cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2019. gada Volta a Catalunya
2019. gada Volta a Catalunya bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kas notika no 25. līdz 31. martam. Tā bija 99. reize, kad notika Volta a Catalunya sacensības un tās bija devītās sacensības 2019. gada UCI Pasaules tūres kalendārā.
Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Kolumbijas sportists Migels Anhels Lopess ().
Komandas
Tā kā Volta a Catalunya bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas septiņas UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 25 komandu pelotonu.
Celmu iela (Rīga)
Celmu iela ir Rīgas iela Vidzemes priekšpilsētas Mežciema apkaimē. Tā sākas pie Malienas ielas un noslēdzas pie Mežciema ielas krustojuma. Ielas kopējais garums ir 239 metri un tā sastāv no divām braukšanas joslām.
Ielu savienojumi
Celmu iela krustojas ar šādām ielām:
Japāna 1956. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Japāna 1956. gada ziemas olimpiskajās spēlēs piedalījās ar 10 sportistiem, kas pārstāvēja 5 sporta veidus. Šajās spēlēs tika izcīnīta arī pirmā olimpiskā medaļa Japānai ziemas olimpiskajās spēlēs. To paveica japāņu kalnu slēpotājs Čikaru Igaja. Kopumā Japāna izcīnīja 1 olimpisko medaļu (11. vieta medaļu kopvērtējumā).
Līza del Džokondo
Līza del Džokondo (it, ; dzimusi Gerardīni (Gherardini), mirusi vai ap ) bija itāļu Gerardīni ģimenes pārstāve. Uzskata, ka viņa ir attēlota Leonardo da Vinči gleznā "Mona Liza", kuru pasūtīja viņas vīrs.
Par viņas pašas dzīvi ir zināms maz. Dzimusi Florencē, 15 gadu vecumā apprecējusies ar auduma un zīda tirgotāju (vēlāk kļuvis par amatpersonu), kas bija daudz vecāks par viņu, bija pieci bērni.
Leonardo da Vinči 1503. gada pavasarī nebija ienākumu, tas ir iespējamais iemesls, kāpēc viņš piekrita šim projektam. Vēlāk tajā pašā gadā māksliniekam nācās atlikt darbu pie "Monas Lizas", jo bija ienesīgāks darbs, kas bija jāpabeidz līdz 1505. gada februārim. 1506. gada februārī Leonardo da Vinči uzskatīja portretu par nepabeigtu, viņš nesaņēma maksu par to un nenogādāja to pasūtītājam. "Monu Lizu" viņš pabeidza pēc vairākiem gadiem Francijā (tiek uzskatīts, ka 1516. gadā).
Vairākus gadsimtus nebija skaidrs, kas ir gleznā attēlotā sieviete. 2005. gadā tika apstiprināts, ka "Monā Lizā" attēlota Līza del Džokondo. Pašlaik glezna atrodas Luvras muzejā, Francijā.
Arturs Teteris
Arturs Teteris (arī Artūrs Gustavs Teters, en; Rīga -  Melburna) bija Latvijas un Austrālijas šahists.
Biogrāfija
Latvijas Universitātes absolvents. Studentu korporācijas "Talavija" filistrs. Pirms Otrā pasaules kara strādājis Latvijas finanšu sistēmā. Šahu spēlējis no agras jaunības, veiksmīgi piedaloties simultānspēles seansos pret spēcīgiem pretiniekiem. Valsts un pašvaldību darbinieku šaha komandu turnīros (1933 - 1937) pie 2. galdiņa pārstāvējis Latvijas Banku un Finanšu ministriju. Bijis Latvijas šaha čempionātu dalībnieks.
Otrā pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās. No 1944. gada līdz 1950. gadam dzīvojis Vācijā, bet 1950. gadā pārcēlies uz dzīvi Austrālijā. Šeit sekmīgi turpinājis savu šahista karjeru. 1953. gadā Melburnā uzvarējis Austrālijas atklātajā šaha čempionātā. 1954. gadā apmeties dzīvot Viktorijas štata mazpilsētā Balarata, kur tajā pat gadā ievēlēts par vietējā šaha kluba prezidentu. Bijis Balaratas šaha kluba čempionāta uzvarētājs 1954. un 1957. gados, piedalījies dažādās Viktorijas štata komandu šaha sacensībās, arī starp Austrālijas latviešu komandām. 1965. gadā guvis savu lielāko panākumu, uzvarot Viktorijas štata individuālajās šaha meistarsacīkstēs. Mūža pēdējos gadus Teteris nodzīvojis Melburnā, kur 1968. gadā uzvarējis Melburnas šaha kluba čempionātā. Godinot latviešu izcelsmes šahista piemiņu kopš 2011. gada Balaratā tiek rīkoti Artura Tetera piemiņas turnīri šahā.
1988. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1988. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīri, pretendentu mači un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Šajā ciklā pasaules čempione Maija Čiburdanidze sekmīgi aizstāvēja savu titulu pret pretendentu turnīra uzvarētāju Nanu Joseliani, mačā par pasaules čempiones nosaukumu gūstot uzvaru ar rezultātu 8½ : 7½.
1987. gada starpzonu turnīri
1987. gada vasarā divās Dienvidslāvijas pilsētās notika pasaules čempiones nosaukuma izcīņas starpzonu turnīri, viens Smederevska Palankā, otrs Tuzlā. Šajos turnīros piedalījās labākās spēlētājas no katras FIDE zonas, kopā — 34 šahistes. No katra starpzonu turnīra pretendentu mačiem kvalificējās trīs pirmo vietu ieguvējas.
Smederevska Palankā uzvarēja Marta Litinska, par puspunktu apsteidzot Irinu Levitinu, Nonu Gaprindašvili un Elišku Kļimovu. 1987. gada septembrī Tbilisi par atlikušajām divām ceļazīmēm notika divu riņķu mačturnīrs. Tajā uzvarēja Gaprindašvili (3 punkti no 4), otro vietu ieguva Levitina (2½ no 4), bet nekvalificējās Kļimova (½ no 4).
Tuzlā pirmā bija šī turnīra favorīte Joseliani, kas par punktu apsteidza otrās vietas ieguvēju Arahamiju. Semjonova un Brustmane dalīja 3.—4. vietu. Tādējādi par trešo ceļa zīmi uz pretendentu turnīru abām iznāca cīnīties sešu partiju papildmača, kas tūlīt pēc turnīra notika Tuzlā. Tajā uzvarēja Brustmane ar rezultātu 4 : 1.
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! BK
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! Punkti !! BK
1988. gada pretendentu turnīrs
Sešām pretendentu turnīrā spēlētājām, kas kvalificējās no zonāliem turnīriem, pievienojās iepriekšējā cikla pretendentu turnīra (Malme, 1986) divu pirmo vietu ieguvējas Ahmilovska un Aleksandrija.
Līdzīgi kā iepriekšējā ciklā, par tiesībām spēlēt maču ar pasaules čempioni, pretendentes sacentās divriņķu apļa turnīrā. Tas notika no 1988. gada 28.janvāra līdz 17. februārim Gruzijas pilsētā Chaltubo. Pamatturnīrā uzvarētāju noskaidrot neizdevās, jo Joseliani un Ahmilovska (iepriekšējā pretendentu turnīra uzvarētāja) dalīja pirmo vietu. Uzvarētāju vajadzēja noskaidrot 6. partiju papildmačā. Tajā pēc piektās partijas rezultāts bija 3 : 2 Joseliani labā. Līdz ar to vajadzība spēlēt sesto partiju atkrita, jo arī neizšķirts rezultāts (3 : 3) nodrošināja Joseliani, kurai bija labāki papildus rādītāji pamatturnīrā, ceļazīmi uz maču pret Čiburdanidzi.
