ir angļu un franču vārds:
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
1950. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1950. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket 1950 Women) bija 2. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Ungārijā laika posmā no līdz. Eiropas čempionātā piedalījās 12 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības. Uzvaru tajā izcīnīja PSRS izlase.
Rietumu Sja valsts
Rietumu Sja valsts zināma arī kā Si Sja dinastija un Tangutu impērija pastāvēja no 1032. līdz 1227. gadam, kad to sagrāva Čingishana mongoļi. Valstī dzīvoja ap 3 miljoniem iedzīvotāju. Oficiāli lietoja tangutu, ķīniešu un tibetiešu valodas. Sja piekoptais budisms apvienoja Tibetas tantriskā un Ķīnas Mahājānas budisma tradīcijas.
Valsts veidošanās
Tanguti, tibetiešiem radniecīga tauta, sākotnēji kā nomadi dzīvoja mūsdienu Cjinhai un Sičuaņas provinču teritorijās, līdz Tibetas impērija tos padzina no šīm zemēm. Radniecīgi tibetiešiem, viņu valoda piederēja tibetiešu-birmiešu valodu grupai. Tibetas impērija sāka spiest tangutus uz austrumiem, Sui dinastijas pierobežu apgabaliem. Tai sekojošā Tanu dinastija savu autoritāti šeit nostiprināja ap 765. gadu, un īstenoja pierobežu nomadu cilšu pārvietošanu prom no Tibetas robežām. Šajā laikā tanguti sašķēlās divās grupās, viena no kurām atbalstīja tibetiešus, bet otra ķīniešus, abu impēriju robežkaros. Tani tangutiem ļāva apmesties Ordosas apgabalā, kas atradās Huanhe ielokā, impērijas pierobežā. Apmaiņā tanguti nepieciešamības gadījumā sniedza militāru atbalstu ķīniešiem pret tibetiešiem.
Tibetiešu un uiguru impērijas sāka sabrukt ap 840. gadu, uiguriem izveidojot jaunu valsti un sākot konkurēt ar tangutiem zirgu tirdzniecībā ar Ķīnu. Tanu dinastijas beigu posmā tanguti bija kļuvuši autonomi un līdzīgi Liao dinastijas kitaniem, centās radīt savu valsti. Tangutu vadoņi izmantoja iespēju paplašināt savas zemes un autonomo varu, atbalstot Tanu imperatoru, šajās cīņās bieži karojot pret šatuo turku vadoņiem. Pēc Huaņ Čao sacelšanās sakāves 883. gadā imperators tangutu vadonim piešķīra jaunus titulus un imperatora ģimenes Li uzvārdu.
Izbeidzoties Tanu dinastijai, sākās Piecu dinastiju un Desmit valstu laiks. Tanguti nodibināja aliansi ar Vēlo Ljan valsti un vēlāk ar tai sekojošo Vēlo Tan, Vēlo Džou un Sunu dinastiju. Nostiprinoties Sunu dinastijai, mazās valstiņas tika iznīcinātas, apdraudot arī tangutu autonomo stāvokli.
Sākotnēji attiecības bija labas. 967. gadā jau mirušajam Sja valdniekam Li Jišinam Sunu imperators piešķīra Sja karaļa titulu. 982. gadā karalis Li Dzipens piekrita atteikties no karaļa titula un pārcelties uz ērtu dzīvi Sunu galvaspilsētā kopā ar ķīniešus atbalstošiem tangutu augstmaņiem. Šim lēmumam nepiekrita viņa jaunais brāļadēls Li Dzikjans, kurš pārliecināja citus valdošā klana locekļus pretoties un pakāpeniski apvienoja reģiona tangutu ciltis ar dinastiskām precībām.
986. gadā Li Dzikjans kļuva par Liao dinastijas vasali, pretī 989. gadā saņemot kitanu princesi par sievu, kā arī karaļa titulu 990. gadā no Liao imperatora. Šī alianse gan pilnībā nebeidza problēmas, ko radīja Liao valstī dzīvojošie tanguti, un konflikti par uiguru teritoriju kontroli. Jaunā tangutu-Liao alianse spieda ķīniešus meklēt sabiedrotos tibetiešu un uiguru vidū.
Izmantojot Sunu un Liao karus, tanguti paplašināja savas teritorijas Ordosas apgabalā. 1000. gadā sākās karš ar Sunu dinastiju. 1002. gadā tunguti ieņēma Linju pilsētu, kas kļuva par viņu jauno galvaspilsētu. Sunu dinastija bija spiesta atzīt sakāvi, bet tungutu valdnieka nāve karā ar tibetiešiem 1004. gadā noveda pie cīņu beigām un miera līguma 1006. gada beigās, kas nozīmēja Tungutu valsts faktisku neatkarību. Pēc miera ar Suniem, tunguti sāka uzbrukumus rietumos Gaņčžou dzīvojošajiem uiguriem, kurus iekarot izdevās tikai 1028. gadā. Tam sekoja uzbrukums Ljaņčžou dzīvojošajiem uiguriem 1032. gadā. Sja valsts galvenais izplešanās virziens bija uz rietumiem.
