cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1917. gada Krievijas revolūcija
Oktobra revolūcija
18. oktobrī mēreno sociālistu partiju pārstāvji panāca, lai 2. Viskrievijas padomju kongresa sākumu pārceļ no 20. uz 25. oktobri, jo tas ļautu vairāk deputātiem no provincēm sasniegt galvaspilsētu. Šīs piecas dienas neplānoti deva boļševikiem tik nepieciešamo laiku organizēt bruņotu apvērsumu. Negaidītu palīdzību apvērsumam deva arī Kerenska lēmums 24. oktobrī apspiest kreisos radikāļus. Gatavojoties varas pārņemšanai, un cenšoties maksimāli novājināt Kerenska varu, boļševiku un kreiso eseru kontrolētā Militāri Revolucionārā komiteja ar steigu nostiprināja Petrogradas padomes varu pār Petrogradas garnizonu, pastiprināja Sarkano gvardu organizāciju. 22. oktobrī Petrogradā notika nelieli Petrogradas padomes atbalsta mītiņi, kas vērsās pret Pagaidu valdības turpmāku pastāvēšanu. Pirms paša apvērsuma strādniekos pastiprinājās šaubas par atbalstu boļševikiem. 23. oktobrī Militāri revolucionārā komiteja paziņoja, ka revolūcijas aizstāvēšanai tā uz visām militārajām vienībām nosūta komisārus, kuru pavēlēm ir galīgais spēks. Tajā pašā dienā pēc ilgas sapulces, kurā uzstājās arī Trockis, Militāri revolucionārās komitejas pakļautībā pārnāca arī stratēģiski svarīgā Pētera un Paula cietokšņa garnizons.
Tikmēr Pagaidu valdība apzinājās savu vājumu. 17. oktobrī Iekšlietu ministrs Kokoškins ziņoja ka valdība varētu apspiest sacelšanos, taču tai nav pietiekamu spēku, lai spertu pirmo soli un preventīvi apspiestu sacelšanās organizēšanu. Taču pieaugošā Petrogradas padomes aktivitāte no 22. oktobra piespieda Pagaidu valdību naktī uz 24. oktobri pieņemt lēmumu par kriminālvajāšanas uzsākšanu pret dažiem Militāri revolucionārās komitejas locekļiem, boļševiku vadoņiem, kā arī divu boļševiku laikrakstu slēgšanu. Lai ievērotu līdzsvaru, tika apstiprināta arī divu konservatīvo laikrakstu slēgšana.
25. oktobrī 10.00 Militāri revolucionārā padome paziņoja, ka Pagaidu valdība ir gāzta un valsts vara ir pārgājusi Petrogradas strādnieku un kareivju deputātu padomes orgāna, Militāri revolucionārās padomes rokās. Demokrātiska miera piedāvājums, zemes īpašnieku tiesību aizliegšana, strādnieku kontrole pār ražošanu un padomju valdības izveidošana, viss tas tiks nodrošināts.
Lašu pagasts
Lašu pagasts var būt:
1917. gada Krievijas revolūcija
Oktobra revolūcija
Petrogradas strādnieki Kerenska gāšanu un jaunās valdības izveidošanu uztvēra pozitīvi. Mazāk skaidri bija boļševiku nākamie soļi – vai tā pastāvēs tikai līdz Satversmes sapulces sasaukšanai, vai arī tā būs proletāriešu valdība, kas veiks radikālas izmaiņas? Lai arī atbalstot Pagaidu valdību meņševiki un eseri bija zaudējuši popularitāti, tika uzskatīts, ka viņi varētu veidot sociālistu koalīcijas valdību kopā ar boļševikiem. Novembrī notikušajās Satversmes sapulces vēlēšanās boļševiki ieguva 25%, eseri 38% un kadeti 13% balsu.
Boļševiku diktatūras veidošanās
Pirmajās boļševiku varas dienās pieņemtie lēmumi lielā mērā saskanēja ar citu sociālistu partiju un padomju deputātu kongresa vēlmēm, lai arī meņševiki un eseri protestā pret boļševiku veikto apvērsumu uzreiz pameta 2. Viskrievijas Padomju kongresu. Partiju pārstāvju diskusijās vēl ne tik pašpārliecinātie boļševiki paziņoja, ka varu nemaz negrib kontrolēt vieni paši. Sociālistu partijas bija gatavas diskutēt par koalīcijas valdību.
30. un 31. oktobrī sociālisti izplatīja publiskus aicinājumus veidot koalīcijas valdību, lai pasargātu revolūciju. Ātru koalīcijas valdības izveidošanu pieprasīja gan kareivji, gan strādnieki. Pret boļševiku pārliekas varas nostiprināšanos nostājās labējie eseri, kas pieprasīja, lai valdībā neiekļautu Ļeņinu un Trocki. 1. novembrī Ļeņins ar Trocki lika Kameņevam pārtraukt koalīcijas valdības sarunas, par kuras sastāvu jau bija izdevies vienoties. Ļeņina frakcija uzstāja, ka boļševikiem jākontrolē 75% valdības, un par Ļeņina izslēgšanu no valdības vispār nevar būt runas. Ļeņina un Trocka nepiekāpību noteica tas, ka boļševikiem bija izdevies samērā viegli sagrābt varu Maskavā, Kazaņā un citās lielajās Krievijas pilsētās.
2. novembris arī iezīmē Militāri revolucionārās komitejas vēršanos pret dzelzceļa strādnieku padomi, kas pieprasīja komitejas komisāru atsaukšanu. Petrogradā un Maskavā aizliedza izdot buržuāzijas laikrakstus un pat dažus sociālistu laikrakstus. Par kontrrevolucionāriem drīz sāka saukt visus, kas pilnībā neatbalstīja boļševikus. Pat sociālistiem drīz kļuva skaidrs, ka boļševiku nepiekāpības pamatā ir Ļeņina vēlme izraisīt pilsoņu karu, kurā boļševiki uzvarētu un iznīcinātu visus savus pretiniekus. 3. novembrī meņševiki kopējā sociālistu partiju sapulcē protestēja pret boļševiku uzsākto politisko apspiešanu. Kā ir iespējami kompromisi, ja boļševiki slēdz citu sociālistu laikrakstus un pasludina viņus par revolūcijas ienaidniekiem? Meņševiki pieprasīja skaidru boļševiku atbildi par politisko teroru. Nākamo visu partiju pārstāvju sapulci 4. novembrī boļševiki neapmeklēja, jo noturēja savas Centrālkomitejas sēdi, kurā Ļeņins ar Trocka, Staļina, Sverdlova, Uricka, Džeržinska, Jofes, Bubnova, Sokoļņikova un Muranova atbalstu izvirzīja ultimātu Kameņeva atbalstītājiem vai nu pakļauties partijas disciplīnai vai pamest partiju. Kameņevs, Zinovjevs, Miļutins, Rikovs un Nogins iesniedza atlūgumus no Centrālkomitejas. Viņu piemēram sekoja vairāki boļševiki no Ļeņina valdības. Opozicionāri uzstāja, ka boļševiki vieni paši ir par vāju lai izturētu pilsoņu karu, ka viņu vienpartijas vara neizbēgami novedīs pie politiskā terora un īstās revolūcijas beigām.
Lai atrisinātu šo politisko krīzi, un nodibinātu vienpartijas diktatūru, boļševiki drīz izveidoja koalīcijas valdību ar sešiem kreiso eseru ministriem un varēja demonstrēt, ka pārstāv Padomju kongresa vairākuma gribu (tas izdevās, neskaitot meņševiku un labējo eseru deputātus).