! !! Spēlētāja !! Valsts !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! Punkti !! BK
! Dalībnieces ||width=20| 1 ||width=20| 2 ||width=20| 3 ||width=20| 4 ||width=20| 5 || ||+ ||− ||= ||Punkti
1988. gada mačs par pasaules čempiones titulu
Pasaules čempiones M. Čiburdanidzes un pretendentes N. Joseliani mačs notika no 1988. gada 19. septembra līdz 4. novembrim Telavi. Mača galvenā tiesnesis bija Jaroslavs Šaitars. Dalībnieču sekundanti: Čiburdanidzei — G. Kuzmins un I. Polovodins; Joseliani — V. Ceškovskis un E. Ubilava.
Pēc mača 6. partijas rezultāts bija līdzīgs — 3 : 3. Uzvarot 7. partiju, Čiburdanidze pārņēma vadību, kuru noturēja līdz mača beigām. Pēc neizšķirtās 14. partijas Čiburdanidze bija ieguvusi 8 punktus un nodrošināja sev pasaules čempiones titulu. Mača gala rezultāts — 8½ : 7½.
Jānis Krūmiņš (politiķis)
Jānis Krūmiņš (dzimis Kuldīgā; miris ) bija latviešu sociologs, fotogrāfs, žurnālists, diplomāts un politiķis, bijis Latvijas Augstākās Padomes deputāts un īpašu uzdevumu ministrs Valsts pārvaldes un pašvaldību lietās.
Dzīvesgājums
Dzimis Kuldīgā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, pēc tam īslaicīgi strādāja par arhitektūras sociologu Latvijas PSR Celtniecības zinātniskās pētniecības un eksperimentālās tehnoloģijas institūtā (1978—1980), tad par aģentūras LATINFORM fotokorespondentu (1980—1987) un par jaunatnes nodaļas vadītāju žurnālā "Liesma" (1987—1988). 1982. gadā piedalījies Jura Podnieka filmas „Strēlnieku zvaigznājs” veidošanā.
Atmodas kustības laikā J. Krūmiņš 1988. gadā iesaistījās LNNK un Latvijas Tautas frontē, bija laikraksta "Atmoda" redaktora vietnieks. 1989. gadā viņu ievēlēja par Rīgas pilsētas padomes deputātu, bet 1990. gadā par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 28. Rīgas vēlēšanu apgabala. 1990. gada 4. maijā J. Krūmiņš balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. Bija Augstākās padomes Ārlietu komisijas sekretārs, tās priekšsēdētāja vietnieks un Latvijas Tautas frontes Domes loceklis.
Pēc deputāta pilnvaru beigām 1993 gadā J. Krūmiņš bija viens no partijas "Latvijas Ceļš" dibinātājiem, kā kļuva par Ministru prezidenta Valda Birkava un finanšu ministra Ulda Oša padomnieku (1993—1995). No 1995. gada viņš bija Dienvidkorejas goda konsuls Latvijā. 1998. gadā J. Krūmiņš izstājās no "Latvijas Ceļa" un iestājās Jaunajā partijā.
2000. gadā viņš kļuva par Rīgas domes priekšsēdētāja Andra Ārgaļa padomnieku, bet vēlāk tika apstiprināts par īpašu uzdevumu ministru Valsts pārvaldes un pašvaldību lietās Andra Bērziņa valdībā (amatu ieņēma līdz 2002. gadam). Bijis Latvijas Ārpolitikas biedrības loceklis.
Apbalvojumi
2000. gadā J. Krūmiņu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.
Finieris
Finieris ir plānā kārtā nolobītas vai drāztas koksnes loksne (biezumā no 0,1 līdz 3,5 mm). Finieri parasti iedala pēc tā iegūšanas veida:
Maxi Jazz
Maksvels Freizers (en; dzimis, miris ), labāk zināms ar skatuves vārdu Maxi Jazz, bija britu mūziķis, reperis, dziedātājs, dziesmu autors un dīdžejs. Vislielāko atpazīstamību ieguvis kā britu elektroniskās mūzikas grupas Faithless vadošais solists no 1995. līdz 2011. gadam un no 2015. līdz 2016. gadam.
2006. gadā Maxi Jazz kā vokālists piedalījās Tiësto dziesmā Dance4life. Tāpat dziedājis kopā ar Robiju Viljamsu dziesmā My Culture no albuma 1 Giant Leap.
Lorensa (Kanzasa)
Lorensa (en) ir pilsēta ASV, Kanzasas štatā. 2010. gadā Lorensā dzīvoja 87 643 iedzīvotāji. Lorensā atrodas Kanzasas Universitāte.
Maxi Jazz
Maxi Jazz piedalījās autosacīkstēs, un viņam bija arī īpaša sacīkšu mašīnu kolekcija.
40. šaha olimpiāde
40. šaha olimpiāde notika no 2012. gada 27. augusta līdz 10. septembrim Turcijas pilsētā Stambulā.
Vispārīgs apskats
Olimpiādē piedalījās 157 vīriešu (ieskaitot Turcijas  "B", "C" un "D") un 127 sieviešu (ieskaitot Turcijas "B", "C" un "D") komandas.
Spēles reglaments: Šveices sistēma 11 kārtās. Apdomas laiks: katram spēlētājam 90 minūtes 40 gājieniem un turpinājumā 30 minūtes līdz partijas beigām ar 30 sekunžu pieskaitījumu katram partijā izdarītam gājienam sākot ar pirmo.
Vērtējums: Par uzvaru mačā komanda ieguva divus mačpunktus, par neizšķirtu (2:2) vienu mačpunktu. Turnīra noslēgumā augstāku vietu ieguva komanda, kura bija guvusi 11 kārtās vairāk mačpunktu (MP). Pie vienādiem rādītājiem, vietas noteikšanai lietoja Zonneborna-Bergera punktu summu (ZBP). Ja arī tā izrādījās vienāda, tad bija jāizšķir partijās iegūtai punktu summai (P).
Olimpiādes galvenais tiesnesis bija FIDE starptautiskais tiesnesis Panagiotis Nikolopoulos (Grieķija).
Labākie rezultāti pie galdiņiem
Šajā olimpiādē katra galdiņa labākais spēlētājs tika noteikts pēc performances reitinga. Azerbaidžānas šahistam Šehrijaram Memmedjarovam tas bija vislabākais starp visiem olimpiādes dalībniekiem.
Latvijas komandas sniegums
Latvijas vīriešu komanda ierindojās 28. vietā. Tās dalībnieku rezultāti apkopoti tabulā:
Labākie rezultāti pie galdiņiem
Šajā olimpiādē katra galdiņa labākā šahiste tika noteikta pēc performances reitinga. Krievijas šahistei Nadeždai Kosincevai tas bija vislabākais starp visām olimpiādes dalībniecēm.
Nonas Gaprindašvili balva
Nonas Gaprindašvili vārdā nosaukto balvu ieguva Krievija, kurai bija visaugstākie rādītāji abu tās komandu (vīriešu un sieviešu) vērtējumā.