Impērija
1032. gadā Li Juaņhao kļuva par valdnieku un sāka nostiprināt tangutu kultūru, atsakoties no ķīniešu paražām. Viņš atteicās no ķīniešu imperatoru dotajiem uzvārdiem – Li un Žao, pieņemot jaunu uzvārdu Veimins. 1038. gadā Li Juaņhao pasludināja sevi par imperatoru nodibinot Lielās Sja (Da Xia) dinastiju. Viņš pārņēma ķīniešu centralizētās dinastijas valsts modeli, lai nostiprinātu savu varu pār nomadu ciltīm. Lai akcentētu tangutu identitāti, viņš aizliedza ķīniešu uzvārdu lietošanu. Visiem vīriešiem trīs dienu laikā bija jānogriež mati atbilstoši tangutu tradīcijām. Par vīriešiem zēni kļuva jau 15 gadu vecumā un uzreiz tika iesaukti armijā.
Ja ķīniešu imperatori bija spiesti atzīt Liao dinastijas imperatorus par sev līdzvērtīgiem, tad jaunās Sja dinastijas izveidošanu viņi nepieņēma. Pēc impērijas pasludināšanas, vairākus gadus ilga diplomātisks un militārs konflikts ar Sunu dinastiju. 1044. gadā konflikts ar pierobežu tangutu ciltīm noveda pie Liao iebrukuma Rietumu Sja valstī, kas tika atsists. Sja uzvara noveda pie attiecību uzlabošanas ar Sunu dinastiju. 1044. gadā Sja ar Sun dinastiju noslēdza miera līgumu, ar kuru Sun dinastija apņēmās katru gadu maksāt 2700 kilogramus sudraba, 18 000 kilogramu tējas un 153 000 baķus zīda. Ši līgums gan nepastāvēja ilgi, attiecībām regulāri pasliktinoties. Precīzu robežu gan neizdevās novilkt, un strīdi turpinājās līdz pat Dzjiņu dinastijas izveidošanai.
Li Juaņhao nogalināja 1048. gadā, sākoties ģimenes cīņām par troni, kas turpinājās līdz 1061. gadam, novājinot Sja valsti. Šajā gadā troni mantoja viens no Li Juaņhao dēliem, kurš atcēla daudzas no tēva tangutu kultūras reformām, atjaunoja ķīniešu paražas un ātri noslēdza mieru ar Sunu dinastiju, lai arī neliels robežkonflikts atsākās 1064. gadā. Imperatoram mirstot 1068. gadā troni mantoja viņa 7 gadus vecais dēls, par reģentu kļūstot viņa mātei. Lai nostiprinātu savu varu, reģente atkal novērsās no ķīniešu kultūras un sāka atbalstīt tangutu tradīcijas, taču jaunajam imperatoram sasniedzot pilngadību, viņš atkal atsāka ķīniešu kultūras atbalstu, par ko viņa māte 1081. gadā nosūtīja uz pierobežas fortu. Valstī atkal sākās pilsoņu karš, kuru izmantoja Sunu dinastija, iebrūkot valstī, taču 1082. gadā cieta smagu sakāvi.
1083. gadā Rietumu Sja armija šķērsoja Huanhe un iebruka Sunu teritorijā, neveiksmīgi mēģinot ieņemt Laņdžou. 1083. reģente samierinājās ar savu dēlu, taču 1085. un 1086. nomira gan reģente, gan imperators, tronī atstājot 3 gadus vecu dēlēnu, kurš valdīja 53 gadus līdz 1139. gadam. Valstī sākās Sunu iebrukumi un pilsoņu karš, kurā nogalināja lielāko daļu valdošās ģimenes. Jaunais imperators tronī noturējās ar Liao dinastijas atbalstu un atjaunoja kursu uz ķīniešu tradīciju atbalstu.
Draudzīgās Liao dinastijas sagrāve no 1115. līdz 1123. gadam izmainīja Rietumu Sja stratēģisko stāvokli. Tai vairs nebija robežas ar Sunu dinastiju, un bija jāveido attiecības ar jauno Dzjiņ dinastijas valsti. Pēdējais Sja karš ar Sunu valsti beidzās 1119. gadā. Sabrūkot Liao valstij, tās imperators 1122. gadā bēga uz Sja pierobežu, kur Sja sniedza tam militāru palīdzību pret Dzjiņ, taču cieta sakāvi. Tas gan nenozīmēja sliktas attiecības ar Dzjiņ, kas koncentrējās uz savu karu pret Sun armijām, un lika Sja mierā pēc formālas padevības izrādīšanas. Sja kļuva par Dzjiņ vasali, kaut arī reāli bija neatkarīga valsts.
1189. gadā par godu valdnieka Li Žeņsjao valdīšanas 50 gadu jubilejai, nodrukāja 150 000 eksemplārus dažādu budistu sūtru. 1193. gadā tronī kāpa Li Čuņjou, kura valdīšanas laikā, 1205. gadā mongoļi pirmo reizi iebruka Rietumu Sja valstī.
Iekarošana
1205. un 1207. gadā notika pirmie mongoļu reidi, kam sekoja liels iebrukums 1209. gadā. 1211. gadā Sja valsts padevās pēc galvaspilsētas Žonšinas (Zhongxing) aplenkšanas, kļūstot par pirmo Čingishana iekaroto vasaļvalsti. Kad Rietumu Sja sadumpojās, 1227. gadā Čingishans savā pēdējā karagājienā valsti iznīcināja. Izdzīvojušie tangutu augstmaņi bēga uz Sečuaņu, kur vēlāk kalpoja Minu dinastijai kā provinces pārvaldnieki līdz aptuveni 1700. gadam.