Par spīti nākšanai pie varas un opozīcijas iebiedēšanai, 1917. gada novembrī notikušajās Satversmes sapulce vēlēšanās boļševiki ieguva apmēram 25% balsu un uzvaru guva eseru partija. Boļševikiem nespējot kontrolēt legālo likumdevēja orgānu, jau pēc pirmās Satversmes sapulces darbības dienas 1918. gada janvārī to slēdza. Lai arī Satversmes sapulcē dominēja sociālisti, Ļeņins un kreisie eseri noraidīja daudzpartiju demokrātijas modeli. Šī rīcība iezīmēja Krievijas revolūcijas demokrātiskā perioda beigas, pāreju uz pilnīgu boļševiku diktatūru un pilsoņa kara sākšanos. Boļševiki arī slēdza vai padzina citu partiju pārstāvjus no vietējām padomēm.
1917. gada decembrī noslēgtais pamiers ar Vācijas Impēriju un Austroungāriju iezīmē Krievijas imperiālās armijas beigas. Karavīri masveidā dezertē un atgriežas mājās. Uz neilgu laiku armija, kā aktīvs spēlētājs politikā, pazūd. Boļševiku Sarkanie gvardi un paramilitārās vienības nodrošina jaunā režīma nostiprināšanos pilsētās, kamēr opozīcija un cara laika virsniecība, līdz Baltās kustības izveidošanai zaudē jebkādu militāro spēku, lai ietekmētu valstī notiekošo. Vecās armijas vietā 1918. gada 15. janvārī boļševiki nodibina Sarkano armiju. Ekonomikā viņi sāk pieņemt lēmumus, kas noved pie kara komunisma.
Satversmes sapulces padzīšana, padomju demokrātijas apspiešana, kā arī Brestļitovskas miera līgums izraisīja asu šķelšanos gan boļševiku valdības koalīcijā, gan Krievijas sabiedrībā un jau 1918. gada otrajā pusē izraisīja Pilsoņu karu kurš turpinājās līdz 1920. gadam. Pēc uzvaras Pilsoņu karā, boļševiki 1922. gada 22. decembrī izveidoja Padomju Savienību kura pastāvēja līdz 1991. gada decembrim.
Satversmes sapulce
Boļševiki gāzto Pagaidu valdību bija nepārtraukti kritizējuši par Satversmes sapulces vēlēšanu nesasaukšanu, tāpēc uzreiz pēc Oktobra revolūcijas nevarēja atteikties no to sarīkošanas 12. novembrī. Vēlēšanās piedalījās tuvu 41 miljonam balsotāju, un visvairāk balsis ieguva eseri. Labi rezultāti bija arī kadetiem, kur laikraksti jau bija slēgti un kuru vadoņi jau arestēti vai pagrīdē. Boļševiki saņēma 22-25% balsu, taču rietumu frontes zaldātu vidū un abās galvaspilsētās uzrādīja labākus rezultātus. Pēc oficiālajiem rezultātiem, eseri saņēma 16,5 miljonus balsu, boļševiki 9 miljonus, ukraiņu un citu tautu eseri vēl 4,4, miljonus, kadeti 1,85 miljonus, konservatīvās partijas 2,7 miljonus, bet meņševiki un citas mazās sociālistu partijas 1,7 miljonus balsu.
Vēl pirms Satversmes sapulces oficiālās sanākšanas, 28. novembrī 43 jaunievēlētie deputāti, no kuriem lielākā daļa bija labējie eseri, ieradās Taurijas pilī un noturēja sapulci, kurā izteica protestu pret boļševiku īstenotajās represijām. Tajā pašā dienā Ļeņina valdība pasludināja kadetu partiju par tautas ienaidniekiem un arestēja partijas vadītājus, kurus vēlāk nogalināja.
13. decembrī Ļeņins Pravdā publicēja savu viedokli, ka padomju republika ir augstāka demokrātijas forma nekā buržuāziska republika ar satversmes sapulci. Kā vienīgo iespēju pretrunas atrisināšanai starp Satversmes sapulces vēlēšanu rezultātiem un darba šķiras “interesēm” Ļeņins redzēja Satversmes sapulces paziņojumu par padomju varas un Oktobra revolūcijas atzīšanu un kadetu nosodīšanu. Šajā pašā laikā radikālais boļševiks Moisejs Urickis, kam Ļeņins uzticēja Satversmes sapulces atklāšanas organizēšanu, uzrunājot boļševikus izteicās: “Vai mums jāsasauc Satversmes sapulce? Jā. Vai mums tā būtu jāpadzen? Iespējams. Tas būs atkarīgs no situācijas.”
Pirmā un vienīgā Satversmes sapulces sēde sākās 18. janvārī. Taurijas pili bija pilnībā aplenkuši boļševikiem lojāli kareivji. Bruņoti kareivji atradās arī sapulces zālē un nepārtraukti traucēja deputātu darbu. Lai arī eseri centās noorganizēt dažas savai partijai lojālas armijas vienības Satversmes sapulces darbības sargāšanai pret boļševikiem, partijas Centrālkomiteja izlēma atteikties no bruņotu kareivju izmantošanas un nepabruņoto atbalstītāju demonstrācijai pie Taurijas pils nebija lielu panākumu.
Satversmes sapulce kā pirmo pieņēma Zemes likumu, kas lielā mērā kopēja Ļeņina pieņemto likumu. Tam sekoja deklarācija Antantes valstīm, kurā nožēloja separātās miera sarunas ar Vāciju, taču atbalstīja pamiera sarunu turpināšanos un starptautisku sociālistu konferenci miera noslēgšanai. Pēc tam Satversmes sapulce pasludināja Krieviju par demokrātisku federatīvo republiku. Lai arī nākamajai sēdei bija jāsakās 19. janvāra 12.00, tā nekad nenotika, jo Viskrievijas Padomju Izpildkomiteja pieņēma dekrētu par Satversmes sapulces likvidēšanu, tāpēc ka tā esot tikai aizsegs buržuāziskās kontrrevolūcijas cīņai pret padomju varu. Satversmes sapulces slēgšana iezīmēja demokrātiskās Februāra revolūcijas ideālu beigas un boļševiku diktatūras sākšanos.
Neatkarības kustības
Sapulces slēgšana arī paātrināja impērijas sabrukumu. Ja mazākumtautības līdz šim bija prasījušas un cerējušas uz autonomijas tiesībām federālā Krievijas republikā, tad pēc vēlētā parlamenta padzīšanas reģioni sāka ceļu uz pilnību neatkarību. Ar savu rīcību boļševiku valdība zaudēja leģitimitāti. Ja vēl pēc Oktobra revolūcijas Ukrainas Centrālā Rada bija gatava palikt federācijas sastāvā, tad 9. janvārī Ukraina pasludināja pilnīgu neatkarību. Arī Kaukāza un Centrālāzijas reģionos, kur pēc Oktobra revolūcijas vara piederēja daudzpartiju koalīcijām, pēc Satversmes sapulces padzīšanas sāka veidoties neatkarīgas valstis. Vāciešu okupētajās Baltijas zemēs situācija bija nedaudz atšķirīga, taču arī šeit zuda cerības uz Krievijas centrālo valdību, un vēl neokupētajās teritorijās iesākās bruņoti konflikti starp boļševiku dominētajām kareivju komitejām un buržuāzijas vadītajiem spēkiem.
