cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Šūnas membrāna
Pasīvais transports
Atvieglotā difūzija transportē tādas vielas, kuras nešķīst lipīdu slānī, piemēram, glikoze, nukleīnskābes, aminoskābes, olbaltumvielas. Šo difūziju veicina membrānā esošās olbaltumvielas, kuras veido kanālus, pa kuriem molekulas / joni var pārvietoties, vai pārnesējolbaltumvielas, kuras, mainot konformāciju, īslaicīgi saista molekulu / jonu. Kanālu atvēršanai un aizvēršanai un pārnesējolbaltumvielu konformācijas maiņai tiek patērēta enerģija. Šī difūzija ir specifisks process: tikai noteikta veida molekulas vai joni var saistīties ar noteikta veida pārnesējolbaltumvielām. Šim procesam raksturīga arī piesātināšanās: ja visas pārnesējolbaltumvielas ir aizņemtas, pārneses process ir maksimāls.
Osmoze (arī difūzijas veids, enerģija netiek patērēta) nodrošina ūdens maiņu. Ūdens pārvietojas no vairāk atšķaidīta uz mazāk atšķaidītu šķīdumu. Šūna var regulēt ūdens pieplūdi vai aizplūdi, tikai mainot ūdenī izšķīdušo vielu koncentrāciju, jo tā nespēj sūknēt ūdeni tieši. Šķīdumi, kuru koncentrācija abpus membrānai ir vienāda, ir izotoniski šķīdumi. Ja šūna atrodas izotoniskā šķīdumā, ūdens ieplūde un izplūde ir līdzsvarā. Ja šūnu ievieto šķīdumā, kurā vielu koncentrācija ir mazāka nekā šūnā — hipotoniskā attiecībā pret šūnu šķīdumā —, ūdens ieplūst šūnā; augu šūnā šo procesu ierobežo šūnapvalks, dzīvnieku šūnai šūnapvalka nav, tāpēc šūna var pārlieku uzbriest un plīst (hemolīze). Ja šūnu ievieto šķīdumā, kurā vielu koncentrācija ir lielāka nekā šūnā — hipertoniskā attiecībā pret šūnu šķīdumā —, ūdens izplūst no šūnas; dzīvnieku šūna sakrunkojas, augu šūnas plazmatiskā membrāna atraujas no šūnapvalka (plazmolīze).
Aktīvais transports
Aktīvais transports nepieciešams, lai pārvietotu vielas pretēji koncentrācijas gradienta virzienam. Šim procesam tiek patērēta enerģija, kuru iegūst, hidrolizējot ATF. Aktīvo transportu nodrošina transmembrānās olbaltumvielas, nātrija-kālija sūknis.
Makromolekulu transports
Membrānas olbaltumvielas nespēj transportēt makromolekulas, piemēram, olbaltumvielas, polinukleotīdus. Šo transportu īsteno membrānas fragmenti.
Eksocitoze ir makromolekulu izvadīšana no šūnas: makromolekula tiek "iepakota" pūslītī, kurš pietuvojas plazmatiskajai membrānai un saplūst ar to, atveras šūnstarpā, izgrūzdams makromolekulu ārā.
Membrānu struktūra un sastāvs
Visu biomembrānu pamats ir divkāršs lipīdu (fosfolipīdu, glikolipīdu un holesterīna) slānis. Šāda slāņa iekšpusē atrodas lipīdu molekulu hidrofobās (atgrūž ūdeni) daļas, bet hidrofilās (pievelk ūdeni) funkcionālās grupas vērstas uz ārpusi. Holesterīns novietojas slāņa iekšpusē starp hidrofobajām ķēdēm un dod membrānai stingrību. Tādēļ membrānas ar mazu holesterīna saturu ir elastīgākas, bet ar lielu — stingras un trauslas. Dubultslāņa atsevišķie slāņi var atšķirties savā starpā pēc lipīdu, kā arī membrānas sastāvā ietilpstošo olbaltumvielu sastāva.
Starp lipīdu molekulām ir izvietotas olbaltumvielas.
Uz šūnu virsmas ir arī ogļhidrāti, kuru veidojumu sauc par šūnas mēteli.
Onkoloģija
Onkoloģija (el, onkos — ‘pampums, audzējs’,, logos — ‘jēdziens, mācība’) ir medicīnas nozare, kas pēta audzējus, kā arī to cēloņus, attīstību, ārstēšanas un profilakses iespējas. Onkoloģijas speciālisti tiek saukti par onkologiem.
Šūnas membrāna
Plazmatiskā membrāna
Plazmatiskā membrāna veido skropstiņas, mikrobārkstiņas, ieliekumus, šūnu savienojumus jeb šūnu kontaktus. Šūnu kontakti nodrošina mijiedarbību starp blakus esošām šūnām, tos īsteno olbaltumvielas.
Onkoloģija
Tiek izšķirta eksperimentālā un klīniskā onkoloģija. Onkoloģijai ir arī vairākas apakšnozares, tai skaitā onkovirusoloģija, kas pēta, kāda nozīme audzēju izcelsmē un ārstēšanā ir vīrusiem. Par patstāvīgu nozari izveidojusies 19. gadsimta beigās—20. gadsimta sākumā. Latvijā onkoloģijas pamatlicējs ir Pauls Stradiņš — 1935. gadā Rīgas pilsētas 2. slimnīcā nodibinājis pirmo onkoloģijas nodaļu.
Oms
Oms (Ω) ir elektriskās pretestības mērvienība SI sistēmā, tā nosaukta par godu vācu fiziķim Georgam Simonam Omam.
Šūnas membrāna
Plazmatiskā membrāna
Plazmatiskajai membrānai fosfolipīdu dubultslānis ķermeņa temperatūrā pēc konsistences atgādina olīveļļu. Konsistence ir atkarīga no membrānu veidojošajiem lipīdiem — nepiesātināto taukskābju atlikumus saturošie lipīdi ir šķidrāki. Dažus proteīnus citoskeleta diedziņi notur uz vietas, bet vairums proteīnu spēj brīvi pārvietoties pa lipīdu dubultslāni.
Plazmatiskajā membrānā liela daļa proteīnu ir glikoproteīni, kuri satur ogļhidrātu atlikumus. Plazmatiskās membrānas mozaīka, jeb struktūra ir atkarīga no tās veidojošajiem proteīniem un tie dažādos veidos:
Atakamas Lielā milimetru ierinda
Atakamas Lielā milimetru ierinda (Atacama Large Millimeter/submillimeter Array, ALMA) ir starptautisks astronomisks projekts — milimetru un submilimetru diapazona radioteleskopi, kas apvienoti vienotā radiointerferometrā. ALMA atrodas Atakamas tuksnesī Čīles ziemeļos. Tā kā atrašanās sausos apstākļos lielā augstumā ir absolūti nepieciešama darbībai milimetru viļņu diapazonā, teleskopu ierinda ir izveidota uz Čahnantora plato 5000 metru augstumā virs jūras līmeņa netālu no Jano de Čahnantoras observatorijas (Llano de Chajnantor Observatory) un APEX (Atacama Pathfinder Experiment) teleskopa. Ir cerība, ka ALMA, kura sastāv no 66 radioteleskopiem 12 m (39 pēdu) un 7 m (23 pēdu) diametrā, kas uztver milimetru un submilimetru viļņu garumā, sniegs ieskatu zvaigžņu izcelsmē agrīnajā Visumā, kā arī detalizētus vietējo zvaigžņu un planētu formācijas attēlus.
Šūnas membrāna
Plazmatiskā membrāna
Kopumā membrānā šie proteīni var apvienoties vairāk nekā 50 dažādos veidos. Membrānas proteīni nosaka lielāko daļu tās funkciju. Citus proteīnus notur nekovalentas mijiedarbības, kas var tikt aprautas, sakratot membrānu vai mainoties pH.