Kultūra
Valsts reliģija bija Tibetas budisms. 1036. Sja ieviesa pati savu tangutu alfabētu, ko izmantoja budistu tekstu tulkošanai un izplatīšanai. Jauno rakstību balstīja nevis uz indiešu rakstību, kā tibetieši, bet uz Ķīnas hieroglifiem, radot sarežģītu 6000 hieroglifu rakstību. Iespējams, ka Sja ņēma paraugu no Lioa dinastijas kitaniem, kas arī bija radījuši savu rakstību balstītu uz ķīniešu hieroglifiem. Tanguti tekstus drukāja izmantojot saliekamo šriftu, kas bija izgrebti no koka, vai māla. Tangutu tekstus atklāja pēc 1900. gada.
Balaklava
Senās Grieķijas laikā šī bija nozīmīga kolonija. Balaklava kļuva slavena Krimas karā, kaujas laikā britu karaspēki zaudēja vairākus simtus vīru komandiera kļūdas dēļ (tika pavēlēts uzbrukt nepareizajai artilērijas vienībai). 1957. gadā padomju valdība pilsētu iekļāva Sevastopoles sastāvā.
Balaklavas vārdā nosaukta sejas maska (pirmie to Balaklavas kaujas laikā lietoja britu karavīri, lai saglabātu siltumu).
Danilu Pereira
Danilu Luišs Eliu Pereira (pt; dzimis ) ir Bisavā dzimis Portugāles futbolists, pussargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Pereira spēlē Ligue 1 komandas Parīzes "Saint-Germain" sastāvā, kas viņu īrē no FC Porto.
Sasniegumi
Porto
Paris Saint-Germain
Portugāle
Taurīšu ezers
Ezers ietilpst dabas lieguma "Taurīšu ezers" teritorijā.
Kad man maziņam
"Kad man maziņam" ir viena no Raimonda Paula dziesmām ar Māras Zālītes vārdiem, kuru viņš komponēja muzikālajai poēmai "Meža gulbji".
1995. gadā Dailes teātris pēc Hansa Kristiana Andersena pasakas motīviem iestudēja muzikālu poēmu „Meža gulbji”. Jaunākā brāļa dziesma „Kad man maziņam” Zigfrīda Muktupāvela izpildījumā bija iekļauta arī mūzikla koncertvariantā un izdota albumā "Meža gulbji".
2018. gadā "Kad man maziņam" ieguva 66. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Mēmele (Skaistkalnes pagasts)
Mēmele (agrāk Ānmēmele un Jaunmēmele) ir ciems Bauskas novada Skaistkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Mēmeles labajā krastā, pie autoceļa V1020 (Likverteni—Jaunsaule—Skaistkalne) 9,5 km no pagasta centra Skaistkalnes, 27,5 km no novada centra Bauskas un 97 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Ānes-Mēmeles (Hahns-Memelshof) muižas centru.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Sliktie kaimiņi 2
"Sliktie kaimiņi 2" (en) ir 2016. gada komēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Nikolass Stollers. Galvenās lomas atveido Zaks Efrons, Sets Rogens, Rouza Bairna, Hloja Greisa Moreca, Deivs Franko un Aiks Barinholcs. Filmas pirmizrāde notika Berlīnē. Filma ir turpinājums 2014. gada filmai "Sliktie kaimiņi".
Filmas sižets norisinās divus gadus pēc pirmās filmas notikumiem. Makam un Kellijai kaimiņos ievācas studenšu korporācija, kas izrādās vēl nemierīgāka par mājā iepriekš dzīvojošo studentu apvienību. Tāpēc Maks un Kellija lūdz sava bijušā ienaidnieka Tedija palīdzību, lai tiktu ar studentēm galā.
2003. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss
2003. gada UCI šosejas riteņbraukšanas Pasaules kauss bija piecpadsmitā UCI Pasaules kausa sezona.
Fantastiskā sāga
"Fantastiskā sāga" (en) ir 1967. gadā izdots amerikāņu rakstnieka Harija Herisona zinātniski fantastisks romāns. Tas ir Holivudu izsmejošs stāsts ar komisku sižetu par ceļošanu laikā. Romāns trijās daļās vispirms tika publicēts žurnālā Analog Science Fiction and Fact no 1967. gada marta līdz maijam ar nosaukumu The Time Machined Saga. Latviešu valodā grāmata izdota 1973. gadā ar nosaukumu "Fantastiskā sāga".
Sižeta kopsavilkums
Viduvējs kinorežisors cenšas saglabāt savu darbu, iztikas avotu un studiju, kurā strādā. Viņš realizē pārgalvīgu nodomu, iesaistot traku zinātnieku, blēdīgu kinostudijas īpašnieku, tubas spēlētāju no džeza orķestra, kovboju, divas neticami stulbas filmu zvaigznes un īstu vikingu. Viss beidzas ar vēstures pārrakstīšanu tādā veidā, par kādu viņš nekad nav pat sapņojis.