Notikumi Latvijā
Pirmais pasaules karš Latvijā sākās jau 1914. gadā. 1915. gada vasarā Kurzemi, Zemgali un Sēliju okupēja Vācijas Impērijas karaspēks un nodibināja militāro pārvaldi (Oberostu). Frontes līnija gāja pa Daugavas līniju. Tuvojoties vāciešiem, Krievijas virspavēlniecība centās īstenot izdedzinātās zemes politiku. Kurzemes guberņas iedzīvotājiem pavēlēja pamest savas mājas, labības laukus nodedzināja kazaki. Bēgļiem lika doties Krievijas iekšienē. Rīgas iestādes, rūpnīcu iekārtas un pat pieminekļi tika evakuēti uz Krieviju.
Tūlīt pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 25.-26. martā (pēc vecā stila 12.-13. martā) Valmierā sanāca Vidzemes Zemes sapulce, kas 13. martā ievēlēja Vidzemes Zemes padomi. Rīgā reālo varu pārņēma Rīgas strādnieku deputātu padome. Krievijas Pagaidu valdība 12. aprīlī (30. martā) atļāva Vidzemes guberņas (Livonijas) igauņu pagastiem pievienoties Igaunijas guberņai, tā iezīmējot nākamo Latviju un Igaunijas robežu.
Par Vidzemes komisāru Pagaidu valdība iecēla Rīgas pilsētas galvas biedru Andreju Krastkalnu, ko jau 3. aprīlī nomainīja ar sociāldemokrātu Andreju Priedkalnu. Par komisāra vietnieku kļuva vēlākais Latviešu zemnieku savienības vadītājs Kārlis Ulmanis. Radikāli kreisie lielinieki 1917. gada aprīlī sasauca Vidzemes bezzemnieku 1. kongresu, kas ievēlēja Vidzemes bezzemnieku padomi. Vidzemes pagaidu zemes padomes loceklis Zigfrīds Anna Meierovics sarunu ceļā panāca Bezzemnieku padomes pievienošanos Vidzemes pagaidu zemes padomei un 23. aprīlī tika izveidota jauna Vidzemes Zemes padomes valde, kurā dominējošās pozīcijas ieņēma lielinieki. 1917. gada 20. augustā notika jaunas Vidzemes Zemes padomes vēlēšanas, kurās sociāldemokrāti ieguva 24 vietas, Latviešu zemnieku savienība 15 un Latvijas Revolucionāro sociālistu partija 1 vietu.
1917. gada 27. aprīlī Rēzeknē sanāca Pirmais Latgales latviešu kongress, kas ievēlēja Latgales Pagaidu zemes padomi ar Franci Trasunu priekšgalā. Padomes administratīvās un saimniecības lietas Rēzeknē vadīja valdes sekretāre Valērija Seile (Seilis). Latgales Zemes padome iesniedza Pagaidu valdībai memorandu ar prasību par Latgales atšķiršanu no Vitebskas guberņas un pievienošanu Vidzemes guberņai, vēlāk prasību izveidot atsevišķu Latgales vēlēšanu iecirkni Krievijas Satversmes sapulces vēlēšanās, taču Krievijas Pagaidu valdība to neatbalstīja.
Rīgā sanāca latviešu sabiedrisko organizāciju konference, kurā piedalījās 50 delegāti no desmit ievērojamākajām sabiedriskajām organizācijām. Konferencē pieņēma rezolūciju par to, ka "Latvijas tautai, tāpat kā visām citām tautām, ir tiesība uz pilnīgu pašnoteikšanos." Pagaidu valdība pret šīm prasībām izturējās nelabvēlīgi.
Pēc Krievijas armijas pieaugošā sabrukuma un vāciešu īstenotās Rīgas okupācijas, 1917. gada oktobrī Petrogradā sapulcējās latviešu pilsonisko partiju (bez sociāldemokrātiem) un sabiedrisko organizāciju pārstāvji, kuri nolēma dibināt Latviešu Pagaidu Nacionālo padomi. Paralēli, vācu okupētajā Rīgā darbojās Demokrātiskais bloks, kurā ietilpa sociāldemokrāti, kā arī dažas citas partijas, tai skaitā Latviešu zemnieku savienība.
Vācijas karaspēka okupētajā Kurzemē pēc Kurzemes landtāga 1917. gada 18. septembra lēmuma 21.-22. septembrī sanāca Kurzemes Zemes sapulce, kas 4. oktobrī ievēlēja Kurzemes Zemes padomi. Tā pieņēma lēmumu par Kurzemes pievienošanu Vācijas Impērijai.
Laši (Eglaines pagasts)
Laši ir apdzīvota vieta Augšdaugavas novada Eglaines pagastā, saplūdusi ar Eglaini. Izvietojusies ziemeļos no autoceļa P70 Lašupītes kreisajā krastā. Lašos atrodas Lašu pilskalns, dienvidos no autoceļa atrodas Lašu luterāņu baznīca, kas saistās ar Gotharda Frīdriha Stendera piemiņu. Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1805. gada ap bijušās Veclašu muižas (Alt-Lassen) centru.
Mezakonskābe
Mezakonskābe (trans-metilbutēndiskābe, metilfumārskābe, HOOC−C(CH3)=CH−СООН) ir nepiesātinātā divvērtīgā karbonskābe. Mezakonskābe ir ūdenī diezgan grūti šķīstoši (karstā ūdenī labi šķīstoši) balti adatveida kristāli. Mezakonskābei ir cis-izomērs - citrakonskābe un struktūrizomērs itakonskābe.
Vēsture
Mezakonskābi atklājis nīderlandiešu ķīmiķis Jakobs van't Hofs 1874. gadā.
Atrašanās dabā
1950. gadā mezakonskābe izolēta no baktērijas Clostridium tetanomorphum. Mezakonskābe ir iesaistīta B12 vitamīna kofermenta sintēzē.
Iegūšana
Var iegūt no citrakonskābes anhidrīda, to karsējot kopā ar sārmu. Citrakonskābes anhidrīds savukārt veidojas kopā ar itakonskābes anhidrīdu, karsējot citronskābi. Kā starpprodukts rodas akonītskābe.
Īpašības
Mezakonskābe, tāpat kā strukturāli līdzīgā fumārskābe, nespēj veidot anhidrīdu.
Izmantošana
Mezakonskābi lieto kā aizdegšanās novērsēju vielu.
Inhibitors
Inhibitors var būt
Kotdivuāras basketbola izlase
Kotdivuāras basketbola izlase ir nacionālā basketbola komanda, kas pārstāv Kotdivuāru starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Āfrikas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik (2023. gada 27. februāris) Kotdivuāras izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 42. vietu. Kotdivuāras izlases lielākais panākums ir zelta medaļas divos Āfrikas čempionātos.
Astūriešu valoda
Astūriešu valoda (asturianu vai bable) ir romāņu saimes valoda, kurā runā apmēram pusmiljons astūriešu Spānijas provincē Astūrijā. Astūrijā ši valoda ir likumdošanas aizsargāta valoda, kuru pasniedz kā papildvalodu skolās. Agrāk astūriešu valoda tika uzskatīta par spāņu valodas dialektu, bet mūsdienās to uzskata par atsevišķu valodu.
White Power
White Power (no angļu valodas — 'balto spēks') — neofašistiska ideoloģija un politisks lozungs, kuras pamatā ir uzskats par baltās rases pārākumu.
Kā politisku frāzi vārdus White Power pirmoreiz lietojis Amerikas nacistu partijas vadītājs Džordžs Linkolns Rokvels (George Lincoln Rockwell) debatēs ar Melno panteru partijas vadītāju Stokliju Kārmišelu (Stockley Carmichael) pēc līdzīga melnās rases saukļa Black Power popularizēšanas.