Plazmatiskās membrānas pārveidojumi
Desmosomas veidotas no olbaltumvielām, kas no vienas šūnas iestiepjas otrā un veido vienotu šūnu tīklojumu. Tās ir sastopamas galvenokārt audos, kas ir pakļauti mehāniskajam spēkam.
Blīvais kontakts savieno blakus esošās šūnas un arī rada ūdens, jonu un mazu molekulu pārvietošanās ierobežojumu starp kaimiņšūnām. Tas raksturīgs epitēlijšūnām.
Spraugveida kontakts veido kanālus, pa kuriem mazas molekulas var pārvietoties no vienas šūnas citoplazmas uz kaimiņšūnu citoplazmu. Tas raksturīgs skeleta muskuļšūnām un nervu šūnām.
Plazmodesma ir tiešs kontakts starp augu šūnu citoplazmām. Tas ir ar membrānu izklāts kanāls, kuru pilda pārveidotas endoplazmatiskā tīkla šķipsnas.
Atakamas Lielā milimetru ierinda
ALMA ir starptautisks Eiropas, ASV, Kanādas, Japānas, Taivānas un Čīles sadarbības produkts. Ar izmaksām, kas mērāmas ap 1,4 miljardiem ASV dolāru, tas ir visdārgākais uz Zemes ekspluatācijā esošais teleskops. ALMA uzsāka zinātniskos novērojumus 2011. gada otrajā pusē, un pirmie attēli presei tika izlaisti 2011. gada 3. oktobrī. Ierinda ir pilnīgā darba kārtībā kopš 2013. gada marta.
Oms
Oms ir tāda vadītāja pretestība, kas rada 1 voltu lielu sprieguma kritumu, ja pa to plūst 1 ampēru stipra strāva.
Māršala plāns
Māršala plāns (en), oficiāli Eiropas atgūšanās programma (European Recovery Program, ERP), bija Amerikas Savienoto Valstu izstrādāts plāns vairāku Eiropas valstu atbalstam pēc Otrā pasaules kara. Šo plānu ierosināja ASV valsts sekretārs Džordžs Māršals, kura vārdā tas arī ir nosaukts, kā arī tam tika dots liels ASV valsts departamenta amatpersonu atbalsts, it īpaši no Viljama L. Kleitona un Džordža F. Kenana puses.
Kad plāns noslēdzās, katra valsts, kurai tika piešķirti līdzekļi, izņemot Vāciju, bija atguvusi tādu pašu ekonomisko līmeni, kāds bija pirms kara. Šo četru gadu laikā (1948.—1952.) ražošanas kopapjoms Rietumeiropas valstīs pieauga par 25% (rūpniecība — 35%, lauksaimniecība — 10%), uzlabojās rietumvalstu attiecības, bet negatīvi Māršala plāns ietekmēja ASV attiecības ar Padomju Savienību, kas uztvēra šo palīdzību kā ASV centienus pārvērst Rietumeiropu par savu ietekmes zonu un baidījās, ka šāds plāns veicinātu Austrumeiropas demokratizēšanos. Nākamajās divās desmitgadēs daudzos Rietumeiropas reģionos bija novērojams bezprecedenta labklājības līmeņa pieaugums. Māršala plāns tāpat bija arī viens no Eiropas valstu savstarpējās integrācijas galvenajiem cēloņiem. Tā rezultātā tika likvidētas dažādas tirdzniecības barjeras, kā arī izveidotas institūcijas, kuras koordinēja ekonomisko darbību kontinentālā līmenī.
Pēdējos gados vēsturnieki aktīvi mēģina noskaidrot gan Māršala plāna galveno motivāciju, gan vispārējo efektivitāti. Daži vēsturnieki apgalvo, ka labums no Māršala plāna faktiski beidzās līdz ar neiejaukšanās principa ieviešanu, kas ļāva tirgoties pie stabila ekonomiskā pieauguma.
Historiogrāfija
Historiogrāfija (viduslaiku la, cēlies no el, historía — ‘vēsture’,, graphein — ‘rakstīt’) ir zinātne, kas pēta vēstures zinātnes attīstību. Parasti historiogrāfija ir saistīta ar kādu noteiktu teritoriju vai laika posmu, piemēram, pastāv antīkā, viduslaiku, Latvijas historiogrāfija. Tiek pētīts, kā tikuši izprasti dažādi vēstures procesi, kā attīstījusies metodoloģija, kādi vēsturiski avoti ir bijuši pieejami, un kā tie tikuši izmantoti pētījumos.
Historiogrāfijas historiogrāfija ir viena no jaunākajām nozares jomām, tajā tiek pētīta pašas vēstures zinātnes pētniecības attīstība.
Ar terminu historiogrāfija tiek apzīmēts arī publicēto vēstures pētījumu kopums. Tiek izšķirti konkrēti pētījumu kopumi pēc laika un vietas, kad un kur veikti pētījumu, pētījumu tematika netiek izdalīta atsevišķi. Šādi veidojas, piemēram, antīkā, viduslaiku, Latvijas historiogrāfija.
847. gads
847. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
848. gads
848. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Krišjānis Rēdlihs
Viņam ir trīs brāļi, no kuriem divi arī ir pazīstami hokejisti: Jēkabs Rēdlihs un Miķelis Rēdlihs.
Karjera
Profesionālā spēlētāja karjeru K. Rēdlihs uzsāka 1998. gadā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas "Dinamo 81'", bet nākamās trīs sezonas aizvadīja Liepājas Metalurga rindās, kas spēlēja arī Austrumeiropas hokeja līgā, 2001.—2002. gada sezonā kļūstot par tās čempioni. 2002. gada NHL draftā viņu izraudzījās Ņūdžersijas "Devils" ar kopējo 154. numuru. K. Rēdlihs devās uz Ziemeļameriku un nākamās četras sezonas aizvadīja "Devils" fārmklubā AHL klubā Olbani "River Rats". 2006. gada martā tika izsaukts uz Ņūdžersijas "Devils", taču nevienu spēli NHL tā arī neaizvadīja.
2018. gada augustā noslēdza līgumu ar HK Kurbads. 2020.—21. gada sezonā spēlēja HK Mogo sastāvā un nākamās divas sezonas pēc kārtas tika atzīts par Latvijas čempionāta labāko aizsargu.
Latvijas izlase
Latvijas izlases sastāvā viņš piedalījies deviņos Pasaules čempionātos, 2006., 2010. un 2014. gada Olimpiskajās spēlēs.
845. gads
845. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
846. gads
846. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
844. gads
844. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.
841. gads
841. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
840. gads
840. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Helevega hronika
Helevega hronika ir pirmā Rīgas pilsētas hronika.
1452. gadā Rīgas arhibīskaps, Vācu ordeņa virsmestra kapelāns Silvestrs Stodevešers un Livonijas ordeņa mestrs Mengdens, baidoties, ka Rīga varētu pievienoties Prūsijas savienībai, noslēdza Salaspils līgumu. Tajā tika noteikta Rīgas divkārša atkarība no ordeņa un arhibīskapa. Pilsētas rāte protestēja pret šī līguma noslēgšanu un 1456. gadā rātes sekretāram (sindikam) Hermanim Helevegam (Helewegh) uzdeva sarakstīt hroniku, kas pierādītu, ka Salaspils līgums uzspiests Rīgai nelikumīgi. Rīgas pilsētas ķemerejas grāmatā atrodams ieraksts: ''“Anno 1456. 8 mk. 12 schill. Geuen Hermanno dem Scriuer vor dat Bock der Croneken der kerkholmschen degedinge tho schriuende”'' (1456. gadā 8 markas un 12 šiliņi doti skrīverim Hermanim hronikas par Salaspils līgumu sarakstīšanai).