Teodors Zeilers
Teodors Heinrihs Zeilers (de; dzimis 1827. gadā, miris ) bija Berlīnē dzimis Kurzemes arhitekts, daudzu Kurzemes muižu ēku autors. Kolkas luterāņu baznīcas arhitekts.
Dzīvesgājums
Dzimis 1827. gadā Berlīnē. Projektēja daudzu Kurzemes muižu, tostarp Cēres muižas, Cīravas muižas, Dursupes muižas, Grenču muižas, Īvandes muižas, Ķimāles muižas, Lielvirbu muižas, Oksles muižas, Rūmenes muižas kungu mājas. Miris 1902. gadā Talsos.
Borski
Borski ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 212 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Koša ezers.
Ņižņijnovgorodas stadions
Ņižņijnovgorodas stadions (ru) ir futbola stadions Ņižņijnovgorodā, Krievijā. Tā ietilpība ir 44 899 skatītāji.
Stadionā tika aizvadītas 2018. gada FIFA Pasaules kausa spēles.
Ābrams Kleckins
Ābrams Kleckins, arī Kļockins (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija ebreju izcelsmes latviešu žurnālists, Latvijas Universitātes pasniedzējs, kinozinātnieks un sabiedrisks darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā. 1955. gadā beidza Rīgas 22. vidusskolu. 1957. gadā absolvēja Latvijas Universitāti. Īsu brīdi bija skolotājs Aucē, 1958. gadā kļuva par rūpnīcas RER avīzes žurnālistu.
No 1959. līdz 1973. gadam bija avīzes "Padomju Jaunatne" nodaļas vadītājs un atbildīgais sekretārs. Kopš 1973. gada strādāja LU, bija Jura Podnieka dokumentālās filmas "Vai viegli būt jaunam?" scenārija autors (1986). Aktīvi piedalījās Atmodas kustībā. 2007. gadā ar partijas "Saskaņas Centrs" atbalstu tika ievēlēts Nacionālajā Radio un Televīzijas padomē, no 2007. līdz 2012. gadam bija Nacionālās Radio un Televīzijas padomes priekšsēdētājs.
Miris 2021. gada 23. augustā, izvadīšana Rīgas Jaunajos ebreju kapos Šmerlī.
Darbi
Publicējis zinātniskus rakstus un piedalījies kolektīvo monogrāfiju sagatavošanā, divu grāmatu autors:
Volferts Gerhards fon Rādens
Barons Volferts Gerhards fon Rādens (de; dzimis Asaros, pazudis bez vēsts  pie Kijivas) bija vācbaltiešu muižnieks, kājnieku virsnieks. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks (1918-1920).
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 15.(27.) maijā Asaros, barona Aleksandra fon Rādena un viņa sievas Elizabetes (dzimušas Knigges) ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Lignicas karaskolā Vācijā. No 1911. gada Vācijas Impērijas karadienestā, Prūsijas ķeizariskajā Aleksandra gvardes grenadieru pulkā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, no 1914. gada maija leitnants, izlūku bataljona komandieris. Trīs reizes ievainots, apbalvots ar I un II pakāpes Dzelzs krustiem un Hohencolernu krustu ar zobeniem (Hohenzollern-Hausord. m. Schwertern), demobilizējās 1918. gada rudenī kā virsleitnants.
Otrā pasaules kara laikā no 1939. gada bija virsleitnants Vērmahtā, no 1943. gada 18. jūnija pulka komandieris, kapteinis (Hauptmann d.R. z.V.). Pazudis bez vēsts 1943. gada 1. oktobrī kaujās pie Kijivas.
Kevins Ričardsons
Kevins Skots Ričardsons (en; dzimis ) ir amerikāņu dziedātājs, modelis, aktieris, komponists, kas vislabāk pazīstams kā grupas Backstreet Boys dziedātājs.
Druvienas iela (Rīga)
Druvienas iela ir Rīgas iela Vidzemes priekšpilsētas Mežciema apkaimē. Druvienas iela sākas krustojumā ar Gaiļezera ielu un beidzas krustojumā ar Malienas ielu. Ielas kopējais garums ir 691 metrs un tā sastāv no divām braukšanas joslām.
Pāri ceļiem un upei
"Pāri ceļiem un upei" ir 2014. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma, kuras režisori ir Ivars Seleckis, Sergejs Lozņica, Audriuss Stonis, Rainers Komers, Jāks Kilmi, Jons Bangs Karlsens un Betina Henkele.
Sižets
Filmā apvienotas septiņu Eiropas dokumentālo filmu režisoru veidotas epizodes par Rīgu, tās apkaimēm un iedzīvotājiem.
Apšaude naktsklubā Orlando
geju naktsklubā Orlando, Floridā, ASV, notika apšaude, kuras rezultātā 50 cilvēki gāja bojā (tai skaitā šāvējs) un vēl 53 cilvēki tika ievainoti. Šī ir lielākā masu apšaude ASV vēsturē, kā arī nāvējošākais terora akts ASV pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukuma.
Uzbrukuma autors bija 29 gadus vecais afgāņu izcelsmes ASV pilsonis Omārs Matīns, kas jau iepriekš bija nonācis FIB redzeslokā. Pats Matīns pirms uzbrukuma paziņoja, ka ir Islāma valsts sekotājs, taču izmeklētāji šo saistību nav apstiprinājuši.
Raiens Greivss
Raiens Greivss (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Greivss pārstāv NHL komandu Ņūdžersijas "Devils". Greivsu 2013. gada NHL drafta 4. kārtā ar 110. numuru izvēlējās Ņujorkas "Rangers".
2018. gadā Greivss tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche", kur viņš debitēja NHL. Pēc trīs sezonām "Avalanche", Greivss tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils".
Greivss tika iekļauts Kanādas hokeja izlases sastāvam 2022. gada Pasaules čempionātā.
Dēliča
Dēliča ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1166. gadā. 1852. gadā Dēličā un netālajā Eilenburgā nodibinājās pasaulē pirmais kredītu kooperatīvs.
Vilces muiža
Vilces muiža ir muiža Vilcē, Jelgavas novadā, līdzās Vilces dabas parkam. To 18. gadsimta 50. gados uzcēla baronu Mēdemu dzimtas pārstāvji Kristofs Dītrihs fon Mēdems ar sievu, grāfa Keizerlinga meitu Annu fon Keizerlingu, un tā tika pārbūvēta 19. gadsimtā, kad tā nonāca Johana Frīdriha Vilhelma fon Hāna īpašumu.
Dēliča
Valsts pārvalde
Dēličā atrodas Bundesvēra apakšvirsnieku skola (Unteroffizierschule des Heeres).
Vilces muiža
Vēsture
Vilces muižas kungu mājas celtniecība uzsākta Kristofa Dītriha Georga fon Mēdema (1721–1782) laikā, visticamāk 18. gs. 50.–60. gados, uz ko norāda saglabājies barokālais ēkas portāls ar Mēdemu un grāfu Keizerlingu alianses ģerboni frontonā. Saglabājies arī ēkas projekta zīmējums, kurā redzama vienstāva ēka ar mansarda jumtu, mezonīnu un diviem nelieliem sānu rizalītiem. Mezonīna malas iezīmēja akmens rusti, tāda pati dekoratīvā apdare izmantota arī nelielajos sānu rizalītos, kuriem bija izveidoti pusloka frontoni ar savijušos volūtu rotājumu. Ēkas plānā redzams, ka parka pusē bija iecerēti divi sānu korpusi un kāpnes uz verandu.