Nosaukums White Power ir dots arī Amerikas nacistu partijas avīzei, kā arī Rokvela sarakstītai grāmatai. Subkultūra, kas bieži lietoja frāzi White Power, pieredzēja uzplaukumu 1980. gados un 1990. gadu sākumā, bet mūsdienās tās popularitāte ievērojami kritusies.
Itakonskābe
Itakonskābe (metilēndzintarskābe, propilēn-2,3-dikarbonskābe, 2-metilidēnbutāndiskābe, HOOC−CH2−C(=CH2)−СООН) ir nepiesātinātā divvērtīgā karbonskābe ar dubultsaiti sānu grupā. Itakonskābe ir ūdenī diezgan grūti šķīstoši balti rombiski kristāli. Itakonskābei ir 2 struktūrizomēri, kas savā starpā ir cis-trans-izomēri - citrakonskābe un mezakonskābe. Itakonskābes nosaukums veidots no akonītskābes nosaukuma, apmainot vietām zilbes (akon - it - skābe).
Iegūšana
Var iegūt no citrakonskābes anhidrīda, to karsējot kopā ar ūdeni līdz 150 °C. Citrakonskābes anhidrīds savukārt veidojas kopā ar itakonskābes anhidrīdu (itakonskābes anhidrīds karsējot viegli pārgrupējas par citrakonskābes anhidrīdu), karsējot citronskābi. Kā starpprodukts rodas akonītskābe.
Īpašības
Tā kā itakonskābes karboksilgrupas spēj brīvi griezties, jo starp tām nav dubultsaites, itakonskābe, tāpat kā citrakonskābe, var veidot ciklisku anhidrīdu.
Akonītskābe
Akonītskābe (cis-1,2,3-propēntrikarbonskābe, HOOC−CH=C(COOH)−CH2−СООН) ir vienkāršākā nepiesātinātā trīsvērtīgā karbonskābe. Akonītskābe kristalizējas no ūdens kā bezkrāsaini adatveida vai plāksnīšveida kristāli. Akonītskābes sāļus un esterus sauc par akonitātiem.
Iegūšana
Var iegūt, uzmanīgi karsējot citronskābi.
Skandināvijas kalni
Skandināvijas kalni (sv, Fjällen jeb Kölen; no) ir kalnu sistēma Skandināvijas pussalā. Garums apmēram 1700 km, platums ap 600 km. Rietumu nogāzes atrodas Ziemeļjūras un Norvēģu jūras krastā, veidojot ļoti izrobotus krastus, garus, dziļus līčus (fjordus). Austrumu nogāzes pakāpeniski pazeminās, pārejot līdzenumos un zemienēs Zviedrijas teritorijā.
Kalnu augstums ir salīdzinoši neliels, bet to nogāzes ir ļoti stāvas. Augstākā virsotne Galhēpigens (no) ir 2469 m augsta, atrodas Norvēģijas dienvidos. Zviedrijā augstākā Skandināvijas kalnu virsotne ir Kebnekaise (sv), kuras augstums ir 2104 m. Somijā augstākā virsotne ir Halti (1324 m). Reljefu veidojuši senie ledāji. Tagadējie Skandināvijas kalnu ledāji ir lielākie mūsdienu ledāji kontinentālajā Eiropā.
Mitrais jūras klimats, kūstošie ledāji un virsas nevienveidība izveido lielu daudzumu upju, lielākā daļa no kurām ir īsas, ar spēcīgu straumi, tās neaizsalst pat ziemā. Upju enerģiju izmanto elektroenerģijas iegūšanai. Daudz ir arī ezeru.
Kalnu nogāzes klāj skujkoku meži, pundurbērzi, krūmāji. Augstāk kalnos raksturīgs tundras augājs.
Skandināvijas kalnos ir dzelzs, titāna, vara, svina atradnes.
Berija
Berija var būt:
Stjuarts Daunings
Stjuarts Daunings (,, dzimis ) ir Anglijas futbolists un bijušais Anglijas izlases dalībnieks. Spēlētāja karjeru noslēdza 2021. gadā. Pēdējais klubs viņa karjerā bija Anglijas čempionāta komanda Blackburn Rovers.
Anglijas futbola izlasē Daunings debitēja 2005. gadā. Ir piedalījies 2006. gada FIFA Pasaules kausā un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Middlesbrough
Liverpool
Individuālie sasniegumi
Svifta—Tatla komēta
Svifta-Tatla komētu (oficiāli apzīmē 109P/Swift-Tuttle) neatkarīgi viens no otra atklāja Lūiss Svifts (Lewis Swift) un Horass Pernels Tatls (Horace Parnell Tuttle).
Kad komēta atgriezās, to no jauna atklāja japāņu astronoms Tsuruhiko Kiuchi.
Komēta sabrūkot veido perseīdas, kuru radiants atrodas Perseja zvaigznājā.
Komētas orbīta iet diezgan tuvu Zemei un Mēnesim, tāpēc pastāv iespēja, ka kādreiz komēta var sadurties ar kādu no šiem debess ķermeņiem. Komētas pēdējais perihēlijs bija. Nākamreiz komēta vistuvāk Saulei būs.
Little Boots
Viktorija Kristina Hesketa (dzimusi ), zināma arī pēc skatuves vārda Little Boots, ir angļu elektropopa izpildītāja. Kā mūziķe Little Boots dzied un spēlē taustiņinstrumentus, klavieres, stilofonu un Japānas mūzikas instrumentu ar nosaukumu Tenori-on.
Sidnejas Universitāte
Sidnejas Universitāte (en, Sydney Uni, USyd) ir sabiedriski finansēta universitāte Sidnejā, Austrālijā. Pēc studentu skaita universitāte ir otrā lielākā valstī. Īpaši spēcīga tā ir humanitārajās zinātnēs, sociālajās zinātnēs un biomedicīnā.
Tā ir dibināta 1850. gadā un ir vecākā universitāte Austrālijā.
Paurupe
Paurupe var būt:
Slavuta
Slavuta ir pilsēta Ukrainas rietumos, Hmeļnickas apgabala Šepetivkas rajonā. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Horiņas upes krastā 120 km no apgabala centra Hmeļnickas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
1873. gads
1873. bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
Valsts drošības dienests
Valsts drošības dienests (VDD) ir viena no trim Latvijas valsts drošības iestādēm. VDD ir pretizlūkošanas un iekšējās drošības dienests, kas iegūst informāciju no dažādiem avotiem, analizē to, informē valsts augstākās amatpersonas par identificētajiem riskiem nacionālajai drošībai, kā arī veic darbības to neitralizēšanai.
VDD kompetencē ir pretizlūkošanas un valsts noslēpuma aizsardzības pasākumu īstenošana, valsts konstitucionālās iekārtas aizsardzība, ekonomiskās drošības interešu aizsardzība, pretterorisma pasākumu īstenošana un koordinēšana, kā arī valsts augstāko amatpersonu aizsardzība. VDD ir arī vienīgā no trim valsts drošības iestādēm, kam ir tiesības veikt pirmstiesas izmeklēšanu (uzsākt kriminālprocesu un rosināt kriminālvajāšanas uzsākšanu, kā arī aizturēt personas).
Napoleons II
Napoleons Fransuā Šarls Žozefs Bonaparts (fr), biežāk pazīstams kā Napoleons II (fr; dzimis, miris ), bija Francijas imperatora Napoleona I un Austrijas princeses Marijas Luīzes dēls, Francijas impērijas troņmantinieks. Francijā bija pazīstams ar iesauku Ērglēns (l'Aiglon).