Sižets
Bārnijs Hendriksons ir viduvējs filmu veidotājs, un kinostudija Climactic Studios, kurā viņš strādā, ir uz bankrota sliekšņa, daļēji īpašnieka L. M Grīnspena krāpniecisko darbību dēļ. Lai glābtu studiju, nākamajā pirmdienā bankas revidentiem jāuzrāda gatava filma. Steigšus tiek pieņemts lēmums uzņemt filmu par to, kā vikingi 10. gadsimta beigās — 11. gadsimta sākumā atklāj Ziemeļameriku. Izmisumā Bārnijs pierunā Grīnspenu tikties ar profesoru Hjūitu, kurš apgalvo, ka izgudrojis laika mašīnu — vremeatronu. Hjūita veiktā laika mašīnas demonstrācija, nosūtot pussekundi tālā pagātnē pudeli, Grīnspenu nepārliecina. Bārnijs izmisīgi pārņem mašīnas vadību, pagriež visus ierobežotājus līdz maksimumam un nosūta trīs sekunžu tālā nākotnē Grīnspena Kubas cigāru, sadedzinot mašīnas elektriskās shēmas.
Grīnspena pārliecināšana ir izdevusies. Bārnija mērķis ir izveidot vēsturisku filmu, filmēšanu veicot pagātnē, ar līdz minimumam samazinātu radošo komandu, tikai dažiem aktieriem, izmantojot darbam nolīgtus vietējos iedzīvotājus, kam plāno maksāt "graudā" (ar vampumvirknēm vai krellēm). Scenārija nosaukums ir "Vikings Kolumbs", stāsts par Vinlandes dibināšanu, scenārijs tiek iegūts, uz mēnesi nosūtot scenāristu Čārliju Čangu pagātnē — uz Katalīnas salu pirmskembrija periodā.
Pēc dažām dienām jāierodas revidentiem no bankas. Profesors Hjūits paskaidro, ka laika mašīnai, pirms tā dodas uz kādu citu laiku, jāatgriežas tagadnē, uz brīdi pēc iepriekšējā ceļojuma sākuma. Tā rezultātā mūsdienās izmantotais laiks tiek neglābjami zaudēts. Bārnijs domā, ka viņš varētu palikt pagātnē tik ilgi, cik vajadzīgs, taču pēc piedzīvota uzbrukuma Rafs tiek ievainots un atsakās piedalīties filmā. Drīz pēc tam, atrodoties mūsdienās, laika mašīna sabojājas, un tās remonts atkal prasa laiku.
Izmisīgi improvizējot, Bārnijs kā filmas galveno aktieri izmanto Otaru un nolemj palikt pagātnē, kamēr viss būs padarīts.
Otars sasniedz galamērķi un izceļas krastā, tas tiek nofilmēts, pēc tam filmētāji pārvietojas dažus mēnešus tālāk nākotnē, lai dotu kolonistiem laiku uzbūvēt apmetni. Viņi atklāj, ka nejauši pagātnē atstājuši Slaitiju, un tai no Otara piedzimis bērns. Filmēšana turpinās pat par spīti iedzimto uzbrukumam, kas tiek atvairīts ar vikingu cirvjiem un asaru gāzes granātām. Kad filmēšana pabeigta, Bārnijs triumfē, taču vienlaikus ir izmisis — kaut arī filma uzņemta, joprojām jāveic daudzas lietas: jāveido skaņu celiņš, jāieskaņo teksts, jāveic filmas montāža. Mūsdienās to izdarīt nav laika, pagātnē nav vajadzīgo iekārtu. Viss šķiet zaudēts.
Bārnijs tukšām rokām stāv pie Grīnspena kabineta, baidoties tajā ieiet. Pēkšņi viņu aptur negaidīts viesis — viņa paša nākotnes kopija, kas rokās tur pabeigtu filmu Vikings Kolumbs, taču uz tā vienas rokas ir milzīgs asiņains pārsējs. Viņš pārliecina Bārniju #1, ka tam vajag atgriezties pagātnē un pabeigt filmu, un ka galu galā viss izdosies. Tad Bārnijs #2 ar filmu ieiet Grīnspena kabinetā, atstājot pārsteigto Bārniju #1 prātojam, kas noticis ar viņa roku. Bārnijs #1 saprot, ka filmu var pabeigt laikus: atgriezušies mūsdienās, viņi filmas pēcapstrādei var veltīt tik daudz laika, cik nepieciešams, tad pārvietoties laikā uz brīdi pirms filmas nodošanas termiņa. Pārliecības pārņemts, viņš atgriežas Vinlandē, lai pabeigtu filmu. Pa ceļam viņam gadās ieraut rokā skabargu, un, lai sevi pašu pakaitinātu, viņš pieprasa milzu pārsēju, kuru aplej ar merkurohromu, lai tas izskatītos asiņains.
Filma ir uzņemta un studijas Climactic nākotne nodrošināta. Neatrisināta paliek tikai viena mīkla: vikingi devās uz Vinlandi, bet kur atradās īsto kolonistu zeme? Skandināvu sāgas stāsta, ka ekspedīciju vadījis Torfins Karlsefni. Tad Otars, kas pa ausu galam klausījies, atklāj, ka viņa patiesais un pilnais vārds ir Torfins Karlsefni — Otars ir tikai iesauka. Bārnijs ir satriekts.
