cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Dark Side of the Moon
Fons
Pēc Meddle izdošanas 1971. gadā, grupa sāka gatavoties tā paša gada koncerttūrei pa Lielbritāniju, Japānu un ASV. Lai gan tobrīd grupas galvenā prioritāte bija jauna materiāla sacerēšana, pēc koncertiestudējuma Londonas Broudhērstas Dārzos parādījās pirmās pazīmes, kas liecināja par jauna albuma veidošanos. Kādas grupas satikšanās laikā, grupas bundzinieka Nika Meisona mājā, basists Rodžers Voterss piedāvāja ideju, ka jauna albuma uzmetumi varētu veidot nozīmīgu koncerttūres daļu - viņa ideja bija veidot albumu par lietām, kas "cilvēku padara traku", galvenokārt runājot par sajūtām, ar ko grupa sastapās sava smagā dzīvesveida dēļ; līdzīga ideja bija 1969. gada iestudējumam The Man and The Journey. Deivids Gilmors, intervijā ar Rolling Stone:
Vairāk vai mazāk, visi četri grupas dalībnieki piekrita, ka Votersa ideja par albumu ar vienotu tematiku ir laba ideja. Voterss, Raits, Gilmors un Meisons piedalījās jaunā materiāla komponēšanā un producēšanā, Voterss vairāku dziesmu agrīnas demoversijas bija ierakstījis savā mājā, Islingtonā, kur viņš dārza nojumē bija izveidojis nelielu ierakstu studiju. Vairākas albuma daļas bija agrāk sacerētas, bet neizmantotas kompozīcijas - dziesmas Breathe sākums ticis komponēts laikā, kad Voterss un Rons Gīzains strādājuši pie skaņu celiņa filmai The Body, Us and Them pamata melodiju Raits sacerējis vēl Zabriskie Point skaņu celiņa tapšanas laikā. Pilna albuma ģenerālmēģinājums, pirms uzstāšanās Londonas Rainbow Theatre, noticis kādā noliktavā, kas piederējusi The Rolling Stones. Lai varētu pilnvērtīgi jauno materiālu izpildīt, grupa iegādājās papildu koncertaparatūru, kas saturēja jaunus pastiprinātājus, skaļruņus, 28 celiņu skaņu pulti un jaunu gaismu aparatūru. Kopā tā svēra deviņas tonnas, un koncerttūru laikā tehnika tika pārvadāta trijās kravas automašīnās. Šī ir arī pirmā reize, kad koncerttūrē kāds albums izpildīts pilnā apjomā ; tas ļāva grupai pilnveidot un uzlabot materiālu, kam tika dots pagaidu nosaukums The Dark Side of the Moon (domāts par vājprāta izpausmi, nevis par astronomiju). Uz īsu brīdi gan nosaukums tika nomainīts pret Eclipse, grupas Medicine Head izdotā albuma, ar nosaukumu The Dark Side of the Moon, dēļ. Ar šādu nosaukumu materiāls piedzīvoja pirmizrādi Braitonas Domā, 1972. gada 20. janvārī, taču, kad Medicine Head albums piedzīvoja komerciālu neveiksmi, Pink Floyd izlēma atjaunot materiāla sākotnējo nosaukumu.
Pirmo reizi, ar nosaukumu The Dark Side of the Moon: A Piece for Assorted Lunatics, albums tika izpildīts vairāk nekā gadu pirms tā oficiālās izdošanas - 1972. gada 17. februārī, Rainbow Theatre Londonā. Pasākums piesaistīja lielu preses uzmanību, kas šo albumu novērtēja augstu. Maikls Veils no The Times aprakstīja jauno materiālu "... tas rieš asaras acīs. Tas bija pilnīgi saprotošs un muzikāli aizskarošs." Dereks Džūels no The Sunday Times rakstīja: "Floyd muzikālās ambīcijas šobrīd ir ļoti plašas." Melody Maker, savukārt, bija noskaņots mazāk entuziastiski: "Muzikāli tur bija vairākas labas idejas, bet skaņu efekti daudzreiz lika man prātot, vai es gadījumā neatrodos Londonas zoodārza putnu krātiņā." Sekojošo koncerttūri publika esot ļoti slavējusi. Koncertizpildījumos dziesmas tika izpildītas tāpat kā tās vēlāk tika ierakstītas, taču bija vairākas dzirdamas skaņu atšķirības - dziesmā On the Run nav izmantoti sintezatori, bet The Great Gig in the Sky koncertversijās dzirdamie Bībeles lasījumi, ierakstā apmainīti pret Klēras Torijas vokalīzēm.
Minētā, apjomos lielā, koncerttūre pa Eiropu un Ziemeļameriku grupai ļāva pilnveidot un uzlabot dziesmu skanējumu. Studijas ieraksti tika ieplānoti starp koncertu blokiem, mēģinājumi sākās 1972. gada 20. janvārī, bet februāra beigās grupa ceļoja uz Franciju, kur viņi ierakstīja mūziku Barbē Šrēdera filmai La Vallée. - šis materiāls vēlāk tika izdots albumā ar nosaukumu Obscured by Clouds. Tad viņi uzstājās koncertu blokā Japānā, martā atgriezās Francijā, lai pabeigtu darbu pie filmas. Pēc koncertu sērijas Ziemeļamerikā, grupa sāka pirmo ierakstu sesiju - no 24. maija līdz 25. jūnijam. Tad sekoja vēl koncerti Eiropā un Ziemeļamerikā, bet studijā, lai pabeigtu albumu, grupa atgriezās 1973. gada 9. janvārī.
Aleksandrs Koroļuks
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Koroļuks uzsāka 1993. gadā Starptautiskās hokeja līgas kluba Maskavas "Krylia Sovetov" rindās. Pēc 1993.—94. sezonas noslēguma NHL draftā viņu ar kopējo 141. numuru izvēlējās Sanhosē "Sharks" vienība, taču uz Ziemeļameriku Koroļuks pārcēlās vien 1997. gada vasarā. Jau savā pirmajā aizokeāna sezonā Koroļuks aizvadīja 19 spēles Nacionālajā hokeja līgā. "Sharks" rindās Koroļuks spēlēja līdz pat 2001.—02. sezonas noslēgumam. 2002.—03. sezonu Aleksandrs aizvadīja Krievijas Superlīgas klubā Kazaņas "Ak Bars", taču tad uz vēl vienu sezonu atgriezās Sanhosē.
2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Koroļuks bija atgriezies Eiropā, spēlējot Voskresenskas "Himik" rindās. No 2005. līdz 2008. gadam Koroļuks papildināja Čehovas "Vitjaz" sastāvu. 2008.—09. sezonā uzbrucējs spēlēja Mitišču "Atlant" vienībā, taču nākamo sezonu aizvadīja Sanktpēterburgas "SKA" sastāvā. Turpmākajās sezonās spēlēja virknē dažādu KHL klubu, līdz 2015. gadā noslēdza karjeru.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī 1997. un 2001. gada Pasaules čempionātos.
Ingmars Bergmans
Ērnsts Ingmars Bergmans (, ; dzimis, miris ) bija zviedru kinorežisors, scenārists un kinoproducents.
Bergmans ir režisējis 62 filmas, no kurām lielākajai daļai rakstījis arī scenārijus, un iestudējis 170 izrādes. Lielākā daļa filmu ir uzņemtas Zviedrijā. Galvenās tēmas visbiežāk ir drūmas — saistībā ar nāvi, slimībām, nodevību un vājprātu. Ingmars Bergmans ir pirmais režisors, kas 1997. gadā saņēma Kannu kinofestivāla goda Zelta palmas zaru (Palm of the Palms) par mūža ieguldījumu.
Biogrāfija
Ingmars Bergmans ir dzimis 1918. gada 14. jūlijā Upsālā. Viņa tēvs Ēriks Bergmans bija luterāņu mācītājs un Zviedrijas karaļa kapelāns, bet māte Kārina (dzimusi Okerbluma (Åkerblom)) nāca no turīgas ģimenes un bija medmāsa. Ingmaram bija brālis Dāgs un māsa Margarēta. Tēvs bija ļoti stingrs, kas daudz ko liedza saviem bērniem, kā arī tos sodīja. Pats Ingmars savās grāmatās ir teicis, ka tas vēlāk deva daudz materiāla viņa filmām un lugām. Deviņu gadu vecumā Ingmaram Bergmanam tika uzdāvināts attēlu projektors Laterna Magica. Jau bērnībā aizrāvās ar leļļu teātra veidošanu.
1937. gadā Ingmars Bergmans iestājās Stokholmas Universitātes koledžā (mūsdienās Stokholmas Universitāte), kur studēja literatūru un mākslu. Studiju gados spēlēja studentu teātrī, kur drīz kļuva arī par režisora asistentu. 1942. gadā Bergmanam tika dota iespēja uzvest viņa paša sarakstītu lugu.
1943. gadā apprecējās ar zviedru deju horeogrāfi Elsi Fišeri (Else Fisher), ar kuru laulībā pavadīja tikai divus gadus. 1945. gadā apprecējās ar Ellenu Lunstremu (Ellen Lundström). Laulībā nodzīvoja līdz 1950. gadam. Viņš savas dzīves laikā bija precējies vēl trīs reizes. No 1951. līdz 1959. gadam bija precējies ar Gunu Grutu (Gun Grut), no 1959. līdz 1969. gadam — ar Kebi Lareteju (Käbi Laretei), bet no 1971. līdz 1995. gadam — ar Ingrīdu fon Rozenu (Ingrid von Rosen).
1941. gadā Ingmars Bergmans sāka nodarboties ar filmu uzņemšanu. Tomēr pirmais nopietnais darbs šajā jomā bija scenārija izveidošana Alfa Sjēberga filmai "Skandāls" (Hets). Pirmā kinofilma, kurā viņš pats bija režisors, bija 1949. gadā uzņemtā filma "Cietums" (Fängelse). Starptautisku slavu Bergmans ieguva ar 1955. gadā uzņemto filmu "Vasaras nakts smaidi" (Sommarnattens leende), kas tika nominēta arī Zelta palmas zara apbalvojumam. 1957. gadā bija vēl divas izcilas filmas — "Septītais zīmogs" un "Zemeņu lauks" (Smultronstället). 1958. gadā Kannu kinofestivālā saņēma labākā režisora balvu. Filma "Zemeņu lauks" ieguva vēl vairākus apbalvojumus, starp tiem arī Berlīnes starptautiskā kinofestivāla balvu "Zelta lācis".
Trīs Bergmana filmas ir saņēmušas Amerikas Kinoakadēmijas balvu (Oskaru) kā labākā filma svešvalodā. 1960. gadā tā tika pasniegta par filmu "Jaunavu avots" (Jungfrukällan), 1961. gadā — par filmu "Mīklaini kā spogulī" (Sasom i en spegel) un 1983. gadā — par filmu "Fanija un Aleksandrs" (Fanny och Alexander).
Ingmars Bergmans nomira 2007. gada 30. jūlijā 89 gadu vecumā. Viņš apglabāts Fores kapsētā.
Jaunava (zvaigznājs)
Jaunava ir otrs lielākais zvaigznājs. Tas ir arī zodiaka zvaigznājs, kuru viegli atrast blakus Lauvas zvaigznājam. Zvaigznājā atrodamas daudzas galaktikas — Jaunavas galaktiku kopa.
1982. gada Tour de France
1982. gada Tour de France bija 69. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1982. gada 2. līdz 25. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 3512 km 21 posma laikā un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 38,059 km/h. Šajā gadā velobraucienā ceturto reizi savā karjerā uzvarēja Bernārs Ino. Viņš vadību kopvērtējumā saglabāja jau kopš 11. etapa.
XaTcobeo
XaTcobeo (sākotnējais nosaukums Dieste) ir Spānijas nanopavadonis, kuru izgatavoja studenti no Vigo universitātes sadarbībā ar Aerokosmiskās tehnikas nacionālais institūtu (INTA). Tas ir pirmais Galisijas pavadonis. Kosmiskais aparāta palaists nesējraķetes Vega pirmajā lidojumā 2012. gada 13. februārī.
XaTcobeo ar masu aptuveni 1 kg izgatavots pēc CubeSat 1U formas. Pavadonis paredzēts sakaru eksperimentiem un saules bateriju izmēģinājumiem.
Projektu finansē Spānijas Karalistes Zinātnisko pētījumu ministrija (50 %), valsts uzņēmums Retegal (25 %), Vigo universitāte un Aerokosmiskās tehnikas nacionālais institūts (25 %).
Indijas degunradzis
Indijas degunradzis (Rhinoceros unicornis) ir viena no piecām vēl joprojām dzīvojošajām degunradžu dzimtas (Rhinocerotidae) sugām. Tas tāpat kā Javas degunradzis pieder pie degunradžu ģints (Rhinoceros). Indijas degunradzis apdzīvo nelielas teritorijas Nepālā, Butānā, Asamā, Pakistānā un Indijā. Tam patīk ar garu zāli apaugušas teritorijas un meži Himalaju piekalnēs.
Izskats
Indijas degunradzis augumā ir līdzīgs Āfrikas baltajam degunradzim. Abas sugas ir lielākās starp pārējām degunradžu sugām. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes, to svars ir 2200 - 3000 kg. Mātītes sver apmēram 1600 kg. Augums skaustā tam ir 1,7 - 2 m, ķermeņa garums līdz 4 m. Rekordizmēra Indijas degunradzis ir svēris 3500 kg.
Indijas degunradzim ir bieza, sidrabaini pelēkbrūna āda, krokās āda var būt rozīga. Tēviņiem attīstās bieza kakla ādas kroka. Kāju augšdaļa, pleci ir ietīti ādas krokā kā bruņās. Indijas degunradzim ir ļoti neliels apspalvojums; acu skropstas, ausu spalvas un astes pušķis. Degunradzis dzīvo līdz 40 gadiem, vecākais degunradzis zoodārzā ir nodzīvojis līdz 47 gadiem.
Ieradumi
Indijas degunradzis ir izteikts vientuļnieks, izņēmums ir mātītes ar saviem mazuļiem un pāri pārošanās sezonā. Reizēm degunradži pulcējas peldēšanās vietās. Degunradžiem ir savas teritorijas, tēviņiem tā ir parasti 2-8 kvadrātkilometri, kas pārklājas ar citu tēviņa teritoriju. Parasti degunradži pieļauj cita tēviņa migrēšanu cauri savai teritorijai, izņemot pārošanās sezonu. Šajā laikā starp tēviņiem risinās nežēlīgas cīņas, ja tiek pārkāptas teritoriju robežas. Jaunie degunradžu tēviņi reizēm veido nelielas grupas (2-3 dzīvnieki), kuriem ir kopēja teritorija, lai sevi kopīgi pasargātu no dominanta tēviņa kaimiņos.
Degunradži ir nakts dzīvnieki, kas ir aktīvi visu nakti un agros rītos. Pa dienu degunradži vārtās ezeros, upēs, dīķos un dubļu peļķēs, lai sevi atdzesētu. Degunradži ir arī lieliski peldētāji.
Indijas degunradzim bez cilvēka ir tikai viens ienaidnieks - tīģeris. Tīģeris reizēm nomedī degunradžu mazuļus. Pieaugušajiem dzīvniekiem tīģeris vairs neuzbrūk. Indijas degunradzis var skriet diezgan ātri, īsās distancēs sasniedzot 40 km/st.
Diēta
Indijas degunradža galvenā barība ir zāle, bet tas ēd arī lapas, krūmu un koku zarus, augļus un zemūdens augus. Degunradzis galvenokārt barojas vakarā un no rīta. Tā augšlūpa ir pagarināta, ar ko ir viegli satvert zāli un iebāzt mutē, lai ar zobiem pēc tam nokostu. Garo zāli, mazos kociņus un krūmus degunradzis noliec ar auguma svaru, vienkārši kāpjot tai virsū un ejot pāri. Šo paņēmienu izmanto arī mazuļu mātes, kas nobradā līdz zemei augus, kas pašai būtu pieejami bez noliekšanas, bet mazulim tie ir par augstu.
Reprodukcija
Mātītes dzimumbriedumu sasniedz 6 gadu vecumā. Vēlais dzimumbriedums ir saistīts arī ar to, ka mātītei ir jābūt pietiekami lielai, lai spētu turēties pretī agresīviem tēviņiem. Tēviņi dzimumbriedumu sasniedz ļoti vēlu. Piecu gadu zinātnieku novērojumi savvaļā pierādīja, ka tikai viens tēviņš, kas pārojās, bija jaunāks par 15 gadiem. Grūsnības periods ilgst 15-16 mēnešus. Mazuļi dzimst katru 4 vai 5 gadu. Jaunais degunradzis paliek kopā ar māti pirmos četrus gadus. Dažreiz arī ilgāk, māte reizēm dzīvo kopā ar tikko dzimušo mazuli un iepriekšējo jaunuli.
Sistemātikas vēsture
Indijas degunradži bija paši pirmie, par kuriem uzzināja eiropieši. Vārds "Rhinoceros" grieķu valodā nozīmē "deguns" un "rags". Indijas degunradzis nav nevienas pasugas, tas ir vienīgais savā sugā. Pašos iesākumos vārds Rhinoceros unicornis kļuva par visas degunradžu dzimtas vārdu, tā to nosauca Kārlis Linnejs 1758. gadā.
Indijas un Javas degunradzis pieder pie vienas un tās pašas ģints (Rhinoceros), bet šī ģints nav tuva nevienai citai no mūsdienās dzīvojošām degunradžu ģintīm. Āzijā dzīvo trīs degunradžu sugas, trešā ir Sumatras degunradzis (Dicerorhinus sumatrensis), kas ir daudz tuvāks radinieks Āfrikas degunradžiem nekā pārējie Āzijas degunradžiem.
Vinona Raidere
Vinona Lora Horovica (Winona Laura Horowitz; dzimusi Olmstedas apgabalā, Minesotas štatā, ASV), labāk pazīstama kā Vinona Raidere (Winona Ryder), ir amerikāņu aktrise.
Kā filmu aktrise Raidere debitēja 1986. gada filmā Lucas, taču viņas pirmā nozīmīgā loma bija Tima Bērtona 1988. gada filmā "Bītldžūss". Tajā Raidere attēloja gotu pusaudzi, gūstot kritiķu un skatītāju atzinību. Pēc filmēšanās vairākās filmās un seriālos viņa turpināja karjeru ar filmēšanos kulta filmā Heathers (1989), kas ir pretrunīga satīra par pusaudža pašnāvību un vidusskolas dzīvi.
Aktrise ir saņēmusi Zelta globusa balvu nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā", kā arī tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai tajā pašā kategorijā par lomu 1993. gada filmā "Nevainības laikmets". Tāpat nākamajā gadā viņa tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomu filmā "Mazās sievietes". 2000. gadā Holivudā viņai tika piešķirta zvaigzne slavas alejā.
Attēlojusi lomas tādās filmās kā "Edvards Šķērrocis" (Edward Scissorhands, 1990), "Drakula" (1992), "Dzīve, pārtraukta" (1999), "Rudens Ņujorkā" (2000), "Darvina balva", (The Darwin Awards, 2006), "Miglas atspulgā" (A Scanner Darkly, 2006), "Zvaigžņu ceļš" (2009), "Melnais gulbis" (2010), "Pēdējā robeža" (Homefront, 2013), Vinona Raidere spēlē Džoisas Baieras lomu Netflix seriālā Stranger Things (2016—2021).
Kannu kinofestivāls
Kannu kinofestivāls (fr) ir kinofestivāls, kas atklāts 1946. gadā un šobrīd ir viens no ietekmīgākajiem un prestižākajiem filmu festivāliem pasaulē, turklāt arī viens no vecākajiem. Šis privātais festivāls notiek ik gadu (parasti maijā) Palais des Festivals et des Congrès ēkā, Kannās, Francijas dienvidos.
Programmas
Kannu kinofestivāls ir organizēts vairākās daļās:
Apbalvojumi
Visprestižākā Kannu kinofestivāla balva ir Zelta palmas zars (Palme d'Or) par labāko filmu.
.hk
.hk ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistībā ar Honkongu. Tas tika izveidots 1990. gadā. Domēna sponsors ir Hong Kong Internet Registration Corporation Ltd., kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. No 1990. līdz 2002. gadam domēnu administrēja Joint University Computer Centre. Domēnu nosaukumos ir atļauts izmantot gan latīņu alfabēta zīmes, gan haņdzi.
Ārējās saites
Toppdomän
Romāns fon Ungerns-Šternbergs
Dzīvesgājums
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Ungerns atsāka dienestu savā kazaku karaspēka vienībā un piedalījās kaujās Austrumprūsijā, Polijā, Galīcijā un Aizkaukāzā, par drošsirdību tika apbalvots ar Svētā Jura ordeni. Pēc Februāra revolūcijas Ungerns ieradās Burjatijā, lai rekrutētu karavīrus dienestam Krievijas karaspēkā, pēc Oktobra revolūcijas viņš kopā ar kazaku atamanu G. Semjonovu Daurijas stacijā Aizbaikalā organizēja Īpašo Mandžūrijas brīvprātīgo vienību (Особый Маньчжурский отряд), vēlāk Āzijas jātnieku divīziju cīņai ar boļševikiem un 1918. gada novembrī tika paaugstināts par ģenerāleitnantu. Šajā laika viņa komandētais karaspēks pilnībā kontrolēja Transsibīrijas dzelzceļa Aizbaikāla iecirkni. 1919. gada augustā barons Ungerns Harbinā salaulājās ar bijušā Ķīnas imperatora radinieci Czi, kas pēc pāriešanas kristietībā ieguva vārdu Jeļena Pavlovna Ungerna. Sarkanās Armijas uzbrukuma rezultātā 1920. gada oktobrī barona Ungerna Āzijas jātnieku divīzija atkapās uz Mongoliju, ko kopš 1919. gada novembra bija ieņēmusi Ķīnas republikas armija. Pēc neveiksmīga uzbrukuma ķīniešu garnizonam barona Ungerna komandētā Āzijas jātnieku divīzija pārziemoja Mongolijā, kur tai pievienojās mongoļu brīvprātīgo, Tibetas karaspēka un krievu emigrantu vienības. 1921. gada februāra sākumā Ungerns ieņēma Urgu un 22. februārī par mongoļu lielhanu tika iecelts Bogdo-Gegens. Viņš baronu Ungernu iecēla hana statusā un viņa vadībā līdz 2. aprīlim tika ieņemta visa Ārējā Mongolija. Barona Ungerna plānos ietilpa Mongoļu impērijas atjaunošana, tādēļ viņš 21. maijā nolēma iebrukt padomju Tālo Austrumu republikas kontrolētajā Burjatijas daļā, bet augustā tika sakauts un atkapās uz Mongoliju. Tur viņu 20. augustā sagūstīja viņam neuzticīgās mongoļu karaspēka vienības un izdeva Padomju Krievijai.
Gregs Henkoks
Gregorijs Alans Gregs Henkoks (en; dzimis Vitjērā, Kalifornijas štatā, ASV) ir profesionāls amerikāņu spīdvejists. Viņš ir 1997. gada Spīdveja Pasaules čempions. Līdz 2014. gadam viņš bija vienīgais spīdvejists, kas ir piedalījies visos Spīdveja GP posmos kopš seriāla sākuma 1995. gadā. Pirmo posmu izlaidis 2014. gada sezonā, kad pēc vairāk 177 posmiem nestartēja Vojensas posmā Dānijā. G. Henkoks ir pirmās Latvijas Grand Prix izcīņas uzvarētājs 2006. gadā.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Eiropas Raidorganizāciju apvienība (ERA), labāk pazīstama ar akronīmu EBU (en) vai UER (fr), ir starptautiska Eiropas nacionālo valstu raidorganizāciju apvienība. EBU biedru sarakstā 112 pārraidītāji (66 raidorganizācijas) no 54 valstīm. Organizācijas biedru sarakstā ir nacionālās nekomerciālās radio un televīzijas raidorganizācijas. No Latvijas biedru sarakstā ir Latvijas Televīzija un Latvijas Radio. EBU organizē Eirovīzijas dziesmu konkursu. Organizācija dibināta, tās galvenā mītne atrodas Ženēvā, Šveicē.
Špics
Špica tipa suņiem ir saglabājies savvaļas dzīvnieka raksturs, tie ir neatkarīgi, aizdomīgi, tie var būt agresīvi pret nepazīstamiem cilvēkiem vai dzīvniekiem, tādēļ to audzināšanā ir jāiegulda liels darbs. Piemēram, Karēlijas lāčusuni ir gandrīz neiespējami izaudzināt par sabiedrisku suni. Tajā pašā laikā ir špicveidīgie suņi, kas ir ļoti draudzīgi un sabiedriski, līdz ar to pilnīgi nepiemēroti sargāšanai, piemēram, Sibīrijas haskijs.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Biedri
Šeit ir atzīmēti visas 66 raidorganizācijas no 54 valstīm
Špics
Izcelsme
Par špicu izcelsmi nav daudz faktu, bet lielākā daļa špicu ir veidojušies Arktiskajos reģionos. Lai arī ārēji špics ir diezgan līdzīgs pelēkajam vilkam, arheoloģiski nav atrastas nekādas liecības par vilka un špica tiešu saistību. 5000 gadus veci fosilie špica kauli liecina par to, ka špics ir bijis sakrustojies ar vilku. DNS pētījumi ir apliecinājuši, ka ģenētiski špici ir vistuvākie radinieki pelēkajam vilkam, tādēļ zinātnieki ir izvirzījuši hipotēzi, ka špici ir visvecākais suņu tips.
Vēl nesenā pagātnē, lai iegūtu vilkam līdzīgus suņus, špica tipa suņi tika krustoti ar vilkiem, tādā veidā ir radusies Aļaskas malamuta šķirne.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Asociācijas biedri
Katra grupa vai organizācija, kas ir no Starptautiskās telekomunikācijas savienības dalībvalsts, kuru apraide ir ārpus Eiropas Raidorganizācijas uztveršanas zonā, ir iespēja kļūt par Eiropas Raidorganizācijas asociācijas biedriem.
Špics
Izcelsme
Pirms 3000 gadiem špica tipa suņi sāka migrēt no Arktikas uz Eiropu, Ziemeļameriku, Āziju un arī uz Āfriku. Šveicē ir atrasti seni špica tipa suņa kauli, kas ir 2000 gadus veci, neviens nešaubās, ka šie suņi ir bijuši priekšteči vācu špicam un shiperkem. Špicveidīgi suņi ir atrodami Sibīrijā un Mongolijā, vairāku gadsimtu laikā tie sasniedza arī Ķīnu un Japānu. Šie Āzijas senie špici kļuva par senčiem čau čau un akita suņiem.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Asociācijas biedri
Taču kļūšana par asociācijas biedriem nenodrošina, ka valstij būs iespēja piedalīties kāda no Eirovīzijas konkursiem. Tikai dažām valstīm ir bijusi iespēja piedalīties kādā no Eirovīzijas konkursiem (Austrālija, piedalās gan Eirovīzijas dziesmu konkursā, gan Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā kopš 2015. gada. Kanāda piedalijās Eirovīzijas jauo dejotāju konkursā laika posmā no 1987. līdz 1989. gadam. Kazahstāna, kas piedalās Bērnu eirovīzijā kopš 2018. gada.
Špics
Pielietojums
Špica tipa suņi ir selekcionēti trīs dažādiem nolūkiem: medībām, ganīšanai un nartu vilkšanai. Lielākās šķirnes parasti ir domātas medībām, piemēram, Karēlijas lāčusuns vai norvēģu melnais aļņusuns, abi ir domāti lielu dzīvnieku medībām: lāčiem un aļņiem. Mazākas šķirnes kā somu špics un lundehunds ir paredzēti putnu un mazāku dzīvnieku medībām.
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Asociācijas biedri
Šobrīd 34 raidorganizācijas no 21 valsts, kas ir Eiropas Raidorganizācijas Asociācijas biedri.
Špics
Pielietojums
Vislielākās šķirnes, piemēram, Kanādas eskimosu suns un Grenlandes suns, bija paredzētas, lai vilktu nartas. Lielo šķirņu suņus šim nolūkam lietoja līdz 19. gadsimtam. Pamazām cilvēki sāka saprast, ka suņa izmērs nav noteicošs ilgstošai izturībai, tādēļ Sibīrijas haskiji, kas bija daudz mazāki un barības ziņā ekonomiskāki, ieņēma lielo suņu vietu kamanās gan Kanādā, gan Aļaskā. Skandināvijas ziemeļos sāmi kā kamanu suņus lietoja somu Lapzemes suņus
Eiropas Raidorganizāciju apvienība
Asociācijas biedri
-->
Špics
Pielietojums
Špicu glītais izskats, tā biezais, mīkstais, bet tajā pašā laikā stingrais kažoks, ritenī rotaļīgi sagrieztā aste ir mudinājusi cilvēkus selekcionēt dekoratīvos špicus, piemēram, amerikāņu eskimosu špics, Aļaskas klikai špics, vācu špics, Pomerānijas špics un papillons.
Špica tipa suņi var tikt iedalīti dažādās klasēs, kā dekoratīvie suņi, ganu suņi, kamanu suņi vai medību suņi.
Veslijs Klārks
Veslijs Klārks (Wesley Clark, dzimis ) ir atvaļināts ASV Armijas ģenerālis. Klārks ar izcilību absolvēja Vestpointu (ASV militāro akadēmiju). Viņš ir saņēmis arī prestižo Rodsa stipendiju (nosaukta Sesila Rodsa vārdā), studējot Oksfordas Universitātē, kur viņš ieguva maģistra grādu ekonomikā. Vēlāk viņš ieguva arī maģistra grādu kara lietās, absolvējot Komandas un ģenerālštāba koledžu (Command and General Staff College). Klārks 34 gadus nodienēja ASV Armijā un Aizsardzības ministrijā un šajā laikā saņēma vairākus militārus apbalvojumus, kā arī godpilno bruņinieka titulu un Prezidenta Brīvības medaļu.
No 1997. līdz 2000. gadam Klārks komandēja NATO spēkus Kosovā. Daži no viņa lēmumiem šā konflikta laikā tika asi kritizēti. Viņam pat bija saspīlētas attiecības ar aizsardzības ministru Viljamu Koenu un Apvienotās komitejas štaba ASV nodaļas ģenerāli Hjū Šeltonu. Viņi ietekmēja Klārka demisijas procesu, lai gan tika ziņots, ka Klārks pats ir aizgājis pensijā.
Heresas trase
Heresas trase (es) ir sacīkšu trase, kura atrodas netālu no Heresas pilsētas, Spānijā. Tā tika atklāta 1985. gadā. Tajā septiņas reizes notika Formula 1 sacīkstes, piecās no kurām tā bija Spānijas GP izcīņa, bet divās - Eiropas GP. Pašlaik tur notiek MotoGP sacensības. F1 piloti to joprojām izmanto kā testu trasi.
Slavenākā F1 sacīkste Heresā norisinājās 1997. gadā, kad par titulu sezonas pēdējā sacīkstē cīnījās Williams pilots Žaks Vilnēvs un Ferrari pilots Mihaels Šūmahers. Pirms sacīkstes šo duetu šķīra viens punkts. Kvalifikācijā viņi abi, kā arī Vilnēva komandas biedrs Frencens uzstādīja identiskus laikus, tomēr uz starta pirmais stājās Vilnēvs, jo viņš pirmais uzstādīja šādu laiku. Šūmahers bija otrais. Sacīkstes sākumā Šūmahers ieguva pārliecinošu vadību. Pēc pitstopiem Šūmahers zaudēja ātrumu un Vilnēvs viņu panāca. 48. apļa sākumā Vilnēvs bija nepilnas sekundes attālumā no Šūmahera. Pirmajā līkumā Williams pilots centās apdzīt Šūmaheru, tomēr pēdējais, tāpat kā 1994. gada Austrālijas GP, ietriecās savā konkurentā. Šūmahers, tāpat kā pirms trim gadiem, izstājās, tomēr Vilnēvs turpināja braukt. Pēdējā aplī viņš palaida garām abus McLaren pilotus un viņi svinēja dubultuzvaru, savukārt Vilnēvs - savu titulu. Vēlāk Šūmaheru diskvalificēja no visas sezonas, līdz ar to par vicečempionu kļuva Heincs Haralds Frencens.
Andrupene
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1910. gada uz bijušās Andrupenes muižas zemes. 1933. gadā Andrupenei piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu; 1935. gadā ciemā bija 164 iedzīvotāji. Andrupenē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, tautas nams, feldšeru un vecmāšu punkts, aptieka, pasts, muzejs, katoļu baznīca, un 2 veikali.
Pēc G. Manteifela ziņām, 19. gs. beigās sādža piederēja Benislavsku dzimtai, bet pirms viņiem — Soltaniem un Šadurskiem. 1849. gadā Ignācijs Šadurskis uzcēlis tagadējo mūra baznīcu.
Nikola Kuka
Nikola Kuka (en, dzimusi 1983. gada 13. aprīlī, Velsā) ir Lielbritānijas šosejas riteņbraucēja.
2008. gada olimpiskajās spēlēs Nikola izcīnīja zelta medaļu grupas braucienā. 2004. gada olimpiskajās spēlēs viņa ierindojās 5. vietā grupas braucienā, bet individuālajā braucienā izcīnīja 19. vietu.
Trīs reizes viņa ir izcīnījusi medaļu arī UCI Pasaules čempionātā riteņbraukšanā. 2005. gadā viņa, finišējot otrā, ieguva sudraba medaļu, bet 2003. un 2006. gadā — izcīnīja bronzas medaļu
Viņa ir deviņkārtējā Lielbritānijas čempione šosejas riteņbraukšanā. 2000. gadā viņa kļuva par Lielbritānijas čempioni arī kalnu riteņbraukšanā un velokrosā.
Volīnijas augstiene
Volīnijas augstiene (uk, pl) ir augstiene Ukrainas ziemeļrietumos un Polijas dienvidaustrumos. Dienvidos augstiene piekļaujas Podolijas augstienei. Raksturīgs uvālu un gravu reljefs. Vidējais virsas augstums ir 220—250 m, augstākais punkts ir 341 m vjl.
Volīnijas augstiene atrodas galvenokārt Volīnijas un Rivnes apgabalos. Tās rietumu robeža ir Buga, bet augstienes austrumu robeža ir Korčikas upe. Augstienes garums rietumu—austrumu virzienā ir apmēram 200 km, bet ziemeļu—dienvidu virzienā — 40—50 km.
Filipo Indzagi
Filipo Indzagi (it; dzimis ) ir bijušais itāļu futbolists, uzbrucējs, tagad — treneris. Spēlējis vairāku Itālijas A sērijas klubu, tajā skaitā Juventus un Milan, sastāvā. Laikaposmā no 1997. līdz 2007. gadam pārstāvēja Itālijas futbola izlasi.
2012. gadā Indzagi sāka trenēt Milānas U-19 komandu Primavera. 2014.—2015. gada sezonā viņš bija AC Milan galvenais treneris. No 2016. līdz 2018. gadam vadīja Venezia, no Lega Pro kvalificējoties B sērijai. 2018. gada jūnijā tika apstiprināts par A sērijas kluba Bologna galveno treneri. 2019. gada janvārī tika atbrīvots no amata. kļuva par B sērijas kluba Benevento galveno treneri. 2019.—2020. gada sezonā uzvarēja B sērijā un izcīnīja ceļazīmi uz A sēriju. Nākamajā sezonā nespēja saglabāt komandai vietu A sērijā un amatu atstāja. 2021. gada jūnijā kļuva par Brescia Calcio galveno treneri.
Jaroslavas apriņķis
Jaroslavas apriņķis ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Pšemislas, Pševorskas un Lubačovas apriņķiem, kā arī Ukrainu.
Halcedons
Halcedons (nosaukums saistīts ar Seno Grieķiju, taču pretstatā daudziem skaidrojumiem, nav saistāms ar seno pilsētu Halkedonu) ir viens no kvarca paveidiem — slēpti kristālisks (halcedonu veidojošie kristāliņi ir mazāki par 1 mikrometru), šķiedrains kvarcs. Kā rāda neseni pētījumi, halcedons bieži ir kvarca un cita minerāla — moganīta maisījums. Halcedons uzskatāms par mineraloīdu.
Halcedonam atšķirībā no kvarca ir taukains spīdums. Tas ir puscaurspīdīgs, visbiežāk baltā vai zilgani pelēcīgā krāsā, brūngans un nereti — gandrīz melns. Vieglāk šķīdināms nekā kvarcs. Veido kārtiņas, satecējumus, pseidostalaktītus vai masīvus veidojumus. Halcedons veidojas magmatisko iežu plaisās un tukšumos, arī nogulumiežos (krams).
Dažādos halcedona paveidus jau kopš seniem laikiem izmanto kā rotakmeņus. Tā kā pie halcedona nelīp karsts vasks, to bieži izmantoja zīmogu izgatavošanai. Dažāus paveidus joprojām izmanto rotaslietu izgatavošanai. Lielākus gabalus izmanto arī vāzu, galdu virsmu utml. izgatavošanai. Tiešu Saules staru iedarbībā akmens dabiskais krāsojums var izbalēt.
European Hit Radio Top 100 (2010)
Šis ir European Hit Radio 2010. gada noslēguma Top 100. Tops tika atskaņots radiostacijā European Hit Radio piektdien, 2010. gada 31. decembrī plkst. 13.00 ar atkārtojumu svētdien, 2011. gada 2. janvārī plkst. 10.00. Topu vadīja raidījuma vadītājs Roberts Lejasmeijers.
Top 100 sastādīšanas princips
European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Piezīmes
N — nedēļas Top 40, Av — augstākā vieta Top 40, NAv — nedēļas augstākajā vietā
Dzelzceļa tilts (Rīga)
Dzelzceļa tilts ir tilts pār Daugavu Rīgā. Tilts ir atklāts 1914. gada 8. aprīlī blakus vecajam dzelzceļa tiltam. Tilts uzbūvēts uz 10 balstiem, no kuriem 8 atrodas ūdenī.
Vēsture
Otrā pasaules kara laikā Sarkanā armija kaujā par Vecrīgu 1941. gada 29. jūnijā saspridzināja vienu tilta laidni, bet 1944. gada oktobrī, Vērmahtam atstājot Rīgu, tika uzspridzinātas visas tilta laidnes un balsti, tāpat arī blakus esošais Zemgales tilts (no tā mūsdienās blakus tagadējam Dzelzceļa tiltam saglabājušies tikai daži balsti ūdenī un uz Zaķusalas). Tilta atjaunošana sākās 1944. gadā, bet pilnībā Dzelzceļa tilts tika atjaunots tikai 1955. gadā. Starplaikā tika uzcelts pagaidu koka dzelzceļa tilts.
2007. gadā tilts tika izgaismots, kas kopumā izmaksāja 280 000 Ls. Tilta apgaismojumam ir divi režīmi — ikdienas un svētku. Ikdienā diennakts tumšajā laikā izgaismojumam izmanto zilās krāsas lampas, bet svētku režīmā tiek izmantotas zilās un baltās.
nosaukums "Dzelzceļa tilts" tika apstiprināts par oficiālu tilta nosaukumu. 2019. gadā paredzēts sākt Rail Baltica Rīgas dzelzceļa tilta, uzbēruma un Rīgas Centrālās pasažieru stacijas kompleksā apbūves būvprojekta izstrādi, bet būvdarbus paveikt 2021.–2022. gadā. Šī projekta aprēķinātās izmaksas ir tuvu 200 miljoniem eiro.
Molekulu masa
Apmēram tādas pašas masas ir citu vielu molekulām, izņemot milzīgas organisko vielu molekulas, kuras satur tūkstošiem atomu.
Relatīvā molekulmasa
Relatīvā molekulmasa vai atommasa M_r \ ir dotās vielas molekulas (vai atoma) masas m_0 \ attiecību pret 1/12 oglekļa atoma masas m_{0C} \:
Tā kā molekulas masas ir ļoti mazas, aprēķinos izdevīgi izmantot nevis masas absolūtās vērtības, bet gan relatīvās vērtības. Saskaņā ar starptautisku vienošanos visu atomu un molekulu masas salīdzina ar 1/12 oglekļa atoma masas (tā saucamā atommasu oglekļa skala).
Mūsdienās visu ķīmisko elementu relatīvās atommasas ir noteiktas samērā precīzi. Saskaitot relatīvās atommasas atomiem, no kuriem veidota molekula, var aprēķināt relatīvo molekulmasu.
Jonu mikroskops
Jonu mikroskops (jeb jonu projektors) sastāv no sfēriska trauka, kuras rādiuss ir aptuveni 0,1 m (10 cm), un volframa adatas, kuras smaile novietota trauka centrā (sk. zīmējumu). Smailes liekuma rādiuss izveidots tik mazs, cik vien tas ar modernām metāla apstrādes metodēm iespējams (apmēram 50 nm). Sfēras iekšējā virsma pārklāta ar plānu vadītāja slāni, kas, līdzīgi televizora kineskopa ekrānam, spīd ātru daļiņu triecienu iedarbībā. Starp pozitīvi lādēto smaili un negatīvi lādēto vadītāja slāni rada dažus simtus voltus lielu spriegumu. Trauku piepilda ar hēliju nelielā spiedienā 100 Pa.
Volframa atomi uz smailes virsmas veido mikroskopiskus izciļņus. Kad haotiskā kustībā esošie hēlija atomi tuvojas volframa atomiem, elektriskais lauks, kurš ir sevišķi spēcīgs smailes virsmas atomu tuvumā, atrauj no hēlija atomiem elektronus un pārvērš šos atomus par joniem. Hēlija joni atgrūžas no pozitīvi lādētās smailes un ar lielu ātrumu kustas pa sfēras rādiusu. Saduroties ar sfēras virsmu, joni izraisa tās spīdēšanu. Tādējādi uz ekrāna rodas smailes atsevišķo volframa atomu izvietojuma palielināta aina.
Projektora palielinājums ir vienāds ar sfēras rādiusa R attiecību pret smailes rādiusu r. Loka garums |ab| norāda attālumu starp blakus esošiem volframa atomiem, bet loka garums |AB| - attālumu starp to attēliem uz sfēras virsmas. Tā kā, kur \alpha \ ir leņķis starp blakus esošo jonu trajektorijām, bet , tad palielinājums
tas ir, sasniedz divus miljonus.
Jašma
Jašmas krāsojums nav vienmērīgs - tā var būt smalki slāņota, tai cauri var vīties dendrīti. Pēc veidošanās jašma var plaisāt un pārbīdīties un tad atkal sacementēties, radot efektīgu rakstu. Jašmu iekrāso dažādi metālu oksīdi un hidroksīdi - krāsu zemes, dzelzs, mangāna oksīdi.
No jašmas izgatavo vāzes, zīmogus, tabakdozes, rotaslietas. Lielākais pasaules dārgakmens ir jašmas gabals no Botsvānas, kurš sākotnēji svēra 800 kg. Tagad no tā ir izgatavota 224 kg smaga lode ar diametru - 54 cm, kura atrodas Vācijā, dārgakmeņu muzejā Idārā - Oberšteinā.
Latvijas vēstures hronoloģija
Latvijas vēstures hronoloģija aptver laika posmu kopš senākajām rakstiskajām atsaucēm uz notikumiem Latvijas teritorijā līdz mūsdienām.
Spiridonovs
Spiridonovs var būt:
Azerbaidžāņi
Azerbaidžāņi (az, ) jeb azeri (Azərilər, ) ir tjurku tauta, kas galvenokārt apdzīvo Irānas ziemeļrietumus un Azerbaidžānu, kā arī nozīmīgas kopienas dzīvo Turcijā un Krievijā. Azerbaidžāņu dominējošā reliģija ir šiītu islāms, ir arī senās zoroastrisma reliģijas piekritēji. Viņi galvenokārt runā azerbaidžāņu valodā, bet izplatītas ir arī persiešu un turku valodas.
Krievijas Impērijā azerbaidžāņus dēvēja par tatāriem, Irānā — par azariem (, Āẓarī), bet Irākā — par turkmēņiem.
Kultūra
Azerbaidžāņu kultūra ir veidojusies vairāku gadsimtu garumā vēsturisku, reliģisku un tradicionālu vērtību apvienojumā. Globalizācijas rezultātā arī azerbaidžāņu kultūrā ienāk pasaulē valdošie kultūras elementi, bet ir arī vērtības, kas raksturīgas tikai šai tautai.
Pēc reliģiskās pārliecības lielākā daļa azerbaidžāņu ir šiītu islāma piekritēji, tāpēc kultūrā ir sastopamas daudzas šīs reliģijas tradīcijas un paražas. Interesanti ir tas, ka azerbaidžāņu šiīti nekonfliktē ar sunnītu islāma piekritējiem. Gadsimtiem ilgas krievu kultūras ietekmē daudzi azerbaidžāņi ir pārņēmuši šīs pasaules elementus. Pēdējos gados arvien izteiktāka kļūst rietumu kultūras ietekme.
Azerbaidžāņi galvenokārt runā azerbaidžāņu valodā. Irānā dzīvojošie izmanto arī persiešu valodu, savukārt Turcijas azerbaidžāņi runā turku valodā. Daudzi azerbaidžāņi kā otro valodu prot krievu valodu. Mūsdienās it īpaši jaunatne prot arī angļu valodu.
Azerbaidžāņi Latvijā
Azerbaidžāņu skaita izmaiņas Latvijā (1897-2011)
Mordvija
Mordvija (ru, mdf; myv) oficiāli Mordvijas Republika (ru, mdf; myv) ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Ņižņijnovgorodas apgabalu ziemeļos, Čuvašiju ziemeļaustrumos un austrumos, Uļjanovskas apgabalu austrumos un dienvidaustrumos, Penzas apgabalu dienvidos un Rjazaņas apgabalu rietumos.
Vēsture
Pēc 1241. gada Mordvijas teritorija atradās Zelta Ordas, pēc 1438. gada Kazaņas hanistes, pēc 1552. gada Krievijas caristes sastāvā.
Krievijas valdība kopš 18. gadsimta vidus veicināja mordviešu pievēršanu pareizticībai un nometināja tur krievus un citu tautību ieceļotājus. 1928. gada 16. jūlijā Krievijas PFSR sastāvā no agrāko Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņu mordviešu apdzīvotajiem apriņķiem izveidoja Mordviešu autonomo apvidu, ko 1930. gada 10. janvārī pārveidoja par Mordviešu Autonomo apgabalu, bet 1934. gada 20. decembrī — par Mordvijas APSR. Tajā atradās GULAGa nometnes, kurā bija ieslodzīti arī latviešu disidenti.
Podolijas augstiene
Podolijas augstiene (uk, ro) ir augstiene Ukrainas rietumos un Moldovas ziemeļaustrumos Piedņestrā. Izvietojusies Dienvidbugas un Dņestras upstarpā. Izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Virsas augstums svārstās no 380—320 m ziemeļrietumos līdz 220—130 m dienvidaustrumos. Augstākā virsotne ir Kamula 471 m vjl. Ziemeļos no Podolijas augstienes atrodas Volīnijas augstiene, ar ko tās kopīgi nereti tiek apskatītas kā «Podolijas-Volīnijas augstiene». Augstiene atrodas Ļvivas, Ternopiļas, Hmeļnickas, Ivanofrankivskas, Vinnicas un daļēji arī Odesas apgabalā.
Žists Fontēns
Žists Fontēns (fr; dzimis Marakešā, Franču Marokā, miris  Tulūzā) bija marokāņu (tēvs) un spāņu (māte) izcelsmes Francijas futbolists.
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Viņam pieder rekords ar visvairāk gūtajiem vārtiem vienā Pasaules kausa finālturnīrā, to viņš uzstādīja, 1958. gada turnīrā gūstot 13 vārtus, vienā spēlē gūstot četrus, vienā trīs, bet vēl divās pa diviem vārtiem. Viņš ir arī ceturtajā vietā pēc gūtajiem vārtiem visos turnīros kopā. Viņu pārspējis ir tikai Ronaldu (15 vārti 4 turnīros), Gerds Millers (14 vārti divos turnīros) un Miroslavs Kloze (14 vārti trijos turnīros). Lai arī Francija neiegiva 1958. gada Pasaules kausu, Fontēns kļuva par otro spēlētāju aiz Alsidesa Hihias, kurš guvis vārtus visās Pasaules kausa finālturnīra spēlēs.
Karjeras statistika
200||165||||||||||||||||
!Kopā||21||30
Kauss (zvaigznājs)
Kausa zvaigznājs simbolizē dieva Apolona kausu. Tas bija pazīstams jau seno grieķu astronomiem.
Kasiopeja
Kasiopeja ir ziemeļu puslodes zvaigznājs. Zvaigznājs guvis savu nosaukumu no mitoloģiskās karalienes Kasiopejas. Sengrieķu mīts stāsta, ka Kasiopeja salielījusies jūras nimfām, ka ir skaistāka par tām. Jūras valdnieks Poseidons par to sadusmojies un uzsūtijis Etiopijas zemei briesmīgu pūķi. Lai glābtu valsti priekš jūras briesmoņa bija jāziedo Kasiopejas un Cefeja meita Andromeda. Viņu izglāba varonis Persejs, kas devās mājup no gorgonas Medūzas mājvietas (viņš bija Medūzu nogalinājis).
Ja Sauli novērotu no Saulei tuvākās zvaigznes — Centaura Alfas, tad Saule atrastos tieši Kasiopejas zvaigznājā.
Kasiopeja ir Latvijā nenorietošs zvaigznājs. Kasiopejas piecas spožākās zvaigznes veido viegli atpazīstamu figūru burta W veidā. Caur zvaigznāju iet Piena ceļš, kurā ir daudz sīku zvaigžņu, zvaigžņu kopu, miglāju.
1572. gada novembrī netālu no Kasiopejas k zvaigznes uzliesmoja cita ļoti spilgta zvaigzne. Tā bijusi tik spoža, ka to varējuši redzēt pat dienā ar neapbruņotu aci. Pēc mēneša, decembrī, zvaigznes spožums sāka samazināties un pēc gada tā kļuva tikko saskatāma. Vēl pēc kāda laika zvaigzne pavisam pazuda. Mūsdienās šajā vietā atrodas vājš kosmiskā starojuma avots.
Spožākās zvaigznes:
Retoromāņu valoda
Retoromāņu valoda (Rumantsch, Romontsch) ir Šveices dienvidaustrumos, Graubindenes kantonā (Canturi Grischun) runāta romāņu saimes valoda, kura kopš 1938. gada ir viena no četrām nacionālajām valodām. Taču valsts valodas statuss ir tikai vācu, franču un itāļu valodai — retoromāņu valodas statuss ir reģionāls, proti, darbojas tikai Graubindenes kantonā, kur tā ir mācībvaloda un saziņas valoda valsts iestādēs. Valodas lietojums tiek reģistrēts un pārvaldīts. Retoromāņu valoda ir galvenā saziņas valoda ap 45 000 cilvēku, kas ir 1% no valsts un 15% no reģiona iedzīvotāju kopskaita, taču to cilvēku kopskaits, kuri valodu lieto ikdienā, sasniedz pat 60 000. Valoda vistuvāk radniecīga ladīnu un friulu valodām, kuras lietotas attiecīgi Itālijas Dienvidtiroles un Friulijas reģionos.
Vēsture
Pirms reģionu 15. gadā p.m.ē. pakļāva latīņu valodā runājošie romieši, tajā runāja ķeltu un rētu saimes valodās, taču vietējās tautas tika romanizētas un pakāpeniski pārgāja uz latīņu valodu oficiālā līmenī, taču ikdienas lietojumā latīņu valodu ietekmēja vietējo valodu leksika un izruna, no kā gluži kā pārējo romāņu saimes valodu gadījumā no latīņu valodas attīstījās jauna valoda — mūsdienu retoromāņu valodas priekštecis.
Vēsturiski retoromāņu valodā runāja daudz plašākā teritorijā — no mūsdienu Itālijas ziemeļiem līdz Bodenezeram, tajā skaitā mūsdienu Lihtenšteinas teritorijā un Tiroles rietumu daļā, taču jau 12. gadsimtā šīs teritorijas ziemeļu daļā runāja vācu valodā. 15. gadsimtā vācu valoda bija izplatījusies līdz pat Vālenezeram vāciski runājošās elites ietekmē, taču tolaik vācu valoda reģionā bija tikai elites valoda — lauku iedzīvotāji retoromāņu valodā Bodenezera apkaimē runāja daudz ilgāk.