Valsts drošības dienests
VDD darbības pārraudzību veic iekšlietu ministrs, operatīvās darbības pasākumu un pirmstiesas izmeklēšanas procesu likumību uzrauga Ģenerālprokuratūra, bet parlamentāro kontroli pār VDD darbību nodrošina Saeimas Nacionālās drošības komisija.
Napoleons II
Abas reizes, kad Napoleons atteicās no troņa, par troņa mantinieku viņš nosauca Napoleonu II. Tomēr Sabiedrotie tam nepiekrita, un par Francijas karali kļuva Luijs XVIII. Kopš 1815. gada Napoleons II dzīvoja mātes dzimtenē Austrijā. Miris no tuberkulozes 21 gada vecumā.
Valsts drošības dienests
VDD atbilstoši tā misijai, funkcijām un dotajiem uzdevumiem ir pēctecis 1919. gadā dibinātajam Valsts drošības departamentam – pirmajam civilajam pretizlūkošanas un valsts iekšējās drošības dienestam Latvijā.
Napoleons II
Kaut arī Napoleons II reāli nekad nevaldīja, viņa tēvocis 1852. gadā kļuva par Francijas imperatoru Napoleonu III. Napoleons II iesākumā tika apglabāts Vīnē. 1940. gada decembrī Napoleona II pīšļus Ādolfs Hitlers pārveda uz Parīzi kā dāvanu uzvarētajai Francijai, un Napoleons II tika apbedīts Invalīdu namā.
Napoleona II dzīvesstāstam savos darbos pievērsušies Edmons Rostāns, Artūrs Onegērs un Žaks Ibērs.
Valsts drošības dienests
Valsts drošības departaments
Par pirmo Latvijas civilo pretizlūkošanas un iekšējās drošības dienestu var dēvēt Valsts drošības departamentu. Tas savu darbu uzsāka 1919. gada 11. augustā. Šajā laikā Latvijā atradās Padomju Krievijas bruņotās vienības un vācu Dzelzsdivīzija, kā arī Pāvela Bermonta-Avalova komandētā Rietumkrievijas Brīvprātīgo armija. Latvijā joprojām norisinājās Neatkarības karš.
Valsts drošības departamenta centrālais birojs atradās Rīgā, Suvorova ielā (tagadējā Krišjāņa Barona iela) 12. 1919. gada 3. septembrī par Valsts drošības departamenta priekšnieku tika iecelts virsleitnants Jānis Liģeris-Liggers (1889-1942).
Valsts drošības departamenta galvenais uzdevums bija apkarot pret valsts iekārtu vērstos noziegumus un uzraudzīt politisko drošību. Tobrīd pastāvošo izaicinājumu un apdraudējumu raksturs Latvijas drošībai noteica, ka Valsts drošības departamenta un armijas iekšējās izlūkošanas nodaļas funkcijas daudzējādā ziņā pārklājās. Tas bija iemesls, kāpēc jau 1919. gada 1. novembrī – pēc trīs mēnešu darba – Valsts drošības departaments tika likvidēts.
Rīgas Kriminālpolicijas 5. (Politiskā) nodaļa
Pēc Valsts drošības departamenta likvidēšanas tā funkcijas pārņēma Latvijas armijas iekšējās izlūkošanas nodaļa. Arī vairums Valsts drošības departamenta darbinieku darbu turpināja tieši Latvijas armijā.
Uzreiz pēc Valsts drošības departamenta likvidēšanas tika izveidota Rīgas Kriminālpolicijas 5. nodaļa jeb Politiskā nodaļa. Tā veica pasākumus, lai likvidētu pretinieku izveidotās diversantu grupas, kas centās kavēt nesen dibinātās Latvijas valsts izveidi un K. Ulmaņa vadītās Latvijas pagaidu valdības darbu.
Politiskā apsardzība
Nepilnus divus mēnešus pēc Latvijas un Krievijas miera līguma parakstīšanas 1920. gada 11. augustā, kas faktiski pielika punktu Neatkarības karam, tika izveidota Politiskā apsardzība. Latvijas teritorijā vairs nenorisinājās aktīva karadarbība, un līdz ar to mainījās apdraudējumu nacionālajai drošībai raksturs. Minētā dēļ Politiskajā apsardzē tika apvienotas Kriminālpolicijas Politiskās nodaļas un armijas iekšējās izlūkošanas nodaļas funkcijas, izveidojot laikam un apstākļiem iespējami spēcīgu pretizlūkošanas dienestu, kura galvenais uzdevums bija rūpēties par Latvijas iekšējo drošību.
Sudraba
Sudraba (vīriešu dzimtē Sudrabs) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Valsts drošības dienests
Politiskā apsardzība
Par Politiskās apsardzības pirmo vadītāju 1920. gada 22. oktobrī apstiprināja kapteini Voldemāru Alpu (1891−1964), kurš šajā amatā atradās līdz 1922. gadam, kad viņu nomainīja Pēteris Martinsons (1886; miršanas gads nav zināms). Tiesa, arī P. Martinsons Politisko apsardzību vadīja īsu laika periodu. Jau 1923. gada 15. martā par tās priekšnieka vietas izpildītāju kļuva P. Martinsona vietnieks Jānis Kaktiņš (1892; miršanas gads nav zināms). Politiskās apsardzības vadītāja pienākumus J. Kaktiņš pildīja nepilnus četrus mēnešus, līdz 1923. gada 3. jūlijā par tās vadītāju iecēla Ernestu Āboltiņu (1884-1942).
Neskatoties uz to, ka formāli valdīja miers, jaundibinātajai Latvijai bija jācīnās pret ārvalstu īstenotajiem ietekmes pasākumiem to dažādajās izpausmēs. Politiskajai apsardzībai bija jāīsteno pretizlūkošanas pasākumi, lai aizsargātu Latvijas nacionālās intereses no Padomju Krievijas īstenotās politiskās un ekonomiskās spiegošanas, kā arī lai neļautu Padomju Krievijai īstenot Latvijā savas graujošās ietekmes operācijas. Tobrīd Latvijas nacionālajai drošībai lielākos izaicinājumus radīja Latvijas Komunistiskās partijas dažādās organizācijas, kas aktīvi nodarbojās ar kūdīšanu uz nemieriem un iekšpolitiskās situācijas destabilizāciju. Politiskās apsardzības darbinieki mērķtiecīgi pretdarbojās šīm komunistu organizācijām, un daļu no tām sekmīgi neitralizēja.
Politiskā pārvalde
1924. gada aprīlī Politiskā apsardzība tika pārdēvēta par Politisko pārvaldi jeb Politpārvaldi. Par Politiskās pārvaldes uzdevumu tika noteikts “atklāt un vajāt noziedzību, kas vēršas pret valsts demokrātisko iekārtu un drošību”.
Par Politiskās pārvaldes vadītāju 1924. gada 16. jūlijā tika apstiprināts Voldemārs Ozoliņš (1891-1941), kurš šo amatu ieņēma desmit gadus – līdz 1934. gada aprīlim. Tobrīd Politpārvaldes struktūru veidoja izmeklēšanas nodaļa un aģentūras nodaļa, kā arī sešas reģionālās nodaļas. Dienestu Politiskajā apsardzībā V. Ozoliņš uzsāka 1923. gada 11. jūnijā kā izmeklēšanas ierēdnis, bet tā paša gada 11. augustā jau tika iecelts par Rīgas rajona pārziņa vietas izpildītāju.