Hronika aptver laika posmu no 1158. gada līdz 1489. gadam. Historiogrāfijā pastāv uzskats, ka Helevegs hroniku sācis ar 1424. gadu, bet manuskripta sākumu sacerējis tā tulkotājs Johans Vite. Tomēr hronikas norakstos nav atrodamas nekādas norādes, ka hroniku rakstījuši divi autori. Hronikā, acīmredzot, izmantoti dokumentāri avoti. Detalizētāks notikumu izklāsts sniegts sākot ar 15. gadsimtu, jo hronikas centrālā tēma ir Salaspils līgums un autors bijis šo notikumu aculiecinieks. Visi notikumi skatīti no Rīgas patriciāta viedokļa. Hronika satur bagātīgu faktisko materiālu, īpaši par Rīgas pilsētas karu pret Livonijas ordeni XV gadsimta pēdējās desmitgadēs. Hronika ir nozīmīgākais avots par Livonijas vēsturi 15. gadsimtā un pirmā zināmā pilsētas hronika Baltijā.
842. gads
842. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Helevega hronika
Hronika sarakstīta latīņu vai viduslejasvācu valodā. Tās oriģināls gājis bojā, iespējams, 1677. gada lielajā Rīgas ugunsgrēkā. Arhīvā hronikas oriģināls ticis uzglabāts ar nosaukumu “Sarkanā grāmata starp arhibīskapijas lietām” (Das rothe Buch inter Archiepiscopalia) - hronika bijusi iesieta sarkanos vākos un uzglabāta kopā ar dokumentiem par pilsētas attiecībām ar Rīgas arhibīskapiju. Saglabājies tikai Rīgas rātskunga un Zviedrijas galma historiogrāfa J.Vites ap 1650.gadu veiktais tulkojums augšvācu valodā. Pašlaik Vites tulkojuma manuskripts glabājas Latvijas Valsts vēstures arhīva fondā Rīgas vēstures un senatnes pētītāju biedrība lietā ar nosaukumu Wittiana, kopā ar citiem Vites manuskriptiem (LVVA, 4038.f., 2.apr., 100.l.).
Šajā fondā glabājas vēl viens nedatēts un neparakstīts hronikas noraksts, kas izdarīts no Vites manuskripta. Šo norakstu, piedēvējot tā autorību Melhioram Fuksam, daļēji publicējis Vilhelms Kristians Frībe savā 1791. gadā izdotajā grāmatā ''W. Chr. Friebe’s Beytrage zur Lievlandischen Geschichte aus einer neuerlichts gefundener Handschrift''. Tādā pašā redakcijā Frībe 1791. gadā hroniku publicējis arī almanahā Nordische Miscellanea.
Ir eksistējis arī otrs Vites tulkojuma noraksts, ko izgatavojis Hermanis fon Breverns, kas bijis par pamati hronikas publikācijai Scriptores rerum Livonicarum 1853. gadā iznākušajā II sējumā. Salīdzinājumā ar Vites tulkojumu, minētais noraksts ir visai kļūdains.
Hronikas fragments latviešu tulkojumā publicēts žurnāla Latvijas Arhīvi 1998.gada 2. numurā.
Allargentums
Allargentums (no el (all) — 'cits' un la — 'sudrabs') ir antimonīdu klases minerāls. Tas atklāts 1950. gadā, bet apstiprināts 1970. gadā. Atrodams sudraba rūdā ar augstu sudraba saturu. Minerāla sastāvā ir 98,87% sudraba.
Tēbas (Grieķija)
Tēbas (, Thēbai, ;, Thíva, ) ir pilsēta Biotijā, Grieķijā. Tēbu pilsētā 2011. gadā dzīvoja 36,4 tūkstoši iedzīvotāju.
Vēsture
Senās Grieķijas laikā Tēbas bija nozīmīga pilsētvalsts. Senās Biotijas reģiona lielākā pilsēta. No 6. līdz 2. gadsimta p.m.ē. šis bija Biotijas grieķu pilsētu savienības centrs. Pilsēta ieguva hegemonijas stāvokli visā Grieķijā 371. gadā p.m.ē., kad tēbiešu karaspēks uzvarēja spartiešus, hegemonija tika saglabāta līdz 362. gadam p.m.ē. 338. gadā p.m.ē. Tēbas iekaroja Maķedonija. Pēc trim gadiem tās tika sagrautas tēbiešu sacelšanās apspiešanas laikā. 315. gadā p.m.ē. Tēbas tika atjaunotas, tomēr vairs neieņēma lielu nozīmi politiskajā dzīvē.
837. gads
837. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Dagdas iela
Dagdas iela var būt:
836. gads
836. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Chang'e 1
Chang’e 1 (zh Cháng'é Yī Hào) bija Mēness mākslīgais pavadonis, Ķīnas pirmais kosmiskais aparāts, kas sūtīts uz citu debess ķermeni. Tas nosaukts par godu Mēness dievietei Čanei. Zonde palaista no Sičanas kosmodroma. Pavadonis iegāja Mēness orbītā. Pirmais Mēness virsmas attēls tika saņemts
Chang’e 1 būvēts uz Ķīnas sakaru pavadoņa Dongfanghong 3 bāzes. Chang’e 1 misijai bija četri galvenie uzdevumi: iegūt Mēness virsmas trīsdimensiju attēlus un izveidot galveno ģeogrāfisko struktūru kartes, noskaidrot izmantojamo ķīmisko elementu izplatību uz tā virsmas, izmērīt Mēness virskārtas dziļumu un noteikt hēlija-3 (³He) daudzumu, kā arī pētīt kosmisko telpu starp Mēnesi un Zemi.
Kosmiskais aparāts beidza savu darbību 08:13 UTC, plānoti ietriecoties Mēness virsmā. Trieciena vieta 1,50° dienvidu platuma, 52,36° austrumu garuma.
Nokia 6136
Nokia 6136 bija Somijas uzņēmuma Nokia vidējā līmeņa mobilais telefons. Izlaists 2006. gadā. Tas darbojās GSM 900, 1800 un 1900 tīklā (ASV tirgum 850, 1800 un 1900 MHz).
Šis bija pirmais Nokia tālrunis ar Generic Access Network (tajā laikā pazīstama ar nosaukumu Unlicensed Mobile Access, UMA) atbalstu, ļaujot automātiski pārslēgties no GSM uz bezvadu tīklu, ja tāds ir pieejams. Telefons izveidots atlokāmā formā ar ārējo un iekšējo displeju. Apgādāts ar 1,3 megapikseļu kameru.
Greitsmokimauntinsu nacionālais parks
Greitsmokimauntinsu nacionālais parks (en) ir nacionālais parks ASV. Atrodas Tenesī un Ziemeļkarolīnas štatā, ASV. Šis ir apmeklētākais nacionālais parks ASV — 2013. gadā to apmeklēja vairāk nekā 9,3 miljoni cilvēku (nākamais apmeklētākais ir Lielā kanjona nacionālais parks ar 4,5 miljoniem). Aizņem 211 415 ha lielu platību, tajā atrodas dažas no Apalaču kalnu augstākajām virsotnēm. Dibināts 1934. gadā, lai saglabātu pēdējo atlikušo lielas platības dienvidu cietkoksnes mežu ASV. 1976. gadā tas tika iekļauts UNESCO Starptautiskajā biosfēras rezervātu sarakstā, 1983. gadā — Pasaules mantojuma sarakstā.
Ap kalnu kori parasti ir zila dūmaka, no tā arī kalni ieguvuši savu nosaukumu, kas tulkojumā no angļu valodas nozīmē ‘Lielie Dūmakainie kalni’.