Ortogrāfija
Valodas rakstība ir standartizēta. Pirmās rakstiskās liecības par retoromāņu valodu ir reliģiski teksti no 17. gadsimta, senākais no kuriem ir Daniela Bonifači katķisms Curt mussameint dels principals punctgs della Christianevla Religiun, kurš publicēts 1601. gadā. 1719. gadā retoromāņu valodā tika iztulkota Bībele.
Standartizācija
Pirmais mēģinājums izveidot vienotu standartu valodas rakstībai notika 1867. gadā ar Antona Bīlera grāmatu Romonsch fusionau., taču tas neguva plašu atzinību, jo jau pastāvēja daļēji standartizētas valodas dialektu rakstības sistēmas. Vēlāk, 1982. gadā, sākās jauna vienotā standarta Rumantsch Grischun lietojums, taču ne visas kantona komūnas ir pieņēmušas vienoto standartu oficiālā līmenī.
Īpašības
Tiek lietots daļēji fonēmisks latīņu alfabēts, kurā lielākajai daļai grafēmu atbilst tikai viena fonēma. Rakstība lielākoties līdzīga vācu valodas principiem, taču dažu skaņu pieraksts ir retoromāņu valodai ekskluzīvs. Piemēri norādīti zemāk esošajā tabulā. Vairāku izrunu gadījumā piemēri tabulā doti tādā pašā secībā, kā fonēmas, kuras tajos parādās.
The Doors
The Doors bija amerikāņu rokgrupa, kura darbojās no 1965. līdz 1973. gadam. Tajā sākotnēji bija četri dalībnieki: Džims Morisons (vokālists), Robijs Krīgers (ģitāra), Rejs Manzareks (taustiņinstrumenti) un Džons Densmors (bungas). Pēc Morisona nāves 1971. gadā grupa turpināja darbību kā trio.
Izveidošanās
Grupa izveidojās 1965. gadā. Bijušie skolasbiedri un paziņas Džims Morisons un Rejs Manzareks satikās Kalifornijā. Morisons pastāstīja Manzarekam, ka viņš ir sācis rakstīt dziesmas. Pēc Manzareka iedrošinājuma viņš nodziedāja "Moonlight Drive" (dziesmu vēlāk iekļāva albumā "Strange Days"). Tas iespaidoja Manzareku un viņi sarunāja grupas izveidi.
Rejs tobrīd jau bija grupā "Rick & the Ravens" kopā ar brāli Riku. Vēlākais "The Doors" bundzinieks Džons Densmors spēlēja "The Psychedelic Rangers" un ar Manzareku gāja uz vienām jogas nodarbībām. Vēlāk trijnieks atrada ģitāristu Robiju Krīgeru.
Panākumi
Grupas pirmais albums "The Doors" tika izdots 1967. gadā. No singliem vislielākie panākumi bija "Light My Fire", kas uz laiku bija pārdotākais singls ASV. Kopumā tika pārdotas vairāk nekā miljons "Light My Fire" kopiju. Septembrī viņi uzstājās Eda Salivana šovā. Otrais grupas albums, "Strange Days" tika izdots tajā pašā gadā. Nākamā gada aprīlī, ierakstot trešo albumu, grupā nesaskaņas radīja Morisona alkoholisms. Albums tika izdots 1968. gada jūlijā ar nosaukumu "Waiting for the Sun". Tas kļuva par grupas pirmo albumu, kas ieguvis 1. vietu pārdotāko albumu topā.
Morisons vairākkārt izcēlās ar skandalozu uzvedību koncertos. Kādā koncertā 1967. gadā viņu arestēja koncerta laikā, bet 1969. gadā viņš, pēc dažu aculiecinieku ziņām, atklāja dzimumlocekli un beidza koncertu stundu pēc tā sākuma. Drīz pēc tam atlikušie turnejas koncerti tika atcelti. 1971. gadā Morisons Parīzē nomira. Nāves iemesls nav zināms, jo netika veikta līķa sekcija. Tāpat kā vairāki citi tā laika rokmūziķi, Morisons nomira 27 gadu vecumā un pievienojās tā saucamajam "Klubam 27".
Pēdējie gadi
Sākotnēji atlikušie dalībnieki apsvēra iespēju aizvietot Morisonu, tomēr vēlāk tika nolemts par labu idejai pašiem iedziedāt dziesmas. Bez Morisona sastāvā grupa ierakstīja divus albumus, tomēr tie nekļuva populāri. Grupa beidza darbību 1973. gadā.
1981. gada Tour de France
1981. gada Tour de France bija 68. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1981. gada 25. jūnija līdz 19. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 3753 km 24 posmu laikā un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 38,96 km/h. Šajā gadā velobraucienā trešo reizi savā karjerā uzvarēja Bernārs Ino. Viņš vadībā bija 19 sacīkstes posmos.
Ventas rumba
Ventas rumba ir platākais ūdenskritums Eiropā. Atrodas uz Ventas Kuldīgā. Rumbas platums ir atkarīgs no ūdens daudzuma, vidēji tas ir 100—110 m, palu laikā sasniedz pat 270 m, augstums — 1,6—2,2 m. Pārgāzi veido visai interesanta līkloču līnija. Ventas rumba ir dabas piemineklis un ietilpst Ventas ielejas dabas liegumā.
Ventas rumba rada pastāvīgu šalkoņu tās tuvumā. Kuldīgas iedzīvotāji un viesi izsenis ir rumbu izmantojuši kā pāreju pār upi. Pavasaros pēcpusdienas saulē var redzēt, kā zivis cenšas uzveikt rumbu un pārlekt tai pāri. Šo vietu ir iecienījuši makšķernieki. Vasarās rumbu izmanto gan peldēt gribētāji, gan tie, kas tic ūdenskrituma ārstnieciskajai iedarbībai.
Ventas rumbas rašanās nostāsts
Laikā, kad tika būvēta Kuldīgas bruņinieku pils, Ventā rumbas nebija. Materiāls pils un mūra būvniecībai tika iegūts no upes gultnes, jo tas bija vienkāršākais veids, kā iegūt dolomītu, līdz brīdim, kad izveidojās rumba. Vietā, kur ir rumba, strauji mainās upes gultne. Dziļums mainās no 50 cm līdz 2m. Ja dolomīta ieguve tiktu turpināta, ūdens līmenis izmainītos un kuģošana pa Ventu uz augšu nebūtu iespējama, tāpēc hercogs apstādināja dolomīta ieguves projektu un sāka rakt apvedkanālu ap Mārtiņsalu.
Teika
Velns apņēmies aizbērt Ventas upi, lai noslīcinātu Kuldīgas pilsētu un apkārtni. Viņš pašā pusnaktī aizgājis divas jūdzes augšpus Ventas pie Briežu brasla, kur pulka akmeņu, un saņēmis lielu, lielu kaudzi. Jau atstiepis to līdz pilsētai un steidzies pēc otras, te piepeši nodārdējis tāds troksnis, ka turienes latviešu virsaitis atmodies. Viņš piecēlies, izgājis no istabas - redz: Ventas upe jau pa pusei aizsērsta. Nopratis, ka Velns te ķērnājies. Bet kā nu līdzēties? Aizskrējis uz vistu kūti, sacirtis ar rokām pa kažoku un iedziedājies kā gailis. Gailis atmodies, domājis, ka otrs gailis jau dziedājis, un dziedājis arī pats. Velns, izdzirdējis gaiļa dziesmu, nosviedis otru klēpi zemē, un pats aizlaidies. No pirmā Velna klēpja bija izcēlusies pie Kuldīgas Ventas rumba, bet otru klēpi, gailim dziedot, Velns nometis augšpus rumbas. Tur nu šis akmeņu klēpis tikām gulējis, gulējis, kamēr pārvērties par kaļķiem.