1026. gads
1026. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Valsts drošības dienests
Politiskā pārvalde
Pēc Latvijas okupācijas V. Ozoliņš tika apcietināts un deportēts uz ieslodzījuma vietu Krievijā. Tur 1942. gada 25. februārī V. Ozoliņš tika nošauts.
Par Politiskās pārvaldes priekšnieku 1934. gada 20. aprīlī – tieši pirms Kārļa Ulmaņa apvērsuma – tika iecelta Jānis Frīdrihs Valentīns Fridrihsons (no 1939. gada Skrauja) (1892-1941). Galvenie izaicinājumi Latvijas nacionālajai drošībai bija nemainīgi – Padomju Krievijas izvērstie graujošie ietekmes pasākumi Latvijā, kā arī komunistu, fašistu un cita rakstura politisko ekstrēmistu aktivitāšu ierobežošana.
1940. gada vasarā, kad PSRS īstenoja Latvijas okupāciju, gandrīz visi Politiskās pārvaldes darbinieki tika nogalināti. PSRS represīvo iestāžu vērtējumā dienests Politiskajā pārvaldē bija sevišķi smags noziegums.
Informācijas departaments
Pēc neatkarības atgūšanas 1991. gadā radās nepieciešamība izveidot jaunu Latvijas valsts drošības sistēmu. Tās pamatā tika ielikti mūsdienīgi principi par izlūkošanas un pretizlūkošanas dienestu vietu un lomu demokrātiskā sabiedrībā. 1991. gada novembrī tika izveidots Iekšlietu ministrijas Informācijas departaments, kas veica izlūkošanas un pretizlūkošanas uzdevumus. Informācijas departamenta pirmais vadītājs bija Juris Kuzins (1947-1992).
Informācijas departamentam tika dots uzdevums vākt, apstrādāt, analizēt un sagatavot iesniegšanai Latvijas Republikas Augstākajai Padomei un Latvijas Republikas Ministru Padomei informāciju par valsts iekšējo un ārējo drošību, kā arī jautājumiem, kas skar valsts iekšējo un ārējo politisko un ekonomisko stāvokli, veicinot valsts interešu nodrošināšanu.
Valsts ekonomiskās suverenitātes aizsardzības departaments
1993. gadā februārī, apvienojot Informācijas departamentu ar Valdības apsardzes dienestu, tika izveidots Valsts ekonomiskās suverenitātes aizsardzības departaments (VESAD). Departamentam uzticētās funkcijas bija izlūkošana, pretizlūkošana, cīņa pret terorismu un citiem smagiem noziegumiem, valsts augstāko amatpersonu apsardze. Par VESAD vadītāju tika iecelts Raimonds Rožkalns.
Drošības policija
1994. gada 27. decembrī pieņemtā DP nolikumā DP tika noteiktas funkcijas organizēt un realizēt pasākumus, tajā skaitā izlūkošanas un pretizlūkošanas pasākumus, lai novērstu vai neitralizētu darbības, kas vērstas uz konstitucionālās iekārtas vardarbīgu gāšanu vai citādi apdraud valsts drošību.
2005. gadā, atbildot starptautiskā terorisma radītajam apdraudējumam visā pasaulē, DP sastāvā tika izveidots Pretterorisma centrs, kas koordinēja pretterorisma pasākumus Latvijā.
Par pirmo DP priekšnieku 1994. gada 8. jūlijā tika iecelts Raimonds Rožkalns (1957), kurš šajā amatā nostrādāja līdz 1996. gada 14. novembrim. 1996.  gada 18. decembrī par DP priekšnieku tika apstiprināts Jānis Apelis (1942-2014). Viņš DP vadīja trīs gadus – līdz 1999. gada 25. augustam, kad par DP vadītāju uz trīs mēnešiem tika iecelts Imants Jānis Bekešs (1960). Savukārt no 1999. gada 21. decembra līdz 2014. gada 7. novembrim DP vadīja Jānis Reiniks (1960). 2014. gada 8. novembrī par DP priekšnieku tika apstiprināts Normunds Mežviets (1973).
VDD funkcijas
Ar grozījumiem Valsts drošības iestāžu likumā, kuri tika pieņemti 2018. gadā, no 2019. gada 1. janvāra DP tika pārsaukta par Valsts drošības dienestu. Tā vadītājs ir N. Mežviets.
Šobrīd VDD kompetencē ir pretizlūkošanas un valsts noslēpuma aizsardzības pasākumu īstenošana, valsts konstitucionālās iekārtas aizsardzība, ekonomiskās drošības interešu aizsardzība, pretterorisma pasākumu īstenošana un koordinēšana, kā arī valsts augstāko amatpersonu aizsardzība. VDD ir arī vienīgā no trim valsts drošības iestādēm, kam ir tiesības veikt pirmstiesas izmeklēšanu (uzsākt kriminālprocesu un rosināt kriminālvajāšanas uzsākšanu, kā arī aizturēt personas).
Glogovas apriņķis
Glogovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lejassilēzijas vojevodistē. Robežojas ar Lubušas vojevodistes Žagaņas, Nova Solas un Vshovas apriņķiem, kā arī Lejassilēzijas vojevodistes Guras, Lubinas un Polkovices apriņķiem.
Valsts drošības dienests
Pretizlūkošana
Viena no galvenajām VDD darbības jomām ir pretizlūkošana. Pretizlūkošanas pasākumu galvenais mērķis ir savlaicīgi identificēt un novērst ārvalstu specdienestu darbības, kas vērstas pret Latvijas Republikas valstisko neatkarību, valsts ekonomisko, zinātnisko, tehnisko un militāro potenciālu, nacionālās drošības un citām vitāli svarīgām mūsu valsts interesēm.
Paralēli pretizlūkošanas pasākumiem, kuri tiek īstenoti nolūkā identificēt un novērst nedraudzīgu ārvalstu izlūkdienestu aktivitātes Latvijā, VDD veic sistemātisku valsts un pašvaldību institūciju amatpersonu izglītošanu ar mērķi veicināt izpratni par izlūkošanas riskiem. Pretizlūkošanas pasākumu nodrošināšanā VDD cieši sadarbojas ar abām pārējām Latvijas valsts drošības iestādēm, kā arī ārvalstu partneru dienestiem.
Valsts noslēpuma aizsardzība
Valsts noslēpuma aizsardzība ir komplekss dažādu pasākumu kopums, kas vērsts uz valsts noslēpuma saglabāšanu un tā nelikumīgas izplatīšanas, izpaušanas vai izmantošanas novēršanu.
Nodrošinot valsts noslēpuma aizsardzības pasākumu kontroli, VDD organizē  klasificētās informācijas aprites prasību ievērošanas pārbaudes pārraudzītajās valsts institūcijās un sniedz konsultācijas par valsts noslēpuma aizsardzības un aprites kārtības nodrošināšanu.
VDD izsniedz otrās (slepeni) un trešās (konfidenciāli) kategorijas atļauju darbam ar valsts noslēpumu lielākajai daļai valsts un pašvaldības institūciju amatpersonu, kuru funkciju izpildei ir nepieciešama atļauja iepazīties ar valsts noslēpumu saturošu informāciju. Nepieciešamības gadījumā VDD sniedz atbalstu arī personas atbilstības pirmās kategorijas (sevišķi slepeni) atļaujai darbam ar valsts noslēpumu izvērtēšanā (pirmās kategorijas atļauju izsniedz SAB).