Bidgošča
Bidgošča, vēsturiskā kontekstā dažkārt lietots vāciskais nosaukums Bromberga ir Polijas pilsēta valsts centrālajā daļā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes centrs Brdas upes krastos. Kopā ar Toruņu veido kopēju aglomerāciju. Pilsēta ir sens tirdzniecības centrs. Liela upes osta, jo atrodas pie Vislas-Oderas kanāla. Līdz Otrajam pasaules karam Bidgoščā bija ievērojama vācu minoritāte. Stipri cietusi Otrā pasaules kara laikā, tomēr saglabājusies daļa eklektisma un jūgendstila apbūves.Jēkabpils sadarbības pilsēta.
Hronoloģija
Pilsēta pirmo reizi rakstiskos avotos ir minēta 1238. gadā, kā pils vieta. No 1331. gada līdz 1337. gadam pilsēta atradās Teitoņu ordeņa pakļautībā. 1346. gadā Polijas karalis Kazimirs Lielais piešķir Bidgoščai pilsētas tiesības.
No 15. gadsimta līdz 16. gadsimtam Bidgošča bija liels graudu tirdzniecības centrs un viena no lielākajām pilsētām Polijā. 1657. gadā pilsētā tika noslēgts Bidgoščas līgums.
1772. gadā notiek Pirmā Polijas dalīšana un Bidgošča nokļuva Prūsijas karalistes valdījumā. No 1773. gada līdz 1774. gadam notika Vislas-Oderas kanāla būvniecība.
No 1919. gada līdz 1918. gadam notika Lielpolijas sacelšanās un pilsēta kļuva par Polijas daļu. 1920. gadā Bidgoščas piederība Polijai tika apstiprināta ar Versaļas līgumu.
1939. gada 3. septembrī notika Bidgoščas asiņainā svētdiena. No 1939. gada līdz 1945. gadam pilsēta tika tieši inkorporēta Trešajā Reihā. Pēc 1945. gada visi vācu iedzīvotāji aizbēga uz Vāciju vai tika nogalināti.
Cilvēki
Bidgoščā jeb Brombergā ir dzimuši:
Henriks Ibsens
Henriks Juhans Ibsens (, dzimis, miris ) bija norvēģu dramaturgs. Ibsena literārā darbība tiek saistīta ar reālismu, naturālismu un tā saukto jauno drāmu, un viņa darbos saskatāmas arī modernisma iezīmes. Ibsens rakstījis arī dzeju.
Dzīve
Henriks Ibsens dzimis Knuda Ibsena, turīga tirgoņa, un Marišenas Ibsenas (dzimušas Altenburgas) ģimenē nelielā Norvēģijas ostas pilsētiņā Šīenā. Viņa ģimene bija viena no vecākajām un ievērojamākajām ģimenēm visā Norvēģijā. Neilgi pēc viņa piedzimšanas ģimenes materiālais stāvoklis radikāli pasliktinājās, viņi vairākkārt mainīja dzīvesvietu.
Piecpadsmit gadu vecumā Ibsens pameta mājas un 1844. gada janvārī ieradās Grimstades pilsētiņā, kur kļuva par farmaceita Jena Orupa Reimana mācekli un sāka rakstīt pirmās lugas. 1846. gadā kādai no Reimana kalponēm no Ibsena piedzima ārlaulības bērns. 1850. gadā Ibsens devās uz Kristiāniju (tagadējo Oslo), jo bija nolēmis stāties universitātē, taču drīz vien attteicās no šīs idejas. Tajā pašā gadā tika publicēta viņa pirmā luga "Katilīna" (ar pseidonīmu Brīnjulfs Bjarme). Pirmā viņa luga, kas tika iestudēta, bija tajā pašā gadā izdotā drāma "Varoņu kapulauks", taču tās iestudējums neguva īpašu ievērību.
No 1852. gada Ibsens darbojās pirmajā norvēģu teātrī Bergenā, kur viņš iesaistījās vairāk nekā 145 iestudējumu veidošanā — gan kā autors, gan režisors, gan producents. 1857. gadā viņš atgriezās Kristiānijā, kur kļuva par Kristiānijas Nacionālā teātra māksliniecisko vadītāju. Nākamajā gadā viņš apprecējās ar Susannu Tūresenu, un vēl pēc gada piedzima viņu dēls Sigurds.
1864. gadā ģimene pārcēlās uz Itāliju un uzsāka dzīvi Romā. Nākamajā gadā publicētā luga "Brands" ieguva plašu atzinību, ko vēl vairāk nostiprināja "Pērs Gints" (1867). Panākumu iedvesmots, Ibsens aizvien vairāk savos darbos sāka paust savas idejas un uzskatus, un pamazām viņš kļuva par vienu no ietekmīgākajiem Eiropas dramaturgiem.
1868. gadā Ibsens ar ģimeni pārcēlās uz Drēzdeni Vācijā, kur gadiem rakstīja, viņaprāt, savu nozīmīgāko lugu "Ķeizars un galilejietis", kas tika publicēta 1873. gadā.
1875. gadā viņš pārcēlās uz Minheni, 1878. gadā — atkal uz Romu, 1885. — atkal uz Minheni, bet 1891. gadā atgriezās uz dzīvi Kristiānijā Norvēģijā.
1900. gadā Ibsens pārcieta pirmo infarktu, 1906. gadā viņš nomira 78 gadu vecumā.
Tebulo
Tebulo (ka, ru) vai Tulojlams (ce) ir kalns Kaukāzā, Austrumkaukāza augstākā virsotne. Izvietojies Lielajam Kaukāzam paralēlās Sānu grēdas Tušetijas grēdā uz Gruzijas un Krievijas Čečenijas Republikas robežas. Kalna augstums ir 4493 m vjl, relatīvais augstums — 2145 m.
Kalns veidots no Juras laikmeta māla slānekļiem un smilšakmeņiem. Kalna virsotne klāta ar mūžīgajiem sniegiem; nogāzēs esošo ledāju kopējā platība ap 3 km².
Vīne
Vīne (Wien) ir Austrijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Tā atrodas pie Donavas upes valsts austrumos. Gadsimtiem bijusi Hābsburgu impērijas galvaspilsēta. Devusi nepārvērtējamu ieguldījumu pasaules kultūrā, it sevišķi mūzikā.
Vīnē atrodas ANO Rūpnieciskās attīstības organizācijas, Naftas eksportētājvalstu organizācijas un ANO Starptautiskās atomenerģijas aģentūras galvenās mītnes.
Vēsture
Rakstītā pilsētas vēsture sākas ar romiešu cietoksni (castrum), ko 1. gadsimtā nodibināja viens no leģioniem. Ap cietoksni izauga apmetne — Vindobona (tulkojumā — 'labs vīns') —, tomēr līdz pat 11. gadsimtam Vīne bija neliela pilsētiņa. Kad Otons I 955. gadā sakāva ungārus Lehfeldas kaujā, tika nodibināta Austrijas markgrāfiste (daļa no mūsdienu Lejasaustrijas), kuru pārvaldīja Bābelbergu dinastija. 1155. gadā Austrijas markgrāfs Heinrihs II izvēlējās Vīni par Austrijas galvaspilsētu.
Trešā Krusta kara laikā Vīnes hercogs Leopolds V sagūstīja Anglijas karali Ričardu I (Ričardu Lauvassirdi), un Vīne ieguva milzīgu izpirkuma maksu sudrabā, kas palīdzēja nostiprināt pilsētas statusu. 1221. gadā Vīne ieguva pilsētas tiesības un drīz kļuva turīga, jo atradās vairāku tirdzniecības ceļu krustojumā un kontrolēja gan Donavas tirdzniecību, gan tirdzniecību ar Venēciju. 1278. gadā Vīne nonāca toreizējā Svētās Romas impērijas imperatora Rūdolfa I no Hābsburgu dinastijas īpašumā. Hābsburgi saglabāja savu varu pār Vīni līdz pat 1918. gadam.