Bārnijs un Hjūits saprot, ka Vinlandes kolonija tika nodibināta tikai tādēļ, ka viņi bija nolēmuši uzņemt filmu par šīs kolonijas nodibināšanu. Arī Slaitija, kas filmā tika saukta par Gudridu, ir "iegājusi vēsturē" kā Snorrija māte (par Snoriju viņas bērns tika nosaukts tādēļ, ka guļot nepārtraukti krāca). Snorri Thorfinsons bija daudzu islandiešu sencis.
Sāgas piemin vēl kādu svarīgu vīru — Bjarni Herjolfsonu, kam bijusi milzīga ietekme uz norvēģu apmetņu attīstību Vinlandē. Viņš pārdevis Torfinam kuģi, ar kuru tas braucis uz Vinlandi. Bārnijs Hendriksons saprot, ka Bjarni Herjolfsons ir viņš pats.
Romāns beidzas ar Grīnspena plānu radīt vēsturisku filmu par Jēzus Kristus krustā sišanu, filmējot 1. gadsimta Jūdejā, bet Bārnijs šausmās mēģina viņu no tā atrunāt.
Vectēva paradokss
Šis romāns apskata arī tādu fenomenu kā vectēva paradokss. Varoņiem nav iespējams izmainīt pagātni, jo pagātne ir tas, ko radījusi viņu rīcība. Piemēram, nav iespējams pagātnē nogalināt savu vectēvu, jo tad laika ceļotājs nemaz nebūtu piedzimis.
Meža zoss
Meža zoss (Anser anser) ir liela auguma pīļu dzimtas (Anatidae) ūdens putns, kas dabīgajā izplatības areālā savvaļā ligzdo tikai Eirāzijas ziemeļu daļā, bet ziemas periodā migrē uz dienvidiem.
Meža zosij izšķir 2 pasugas: Eiropas meža zoss (Anser anser anser), kas sastopama Islandē, ziemeļu un centrālajā Eiropā, Latviju ieskaitot; Āzijas meža zoss (Anser anser rubrirostris) — sastopama, sākot ar Turciju un izplatības areāls stiepjas pāri Vidusāzijai līdz ziemeļaustrumu Ķīnai. Pirms Kārļa Linneja meža zoss tika saukta par savvaļas zosi (Anser ferus). Šī suga ir gan Eiropas, gan Ziemeļamerikas mājas zosu priekštece. Mūsdienās savvaļā lielā skaitā dzīvo atkal par savvaļas zosīm kļuvušās mājas zosis.
Izplatība
Tā sastopama Eiropas ziemeļu un centrālajā daļā, arī Islandē, Turcijā, Marokā, Tunisijā un Vidusāzijā līdz Ķīnas ziemeļaustrumiem un Japānai. Meža zoss ir introducēta Argentīnā un Folklenda Salās. Ziemā daļa populācijas paliek ligzdošanas vietās, tomēr lielākā daļa putnu pārlido vairāk uz dienvidiem. Eiropas lielākā populācijas daļa virzās gar Francijas Atlantijas okeāna piekrasti un lielā skaitā pulcējas Donjanas mitrājā Spānijas dienvidrietumos.
Latvijā
Meža zoss Latvijā ir samērā reta ligzdotāja, bet tā kļūst aizvien parastāka caurceļotāja. To skaits ik gadu pieaug. Atsevišķi īpatņi regulāri pārziemo Latvijas rietumu ezeru niedrājos vai citur, kur atrodami neaizsalstoši ūdeņi. Meža zoss ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Izskats
Meža zoss ir lielākā no visām pelēkajām zosīm. Tai ir liels, masīvs ķermenis, spēcīgs, garš kakls, liela galva un knābis. Tās ķermenis ir 76—90 cm garš, spārnu plētums 147—180 cm, astes garums 6,2—6,9 cm, knābja garums 6,4—6,9 cm. Tās svars 2,16—4,56 kg, ar vidējo svaru 3,3 kg. Tēviņi kopumā ir lielāki nekā mātītes, bet Āzijas meža zoss vidēji ir lielāka nekā Eiropas meža zoss. Āzijas meža zosīm arī auguma atšķirības starp tēviņiem un mātītēm ir izteiktākas.
Galva, kakls un mugura meža zosij ir pelēka, bet vēders mazliet gaišāks, toties aste pilnībā balta. Sāni izskatās svītroti, bet uz krūtīm manāmi mazliet tumšāki laukumi. Pieaugušu putnu knābis un kājas ir rozīgi oranžas. Meža zosij kopumā spalvas ir izteikti pelēkas vai brūni pelēkas, bet tās ir gaišākas nekā sējas zosīm, ar kurām tā bieži kopā migrē. Salīdzinoši sējas zoss ir mazāka un tumšāka. Meža zosij ir gaišāka arī spārnu plakne, kas redzama lidojumā, tā ir droša pazīme pēc kuras to var atpazīt no attāluma.
Barošanās
Meža zoss pamatā barojas, ganoties pļavās, lai gan tās barojas arī ar graudiem, saknēm un lapām. Zosīm ir relatīvi īss knābis, kas piemērots zāles plūkšanai un līdzīgi kā aitas un liellopi tās ganās zālē. Tā kā zāle nav barojošs barības avots, zosīm jāganās gandrīz nepārtraukti. Gremošanas sistēma strādā ļoti ātri, jo kā visiem putniem zosīm jābūt gatavām ik mirkli pacelties spārnos.
Ligzdošana
Atkarībā no izplatības areāla meža zosij ir atšķirīgs ligzdošanas laiks, kas var būt laikā no aprīļa līdz maijam. Niedrājā vai starp peldošiem ūdensaugiem tiek būvēta liela ligzda. Dējumā ir 5—8 olas. Inkubācijas periods ilgst 28 dienas, un atšķirībā no daudziem citiem ūdensputniem pīļu dzimtā tēviņš paliek kopā ar mātīti visu ligzdošanas laiku. Abi vecāki rūpējas par mazuļiem, tos aizsargājot no citiem putniem un plēsīgajiem zvēriem. Ģimene paliek kopā uz arī migrācijas un ziemošanas laikā. Tikai nākamajā ligzdošanas sezonā tēviņš jaunos putnus padzen no ligzdošanas teritorijas.
Mihailovska
Mihailovska var būt:
Verhivceve
Verhivceve (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabala Kamjanskes rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos 60 km no apgabala centra Dņipro. Ievērojams dzelzceļa mezgls.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies 1886. gadā Krivijrihas dzelzceļa līnijas izbūves laikā kā dzelzceļa stacija Ļubomirovka (nosaukta par godu tuvējā muižnieka sievai Ļubomirai). 1904. gadā pārdēvēta par godu pirmajam Katrīnas dzelzceļa priekšniekam Aleksandram Verhovcevam. Kopš 1938. gada — pilsētciemats, kopš 1956. gada — pilsēta. Lielākā daļa iedzīvotāju nodarbināti dzelzceļa infrastruktūras apkalpošanā un pārtikas rūpniecībā.
Tilikas ezers
Tilikas ezers ir Gaujas vecupe Valkas novada Zvārtavas pagasta ziemeļaustrumu daļā pie Tilikas kroga.
Nacionālais Polārais un okeānu pētniecības centrs
Nacionālais Polārais un okeānu pētniecības centrs (en, NCPOR; hi) ir Indijas valdības pētniecības organizācija, Okeānu attīstības departamenta autonoma institūcija. Centrs ir atbildīgs par Indijas Antarktikas programmu un uztur Maitri pētniecības staciju Karalienes Modas Zemē, Antarktīdā, un Himādri pētniecības staciju Svalbārā, Arktikā. Centra galvenais ofiss atrodas Vaškudagamas pilsētā Goas štatā. Centrs dibināts 1998. gada 25. maijā.
Driškins
Driškins (arī Driškina ezers, Drišķu ezers) ir ezers Cēsu novada Raiskuma pagastā. Atrodas Gaujas nacionālā parka dabas lieguma un ainavu aizsardzības zonā. Driškins un tuvējais Melnezers ir lielākie Gulbju salas purva ezeri. Ezerā notiek pārpurvošanās, par ko liecina ezeram apkārt augošā flora. Ezera krasti ir lēzeni, bet dibens — dūņains, smilšains un kūdrains. No ezera ūdens iztek grāvī, kas savukārt ietek tuvējā Melnezerā. 1960. gados pēc melioratīviem nosusināšanas darbiem ezera ūdens līmenis pazeminājās par aptuveni 0,5 m. Ezers tiek izmantots rekreācijai, un tajā ir vairākas labiekārtotas peldvietas.
Jefimenko
Jefimenko (uk, no personvārda Jefīmijs (Євфимій)) ir ukraiņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tirkīzs
Tirkīzs ir reti sastopams gaismnecaurlaidīgs tirkīza krāsas (gaiši zils, zaļgans vai zaļganpelēks, necaurspīdīgs) minerāls, dārgakmens, kura ķīmiskā formula ir. Tirkīzs ir ūdeni saturošs fosfāts, kam piejauktas citas vielas.
Visvairāk tirkīzu tiek iegūts Irānā, Sīnāja pussalā Ēģiptē, Amerikas Savienoto Valstu dienvidrietumos, īpaši Ņūmeksikā, Arizonā, Nevadā un Kolorādo, Centrālāzijas valstīs.
Tiek izmantots juvelierizstrādājumu izgatavošanai.
S!sters
S!sters bija vācu popmūzikas duets, kas savu darbību aizsāka 2019. gadā. Duets pārstāvēja Vāciju 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā ar dziesmu Sister. Finālā viņas ieguva 25. vietu.
2020. gada februārī duets paziņoja par kopējas muzikālās darbības pārtraukšanu.
1242. gads
1242. gads (MCCXLII) ir gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Alberts Lamberts
Alberts Bonds Lamberts (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu golferis un aviators. Startējis 1900. gada un 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis sudraba medaļu golfā 1904. gada olimpiskajās spēlēs. Viņš bija arī ievērojams Sentluisas lidaparātu pilots un aviācijas labdaris.
Biogrāfija
1900. gadā viņš pirmo reizi startēja olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās Parīzē. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš vīriešu golfa turnīrā izcīnīja 8. vietu. Pēc četriem gadiem 1904. gadā viņš startēja Setluisā notiekošajās vasaras olimpiskajās spēlēs. Šoreiz viņš vīriešu individuālajā turnīrā ieguva dalīto 5. vietu. Savukārt vīriešu komandu sacensībās būdams ASV otrās golfa komandas pārstāvis izcīnīja sudraba medaļu.
1906. gadā viņš sāka interesēties par aviāciju un iestājās gaisa balonu vadīšanas kursos. 1907. gadā viņš bija viens no Sentluisas Aero kluba dibinātājiem. Viņš apmeklēja Smita akadēmiju Vašingtonas Universitātē Sentluisā. 1909. gadā viņš satikās ar brāļiem Raitiem un iegādājās no viņiem savu pirmo lidaparātu. 1911. gadā kļuva par pirmo Sentluisas iedzīvotāju, kam bija pilota licence. Pirmā pasaules kara laikā viņš dienēja ASV Armijas signālkorpusa Aviācijas nodaļā kā gaisa balonu instruktors un izpletņlēkšanā.
1925. gadā par 68 000 ASV dolāriem Lamberts iegādājās 0,69 km² lielo Kinlohas lauku Kinlohā, Misūri štatā, ziemeļrietumos no Sentluisas, kas tika izmantots gaisa balonu pacelšanai un pirmajām starptautiskajiem lidojumiem. Lamberts par saviem līdzekļiem attīstīja lauku ar skrejceļiem un angāriem.
1927. gadā viņš bija viens no Sentluisas atbalstītāju komitejas locekļiem, kuri atbalstīja Čārlzu Lindbergu, kurš iegādājās savu privāto lidmašīnu un veica transatlantisko lidojumu uz Parīzi. Tajā laikā Lindbergs bija Sentluisas iedzīvotājs, kā arī aviopasta pilots, kas lidoja pa pastu starp Sentluisu un Čikāgu. Nākamajā, 1928. gadā, Lamberts pārdeva lidlauku Sentluisas pilsētai par 68 000 dolāriem, tādu pašu cenu, kādu viņš par to bija samaksājis pirms uzlabojumu veikšanas. Tādējādi Sentluisas lidosta kļuva par vienu no pirmajām valsts lidostām.
Sentluisas Lamberta starptautiskā lidosta ir nosaukta viņa vārdā.
Fajr
Fajr (fa — ‘Rītausma’) bija Irānas eksperimentāls pavadonis, kas palaists 2015. gada februārī.
Pavadonis izgatavots uzņēmumā Iran Electronics Industries. Tas veidots sešu skaldņu prizmas formā ar augstumu 49 cm, platumu 35 cm un masu 52 kg. Fajr paredzēts Zemes virsmas attēlu uzņemšanai. Tas ir apgādāts ar Globālo pozicionēšanas sistēmu. Irānas oficiālie pārstāvji apgalvoja, ka pavadonis nav paredzēts militārai izmantošanai.
ASV kosmiskās telpas kontroles dienests fiksēja, ka Fajr iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadaga virs Indijas okeāna.
Ir liecības, ka šis bijis Fajr trešā eksemplāra starts. Iespējams, ka ap 2012. gada 23. maiju un 22. septembri startēja divas Safir raķete, bset palaišanas bija neveiksmīgas, Fajr neievadot orbītā.
Pludmales patruļa (filma)
"Pludmales patruļa" (en) ir 2017. gada asa sižeta komēdija, kas balstīta uz tāda paša nosaukuma seriālu. Filmas režisors ir Sets Gordons. Galvenās lomas atveido Zaks Efrons, Prijanka Čopra, Dveins Džonsons un Aleksandra Dadario. Filmas pirmizrāde notika Maiami.
Pieredzējušam glābējam Mičam Bukanonam jāsadarbojas ar jauno pludmales patruļas darbinieku Metu Broudiju pēc tam, kad tiek atklāts noziedzīgs plāns, kas apdraud pludmales nākotni.
1973.—1974. gada Eiropas kausa sezona
1973.—1974. gada Eiropas kausa sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 19. sezona. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Heizela stadionā Briselē.
Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Rietumvācijas klubs Bayern Munich, kas finālā uzvarēja Spānijas klubu Atletico Madrid. Šī bija pirmā reize, kad Eiropas kausu ieguva klubs no Vācijas. Tā bija arī pirmā reize, kad fināls tika pārspēlēts, jo pirmajā mača rezultāts pēc papildlaika bija 1–1.
Kožikode
Kožikode (ml, Kōḻikkōṭ, ), zināma arī kā Kalikuta, ir pilsēta Indijas dienvidrietumos, Keralas štatā. Tas ir Kožikodes apgabala administratīvais centrs. 2011. gadā Kožikodē dzīvoja 550 tūkstoši iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā — 2,03 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Arābijas jūras krastā, 280 km uz dienvidrietumiem no Bengalūru un 340 km uz ziemeļiem no Thiruvananthapuramas. Kožikodē valda tropu klimats. No jūnija līdz augustam ir musonu sezona.
Kalikuta bija nozīmīga tirdzniecības osta jau senajos laikos un viduslaikos, sevišķi zināma kā garšvielu tirdzniecības vieta. Ir zināms, ka arābu tirgotāji to apmeklējuši jau 7. gadsimtā. Ostai bija liela nozīme arī Lielo ģeogrāfisko atklājumu laikmetā. 1498. gada 20. maijā to sasniedza portugāļu jūrasbraucējs Vasko da Gama, kuģojumā, kurā atklāja jūras ceļu no Eiropas uz Indiju. Šeit tika izveidots portugāļu cietoksnis, tirdzniecības un atbalsta punkts Dienvdāzijā. Portugāļi cietoksni Kalikutā zaudēja 1525. gadā. Vēlākajos gadsimtos šeit savus atbalsta punktus izveidojuši arī angļi, franči un holandieši.