Konstitucionālās iekārtas aizsardzība
Valsts konstitucionālās iekārtas aizsardzība ir viens no galvenajiem VDD uzdevumiem. Tā tiek nodrošināta, īstenojot pasākumu kopumu, kura mērķis ir novērst centienus prettiesiski mainīt Satversmē noteiktos Latvijas Republikas pamatprincipus – valstisko neatkarību, suverenitāti, demokrātiju un teritoriālo nedalāmību.
Aktivitātes pret valsts konstitucionālo iekārtu izvērš ekstrēmistiski orientētas organizācijas, personu grupas vai atsevišķi indivīdi. Šo organizāciju, personu grupu vai indivīdu deklarētie vai patiesie mērķi ir ar dažādām metodēm, t.sk. vardarbīgām, panākt demokrātiskās iekārtas maiņu, atsevišķu reģionu atdalīšanos no Latvijas Republikas vai Latvijas Republikas pievienošanos citai valstij. Šīs organizācijas, personu grupas vai indivīdi var darboties pēc savas iniciatīvas vai arī citu valstu vai ekstrēmistisko organizāciju uzdevumā.
Kanādas basketbola izlase
Kanādas basketbola izlase ir nacionālā basketbola komanda, kas pārstāv Kanādu starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Amerikas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik Kanādas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 15. vietu. Kanādas izlases lielākais panākums ir sudraba medaļa 1936. gada Vasaras Olimpiādē.
Valsts drošības dienests
Ekonomiskā drošība
Ekonomiskās drošības kontekstā neatsverama nozīme ir finanšu sektora stabilitātei, līdz ar to Latvijas tautsaimniecības attīstībai un ilgtspējai ir nozīmīgi savlaicīgi identificēt un novērst ar valsts finanšu reputāciju saistītos riskus.
Pretterorisms
Savlaicīga terorisma draudu identificēšana un novēršana arī ir nozīmīgs VDD darbības virziens. VDD veic pretizlūkošanas un operatīvās darbības pasākumus nolūkā iegūt apsteidzošu informāciju par personu plānotajām teroristiskajām darbībām un savlaicīgi tās novērst. Pretterorisma risku identificēšanā un neitralizēšanā VDD cieši sadarbojas ar ārvalstu partneru dienestiem, ar kuriem notiek regulāra informācijas un situācijas analīzes apmaiņa.
Vienlaikus ar operatīvo darbību, terorisma draudu analīzi un preventīvo pasākumu īstenošanu VDD veic arī valsts un pašvaldību institūciju, kā arī citu juridisko personu darbības koordinēšanu pretterorisma jomā. Starp preventīvajiem pasākumiem var minēt personu ar izcelsmi no valstīm, kur ir paaugstināti terorisma riski, ieceļošanas Latvijā kontroli, kritiskās infrastruktūras un cilvēku masveida pulcēšanās objektu regulāru apsekošanu, rekomendāciju sagatavošanu šo objektu fiziskās drošības pilnveidošanai un šo objektu darbinieku izglītošanu.
VDD ir izstrādājis Nacionālo pretterorisma plānu, kā arī reaģēšanas plānus dažādām terorisma draudu situācijām. Sadarbojoties ar citām pretterorisma pasākumu nodrošināšanā iesaistītajām institūcijām, VDD regulāri organizē pretterorisma mācības.
Valsts augstāko amatpersonu aizsardzība
VDD nodrošina gan valsts augstāko amatpersonu apsardzi, gan ārvalstu un starptautisko organizāciju aizsargājamo amatpersonu aizsardzību viņu vizīšu laikā Latvijas Republikā.
Ikdienā VDD ir atbildīgs par Ministru prezidenta un Saeimas priekšsēdētāja aizsardzību. Valsts prezidenta aizsardzību nodrošina Militārā policija. Taču ar Ministru kabineta rīkojumu vai Saeimas Prezidija lēmumu var tikt noteiktas arī citas amatpersonas, kurām ir jānodrošina aizsardzība. Turklāt VDD ir jāaizsargā arī amatpersonas, kurām ir radies pēkšņs apdraudējums.
Vienlaikus ar pienākumu rūpēties par Latvijas augstāko amatpersonu drošību, VDD ir jāaizsargā arī ārvalstu valdību vadītāji, ārvalstu ārlietu ministri, Apvienoto Nāciju Organizācijas, Eiropadomes, Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas vadītāji viņu vizīšu laikā mūsu valstī. Pēc Ārlietu ministrijas vai Saeimas Kancelejas ierosinājuma apsardze var tikt nodrošināta arī citu ārvalstu un starptautisko organizāciju un institūciju amatpersonu vizīšu laikā.
Pirmstiesas izmeklēšana
VDD ir vienīgā no trim valsts drošības iestādēm, kam ir pirmstiesas izmeklēšanas tiesības. VDD pilnvarotas amatpersonas izmeklē noziedzīgus nodarījumus, kas izdarīti nacionālās drošības jomā vai valsts drošības iestādēs. Savas kompetences ietvaros un gadījumos, kad izmeklēšanu uzdevis veikt ģenerālprokurors, VDD var izmeklēt arī citus noziedzīgus nodarījumus.
Žaks Ofenbahs
Žaks Ofenbahs (fr) jeb Jakobs Ofenbahs (de,, miris ) bija Francijas romantisma laika komponists un čellists, viens no operetes žanra radītājiem.
Pirms Žaka Ofenbaha ar terminu "operete" apzīmēja dziesmuspēli un citus komiskās operas paveidus ar runātiem dialogiem, bet viņš par opereti sāka saukt nelielus liriska sadzīves rakstura viencēliena sacerējumus, kas bija tuvi franču komiskajai operai. Līdzīgus parodiska rakstura sacerējumus viņš dēvēja par "muzikālu bufonādi", bet parodijas vairākos cēlienos — par bufoperām. Vēlāk visus šos uzvedumus sāka saukt par operetēm.
Astoņkāji
Astoņkāji (Octopoda) ir galvkāju klases (Cephalopoda) kārta. Kārta iedalās divās apakškārtās: spurotajos astoņkājos (Cirrina) un bezspuru astoņkājos (Incirrina). Galvenā atšķirība starp abām apakškārtām ir tā, ka spurotajiem astoņkājiem ir neliels, iekšējs apvalks un uz galvas divi papildus izaugumi jeb spuras, kuru savukārt nav bezspuru astoņkāju apakškārtas sugām. Spurotie astoņkāji galvenokārt mīt okeāna dzelmē, un tie ir retāk sastopami. Astoņkāju kārtā ir apmēram 300 sugas, kas iedalītas 12 dzimtās.
Astoņkāji mīt dažādos okeānu reģionos, koraļļu rifus ieskaitot, kā arī tie var būt gan pelaģiskie, gan bentiskie organismi. Visi astoņkāji ir indīgi, bet tikai viena suga — zilo gredzenu astoņkājis (Hapalochlaena lunulata) — ir bīstama cilvēka dzīvībai.
Anatomija
Astoņkājiem piemīt bilaterālā simetrija. Tiem ir galva, 4 pāri taustekļu ar piesūcekņiem un 2 acis. Astoņkāju ķermeņi ir mīksti. Bezspuru astoņkājiem nav nedz iekšējā, nedz ārējā skeleta. Mutei ir knābja forma, līdzīga papagaiļa knābim. Tā ir vienīgā cietā astoņkāja ķermeņa daļa. Pateicoties mīkstajam ķermenim, astoņkājis var saspiesties un iespraukties ļoti šaurās spraugās starp akmeņiem un klintīm. Toties spurotajiem astoņkājiem pie galvas ir 2 spuras un iekšējais skelets. Tādējādi šīs apakškārtas sugas nespēj saspiesties tik lielā mērā kā bezspuru astoņkāji.