1365. gadā nodibināja Vīnes Universitāti. 14. un 15. gadsimtā, kad Svētā Romas impērijā dominēja Bohēmijas Luksemburgu dinastija, Vīne atradās Prāgas paēnā, tomēr 1438. gadā Hābsburgam Albertam II kļūstot par imperatoru, Vīne kļuva par Svētās Romas impērijas galvaspilsētu. 1556. gadā Vīne kļuva par impērijas centru, jo Hābsburgi ieguva arī Ungārijas un Bohēmijas kroni.
1529. gadā pilsētu nesekmīgi aplenca osmaņu sultāns Suleimans I Lieliskais. 1683. gadā osmaņi to darīja otrreiz (skat. Kauja par Vīni), un tikai ar poļu karaļa Jana III Sobeska palīdzību Vīnei izdevās izglābties no sultāna Mehmeda IV karaspēka, kuru kaujā vadīja lielvezīrs Mustafa Melnais pašā. Šis notikums kļuva par pagrieziena punktu Eiropas valstu cīņā pret Osmaņu impērijas ekspansiju.
Vīnē izcēlās 1848. gada revolūcija, kura bija daļa no t.s. Tautu pavasara. 19. gadsimts Vīnē bja intensīvas industrializācijas laiks. 20. gadsimta sākumā Vīne bija jūgendstila centrs. Politiskajā dzīvē viens no redzamākajiem pārstāvjiem bija pilsētas galva Karls Lugers, izteikts antisemīts un viens no Hitlera (pēc viņa paša vārdiem) iedvesmotājiem.
Pēc Austroungārijas sakāves Pirmajā pasaules karā Vīnē tika proklamēta Vācu-Austrijas (Deutsch-Österreich) republika. Līdz pat 1934. gadam pilsētas politikā dominēja sociāldemokrāti. 1934. gada Austrijā izcēlās pilsoņu karš starp sociāldemokrātisko Šucbundu (Schutzbund) un konservatīvo Heimvēru (Heimwehr). Vīnē notika ielu cīņas. Ar policijas un Heimvēra spēku palīdzību konservatīvais Austrijas kanclers Engelberts Dreifuss ieguva autoritāru varu, tomēr Dreifusu atentātā nogalināja nacisti, un par Austrijas vadītāju kļuva Kurts Šusnigs.
1938. gadā pēc Anšlusa Austrija iekļāvās Vācijas sastāvā. 1938. un 1940. gados Vīnē tika noslēgtas Vīnes arbitrāžas. Pēc Vācijas sakāves Otrajā pasaules karā Austrija un arī tās galvaspilsēta Vīne, tāpat kā Vācija tika sadalīta četrās okupācijas zonās. starp bijušajiem sabiedrotajiem Otrajā pasaules karā un Austrijas valdību tika parakstīts Austrijas valsts līgums (Österreichischer Staatsvertrag) par Austrijas suverenitātes atjaunošanu.
Lauvu klubi
Lauvu klubi (en) ir labdarības organizācija, kas apvieno vairāk nekā 1 350 000 biedru 46 000 klubos 207 valstīs. To dibinātāja Melvins Džounss. Organizācijas galvenā mītne atrodas Oukbrukā, Ilinoisā, ASV. Kustība cenšas sniegt palīdzību sabiedrībai gan vietējā mērogā, gan starptautiski.
Lauvu kustības vēsture
Starptautiskā Lauvu klubu asociācija (en) izveidojās, realizējoties Čikāgas (ASV) apdrošināšanas aģenta Melvina Džounsa idejai. Viņš uzskatīja, ka vietējiem biznesa klubiem vajadzētu savās aktivitātēs aptvert ne tikai jautājumus, kas saistīti ar klubu biedru profesionālo darbību, bet arī padomāt par to, kā klubs varētu palīdzēt risināt problēmas, kas ir aktuālas vietējā sabiedrībā. Kalpošana sabiedrības interesēs šobrīd no vietējo problēmu risināšanas ir pāraugusi visas pasaules mērogā.
Melvina Džounsa klubs — Čikāgas biznesa grupa — viņa idejai piekrita. Šai idejai piekrita arī citi līdzīgi klubi visā valstī. Pirmā organizatoriskā sapulce notika viesnīcā „LaSalle”, Čikāgā. Tika nolemts jaunizveidojamo klubu asociāciju nosaukt par „Lauvu klubu asociāciju”. Vārds "lauvas" tika izvēlēts par pamatu ņemot vienu no pieaicināto klubu vārdiem. Asociācijas dibināšanas kongress notika tā paša gada oktobrī Dalasā, Teksasas štatā, ASV. Tajā piedalījās trīsdesmit seši delegāti no divdesmit diviem klubiem deviņos štatos. Kongress sākās ar asociācijas mērķu definēšanu. Tika apstiprināti statūti un ētikas kodekss, kā arī noteikti galvenie asociācijas darbības virzieni. To starpā tika pieņemts, ka darbība klubā tās biedram nedod nekādu materiālo labumu, bet tikai iespēju realizēt asociācijas mērķus. Šis galvenais asociācijas princips ir palicis nemainīgs no tā pieņemšanas brīža.
Pirmais Centrālamerikas klubs tika dibināts Panamā, savukārt gadu vēlāk pirmais klubs tika dibināts Dienvidamerikā, Kolumbijā. Pirmie klubi Eiropā tika dibināti, vispirms Zviedrijā un tad Francijā. Japānā Lauvu klubi ir no 1952. gada. Tā saucamais "austrumu bloks" tika atvērts nodibinot klubus izglītību Ungārijā, Polijā un Igaunijā. Maskavā pirmais Lauvu klubs tika nodibināts. Šobrīd vairāk, nekā 100 Lauvu klubi aktīvi darbojas teritorijā, kurā valdīja komunistiskie režīmi un labdarības organizācijas nebija vēlamas vai pat aizliegtas.
Viens no nozīmīgākajiem pavērsieniem Lauvu kustības vēsturē notika, kad tika nolemts, ka kustībā var iestāties arī sievietes.
Cīņa pret aklumu
Iespējams, lielāko ietekmi uz asociācijas aktivitātēm izdarīja Helens Kellers, kurš, ikgadējā kongresā, kas notika Cedarpointā, Ohaio, ASV, uzrunāja kongresa delegātus ierosinot Lauvām kļūt par „Bruņiniekiem krusta karā pret aklumu”.Par pavērsiena punktu cīņā par redzes saglabāšanu bija 1990. gadā uzsāktā programma „Vispirms redze” (en). Vairāk nekā 140 miljonu ASV dolāru vērtā programma ir Lauvu ieguldījums, lai samazinātu to bezdibeni, kas ir starp pasaules veselības aprūpes iespējām un reālo nepieciešamību, kas būtu jāvelta redzes problēmu risināšanā, gan novēršot progresējošo aklumu, gan palīdzot neredzīgajiem redzes atgūšanā.
Starptautiskā darbība
Paplašinot savu lomu starptautiskajā arēnā, asociācija kopš 1945. gada darbojas Apvienoto Nāciju Organizācijas nevalstisko organizāciju nodaļā, un joprojām turpina savu konsultatīvo darbību. Katru gadu organizējot Lauvu dienu Apvienotajās nācijās, tiek pasniegta balva uzvarētājam konkursā par labāko plakātu par miera tēmu. Šajā konkursā gadu piedalās vairāk kā 350'000 bērnu zīmējumu par miera tēmu.
Lauvēnu klubi
Lions kustībā ir arī jaunatnes organizācijas ar nosaukumu LEO. LEO jeb Lauvēnu aizsākumi ir meklējami 1957. gadā, un kopš tā laika 130 pasaules valstīs ir vairāk kā 6 000 LEO klubu un 160 000 Lauvēnu. Katrs LEO klubs ir saistīts ar vienu konkrētu Lions klubu. Lauvēnu klubu moto ir iniciatīva, pieredze un iespējas (no angļu valodas: LEO — Leadership, Experience, Oppurtunity).
Visi Ziemeļlatvijas Lauvēni kopā satiekas katra mēneša trešajā sestdienā Valmierā, taču starp kopīgajām tikšanās reizēm notiek arī dažādas labdarības akcijas un pasākumi.
Liels nopelns Ziemeļlatvijas Lauvēnu kluba dibināšanā un darbībā ir tieši LC Valmiera. Šobrīd 2014. gadā Ziemeļlatvijas Lauvēnu klubā darbojas 28 biedri vecumā no 15 līdz 25 gadiem, kuri ikdienā ir skolēni Valmierā vai studenti Rīgā. Mūsu lokā ir talantīgi jaunieši, kuri spēlē mūzikas instrumentus, glezno, spēlē teātri, dzied koros un dejo, taču spēj atrast laiku, lai palīdzētu arī savai pilsētai un sabiedrībai.
Labie darbi Valmierā iekļauj tādas aktivitātes kā Valmieras pansionāta, Vidzemes slimnīcas Paliatīvās un īslaicīgi sociālās aprūpes nodaļas, pirmsskolas izglītības iestādes "Bitīte", kā arī sociālā centra "Valdardze" apmeklējumus, Pasaules Ūdens dienai veltītā bērnu zīmējumu konkursa organizēšanu.
Lauvu Klubi Latvijā
Šobrīd Latvijā ir nodibināti 6 Lauvu klubi un viens Lauvēnu klubs: Latvijas zonas vadītājs Zigurds Beinerts
BTC
BTC var būt:
Kazbeks
Kazbeks (ru), arī Mkinvari (ka) vai Sena (os), ir aprimis stratovulkāns Kaukāzā, tā septītā augstākā virsotne. Izvietojies Lielajam Kaukāzam paralēlās Sānu grēdas Hohas grēdā uz Gruzijas un Krievijas Ziemeļosetijas Republikas robežas. Kalnam divas virsotnes, augstākā ir 5034 m vjl, relatīvais augstums — 2353 m, bet otra virsotne ir 400 m zemāka. Kalna nosaukums cēlies no kņaza Kazbeka, kam 19. gadsimtā kalna pakājē piederējis auls. Kalna gruzīnu nosaukums tulkojams kā «Ledus smaile». Līdzās kalnam iet Gruzijas Kara ceļš.
Kalns veidots no slānekļiem un lavas. Kalna virsotne klāta ar mūžīgajiem sniegiem un firna laukiem; ledāju kopējā platība ap 135 km². Kalnā pirmā uzkāpa angļu alpīnistu komanda Daglasa Frešfīlda vadībā 1868. gadā. 2013. gadā Kazbekā uzkāpa tālaika Gruzijas prezidents Mihails Saakašvili.
Mešheda
Mešheda (fa; Mashhad) ir pilsēta Irānas ziemeļaustrumos netālu no Turkmenistānas. Otrā lielākā pilsēta Irānā. Horasānas vēsturiskā galvaspilsēta. Razavi Horasānas ostana centrs. Tā atrodas pie Kašafas upes starp divām kalnu grēdām.
Viena no svētākajām šiītu pilsētām, jo šeit atrodas astotā šiītu imāma Ali al Ridas kaps. Pilsētā katru gadu ierodas ap 20 miljoni svētceļnieku.
Mākslas un gan laicīgās, gan reliģiskās izglītības centrs. Slavena ar savu 1457. gadā dibināto bibliotēku - vienu no vecākajām un slavenākajām islāma pasaulē.
Vēsture
Pilsēta dibināta ap 823. gadu un tās nosaukums atvasināts no mashhad-e-reza - "mocekļa vieta", jo Abasīdu kalifa Al Mamūna laikā šeit tika nogalināts šiītu imāms Ali al Rids. Pirms tam šeit atradās ciemats Sanabāda. Pilsēta izveidojās ap imāma kapavietu.
Persijas valdnieks no 1736 līdz 1747. gadam Nadiršahs izvēlējās Mešhedu par savas valsts galvaspilsētu.
1994. gada 20. jūnijā tika mēģināts uzspridzināt imāma kapavietu. Sprādzienā gāja bojā 26 cilvēki. 1998. un 2003. gadā pilsētā notika studentu nemieri.
Cilvēki
Mešhedā dzimuši:
Heizenberga nenoteiktības princips
Heizenberga nenoteiktības princips ir kvantu fizikas likums, kas norāda uz to, ka daļiņai nevar vienlaicīgi precīzi izmērīt tās atrašanās vietu un tās kustības ātrumu vai impulsu. Jo precīzāk tiks nomērīta atrašanās vieta, jo neprecīzāk var noteikt kustības parametrus un otrādāk. Kvantu fizika šo fenomenu izskaidro ar to, ka mērot kādu parametru, mēs neizbēgami iedarbojamies uz daļiņu un izmainām citus tās parametrus.
Šo likumu pirmais formulējis vācu fiziķis Verners Heizenbergs 1927. gadā un tas nosaukts viņa vārdā.
Stara Zagora
Stara Zagora (bg) ir sena pilsēta Bulgārijas centrālajā daļā (vēsturiskajā Trāķijā) pie Bedačkas upes. Pilsētas ielām regulārs plānojums. Vairāki antīko laiku pieminekļi.
Vēsture
Stara Zagora ir viena no vecākajām apmetnēm Bulgārijā. Tā ir dibināta neolītā. Trāķieši to sauca par Beroji (Beroe), tulkojumā "dzelzs", jo pilsētas apkārtnē atradās dzelzs atradnes. Senās Romas laikā pilsētas nosaukums bija Augusta Trajana par godu imperatoram Trajānam. Bizantijas laikos pilsētas nosaukums bija Irinipole (Irinipolis) par godu imperatorei Irīnai.
1371. gadā pilsētu ieņēma osmaņi un tā palika Osmaņu impērijas sastāvā līdz 1886. gadam. Šajā laikā tās nosaukums bija Eskizagra (Eskizağra), izņemot laiku starp 1854. un 1870. gadu, kad nosaukums bija Železnika (Zheleznik).
Cilvēki
Stara Zagorā dzimuši:
Himalaji
Himalaji (, Himālayaḥ — ‘sniegu valstība’) ir augstākā kalnu sistēma uz Zemes. Tās augstākā virsotne Everests (8848 m virs jūras līmeņa) ir arī augstākā virsotne pasaulē. Himalaji atrodas starp Tibetas kalnieni ziemeļos un Indas-Gangas līdzenumu dienvidos Indijas, Ķīnas, Nepālas, Pakistānas un Butānas teritorijā. Himalaju lokveidīgās sistēmas garums ir vairāk nekā 2500 km, platums sasniedz 300 km.
Ģeoloģija
Himalaji veidojušies alpīnās oroģenēzes (kalnu veidošanās) laikā. Apmēram pirms 70 miljoniem gadu, krīta periodā, Indoaustrālijas tektoniskā plātne sāka virzīties zem Eirāzijas plātnes. 20 miljonu gadu laikā Indijas subkontinents sadūrās ar Eirāziju, kā rezultātā senais Tētisa okeāns izzuda un tā vietā pacēlās Himalaju kalni.
Arī mūsdienās notiek joprojām aktīvi ģeoloģiskie procesi. Gada laikā Indoaustrālijas plātne pārvietojas par 67 mm, kas nozīmē, ka pēc miljons gadiem tā būs pārvietojusies Āzijas virzienā par 150 km. Savukārt ik gadu Himalaji paceļas par 5 mm augstāk.
Uz ziemeļiem no Indas-Gangas līdzenuma Himalaji paceļas trīs pakāpēs: Priekšhimalajos (vidējais augstums 900–1200 m vjl), Mazajos Himalajos (3500–4500 m vjl) un Lielajos Himalajos (virs 6000 m vjl).
Ietekme uz klimatu
Himalajiem ir liela ietekme uz klimatu gan Indijas subkontinentā, gan Tibetas kalnienē. Tie neļauj no ziemeļiem ieplūst aukstām gaisa masām. Līdz ar to Indijā klimats ir daudz siltāks nekā tā paša platuma grādos citās pasaules daļās. Tā ir arī kā barjera musona vējiem, neļaujot tiem ieplūst Āzijas centrālajā daļā. Himalaju dienvidu pakājē ir viens augstākajiem nokrišņu daudzumiem gadā.
Vītauts Gaļinauskas
Vītauts Gaļinauskas (dzimis Šauļos) ir bijušais lietuviešu šosejas riteņbraucējs, kas pārstāvēja PSRS, Lietuvas PSR un Latvijas PSR (kopš 1968. gada).
Gaļinauskas ir dzimis Lietuvā, bet kopš 1968. gada dzīvo Latvijā. 1967. gadā beidzis Šauļu 13. profesionālo vidusskolu. Kopš 1981. gada ir velosipēdu mehāniķis.
Gaļinauskas meita Inga ir precējusies ar Latvijas hokejistu Oļegu Sorokinu.
Karjera
Lietuvas 100 km komandas sacīkšu čempions (1969, Šauļu komanda), PSRS čempionāta 100 km komandas sacīkšu bronzas medaļnieks (1969, ar Lietuvas komandu). Jau pārstāvot Latviju PSRS Tautu spartakiādē 198 km komandas sacīkšu uzvarētājs (1975), trīskārtējais PSRS čempions (divas reizes 1975. gadā — 198 km grupu sacīkstēs un šosejas sacīkstēs un vienreiz 1978. gadā — 185 km grupu sacīkstēs), sudraba medaļa PSRS čempionātā 1976. gadā šosejas sacīkstēs, bronzas medaļa PSRS čempionātā 1974. gadā šosejas sacīkstēs. PSRS Bruņoto Spēku valstsvienības sacīkstēs ieguvis 1. vietu (1974), 2. vietu (1973), un 3. vietu (1971). 1973. gadā Vissavienības velotūrē uzveica tābrīža PSRS izlases līderi Gainanu Saidhužinu.
Pašlaik darbojas kā velosipēdu mehāniķis, taču vaļaspriekam piedalās arī tādos tautas braucienu pasākumos kā Latvijas riteņbraucēju vienības brauciens, 22. Vienības braucienā iegūstot 43. vietu un 23. Vienības braucienā iegūstot 50. vietu.
Horvātijas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopotas visas Horvātijas pilsētas. Uz 2013.g. 1. janvāri Horvātijā bija 128 pilsētas.
Horvātijā apdzīvotās vietas pilsētas statusu (horvātu valodā:grad) var iegūt, ja atbilst šādiem nosacījumiem:
Pilsētas (grad) ir vietājais administratīvais ekvivalents pašvaldībai (općina). Atšķirība ir tāda, ka teritorija pilsētas gadījumā ietver tikai pašu pilsētu savukārt pašvaldības gadījumā tā parasti sastāv no vairākām ciematu grupām.
Raitis Ivanāns
Raitis Ivanāns (dzimis Salaspilī, Latvijas PSR, PSRS) ir bijušais latviešu hokejists, centra uzbrucējs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks.
Karjera
Karjeru viņš sāka kā aizsargs, bet spēlējot Ziemeļamerikā pārkvalificējās par uzbrucēju. Uz Ziemeļameriku viņš devās 1996. gadā kopā ar Aleksandru Andrejevu, Rihardu Augstkalnu, Valēriju Fiļimonovu, Arvīdu Reķi un Rodrigo Laviņu. Ziemeļamerikā Ivanāns sākotnēji spēlēja zemākajās līgās un kļuva par tā saucamo hokeja policistu. Viņš 2004. gadā Milvokī "Admirals" sastāvā kļuva par pirmo Latvijas hokejistu, kurš izcīnīja otras spēcīgākās Ziemeļamerikas hokeja līgas AHL čempiona titulu — Kaldera kausu.
Lai gan nekad nav draftēts NHL draftā, ar Latvijas hokejistu uz diviem gadiem līgumu noslēdza NHL klubs Monreālas "Canadiens". Leģendārais NHL klubs vēlējās papildināt savas rindas ar vienu no lielākajiem spēlētājiem - 1,92 metru garo un 119 kg smago latviešu uzbrucēju. Pirmajā NHL līguma sezonā sakarā ar NHL lokautu hokejists spēlēja farmklubā, tomēr jau nākamsezon 2005. gada 8. oktobrī Ivanāns debitēja NHL. Tiesa jau pirmajā NHL kautiņā pret garāko NHL hokejistu Zdeno Haru Ivanāns guva vaiga kaula lūzumu un Monreālas "Canadiens" rindās aizvadīja tikai četras spēles, sezonu aizvadot farmklubā AHL.
2014. gada septembrī Ivanāns paziņoja par karjeras beigām.
Ivanāns 1999. gadā spēlējis Latvijas junioru izlases sastāvā Pasaules U-20 čempionāta "B" grupā, Latvijas pieaugušo izlases rindās Raitis debitēja 2008. gadā, piedaloties Pasaules čempionāta Kanādā.
Georgs Simons Oms
Georgs Simons Oms (Georg Simon Ohm; dzimis, miris ) bija vācu fiziķis.
Būdams skolotājs, Oms sāka pētījumus, izmantojot Alesandro Voltas izgudroto ķīmisko bateriju. Viņš konstatēja, ka strāva, kas plūst caur vadu, ir proporcionāla vada šķērsgriezuma laukumam un apgriezti proporcionāla tā garumam. Pētījumu rezultāti ļāva nodefinēt pamatsakarības starp spriegumu, strāvu un pretestību. To var uzskatīt par elektrisko ķēžu analīzes pirmsākumu.
Biogrāfija
Georgs Simons Oms dzimis Erlangenē, Bavārijā (tag. Vācija) kalēja Johana Volfganga Oma un drēbnieka meitas Marijas Elizabetes Bekas ģimenē. Kaut arī viņa vecākiem nebija labas izglītības, Oma tēvs bija daudz apguvis pašmācības ceļā un varēja sniegt bērniem ļoti labas zināšanas. Daži viņa brāļi un māsas miruši agrā bērnībā un ģimenē palika trīs bērni — Georgs, Martins, kurš vēlāk kļuva par ievērojamu matemātiķi un māsa Elizabete Barbara. Georga bērnībā nodarbojās ar kaķu audzēšanu, kas bija viņa galvenais ienākumu avots.
Vienpadsmit gadu vecumā Oms sāka mācīties Erlangenes ģimnāzijā. Mācības ģimnāzijā izrādījās daudz mazāk radošas un vērtīgas nekā izglītība, matemātikā, fizikā, ķīmijā un filozofijā, ko viņiem bija devis tēvs.
1805. gadā Oms sāka mācības Erlangenes universitātē pie profesora Karla Kristiāna fon Langsdorfa, bet vairāk laika veltīja studentu izklaidēm nekā mācībām. Tēvs, neapmierināts ar dēla nenopietno attieksmi pret mācībām, nosūtīja viņu uz Šveici, kur 1806. gadā Oms sāka strādāt par matemātikas skolotāju Gotštatē.
Karls Kristiāns fon Langsdorfs 1809. gadā devās strādāt uz Heidelbergas Universitāti un Oms gribēja doties kopā ar viņu, lai turpinātu matemātikas studijas. Langsdorfs ieteica Omam turpināt studijas pašmācības ceļā. Oms pameta skolotāja darbu un turpināja strādāt kā privātskolotājs, turpinot apgūt matemātiku. Pēc diviem gadiem 1811. gadā viņš atgriezās Erlangenes universitātē.
1811. gada 25. oktobrī Erlangenes Oms iegūst doktora grādu un sāk strādāt par matemātikas lektoru. Pēc neilga laika Oms pamet šo darbu kā neperspektīvu. Bavārijas valdība 1813. gadā piedāvā viņam skolotāja vietu skolā Bambergā. Neapmierināts ar darbu, Oms raksta grāmatu ģeometrijā, lai pierādītu savas spējas. Viņš nosūta savas grāmatas manuskriptu Prūsijas karalim Vilhelmam III, kurš 1817. gadā piedāvā Omam darbu Ķelnes jezuītu ģimnāzijā. Šajā ģimnāzijā ir laba laboratorija un Oms pievēršas pētījumiem fizikā.
1833. gadā Oms sāk strādāt Nirnbergas politehniskajā skolā, bet 1852. gadā kļūst par eksperimentālās fizikas profesoru Minhenes universitātē.
Oms miris 65 gadu vecumā Minhenē, Vācijā.
Zinātniskais darbs
Savu pirmo rakstu sakarā ar Oma likumu Oms publicē 1825. gadā. Tajā matemātiski aprakstīti pētījuma rezultāti, ka elektromagnētiskais spēks samazinās, palielinot vada garumu.
1827. gadā Oms publicē grāmatu "Matemātiski izpētīta galvaniskā ķēde" (" Die galvanische Kette, mathematisch bearbeitet "). Šajā grāmatā pilnībā matemātiski aprakstīta Oma elektrības teorija, ieskaitot to, ko šodien sauc par Oma likumu. Ievadā grāmata satur matemātikas pamatus, kas nepieciešami tālākai darba izpratnei. Daudzi vecāki zinātnieki šo grāmatu neatbalstīja, jo tajā laikā šāda matemātiska pieeja fizikas jautājumiem nebija populāra.
Oms publicējis vairākus darbus arī citās fizikas nozarēs un matemātikā.
Tērauds
Tērauds ir dzelzs sakausējums ar labām tehnoloģiskām īpašībām un pietiekošu plastiskumu, kas ļauj izgatavot jebkuras formas un izmēru konstrukcijas, kā arī pielietot dažādas tehnoloģiskās apstrādes metodes: liešanu, velmēšanu, kalšanu, metināšanu, griešanu u.tml.
Lai iegūtu tēraudu ar noteiktām mehāniskajām īpašībām, tam pievieno speciālus piemaisījumus - t.s. leģējošos elementus, hromu (Cr), niķeli (Ni), molibdēnu (Mo), varu (Cu), titānu (Ti), kobaltu (Co) u.c. Tēraudu, kurš satur vienu vai vairākus leģējošos elementus, sauc par leģētu tēraudu. Tēraudus iedala oglekļa un leģētajos tēraudos. Atkarībā no tērauda praktiskās pielietošanas to iedala konstruktīvajā (oglekli satur līdz 0,6%) un instrumentālajā (oglekļa saturs vairāk par 0,6%) tēraudos. Palielinoties oglekļa saturam tēraudā, palielinās tā stiprība, bet samazinās tā plastiskums un sametināšanas iespējas. Konstruktīvo tēraudu izmanto mašīnu detaļu, mehānismu, kuģu korpusu un citu konstrukciju izgatavošanai. Šiem tēraudiem ir neliels oglekļa saturs (parasti nepārsniedz 0,3-0,4%) un neliels leģējošo elementu piemaisījums.
Iedalījums
Atkarībā no konstruktīvā tērauda kvalitātes un tā pielietošanas tos iedala:
Starptautiskā klasifikācijas sabiedrību asociācija iedala tēraudus divās grupās: 1) parastais oglekļa tērauds (mild steel); 2) paaugstinātās stiprības tērauds (high tensile steel) — pie marķēšanas liek indeksu H.
Parastajam oglekļa tēraudam : (N/mm^2) paredzētas 4 kategorijas A, B, D, E.
Paaugstinātās stiprības tēraudam ar — 3 kategorijas A, D, E, piemēram, A32, D32, E32, tēraudam ar  arī 3 kategorijas, piemēram: A 36, D 36, E 36, bet tēraudam ar  — 2 kategorijas; D un E, piemēram: D 40, E 40.
Vismazākās prasības ir A kategorijas tēraudam, bet vislielākās E kategorijas tēraudam.
No plašāk pielietojamiem oglekļa instrumentālajiem tēraudiem var atzīmēt Y7A, Y8, Y8A,..., YI3, no leģētajiem tēraudiem 9XC, XBГ, PI8 u.c., kurus izmanto griešanas instrumentu (urbju, frēžu u.c.), mērinstrumentu (kalibru) izgatavošanai. Izgatavo tēraudu ar specifiskām īpašībām, piemēram, nerūsošais, siltumizturīgais, ar speciālām magnētiskajām un elektriskajām īpašībām.
Tērauda apzīmēšana
Saskaņā ar Eiropas standartu EN 10027-1 tēraudus apzīmē divos veidos:
Tēraudu apzīmēšanā pēc to minētā rakstura īpašībām lietotie galvenie simboli
Mašīnbūvē plaši lieto vispārējās nozīmes konstrukciju tēraudus (LVS EN 10027-2:2001). Izplatītas ir LVS EN un GOST marku sistēmas. EN markās skaitlis norāda mazāko elastības robežu Re (MPa) Tēraudu markas un pielietojuma piemēri ir šādi:
Ст 0, Ст 1un Ст 2 piemīt arī laba metināmība. Piemēri nosacītajam apzīmējumam:
S185 LVS EN 10025:2001; Ст 3 GOST 380-71.
Ст — "сталь" ('tērauds').
Bez tam lieto kvalitātes oglekļa konstrukciju tēraudus. To markās C norāda tipu (oglekļa (latīņu carbonium) tērauds), skaitlis aiz tā ir oglekļa saturs tēraudā procentu simtdaļās (vidējais). Lieto šādas markas.
Rasējuma dokumentācijā GOST markai priekšā jāpieraksta vārds "Tērauds".
Ja detaļai nepieciešama augstāka nodilumizturība, stiprība vai citas īpašības, to izgatavošanai izmantojams kāds no leģētajiem konstrukciju tēraudiem (LVS EN 10250:2001). Tos iedala divās grupās un atbilstoši apzīmē.
Ja neviena leģējošā elementa (t. sk. oglekļa) saturs nav lielāks par 5%, apzīmējums sastāv no 3 daļām:
GOST standartā leģējošos elementus tērauda markās norāda šādi.
Tērauds kuģu būvniecībā
Ne visus konstruktīvos tēraudus var metināt, tādēļ oglekļa un mazleģētos tēraudus kuģu būvniecības vajadzībām izgatavo ar uzlabotām īpašībām, kur oglekļa saturs samazināts līdz — 0,2%, sēra — līdz 0,04%, fosfora — līdz 0,04%. Kuģu korpusu būvei plaši pielieto oglekļa tēraudu VSt3, VMSt3 u.c. mazleģētos tēraudus ar palielinātu stiprību (09Г2, 09Г2C, 10XCHD). Mazleģēto tēraudu ar palielinātu stiprību pielietošana ļauj samazināt kuģa korpusa svaru un palielināt tā kravnesību. Instrumentālo tēraudu pielieto dažādu griešanas, frēzēšanas, štancēšanas un citu instrumentu izgatavošanai. Šos tēraudus raksturo diezgan liels oglekļa saturs (0,7% un vairāk) un dažos tēraudos arī leģējošo elementu piemaisījums.