Dēliča
Izglītība, kultūra, tūrisms un sports
Atšķirībā no daudzām Vācijas pilsētām, Dēliča maz cieta Otrā pasaules kara laikā, tāpēc tai ir labi saglabājusies vecpilsēta.
Cilvēki
Dēliča ir dabaspētnieka Kristiāna Gotfrīda Ērenberga (Christian Gottfried Ehrenberg, 1795-1876) dzimtā pilsēta.
Vilces muiža
Vēsture
Pirmajam būvperiodam pieder arī masīvās galvenās ieejas akmens kāpnes, kurām vēl 20. gs. 20. gados bija saglabājušās greznas ažūras kaltas metāla margas.
Pirmās ziņas par Vilces muižas kompleksu saistāmas ar 19. gs. sākumu, kad muižas mantojuma sarakstā minēti divi ērberģi, divas klētis, stallis, lopu un cūku kūtis, ledus pagrabs, kalte, divi šķūņi un muižas kapela27. Ievērojami detalizētāks apraksts atrodams 1921. gada muižas sadalīšanas lietā28. Kungu mājas pagalma abās pusēs atradās divi ērberģi – kalpu dzīvojamās mājas, no kurām viena, iespējams, kādreiz bija kalpojusi kā stallis. Jādomā, ka abas ēkas celtas reizē ar kungu māju 18. gs. otrajā pusē, par ko liecināja vēl 20. gs. 30. gados viena ērberģa barokālās durvju vērtnes. Abas bija koka ēkas, segtas ar kārniņu jumtiem.
1812. gadā pēc Karla Dītriha fon Mēdema nāves Vilces mantojums tika izlikts izsolē. 1818. gadā to nopirka Dītrihs Johans fon Grothuss (Dietrich Johann von Grotthuß). 1829. gadā Vilces muižu mantoja viņa meita Adelheide Agnese Marija (Adelheide Agnes Marie von Grotthuß), kas bija precējusies ar Ānes-Mēmeles fideikomisa un Montigališekas, Ērberģes, Lielplatones un Blankenfeldes muižu īpašnieku Johanu Frīdrihu Vilhelmu fon Hānu (Johann Friedrich Wilhelm von Hahn) 15. Latvijas Nacionālā vēstures muzeja krājumā glabājas laulātā pāra portreti, ko 1849. gadā gleznojis Jelgavas mākslinieks Jūliuss Dērings.
Marķīzs de Sads
Donasjēns Alfonss Fransuā, marķīzs de Sads (fr; dzimis, miris ) bija franču aristokrāts, revolucionārs politiķis, filozofs un rakstnieks.
Pazīstams ar savu netiklo seksualitāti un dzīvesveidu. Rakstījis romānus, īsos stāstus, lugas, dialogus un politiskos trakstus, dzīves laikā daudzus darbus parakstījis ar savu vārdu, savukārt citi darbi tika publicēti anonīmi un Sads noliedza, ka būtu šo darbu autors. Vislabāk pazīstams ar erotiskajiem darbiem, kuros tika kombinēta filozofiskais diskurss un pornogrāfija, attēlojot seksuālās fantāzijas ar uzsvaru uz vardarbību, noziedzību un katoļu baznīcas zaimošanu. Vārdi "sadisms" un "sadists" ir atvasināti no viņa vārda. 32 gadus no savas dzīves Sads bijis ieslodzīts dažādos cietumos un psihiatriskajās slimnīcās.
Segvārds Vientulis
"Segvārds Vientulis" ir režisora Normunda Puča 2014. gadā uzņemta inscenēta dokumentālā filma, vēsturiskās personas filmā atveido vairāki Latvijā pazīstami aktieri. Mūziku filmai sarakstījis komponists Rihards Dubra. Tā bija skatītākā latviešu dokumentālā filma 2014. gadā.
Anotācija
Filma ir dokumentāls stāsts par Latvijas nacionālo partizānu organizācijas LTS(p)A izveidi Latgalē un tās vadītāja ar segvārdu "Vientulis" katoļu priestera Antona Juhņeviča likteni. Tā ir balstīta uz patiesiem notikumiem pēc padomju okupācijas varas atgriešanās Latgalē no 1944. gada vasaras līdz 1945. gada beigām. Vanagu katoļu draudzes priesteris baznīcas saimniecības telpās slēpa vietējos vīriešus no mobilizācijas vācu un Sarkanajā armijā. Savas pārliecības dēļ nonākot konfliktā ar varu, viņš bija spiests izšķirties par radikālu soli.
Dzintara līcis
Dzintara līcis ir neliels Kuršu jomas paplašinājums pie Jodkrantes. Garums ap 160 m, platības ap 117 m.
1855. gadā, padziļinot kuģu ceļu, te nejauši atklāja dzintara iegulas. Drīz pēc tam tika nodibināts dzintara ieguves uzņēmums Stantien & Becker, kas kā lēto darbaspēku izmantoja tuvējās Jodkrantes iedzīvotājus. Palielinot dzintara ieguves apjomus, Jodkrantē uzcēla strādnieku barakas, atvēra laivu remonta darbnīcu un niršanas apģērbu veikalu. Dzintara ieguve notika tikai vasarās, tādēļ darbs ritēja trīs maiņās. No 1860. līdz 1890. gadam te ieguva 2250 t dzintara.
Gvozdansko aplenkums
Kara priekšvēsture
[[Attēls:Kingdom_of_Croatia_1573.png|right|thumb|200px|Horvātija un apkaime 1573. gadā
]] Pēc Bulgārijas, Serbijas un Bosnijas krišanas Osmaņu impērijas rokās, tā spēja vērst savus spēkus pret Ungāriju un Horvātiju. Sākotnējās sadursmes bija galvenokārt reidi uz šo karaļvalstu dienvidu daļām. Horvātijas armija 1493. gadā cieta smagus zaudējumus kaujā Krbavas laukā. Jauns osmaņu iekarošanas vilnis sākās 1521. gadā, pēc kura liela daļa Horvātijas tika iekarota vai izlaupīta.
1526. gada 29. augustā Mohāčas kaujā ungāru armija, ko vadīja karalis Lajošs II Jagellons, zaudēja osmaņu karaspēkam, kurus vadīja Suleimans I. Lajošs gāja bojā, neatstājot mantinieku, un neatkarīgā Ungārijas Karaliste, tāpat kā Horvātijas Karaliste, kļuva par apstrīdētu teritoriju, uz kuru savas pretenzijas pieteica gan Hābsburgi, gan Osmaņu impērija. Ferdinands I Hābsburgs, Austrijas erchercogs un nākotnē Svētās Romas impērijas imperators, būdams precējies ar Lajoša II māsu, tika ievēlēts par karali gan Horvātijā, gan Ungārijā, lai gan daļu no pēdējās nācās atdot osmaņiem par vasaļvalsti.