Buļļi
Buļļi var būt:
Maija Apine
Maija Apine (dzimusi, mirusi ) bija latviešu aktrise, strādājusi Jaunatnes teātrī un Jaunajā Rīgas teātrī.
Biogrāfija
Maija Apine ir vēsturnieces Ilgas Apines meita. Bērnībā apmeklējusi 1. bērnu mūzikas skolu. Pēc vidusskolas beigšanas neilgi studējusi LVU Filoloģijas fakultātē, pēc tam kļuvusi par Latvijas Valsts Konservatorijas Kultūras un Mākslas fakultātes Teātra nodaļas studenti Ādolfa Šapiro Jaunatnes teātra aktieru kursā, kuru pabeidza 1985. gadā un kļuva par aktrisi Jaunatnes teātrī.
Lomas teātros
Apines attēlotās nozīmīgākās lomas Jaunatnes tātrī: sieva žīdiete (B. Brehta "Trešās impērijas bailes un posts", 1985), arhitekta sieva (G. Priedes "Sniegotie kalni", 1986), Laine (M. Zālītes "Dzīvais ūdens", 1988), Anna (G. Priedes "Smaržo sēnes", 1988), Gulbe (Ā. Šapiro "Neglītais pīlēns", 1991). Apine saņēmusi apbalvojumus: LPSR Kultūras Ministrijas goda rakstu par arhitekta sievas lomu G. Priedes lugas "Sniegotie kalni" izrādē (1987) un Baltijas Teātru Pavasara balvu (Tallinā) par sievas žīdietes lomu Bertolda Brehta lugas "Trešās impērijas bailes un posts" iestudējumā.
1992. gadā Jaunatnes teātris tika slēgts, un Apine kļuva par Jaunā Rīgas teātra aktrisi. Sekoja sadarbība ar Alvi Hermani, Māru Ķimeli, Viesturu Kairišu un citiem režisoriem.
Nozīmīgākās lomas: A. Hermaņa izrādēs — Poļina (A. Čehova "Kaija", 1996), Lēdija Krouma (T. Stoparda "Arkādija", 1998), Bufetniece (N. Gogoļa "Revidents", 2002), lomas izrādēs "Tālāk", "Latviešu stāsti" (abas 2004), "Fricis Bārda. Dzeja. Ambients" (2006), "Zilākalna Marta" (2009), "Kapusvētki" (2010); V. Kairiša izrādēs — Marija (E. Sābato "Tunelis", 1996), Mosku kundze (M. Eliades "Jaunava Kristīna", 1997), Ieviņa (R. Blaumaņa "Skroderdienas Silmačos", 1998), Aleksandra (F. Dostojevska “Idiots”, 1999), Margarēta (M. Zālītes "Margarēta"), Nadīne (I. Ābeles "Tumšie brieži", abas 2001); M. Ķimeles izrādēs — Anna Islajeva (I. Turgeņeva "Mēnesis uz laukiem", 2005), Anu (S. Rūla "Tīrā māja", 2007), Anna Pavlova (Ļ. Tolstoja "Dzīvais mironis", 2008). Atveidojusi Iraīdas Verbinas lomu M. Kuzmina romāna "Peldošie — ceļojošie" dramatizējumā (režisors V. Nastavševs, 2014).
Nominēta "Spēlmaņu nakts" balvai kā labākā aktrise par titullomu izrādē "Margarēta" (2001) un Emmas lomu G. Priedes lugā "Jaunākā brāļa vasara" (2001), kā arī nominācijā "Labākais aktierdarbs radioteātrī" par Dinas lomu I. Ābeles lugas "Dzelzszāle" radioiestudējumā (2003).
Jaunajā Rīgas teātrī Apine iestudējusi izrādes “Parsifals jeb Sv. Grālu meklējot” (1999), A. Kolmaņa "Kā rīsa lauks, tik liela pasaule" (2000), G.K. Čestertona "Cilvēks, kurš bija Ceturtdiena" (2004), "Boms pret Boru" (2011) un "Mīļais melis. Ne šovs" (2014).
Kinolomas
Atveidojusi lomas filmās "Dubultnieks" (1986), "Viktorija" (1988), "Dzīvīte" (1989), "Baiga vasara" (2000), "Labās rokas" (2001), "Pa ceļam aizejot" (2002), "Ķīlnieks" (2006), "Golfa straume zem ledus kalna" (2012). Seriālā "Likteņa līdumnieki" (2002) atveidojusi Marijas lomu.
Viktorija Georgijeva
Viktorija Georgijeva (bg; dzimusi Varnā, Bulgārijā), plašāk pazīstama ar mononīmu Viktorija, ir bulgāru dziedātāja un dziesmu autore. Viņa savu karjeru aizsāka, piedaloties Bulgārijas X Faktora versijas 4. sezonā. Bija plānots, ka viņa piedalīsies 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē, pārstāvot Bulgāriju ar dziesmu Tears Getting Sober, tomēr konkurss tika atcelts COVID-19 pandēmijas izplatīšanās dēļ. Pēc konkursa atcelšanas tika paziņots, ka Viktorija atgriezīsies pārstāvēt Bulgāriju 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.