Astoņkāju izmēri
Viens no lielākajiem astoņkājiem ir Dofleina milzu astoņkājis (Enteroctopus dofleini). Pieaudzis indivīds sver apmēram 15 kg, un tā taustekļu izplētums ir 4,3 metri. Lielākais zināmais Dofleina milzu astoņkājis dzīvs ir svēris 71 kg. Otra liela auguma astoņkāju suga ir septiņroku astoņkājis (Haliphron atlanticus), kura lielākais datētais indivīds mirušā veidā ir svēris 61 kg un kura dzīvmasa varētu būt bijusi 75 kg. Tomēr pastāv nepierādītas leģendas, ka ir bijis Dofleina milzu astoņkājis, kas svēris 272 kg un kura taustekļu izplētums ir bijis 9 m.
Mazākais kārtas astoņkājis ir pundurastoņkājis (Octopus wolfi), kas sver mazāk nekā 1 gramu un kura garums ir 1,5 cm.
Asinsrite
Astoņkājiem ir 3 sirdis — divas vienkāršas žaunu sirdis, kas pumpē asinis cauri žaunām, un lielāka asinsrites sirds, kas uztur asinsriti ķermenī. Šai sirdij ir 3 kambari: 2 priekškambari un 1 kambaris. Astoņkājiem kā visiem galvkājiem skābekli pārnēsā ar varu bagātināta olbaltumviela — hemocianīns, nevis hemoglobīns. Tādēļ asinis ir bezkrāsainas, bet, saskaroties ar gaisu, kļūst zilas.
Uzvedība
Astoņkājiem ir relatīvi īss mūžs. Dažas sugas nedzīvo ilgāk par 6 mēnešiem. Lielākās sugas, piemēram, Dofleina milzu astoņkājis (Enteroctopus dofleini) var sasniegt 5 gadu vecumu. Astoņkāji mirst drīz pēc tam, kad sasniedz dzimumbriedumu un sapārojas. Tēviņi mirst dažus mēnešus pēc pārošanās, bet mātītes drīz pēc tam, kad no olām izšķīlušies mazie astoņkāji. Laikā, kamēr mātītes apsargā savas olas, tās pārtrauc baroties. Tās burtiski nomirst no bada. Mātīte par olām rūpējas ļoti uzmanīgi, ne tikai dienu un nakti aizsargājot no ienaidniekiem, bet arī maigi dzenot olu virzienā ar skābekli bagātinātu ūdeni.
Inteliģence
Astoņkāji ir visinteliģentākie bezmugurkaulnieki pasaulē. To spēja mācīties ir daudz apspriesta un pētīta. Pētījumos ir pierādījies, ka astoņkājiem piemīt gan īslaicīgā, gan ilglaicīgā atmiņa. Joprojām nav skaidrs, kā astoņkāji mācās. Piemēram, jaunie astoņkāji nemācās no saviem vecākiem, jo kontakts ar māti tiem ir ļoti īsu brīdi.
Astoņkājiem ir sarežģīti veidota nervu sistēma. Turklāt tikai neliela daļa neironu atrodas to smadzenēs. Divas trešdaļas neironu atrodas nervu šķiedrās taustekļos. Taustekļiem ir labi attīstītas refleksās darbības pat, ja impulss nenāk no galvas. Turklāt astoņkāju motoriskās kustības netiek regulētas smadzenēs. Daži astoņkāji, piemēram, astoņkājis atdarinātājs (Thaumoctopus mimicus) spēj, kustinot taustekļus, izveidot dažādas formas, kas atgādina citus jūras dzīvniekus, vai arī tas vienkārši atdarina to kustības. Laboratorijās ir noskaidrots, ka astoņkājis spēj atšķirt dažādu priekšmetu formas un krāsu. Tie spēj viens no otra mācīties, vienam otru vērojot. Astoņkāji rotaļājas ar dažādiem priekšmetiem, metot priekšmetus akvārija ūdens straumēs un tad tos atkal noķerot. Astoņkāji spēj izlauzties no sava akvārija un ielīst citā, meklējot barību. Ir novērots, ka tie ielien noenkurotās zvejnieku laivās, atver loma novietnes, lai mielotos, piemēram, ar krabjiem.
Astoņkāji ir vienīgie bezmugurkaulnieki, kas izmanto rīkus. Piemēram, dzīslainais astoņkājis (Amphioctopus marginatus) uzlasa kokosrieksta čaulu pusītes, lai uzbūvētu sev slēpni-mitekli.
Aizsardzība
Galvenais veids, kā astoņkājis izvairās no ienaidniekiem, ir noslēpšanās. Tas vai nu nav redzams vispār, jo ielīdis spraugās starp akmeņiem un klintīm, vai tas ieņem tādu veidolu, lai to nevarētu atpazīt kā astoņkāji.
Tiem ir vairākas papildus aizsardzības stratēģijas: biezas un melnas tintes mākoņa izšļākšana aiz sevis, ādas krāsas pielāgošana apkārtējai videi, spēja attīstīt pēkšņas, ļoti ātras kustības uz priekšu. Turklāt visi astoņkāji ir indīgi. Pastāv viedoklis, ka astoņkāju tinte samazina plēsēja spēju uz īsu brīdi saost medījumu, piemēram, haizivīm.
Astoņkāji maina ādas krāsu ne tikai, lai noslēptos un piemērotos videi, bet arī, lai komunicētu viens ar otru. Piemēram, ļoti indīgais zilo gredzenu astoņkājis, ja tiek uzbudināts, kļūst koši dzeltens ar ziliem gredzeniem, brīdinot par iespēju uzbrukt traucētājam. Astoņkāji izmanto arī zemādas muskuļus, lai izmainītu ķermeņa virsmas faktūru. Daži spēj ar ādas izciļņiem atdarināt asus ūdens augus, grubuļainus akmeņus un citas formas. Salīdzinoši dienā aktīvie astoņkājiem krāsu un ādas izmaiņām ir daudz lielākas iespējas nekā nakts aktīvajiem vai smiltīs dzīvojošajiem astoņkājiem. Toties astoņkājis atdarinātājs ar savu ķermeni un ādas krāsu spēj atdarināt citu jūras dzīvnieku izskatu vai kustības. Tas parasti atdarina plēsīgus un bīstamus jūras dzīvniekus, piemēram, lauvzivis, jūras čūskas un zušus.
Uzbrukuma gadījumā astoņkājis līdzīgi kā ķirzaka asti spēj nomest taustekli, lai atbrīvotos no ienaidnieka.
Pārvietošanās
Astoņkājis vai nu peld vai rāpo pa jūras pamatni. Rāpojot astoņkājis pārvietojas lēnām. Tas atbalstās vienlaicīgi uz vairākiem taustekļiem. Ir sugas, kas spēj iet, izmantojot tikai 2 taustekļus, ar pārējiem atdarinot augu krūmu. Dažas sugas uz īsu brīdi spēj izrāpot laukā no ūdens. Šī spēja tiek izmantota, gan lai medītu, gan lai paglābtos no ienaidnieka. Lai peldētu, tas izmanto mantijas pulsācijas kustību, spējot attīstīt ievērojamu ātrumu. Peldot astoņkājim galva atrodas priekšā, bet visi astoņi taustekļi atrodas aizmugurē.