Gvozdansko pils
Gvozdansko pils bija kvadrātveida forts, kurš piederēja Zrinsku dzimtai. Forts atradās uzkalnā pie galvenā ceļa starp Dvoras un Glinas pilsētiņām. Tā stūros bija četri torņi un lielāks tornis pagalma iekšpusē. Pirmo reizi tas minēts 1488. gadā un tika būvēts, lai aizsargātu tuvumā esošās dzelzs, vara, svina un sudraba raktuves. Zrinsku dzimta kādu laiku Gvozdansko kala savas monētas.
Osmaņi vairākkārt mēģināja iekarot Gvozdansko pili. Trīs lielākos mēģinājumus veica 1561. gadā bejs Malkočs ar 8000 vīriem, 1574. gadā Ferhads pašā mēģināja to panākt caur nodevību, un 1576. gadā neveiksme piemeklēja arī Kapidži pašā.
Situācijas attīstība
1573. gada sākumā ziemeļrietumu Horvātijā sākās plaša zemnieku sacelšanās. Nemieri tika ātri apspiesti, bet ar smagiem upuriem. To rezultātā vēl vairāk pasliktinājās valsts finansiālā un militārā situācija. Osmaņu impērija 1573. gada martā noslēdza miera līgumu ar Venēcijas Republiku, un tas ļāva vietējiem valdītājiem — sandžak-bejiem virzīt savus spēkus pret Horvātiju. 1573. un 1574. gadā tika iznīcināti vairāki uz robežas esošie forti un Horvātija tikai ar grūtībām spēja tikt galā ar uzbrukumiem. 1574. gada 15. maijā Horvātijas parlaments nolēma veidot divus jaunus fortus un nostiprināt septiņus, un ieviest jaunus nodokļus, lai sadabūtu līdzekļus. Tomēr šie pasākumi būtiski neietekmēja aizsardzības kopējo stāvokli.
1574. gada 19. decembrī Horvātijas parlamenta sesijā Gašpars Alapičs tika oficiāli ievēlēts par Horvātijas banu (faktiski vicekarali) līdz ar jau esošo banu Juraju Draškoviču. Tai pašā mēnesī nomira sultāns Selims II, un viņa vietā nāca viņa dēls Murads III. 1575. gadā osmaņu Ferhads pašā Sokolovičs, kurš bija dzimis kā pareizticīgais un bērnībā piespiests pāriet islāmā, vadīja vairākus uzbrukumus pierobežas fortiem, tostarp neveiksmīgu uzbrukumu Bihačai. Septembrī Ferhads uzvarēja armiju, kuru vadīja Hābsburgu ģenerālis Herbards VIII fon Auerspergs, kurš krita kaujā, un pēc tam atgriezās Bosnijas sandžakā. Viņa aktīvās darbības šajā gadā nopietni vājināja Horvātijas aizsardzību un ļāva osmaņiem iziet pie Koranas, Mrežnicas un Kupas upēm.
Lai gan 1575. gada 22. novembrī sultāns Murads III apstiprināja sava tēva miera līgumu ar imperatoru Maksimiliānu II Hābsburgu, osmaņu reidi Maksimiliāna pārvaldītajās zemēs tomēr nebeidzās. Nākamajā gadā vien tika reģistrēti 50-60 osmaņu uzbrukumi. 1576. gadā vienlaicīgi notika uzbrukumi uz rietumiem no Unas un starp Savas un Dravas upēm. 1576. gada aprīlī aptuveni 7000 vīru liels osmaņu karaspēks uzbruka Hrastovicas pilsētiņai uz ziemeļiem no Gvozdansko, bet pilsētas garnizons atvairīja uzbrukumu. Jūnijā osmaņi iekaroja Bužimas pilsētiņu uz dienvidrietumiem no Gvozdansko, un drīz sāka uzbrukumus Gvozdansko pilij, kuras garnizonā bija 130 cilvēki. Osmaņi atkāpās pēc triju dienu kaujas, kad ieradās Horvātijas robežas spēku komandiera Johana Auersperga vadītie palīgspēki. Uz to laiku pils sienas austrumu pusē jau bija nopietni cietušas no osmaņu artilērijas.
Cazinas pilsētu osmaņi sagrāba 18. jūlijā. 1576. gada beigās lielākā daļa teritorijas starp Unu un Glinas upi bija nokļuvusi osmaņu kontrolē. Atlikušie Horvātijas cietokšņi šajā apgabalā bija izolēti un viņu apkārtne pamesta. Sarežģīto situāciju valstī ietekmēja arī politiskā krīze, jo gan Alapičs, gan Draškovičs lūdza imperatoru atbrīvot tos no viņu pienākumiem. Bana postenis tika piedāvāts Krsto Ungnadam, bet imperators noraidīja viņa izvirzītos noteikumus. 12. oktobrī nomira Maksimiliāns II, un par Horvātijas karali, tāpat kā par visas impērijas valdnieku, kļuva viņa dēls Rūdolfs II Hābsburgs. Rūdolfs II nosūtīja vēstules gan Draškovičam, gan Alapičam, lūdzot turpināt pildīt savus pienākumus. 25. decembrī Hābsburgu un osmaņu pārstāvji parakstīja miera līgumu uz 8 gadiem.
Horvātijas aizsardzības līnija 1577. gadā stiepās no Dravas upes līdz Seņas pilsētai. 4 729 kareivju tika izvietoti pierobežas fortos un pilsētās. Hābsburgu varas iestādes plānoja vēl vairāk nostiprināt robežu un palielināt karavīru skaitu uz tās. Rūdolfs II uzdeva to savam tēvocim erchercogam Kārlim II. Pusgadsimta laikā Horvātijas karalistes izmēri bija samazinājušies no 50 tūkstošiem km2 līdz apmēram 16 tūkstošiem.
Nākamais osmaņu reidu vilnis sākās jūlijā ap Bihaču un Kordunas reģionā. Septembrī Ferhads pašā personīgi vadīja armiju, kas sagrāba atlikušos fortus līdz Glinas upei uz ziemeļiem no Cazinas.
Aplenkums
Oktobra sākumā liela osmaņu armija Ferhada pašā un Kapidži pašā vadībā iebruka centrālajā Horvātijā. 3. oktobrī šie spēki aplenca Gvozdansko. Fortu aizstāvēja aptuveni 250 vietējo iedzīvotāju, galvenokārt kalnraču, un 50 karavīru četru pieredzējušu kapteiņu vadībā. Tie bija: Damjans Doktorovičs, Jurajs Gvozdanovičs, Nikola Ožegovičs un Andrija Stepšičs. Vienam kareivim izdevās iziet cauri osmaņu līnijām un sasniegt horvātu vēl noturamo pilsētu Steničņaku, pavēstot par aplenkumu. Tomēr karavīru trūkums neļāva no turienes sākt pretuzbrukumu. Komandieri cerēja, ka Gvozdansko spēs noturēties līdz ziemai, kad tika prognozēta osmaņu atkāpšanās, kā tas parasti notika ziemā. Tikmēr Ferhads pašā uz apkārtējiem kalniem izvērsa artilēriju un sāka ilgstošu bombardēšanu. Aplenkums neļāva fortam piegādāt pārtiku un munīciju, pēdējā piegāde fortu bija sasniegusi augustā. Tajā trūka arī ūdens. Ferhads pašā zināja par šo stāvokli un nolēma nepārtraukt aplenkumu arī rudenī un ziemā, rēķinādamies, ka viņam resursu pietiks ilgāk. Daļa no osmaņu armijas tika atstāta uz vietas, lai saglabātu blokādi, bet pārējie kareivji tikmēr Ferhada pašā vadībā iekaroja tuvumā atlikušos horvātu nocietinājumus, tostarp Ostrožacu, kas tika ieņemta 13. novembrī. Pēc īsa aplenkuma 20. decembrī krita Zrinas pils, kas agrāk bija Zrinsku dzimtas mājvieta. Zrinas krišana atstāja Gvozdansko pilnībā osmaņu kontrolētu fortu un pilsētiņu ielenkumā.
Nākamais uzbrukums tika plānots naktī no 12. uz 13. janvāri, bet ap pusnakti forts pārtrauca uguni. Osmaņu komandieri nolēma, ka tās ir lamatas, un uzbrukums tika atlikts līdz rītam. Kad osmaņi rītausmā izlauza pils vārtus, viņi nesastapa pretestību un atrada tikai līķus. Visi aizstāvji jau bija miruši, un fortā pilnīgi nebija atlicis pārtikas, malkas, munīcijas un ūdens. Ferhads pašā lika apglabāt mirušos pēc kristiešu tradīcijām.
Sekas
Gvozdansko un citu cietokšņu, tai skaitā Ostrožacas, Cazinas, Bužimas un Zrinas, zaudējums izraisīja daudzas izmaiņas Horvātijas aizsardzības organizācijā. 1578. gada 6. februārī Horvātijas parlaments apstiprināja Krsto Ungnadu par jauno Horvātijas banu. 25. februārī militārās robežas administrācija pārgāja Kārļa II rokās. Rūdolfa II brālim erchercogam Ernestam tika uzticēta robeža starp Dravas upi un Transilvāniju. Kārlim II tika piešķirtas tiesības sasaukt Grācā kara padomi un iecelt ģenerāļus, kapteiņus un citus virsniekus uz robežas. Horvātijas bans militāros jautājumos tika pakļauts Kārlim II. Austrijas iekšzemes hercogistes sniedza finansiālu atbalstu robežas stiprināšanai un saņēma vietas Grācas kara padomē, kas bija neatkarīga no Vīnes kara padomes. Bijušā robežas civilā pārvalde tika aizstāta ar Hābsburgu militārajām amatpersonām. Šāda organizācija vēl vairāk nošķīra robežas aizsardzību no Horvātijas varas iestādēm.
Pēc Gvozdansko sagrābšanas visas tuvumā esošās raktuves tika iznīcinātas. 1578. gada decembrī osmaņi cietoksnī novietoja pastāvīgu garnizonu. Tā sienas pārbūvēja 1579. gadā, un fortu aprīkoja ar papildu lielgabaliem. Gvozdansko palika osmaņu kontrolē līdz 1685. gadam.
Jaunākie laiki Gvozdansko
Gvozdansko aplenkums Horvātijā labējiem kļuvis par nacionālās pretošanās simbolu, kā Masada ebrejiem un Alamo amerikāņiem. Tā, 1937.—1940. gados horvātu dzejnieks un politiķis Ante Pavičičs uzrakstīja Horvātijas vēsturē garāko eposu, kas veltīts Gvozdansko aizsardzībai. Tomēr mūsdienu Horvātijā šī senā pretīmstāvēšana nav tik populāra kā agrāk, daļēji tādēļ, ka Horvātija uztur labas attiecības ar Osmaņu impērijas mantinieci Turciju.
1941. gadā Gvozdansko piedzīvoja jaunu genocīdu, kad četņiki iznīcināja 58 vietējos iedzīvotājus, daļu no tiem sadedzinot baznīcā. Arī 1991. gadā pilsētiņa piedzīvoja iebrukumu. 1999. gadā XX gadsimta upuriem tika uzcelts piemineklis. Tikmēr senais cietoksnis joprojām ir aizaudzis ar krūmiem un pie tā nav nekādas informācijas par kādreizējiem notikumiem.
Danilovka
Danilovka ir ciems Silmalas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 242 km attālumā no Rīgas.
Oukridža
Oukridža (en) ir pilsēta ASV, Tenesī štatā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 29 330 iedzīvotāji. Oukridžu mēdz dēvēt arī par "Atompilsētu" (the Atomic City). Pilsēta tika izveidota 1942. gadā, kur izstrādāja materiālus Manhetenas projektam — izveidoja pirmo atombumbu. Šeit atrodas Oukridžas nacionālā laboratorija un Y-12 Nacionālais Drošības komplekss.
Raimonds Krūmiņš
Raimonds Krūmiņš (dzimis Kuldīgā) ir latviešu ekonomists, uzņēmējs un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Atmodas kustības laikā R. Krūmiņš iesaistījās Latvijas Tautas frontē, un 1989. gadā viņš tika ievēlēts Stučkas rajona tautas deputātu padomē. 1990. gadā tikai 25 gadus veco R. Krūmiņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 182. Jaunjelgavas vēlēšanu apgabala, un 4. maijā viņš bija starp deputātiem, kas nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1993. gadā R. Krūmiņš nesekmīgi kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no LNNK saraksta. Beidzoties Augstākās Padomes deputāta pilnvarām, viņš uzsāka darbu Valsts Zemes dienestā, kļūstot par Ekonomikas nodaļas vadītāju. 1995. gadā R. Krūmiņš kļuva par Rīgas domes Finansu departamenta direktoru. 2003. gadā Rīgas Domes priekšsēdētājs Gundars Bojārs viņu atstādināja no amata.
Kopā ar sievu Jautrīti viņš pirms 2003. gada iegādājās "Ezernieku" mājas Kurmenē, kur nodibināja SIA "Ezernieki I", kas nodarbojas ar zirgaudzēšanu un vienīgā no Latvijas zirgu audzētavām uzņemta Pasaules sporta zirgu selekcijas federācijā.
2004. gadā R. Krūmiņš bija starp partijas "Latvijas Kalve" dibinātājiem. 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās nesekmīgi kandidēja no "Latvijas Kalves" saraksta (kā tā brīža nodarbošanās reģistrēta SIA "Rīgas pirmā garāža" finanšu direktors).
2008. gadā iestājies Latvijas Zemnieku savienībā (LZS). 2009. gada pašvaldību vēlēšanās R. Krūmiņš vadīja Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) pašvaldību vēlēšanu kampaņu, pats nesekmīgi kandidējot Rīgas domes vēlēšanās.
Kandidējis, taču nav ticis ievēlēts, arī visās pēdējās Rīgas domes vēlēšanās: 2013. gadā no LZS saraksta, bet 2017. gada pašvaldību vēlēšanās un 2020. gada Rīgas domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības. 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Bauskas novada domē no ZZS saraksta, taču arī šajā reizē nesaņēma pienācīgu vēlētāju atbalstu.
Apbalvojumi
2000. gadā Krūmiņu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un 1991. gada barikāžu aizstāvja piemiņas zīmi.
Olešnice
Olešnice (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Blansko apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz pieminēta 1073. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Germans Rubcovs
Germans Rubcovs (ru, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Rubcovs pārstāv AHL komandu Šarlotas "Checkers".
2016. gada NHL draftā Rubcovu ar kopējo 22. numuru izvēlējās Filadelfijas "Flyers". Junioru vecumā spēlējis Podoļskas "Vitjaz" sistēmā. Vēlāk pārcēlies uz Kvebekas junioru hokeja līgu. 2018–19. gada sezonā Rubcovs spēlēja AHL komandā Lehaiveli "Phantoms". Rubcovs piedzīvoja savu NHL debiju Filadelfijas "Flyers" sastāvā. 2020–21. gada sezonā Rubcovs tika izīrēts uz KHL komandu HK Soči.
Kajetura ūdenskritums
Ūdenskritums veidojas, Potaro upe šķērsojot Pakaraimas grēdas nogāzi. Atrodas grūti pieejamā apvidū tropiskā lietusmežā. Pirmais no eiropiešiem ūdenskritumu 1870. gadā atklāja britu ģeologs Čārlzs Beringtons Brauns (Charles Barrington Brown). Saskaņā ar patamonu indiāņu leģendu, ūdenskritums nosaukts par godu virsaitim Kajam, kurš, lai glābtu savu tautu, laivā šķērsoja ūdenskritumu, ziedojot sevi lielajam garam Makonaimam. 1929. gadā ap ūdenskritumu izveidots 630 km² liels Kajetura nacionālais parks. Nozīmīgs tūrisma galamērķis; 15 minūšu gājiena attālumā no ūdenskrituma augšas uzbūvēta lidosta.
Edvalls Boasons Hāgens
Edvalls Boasons Hāgens (dzimis ) ir profesionāls Norvēģijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI Pasaules tūres komandu .
Viņš ir desmitkārtējs Norvēģijas čempions individuālajā braucienā un jau savas karjeras sākumā tika uzskatīts par vienu no tābrīža talantīgākajiem braucējiem. 22 gadu vecumā 2009. gada UCI rangā ieņēma 6. vietu.
2012. gada Pasaules čempionātā izcīnījis sudraba medaļu grupas braucienā.
Bens Šapiro
Bendžamins Ārons Šapiro (en; dzimis ) ir amerikāņu konservatīvs politikas komentētājs, rakstnieks un jurists. Viņš ir uzrakstījis septiņas grāmatas, no kurām pirmo, Brainwashed: How Universities Indoctrinate America's Youth, sāka rakstīt 17 gadu vecumā. Viņš ir viens no konservatīvo ziņu un viedokļu vietnes The Daily Wire dibinātājiem, raidījuma The Ben Shapiro show vadītājs un bijušais Breitbart News redaktors laika posmā no 2012. līdz 2016. gadam.
Saplāksnis
Saplāksnis ir kokmateriāls, kas izgatavots no trim vai vairākām finiera kārtām, tās savā starpā salīmējot, kur kārtas šķiedru virziens blakus esošajām kārtām ir perpendikulārs.
Bens Šapiro
Šapiro kritiski vērtē alt-right kustību, 2017. gadā apgalvojot, "Tā ir atkritumu kustība, kas sastāv no atkritumu idejām. Tai nav nekāda sakara ar konstitucionālo konservatīvismu".
Šapiro sevi raksturo kā libertistu, savukārt The New Yorker viņa uzskatus raksturojis kā "ekstrēmi konservatīvus".
Viktors Daškevičs
Viktors Daškevičs (be, dzimis, miris ) bija baltkrievu teātra aktieris. Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (2016).
Biogrāfija
Dzimis Čašņiku rajona Vjaciceravkas ciemā (Vitebskas apgabals).
1973. gadā absolvēja Baltkrievijas Valsts teātra un mākslas institūta Veras Redlihas kursu.
Miris 2020. gada 31. martā no vīrusa COVID-19 izraisītajām komplikācijām. Viktora Daškeviča nāve ir pirmā no COVID-19 izraisītā nāve Baltkrievijas teritorijā.
Viborgi
Viborgi ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada centrālajā daļā 3 km no novada centra Baltinavas un 260 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V460.
Nikolā Ruā
Nikolā Ruā (fr, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2019. gada Ruā pārstāv NHL komandu Vegasas "Golden Knights". Ruā 2015. gada NHL drafta 4. kārtā, ar kopējo 96. numuru izvēlējās Karolīnas "Hurricanes".
2017.–2018. gada sezonā debitējis Karolīnas "Hurricanes" rindās. 2019. gadā ticis aizmainīts uz Vegasas "Golden Knights", ar kuru 2023. gadā izcīnīja Stenlija kausu.
Ticis iekļauts Kanādas hokeja izlases sastāvam 2022. gada Pasaules čempionātā.
Vairāk nekā dzīve
"Vairāk nekā dzīve" ir 2014. gadā izdota Latvijas dokumentālā filma, kuras režisors un scenārija autors ir Gints Grūbe. Filmas pirmizrāde notika Splendid Palace.
Sižets
Filmā tiek sekots līdzi Alvja Hermaņa izrāžu "Senču asiņu balss", "Vectēvs" un "Ķelnes stāsti" tapšanai, tādā veidā atspoguļojot Hermaņa izveidoto darba metodi teātrī.
Scortum
"Scortum" ir 2007. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisors ir Dž. Dž. Džilindžers.
Sižets
Viņa ir prostitūta, bet viņš - mācītājs. Tomēr tajā pašā laikā viņa ir sieviete, bet viņš - vīrietis. Filmā pastāstīts mācītāja stāsts par kādu kritisku viņa dzīves posmu.
Kuģa sekretārs
Kuģa sekretārs bija Krievijas Impērijas XI kategorijas kara flotes dienesta pakāpe no 1722. līdz 1764. gadam, kas pēc 1790. gada lietota kā civildienesta pakāpe. Likvidēta 1834. gadā.
Daumants Kalniņš (dziedātājs)
Daumants Kalniņš (dzimis ) ir latviešu dziedātājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1990. gadā Rīgā mūzikas skolotāja un sabiedriskā darbinieka Imanta Kalniņa un viņa sievas Guntas ģimenē. Mācījās Rīgas Doma kora skolā, jau 9 gadu vecumā piedalījās Latvijas Nacionālās operas operā "Burvju flauta”. Latvijas Mūzikas akadēmijā apguva džeza dziedāšanu un obojas spēli.
Kā solists piedalījās uzvedumos "Vestsaidas stāsts", "Nožēlojamie" un "Futbols uz podestiem". Ir uzstājies ar orķestri "Rīga", Jelgavas bigbendu, Kasparu Zemīti, kā arī sadarbojies ar Latvijas Radio kori, Raimondu Paulu un Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri.
Apbalvojumi
Par Kvazimodo lomu Zigmara Liepiņa operas “Parīzes Dievmātes katedrāle” iestudējumā Nacionālajā teātrī 2012. gadā ieguva Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada debija skatuves mākslā", tika nominēts Lielajai Mūzikas balvai nominācijā "Gada debija".
2015. gadā ieguva Grand Prix konkursā Riga Jazz Stage.
Daniševka
Daniševka ir ciems Višķu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Daniševkas Sv. Apustuļu Pētera un Pāvila pareizticīgo baznīca, Daniševkas vecticībnieku lūgšanu nams), Luknas ezers.
Vladimirs Tatļins
Vladimirs Tatļins (dzimis, miris ) bija ukraiņu mākslinieks, avangardists. Konstruktīvisma pamatlicējs. Pazīstams kā dabā nerealizētās celtnes, t.s. Tatļina torņa autors.
Dzimis dzelzceļnieka ģimenē. 13 gadu vecumā aizbēga no mājām. Pelnīja naudu ar gadījuma darbiem, tai skaitā tirdzniecības flotē un kā ikonu gleznotājs. No 1905. līdz 1910. gadam mācījās Penzas mākslas skolā. Kā profesionāls bandūras muzikants uzstājies ārzemēs. 20. gadsimta desmitajos gados piedalījās apvienību "Mākslas pasaule", "Kārava kalps" un "Ēzeļa aste" darbā. No 1925. līdz 1927. gadam - pasniedzējs Kijivas Mākslas institūtā. No 1927. līdz 1930. gadam - pasniedzējs Ļeņingradas Augstākajā mākslinieciski-tehniskajā institūtā (Высший художественно-технический институт (ВХУТЕИН)), vēlāk darbojās kā grāmatu ilustrators un scenogrāfs.
Vjačeslavs Čornovils
Vjačeslavs Čornovils (uk; dzimis, miris ) bija ukraiņu politiķis. PSRS laikos bija ievērojams disidents, par ko 1960., 1970., un 1980. gados vairākkārt ticis arestēts. Sākotnēji strādāja par žurnālistu, bet par savu disidentisko aktivitāti tika atlaists un notiesāts uz piespiedu darbiem. Kopumā aizvadīja 17 gadus ieslodzījumā.
Kļuva par vienu no vadošajiem Ukrainas neatkarības idejas atbalstītājiem un bija viens no pirmajiem Ukrainas Helsinku grupas dalībniekiem. Dibināja Ukrainas Tautas kustību, pirmo nekomunistisko partiju Ukrainā (1988). 1991. gadā kandidēja Ukrainas prezidenta amatam, tomēr zaudēja Leonīdam Kravčukam. Pēc 1994. gada kritizēja Leonīda Kučmas politiku un plānoja piedalīties 1999. gada Ukrainas prezidenta vēlēšanās. Gāja bojā autokatastrofā.
Biogrāfija
Dzimis lauku skolotāju ģimenē. Sākotnēji studēja filoloģiju Kijivas Universitātē, bet pēc pirmā semestra pārgāja uz Žurnālistikas fakultāti.
1958. gadā, pēc konflikta augstskolā, viņš pārtrauca studijas un devās uz domnu celtniecības projektu Ždanovā. 1960. gadā ar izcilību absolvēja universitāti, viņa diplomdarba nosaukums bija "Publicistiskais darbs par Borisu Hrinčenko".
No 1960. līdz 1964. gadam strādāja vairākos Kijivas un Ļvivas laikrakstos un televīzijas kanālos.
1964. gadā pārcēlās uz Višhorodu, kur piedalījās Kijivas ūdenskrātuves būvniecībā. Tājā pašā gadā pabeidza doktorantūru un pretendēja uz aspirantūru Kijivas Pedagoģiskajā institūtā, taču politisku uzskatu dēļ viņam neļāva studēt.
1965. gada 5. septembrī kopā ar Ivanu Dzjubu un Vasiļu Stusu protestēja kinoteātrī "Ukraina" filmas "Aizmirsto senču ēnas" pirmizrādes laikā. Par piedalīšanos protestā viņu atlaida no darba un nopratināja milicijā.
1967. gada novembrī notiesāts uz sešiem gadiem stingrā režīma kolonijā. Pēc atbrīvošanas 1969. gadā strādāja par novērotāju Aizkarpatijas meteoroloģiskajā stacijā, par racēju arheoloģiskajā ekspedīcijā un par krāvēju Ļvivas dzelzceļa stacijā. No 1970. gada publicēja pagrīdes žurnālu "Ukraiņu Vēstnesis", par ko 1972. gadā tika notiesāts uz sešiem gadiem kolonijā un trim gadiem izsūtījumā. Sodu izcieta Mordvijā un Jakutijā. Atbrīvots 1978. gadā.
1980. gadu beigās aktīvi piedalījās ukraiņu nacionālajā kustībā, kļūstot par Ukrainas Tautas kustības pirmo līderi. Vēlāk veicināja vairākas nacionāli orientētas akcijas. Viena no tām bija 1990. gada 21. janvāra cilvēku ķēde, kuru veltīja Apvienošanās akta 71. gadadienai.
1991. gadā kandidēja Ukrainas prezidenta amatam, tomēr cieta sakāvi, uzvarot tikai Rietumukrainā. 1994. un 1998. gadā tika ievēlēts Augstākajā Radā no Ukrainas Tautas kustības saraksta, bija arī šīs partijas vadītājs. No 1995. līdz 1999. gadam bija laikraksta Час-Тіmе galvenais redaktors.
1999. gada 25. marta autokatastrofā Čornovila automobilis sadūrās ar KAMAZ smago automašīnu. Sadursmes rezultātā Čornovils un viņa palīgs Jevhens Pavlovs uzreiz gāja bojā.
Piemiņa
2003. gadā Ukrainas Nacionālā banka izdeva Čornovila piemiņai veltītu 2 hrivnu monētu. 2006. gadā Ukrainas prezidents Viktors Juščenko atklāja Čornovilam veltītu pieminekli.
2009. gadā tika izdota Čornovilam veltīta Ukrainas pastmarka.
Verners Špekmanis
Verners Špekmanis (de; dzimis, miris ) bija vāciešu šaha problēmists.
Pēc profesijas jurists.
Šaha kompozīcija
Verners Špekmanis bija loģiskās skolas pārstāvis, no 1959. gada starptautiskais tiesnesis un no 1967. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā. 1959. līdz 1982. gadam žurnāla Die Schwalbe galvenais redaktors, no 1963. līdz 1988. gadam šaha kompozīcijas nodaļas redaktors žurnālā Deutsche Schachzeitung un vairāku šaha kompozīcijai veltītu grāmatu autors.
No 1929. gada publicējis apmēram 2700 uzdevumus, galvenokārt miniatūras. Konkursos ieguvis daudzas atzinības, tai skaitā vairāk nekā 30 pirmās godalgas.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Aleksandrs Lange
Aleksandrs Lange (dzimis ) ir latviešu inženieris mehāniķis un pašvaldību darbinieks, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Alsungā represēto ģimenē. Mācījās Kuldīgas pamatskolā un Kandavas sovhoztehnikumā. 1981. gadā viņš beidza studijas Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultātē. Strādājis kolhozā "Ēdole", vēlāk - par Kuldīgas rajona Agrorūpnieciskās apvienības padomes priekšsēdētāja vietnieku.
2009. gada Kuldīgas novada domes vēlēšanās kandidēja no Tautas partijas saraksta, tika ievēlēts un pēc ievēlēšanas kļuva par Kuldīgas novada domes priekšsēdētājas vietnieku. 2012. gadā A. Lange bija partijas "Kuldīgas novadam" dibinātāju skaitā, no tās saraksta 2013. gadā ievēlēts Kuldīgas novada domē. 2017. gadā iestājies Latvijas Zemnieku savienībā un pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Kuldīgas novada domē no Zaļās un Zemnieku savienības) saraksta.
Kuldīgas politiski represēto biedrības valdes loceklis.
Rīgas Ķengaraga vidusskola
Rīgas Ķengaraga vidusskola ir skola Rīgā, kurā mācības notiek no 1. līdz 12. klasei. Tā atrodas Maskavas ielā 273, Ķengaragā.
Izglītības programmas
2018. gadā skolā tiek īstenota pamatizglītības programma (21011111), pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma un vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma.