cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas Universitātes Bioloģijas institūta Botānikas laboratorija
Dabas aizsardzība un sabiedrības informēšana (1970—1993)
Publikācijas par šo tēmu arī “Dabas un vēstures kalendārs”, “Mežsaimniecība un Mežrūpniecība” un “Retie augi un dzīvnieki”.
Džeks Džonsons
Džeks Džonsons (dzimis 1987. gada 13. janvārī) ir amerikāņu hokejists, aizsargs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) Džonsons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Kolorādo "Avalanche" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Džonsons uzsāka 2006.—07. gada sezonas izskaņā, kad debitēja NHL kluba Losandželosas "Kings" sastāvā. Lai gan spēlētāju draftēja Karolīnas "Hurricanes", jau 2006. gadā viņa tiesības bija aizmainītas uz "Kings" vienību. 2007.—08. gada sezona bija pirmā pilnā Džonsona sezona NHL. 2008.—09. gada sezonā Džonsons izlaida 41 spēli traumas dēļ.
2011. gada ievadā Džonsons pagarināja savu līgumu ar Losandželosas "Kings" uz nākamajiem septiņiem gadiem, taču gadu vēlāk, 2011.—12. gada sezonas vidū, tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets" vienību. 2018. gada vasarā noslēdza piecu gadu līgumu ar Pitsburgas "Penguins". Divus gadus vēlāk "Penguins" izpirka līgumu, un aizsargs pievienojās Ņujorkas "Rangers".
Seviljas "Real Betis" (basketbols)
Seviljas "Real Betis", pazīstams arī kā Real Betis Baloncesto S.A.D. un Coosur Real Betis, ir Spānijas basketbola klubs no Seviljas, Andalūzijā. Klubs ir spēlējis Spānijas augstākajā līgā Liga ACB, bet 2023. gadā spēlē pēc spēka otrajā LEB Oro. Tas tika dibināts 1987. gadā. Mājas spēles aizvada arēnā Palacio Municipal de Deportes San Pablo ar 7626 vietām.
Vēsture
Klubs ar nosaukumu Club Deportivo de Baloncesto Sevilla izveidots 1987. gadā un uzsāka spēlēt pēc spēka otrajā Spānijas līgā, nopērkot komandas Dribling de Madrid vietu. 1989. gadā pirmo reizi Seviljas komanda pacēlās uz Liga ACB.
1996. un 1999. gadā Seviljas klubs sasniedza ACB līgas finālsēriju, abas reizes piekāpjoties FC Barcelona ar 0—3. 2011. gadā komanda spēlēja Eiropas kausa finālā, kur piekāpās Krievijas klubam Kazaņas "Uniks".
No 2004. līdz 2006. gadam Seviljas klubā (tolaik Seviljas "Caja San Fernando") spēlēja Latvijas centra spēlētājs Kaspars Cipruss. Laika posmā no 2012. līdz 2015. gadam Seviljas komandu pārstāvēja un no tās nonāca NBA draftā Latvijas basketbola zvaigzne Kristaps Porziņģis (tolaik komandu sauca Seviljas "Cajasol" vai CB Sevilla). 2018. un 2019. gadā Seviljas komandā spēlēja latviešu basketbolists Rinalds Mālmanis. 2021.—2022. gada ACB sezonā komandā spēlēja divi latviešu basketbolisti ar NBA pieredzi, kas abi bija starp komandas vadošajiem spēlētājiem: Dairis Bertāns un Anžejs Pasečņiks. Pēc pieticīga sezonas sākuma, komandas rezultāti uzlabojās, un sezonas noslēgumā "Real Betis" saglabāja vietu ACB līgā. 2022.—2023. gada sezonā D. Bertāns turpināja pārstāvēt Seviljas komandu, bet viņam pievienojās cits Latvijas izlases basketbolists ar NBA pieredzi Rodions Kurucs. Sezonas gaitā R. Kurucs pārcēlās uz Francijas līgu, savukārt februārī no Francijas līgas Seviļas klubā atgriezās A. Pasečņiks. Klubam sezona tomēr izvērtās nesekmīga un tās noslēgumā tika zaudēta vieta ACB līgā.
Seviljas "Real Betis" spēlējuši arī Maikls Andersons (ASV), kurš 1996. gadā tās sastāvā kļuva par ACB līgas MVP, Tomāšs Satoranskis (Čehija), Pols Deiviss (ASV), Patriks Femerlings (Vācija), Beka Burdžanadze (Gruzija), Fransisku Elsons (Nīderlande), Donāts Slanina (Lietuva), Villijs Ernangomess (Spānija).
Meitene no fabrikas
Meitene no fabrikas (en) ir 2006. gada biogrāfiska filma, kuras režisors ir Džordžs Hikenlūpers. Galvenās lomas filmā atveido Sjēna Millere, Gajs Pīrss, Heidens Kristensens, Mena Suvari, Šons Hatosijs un Džimijs Felons. Filmas pirmizrāde notika.
Filma veidota par sabiedrības dāmas Edijas Sedžvikas dzīvi, kāpumu pa karjeras kāpnēm, kā arī viņas attiecībām ar Endiju Vorholu.
Pušmucovas baznīca
Pušmucovas Jaunavas Marijas pasludināšanas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Pušmucovas pagasta centrā Pušmucovā.
Vēsture
Pirmā Pušmucovas koka katoļu baznīca, tika uzcelta 18. gadsimta otrajā pusē par muižkunga Ksavera Šadurska līdzekļiem. To 1805. gadā iesvētīja Malnavas draudzes prāvests, Ludzas dekāns un Kijivas kanoniķis Jāzeps Romanovskis, veltot to Jaunavas Marijas pasludināšanas godam. Krāslavas baznīcu uzbūvēja itāliešu arhitekta Parako vadībā. Pabeidzot būvdarbus, viņš apmetās uz dzīvi Ludzā. Viens no viņa bērniem Dominiks Parako vēlākos gados kļuva par Pušmucovas muižkungu un 1850. gadā par saviem līdzekļiem uzsāka koka baznīcas vietā mūra baznīcas celtniecību. Baznīca tika mūrēta no akmeņiem un 1852. gadā tās celtniecība tika pabeigta. 1852. gada 4. oktobrī baznīcu iesvētīja dekāns Romualds Laudanskis, bet 1897. gadā to konsekrēja bīskaps Simons, veltot to tāpat kā veco koka baznīcu Jaunavas Marijas pasludināšanas godam.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudze darbojusies jau 1790. gadā. Draudzi apkalpo prāvests Antons Justs. Draudzei ir viena — Pušmucovas kapsēta.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Jaunavas Marijas pasludināšanas diena, Svētā Jāņa Kristītāja svētki, Jaunavas Marijas dzimšanas svētki, Jaunavas Marijas Bezvainīgās Ieņemšanas svētki.
Tehniska informācija
Pušmucovas baznīca ir akmens mūra celtne ar cinkota skārda jumtu un diviem torņiem, kuros atrodas trīs zvani — "Staņislavs", "Jānis" un zvans bez vārda. Tā ir viennavas ēka ar flīžu grīdu, 25,60 metrus gara un 12,80 metrus plata. Ap baznīcu ir mūra žogs.
Interjers
Baznīcā ir pneimatiskās ērģeles un trīs mūra altāri — galvenajā jeb centrālajā atrodas Marijas pasludināšanas glezna, bet sānu altāros ir ievietotas Svētā Dominika un Svētā Franciska gleznas. Baznīcā ir aplūkojami arī citi mākslas darbi, procesiju karogi un bronzas lukturi.
Gambijas administratīvais iedalījums
Gambijas administratīvo iedalījumu veido divu līmeņu administratīvās vienības. Augšējā līmenī ir astoņi vietējās pārvaldības apgabali (en), to skaitā valsts galvaspilsēta Bandžula. Otrajā līmenī apgabali ir sadalīti distriktos (district), kas kopā ir 43.
Līdz 2013. gadam pirmo līmeni veidoja pieci reģioni (region), ko līdz 2007. gadam sauca par daļām (division).
Erpo fon Bodenhauzens
Brīvkungs Erpo Krafts Bodo Gustavs Vilke fon Bodenhauzens (de; dzimis, miris ) bija vācu ģenerālis Otrā pasaules kara laikā, 12. tanku armijas komandieris no 1943. gada 1. marta līdz 1944. gada 28. maijam un no 1944. gada 16. jūlija līdz 1945. gada 12. aprīlim, kad tika iecelts par 50. armijas korpusa pavēlnieku. Cita starpā cīnījās Kurzemes katla aizsardzības kaujās. Beidzoties karam, un nevēlēdamies krist gūstā, Grobiņas apkaimē izdarīja pašnāvību.
Stālmaņi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A9 (Rīga (Skulte)–Liepāja).
Lietuvas—Krievijas miera līgums
Lietuvas—Krievijas miera līgums jeb '''1920. gada Maskavas miera līgums''' tika parakstīts 1920. gada 12. jūlijā starp Lietuvu un Krievijas PFSR. Tas noteica Lietuvas valsts austrumu un dienvidu robežu, ko poļu-padomju kara laikā abas karojošās puses tomēr neņēma vērā. 1920. gada septembrī Polijas armija un ģenerāļa Lucjana Žeļigovska komandētās vienības šķērsoja līgumā noteikto Lietuvas dienvidu robežu un anektēja daļu no Lietuvai pielemtās teritorijas, ieskaitot Viļņas apgabalu. 1921. gada Rīgas miera līgumā noteica jaunu robežu starp Poliju un Krieviju.
Priekšvēsture
Pēc sakāvēm poļu-padomju kara un Krievijas pilsoņu kara frontēs padomju valdība piedāvāja 1919. gada 31. augustā Igaunijas valdībai, 11. septembrī Somijas un Latvijas valdībām un 15. septembrī Lietuvas valdībai sākt miera sarunas. Sākotnējā Baltijas valstu nostāja bija tāda, ka sarunas ar Krieviju notiek kopīgi. Savukārt Krievija centās panākt sarunu uzsākšanu bilaterāli ar katru no Baltijas valstīm atsevišķi. 14.—15. septembrī Tallinā notika visu četru Baltijas valstu valdības vadītāju un ārlietu ministru konference, lai izstrādātu vienotu nostāju miera sarunām. Visiem konferences dalībniekiem bija vienota nostāja, ka ar lieliniekiem iespējams slēgt tikai pamieru. Nākamajā konferencē šādā pašā sastāvā, kas notika Tartu no 29. septembra līdz 1. oktobrim, nolēma neuzsākt separātas [ar katru valsti atsevišķas] miera sarunas un nenoslēgt separātus miera līgumus. 1919. gada novembrī Baltijas valstis atsāka sarunas par miera jautājumu ar Krieviju, kad no 11. līdz 19. novembrim Igaunijas, Latvijas un Lietuvas delegācijas un novērotāji no Polijas un Somijas satikās Tartu. Tomēr Igaunijas valdība bija nolēmusi uzsākt separātas sarunas ar Krieviju un konference nedeva nekādus reālus rezultātus. 1920. gada 3. janvārī sākās Polijas un Latvijas armijas kopīgais uzbrukums pie Daugavpils, kas ievadīja plašu Latgales atbrīvošanas operāciju. 1920. gada 30. janvārī tika parakstīts Latvijas-Krievijas līgums par slepenu pamieru, bet 1920. gada 2. februārī Igaunija un Krievija Tartu parakstīja miera līgumu.
Miera sarunas Maskavā
Sarkanās armijas kauju laikā ar Polijas un Ukrainas Tautas Republikas armijām pie Kijivas 1920. gada aprīlī-jūnijā Padomju Krievijas valdība uzsāka miera sarunas ar Lietuvas valdību. Lietuvas puse sākotnēji pieprasīja to atzīt par Lietuvas dižkunigaitijas starptautisko tiesību mantinieci un iekļaut Lietuvas valstī visas četras vēsturiskās Krievijas Impērijas "Lietuvas guberņas", proti, Viļņas guberņas, Kauņas guberņas, Grodņas guberņas un Suvalku guberņas teritoriju, ieskaitot Belostokas, Brestas, Kobrinas, Pružanu un Navahrudakas pilsētas.
Sarunu gaitā Sarkanā armija 1920. gada jūnijā sāka pretuzbrukumu Ukrainā un Baltkrievijā. Lietuvas puse piekāpās Krievijas puses ierosinātā "tautu pašnoteikšanās principa" prasībai samierināties vienīgi ar lietuviešu kompakti apdzīvotajām teritorijām. Miera līgumu parakstīja Maskavā 12. jūlijā.
Līguma saturs
Līgumam bija 19 punktu, no kuriem pirmajā Krievijas padomju valdība atzina Lietuvas valsts neatkarību un attteicās no jebkādām teritoriālajām prasībām. Otrajā punktā bija aprakstīta Lietuvas-Krievijas robeža, kas iekļāva Lietuvas valstī arī Braslavas, Pastavu, Ļidas un Grodņas pilsētas, bet nenoteica robežas agrāk Polijas sastāva bijušās Suvalku guberņas teritorijā.
Sekas
1920. gada 14. jūlijā Polijas armija atkāpās no Viļņas, ko pirmā ieņēma Sarkanā armija, kas tomēr vilcinājās no nodot Lietuvas valdības kontrolē un centās nodibināt padomju varas iestādes. Toties Lietuvas armija no 19. jūlija līdz 8. augustam ieņēma Sejnu, Suvalku un Augustavas pilsētas.
Situācija strauji mainījās pēc Polijas armijas uzvaras kaujā pie Varšavas 1920. gada 13.-25. augustā. Sarkanā armija 26. augustā atstāja Viļņu un to pārņēma Lietuvas armija. Polijas armija cīnījās ar Lietuvas karaspēku par Suvalku novadu līdz pat 16. septembrim, kad Kalvarijā sākās neveiksmīgas pamiera sarunas. 26. septembrī Polijas armija ieņēma Grodņu. 29. septembrī Suvalkos sākās miera sarunas, kas beidzās ar pamiera līguma noslēgšanu 7. oktobrī. Tomēr 9. oktobrī ģenerāļa L. Želigovska komandētās karaspēka vienības ieņēma Viļņu un visu Viļņas apgabalu. Tikai 21. novembrī puses vienojās pārtraukt karadarbību.
Grāvis
Grāvis ir ūdens novadīšanas ietaise un būve, kas kalpo zemes klātnes pasargāšanai no izskalošanas ar lietus ūdeņiem. Grunts drenāžas grāvis kalpo arī t.sk. gruntsūdens novadīšanai. Gruntij izmirkstot iekšējās berzes leņķis, saķeres spēks starp grunts daļiņām, grunts spēja pretoties slodzēm ievērojami samazinās. Palielinot tecēšanas ātrumu grāvī, zemes klātni var izskalot. Tāpēc zemes klātnes noturība un izturība lielā mērā ir atkarīga no ūdens novades ietaišu esamības. Zemes klātnes aizsargāšana no izmirkšanas prasa zināmu uzdevumu veikšanu. Šie uzdevumi pirmkārt saistīti ar drošu lietus ūdens novadīšanu vai grunts ūdens pazemināšanu līdz drošam līmenim. Pretošanās gruntī iekļūstošajam ūdenim ir ievērojami sarežģītāka un dārgāka par lietus ūdens aizvadīšanu. Tāpēc tiecas samazināt ūdens nokļuvi zemes klātnes ķermenī un tā pamatnē.
Lietus ūdens novadīšana
Ūdens plūsmas regulācija nepieciešama tās apstāšanās nepieļaušanai un galvenokārt saistīta ar zemes virskārtas planēšanu, ūdens savākšanas un novadīšanas tīkla grāvju vai tekņu ierīkošanu, kā arī ūdens infiltrācijas novēršanu gruntī. Zemes klātnes tipveida konstrukcijās paredz ķivetes, kalna un citus grāvjus, bet zemes klātni veido noteiktā formā, kas nodrošina brīvu ūdens plūšanu no tās pie ūdens novadiem. Grāvja projektēšana sevī ietver šādu uzdevumu risinājumus: grāvja plāns; garenprofils; šķērsprofila izmēri; gultnes un nogāžu nostiprināšanas veids, ja aprēķinātais ātrums izrādīsies lielāks par pieļaujamo, grunti, kurā tas atradīsies var izskalot. Novietojumu, šķērsizmērus un slīpumus projektē, lai ūdens pa grāvi tecētu mēreni - bez pārplūšanas un pietiekami ātri, lai to neizskalotu. Grāvja gultnes garenslīpumu veido ne mazāk stāvu par zemes virsmas slīpumu šajā iecirknī, lai visā grāvja garumā izmēri būtu ne mazāki par aprēķinātajiem. Pie tam, lai grāvis neaizdūņotos, tā garenslīpums nav mazāks par 0,003 (3 m uz 1 km). Purvos, upju palienēs un citos apgrūtinošos apstākļos grāvjus projektē ar garenslīpumu 0,002 un tikai īpašos izņēmuma gadījumos 0,001. Garenslīpumus ≥0,003 pieņem, ja ūdens tecēšanas ātrums nepārsniedz pieļaujamo gruntij, kurā izrakts grāvis. Pretējā gadījumā grāvja gultni un nogāzes nostiprina ar dažāda veida aizsargklājumiem, piemēram, gultnē izklāj šķembu kārtiņu, bet citos nopietnākos gadījumos gultni un nogāzes noklāj ar dzelzsbetona, betona vai bruģa kārtojumu.
Trīs māsas (zemkopība)
Trīs māsas ir apzīmējums trim galvenajiem Ziemeļamerikas pamatiedzīvotāju kultūraugiem — kukurūzai, pupām un ķirbjiem. Tos audzēja ciltis kontinenta austrumu mežainajos apgabalos no Lielajiem ezeriem līdz Floridai dienvidos, pueblu tautas Savienoto Valstu dienvidaustrumos un Mezoamerikas iedzīvotāji. Arī vairākām bizonu mednieku prēriju ciltīm pusi no pārtikas veidoja "trīs māsas".
Grāvis
Lietus ūdens novadīšana
Ja grāvis kalpo tikai sezonālo un ciklisko ūdeņu novadīšanai, to var ierīkot ar šauru rensteli, kas pārējā laikā ļauj aizvadīt mazos ūdeņus un to vienkārši pārvarēt, lai nokļūtu otrā krastā vai arī pa to pārvietoties un veikt tehnisko apkopi.
Grāvja darbspējas aprēķins
Viss laukums, no kura ūdeņi satek grāvī, ir tā baseins. Grāvja šķērsizmērus izvēlas ar maksimālā ūdens caurlaišanas aprēķinu. Vismazāko grāvja dziļumu aprēķina, pieskaitot pie tā 0,2 m no grāvja augšmalas vai pieskaitot aprēķināto rensteles dziļumu līdz aprēķinātajam ūdens līmenim. Bezrensteles grāvja minimālais gultnes platums ir 0,6 m, purvos 0,8 m.
Trīs māsas (zemkopība)
Kukurūza
Galvenais kultūraugs bija kukurūza. Tā dod cieti enerģijai un var nodrošināt 75 procentus cilvēka ķermeņa vajadzību pēc barības vielām. Ciltis audzēja dažādas kukurūzas šķirnes (irokēzi — piecpadsmit šķirnes). Bieži izmantoja kolektīvo augu audzēšanas metodi, kad vienā laukā audzēja arī pupas, kas vijās ap kukurūzas kātiem, un ķirbjus, kas nomāca nezāles un uzturēja augsni mitru.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
Grāvja nogāzes veido šādas (1:m):
Trīs māsas (zemkopība)
Kukurūza
Irokēzu sievietes no kukurūzas vālītēm ar brieža žokļa kaulu izlobīja sēkliņas. Tad, lai izmiekšķētu miziņas, tās izvārīja sārmā (to gatavoja no vārītiem pelniem). Sārmu un miziņas noskaloja īpašā grozā, sēkliņas izžāvēja, pēc tam tās ilgi berza miezerī, līdz ieguva rupja maluma miltus.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
Grāvi plānā izvieto taisnā līnijā - perpendikulāri lietus ūdens noteicošajai plūsmai. Sarežģīta vietējā reljefa apstākļos, lai novērstu grāvja izskalošanu, to neplāno taisnos posmos, bet ar noapaļotiem pagriezieniem ar rādiusu ne mazāku par R=10b, kur b - grāvja gultnes platums. Parasti R ir 10 - 20 m vai vairāk. Līknē gultnes platumu nedaudz palielina. Maģistrālo grāvju tīklā tos savieno leņķī ≤45°.
Trīs māsas (zemkopība)
Kukurūza
Daļu kukurūzas kontinenta ziemeļos saglabāja trūcīgajiem ziemas mēnešiem. Kukurūzas vālītes izkāra mājokļos un izkaltēja — dažas pēc tam iztīrīja un sēklas glabāja izraktās bedrēs, kuras izklāja ar zāli un niedrēm. Lai aizsargātu no aukstuma, glabātavas pārklāja ar mizu. Šādās bedrēs glabāja arī pupas, ķirbjus, saulespuķu sēkliņas.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
Ūdeni no grāvja izlaiž virzienā no zemes klātnes, kā arī novērš grunts izskalošanu gadījumā, ja grāvis pārplūstu. Tāpēc 5 m no grāvja izejas tā gultni paplašina, bet izplūšanas vietā un tūlīt aiz tās nostiprina atbilstoši gaidāmajam plūsmas ātrumam. Grāvja garenslīpumu turpinājumā veido vienādu ar iepriekšējā iecirkņa slīpumu virzienā no tā sākuma līdz iztekai, lai neapplūdinātu atsevišķus iecirkņus.
Trīs māsas (zemkopība)
Kukurūza
Kontinenta dienvidaustrumos dzīvojošo čeroku vīrieši nolīda līdumu. Pēc tam sievietes kaplēja zemi un izveidoja mazus uzkalniņus, kuros stādīt kukurūzu. Parasti sēja divas augu kultūras — vienu, ko ēst vasarā, un otru, ko rudenī izkaltēt un uzglabāt ziemai. Kad kukurūza bija nolobīta un nomazgāta, to samala miltos. Pēc tam, lai atsijātu rupjākas daļiņas, miltus izsijāja īpašos grozos, kas bija līdzīgi mūsdienu sietam.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
Ūdens nolaide no kalna u.c. grāvjiem, rezervēm, purviem ieraktņu ķivetēs vai teknēs ir nepieļaujama. Tādos gadījumos jāparedz speciālas ūdens caurteces būves ķivešu un tekņu vietās pēc individuāliem projektiem. Aprēķina ūdens caurplūdi Qa pa grāvja šķēlumu aprēķina pēc lietus ūdens plūsmām, ņemot vērā visspēcīgāko lietusgāzi un slīpuma stāvumu, atskaitot ūdeni, kurš iesūcas attiecīgā mazā baseina gruntī. Hidroaprēķina galvenā komponente ir faktiskā ūdens caurplūde grāvī Qf, m3/s, kas vienāda ar grāvja dzīvā šķēluma laukuma \omega, m2 un ūdensteces vidējā ātruma v, m/s reizinājumu.
Trīs māsas (zemkopība)
Pupas un ķirbji
Atkarībā no dabas un vēstures nejaušībām, kontinentā audzēja dažādas pupu šķirnes. Tomēr tām visām piemita vērtīgas īpašības. Pupas ir vērtīgs uztura produkts, jo tajās ir liels daudzums olbaltumvielu un vitamīnu (it īpaši niacīna, kuru kukurūza nesatur). Pupu olbaltumvielās ir neaizstājamās aminoskābes lizīns un triptofāns, kuru nav kukurūzā, līdz ar to abi kopā šie produkti veido sabalansētu uzturu. Tikpat nozīmīgi bija tas, ka kaltētas pupas varēja uzglabāt bez bojāšanās pat gadiem ilgi.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
Nepieciešamo grāvja šķēluma laukumu atrod, piemeklējot atbilstošo. Vadoties no vietējiem apstākļiem, sākotnēji pieņem konkrētu šķēluma laukumu un grāvja gultnes slīpumu un atrod ūdens tecēšanas ātrumu, m/s pa to pēc formulas, kur C - ūdens noteces koeficients, kas atkarīgs no gultnes raupjuma (sk. tabulu zemāk); R - hidrorādiuss, m; i - gultnes garenslīpums.
Trīs māsas (zemkopība)
Pupas un ķirbji
Ķirbji, kas nogatavojās rudenī, bija ļoti vērtīgi dārzeņi. Angļu kolonisti izdomāja saldo ķirbju pīrāgu, kas tagad ir Pateicības dienas ēdiens.
Grāvis
Grāvja darbspējas aprēķins
, kur p - šķēluma samitrinātais perimetrs, m.
kur m - lielums, kurš rāda, cik reižu nogāzes slīpums ir lielāks par grāvja dziļumu. Samitrinātā nogāze.
Gadījumā, kad vienu x1 daļa samitrinātā perimetra daļu raksturo koeficients C1, bet cita daļu x2 koeficients C2, pēc uzkrātās projektorganizāciju pieredzes pielīdzināto koeficientu aprēķina.
Grāvi aprēķina šādi. Nosaka nogāžu stāvumu, gultnes platumu un grāvja dziļumu, nosaka ūdens dziļumu, aprēķina dzīvo šķēlumu, saslapināto perimetru, hidrorādiusu, ūdens tecējuma ātrumu dotajā šķēlumā un faktisko ūdens daudzumu. Ja faktiskais daudzums izrādās ievērojami lielāks par aprēķināto, grāvja izmērus samazina. Bet ja Qf<Qa, grāvja garenslīpums vai šķērsizmēri jāpalielina, kuri ietekmē hidrorādiusu. Grāvja dziļuma piemeklēšanu uzskata par pabeigtu, kad faktiskais ūdens daudzums no aprēķinātā atšķiras ne vairāk par 5%. Projektējot liela baseina grāvi, to sadala iecirkņos pa 50 - 150 m un aprēķina nepieciešamos izmērus un grāvja novietojumu katram iecirknim atsevišķi skaitot, ka katrā nākamajā iecirknīgrāvim jāizlaiž ūdens Q'a, kas pieplūst no visiem iepriekšējiem iecirkņiem plus Q  a'' pietekošais ūdens no dotā baseina iecirkņa. Katra šāda iecirkņa ūdens caurplūdes daudzums ir Qa=Q'a+Q  a''. Ūdens caurplūdes daudzums grāvī palielinās līdz ar tā garuma palielināšanos. Vislielākais ūdens daudzums ir grāvja beigās, no kurienes arī sāk aprēķinu un tad aprēķina iepriekšējos iecirkņus.
Dzelzsbetona tekne
Nepieciešams ņemt vērā, ka ieraktnes pamata laukuma un nogāžu sasalšana notiek ne tikai no virsmas, bet arī no sāniem. Kūkumojošām gruntīm veidosies kūkumi, kuri tekni var saspiest. Tāpēc ziemas periodā teknes nosedz ar noņemamu siltumizolējošu materiālu.
Ātrteka
Grāvjus no vispārizplatītajām gruntīm garenprofilā drīkst veidot tikai samērā lēzenus, lai neizskalotu grunti, kā pieminēts iepriekš. Tāpēc, ja grāvis netiek līdzi reljefa kritumam, lēzenos grāvjus var savstarpēji savienot ar ātrtekām. Grāvju ātrteka parasti ir neliela garuma montāžas - vai dzelzsbetona monolītas konstrukcijas kanāls, kas pieļauj ūdens plūšanu pa to lielā ātrumā, nekaitējot blakusesošajām gruntīm. Ūdens enerģiju ātrtekas beigās slāpē: ūdenstrieces akā; ar ūdens kāpsli; vai - slieksni.
Saistīti raksti
Gruntsūdeņu pazemināšana un novadīšana
Gruntsūdens
Astainie abinieki
Astainie abinieki (Caudata) ir abinieku klases (Amphibia) kārta, kas apvieno apmēram 614 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 2 apakškārtās. Tā ir senākā un primitīvākā abinieku kārta, kuras pārstāvji vairāk nekā citas abinieku grupas ir saistīti ar ūdeni. Apmēram 200 sugas dzīvo tikai ūdenī, vairākas – daļēji ūdenī un tikai nedaudzas sugas pārgājušas dzīvot uz sauszemi. Tām ir raksturīgs slaids, ķirzakveidīgs ķermenis, īsa purna daļa un gara aste. Reizēm mūsdienās dzīvojošās sugas nodala no aizvēsturiskajām sugām, tās izdalot atsevišķā grupā — Urodela.
Senākās zināmās astaino abinieku fosilijas atrastas Ķīnā un Kazahstānā. Tās ir apmēram 164 miljonus gadu vecas (pluss, mīnuss 4 miljoni gadi) un saglabājušās no Juras perioda vidus. Lai arī astainie abinieki ārēji ir līdzīgi ķirzakām, tās savstarpēji nav tuvu radniecīgas grupas un tuvākie radinieki tiem ir bezastainie abinieki (vardes un krupji). Abas grupas — astainie abinieki un bezastainie abinieki — kopā tiek iedalītas varžu virskārtā (Batrachia).
Izplatība
Astainie abinieki mājo Holarktikas un Neotropikas reģionos, nesasniedzot Vidusjūras baseina dienvidmalu un Himalajus vai Dienvidamerikā Amazones baseinu. Astaino abinieku sugas nav sastopamas arī uz ziemeļiem aiz polārā loka. Vistālāk ziemeļos dzīvo Sibīrijas stūrzobis (Salamandrella keyserlingii), kas mājo Sibīrijas lapegļu mežos Sahā, bet vistālāk ziemeļos Ziemeļamerikā mājo zilpunktainā salamandra (Ambystoma laterale), kura sastopama Labradorā, un raupjādas tritons (Taricha granulosa), kurš sastopams līdz Aļaskas dienvidaustrumu reģionam.
Latvijā
No astainajiem abiniekiem Latvijā sastopamas 2 salamandru dzimtas (Salamandridae) sugas: mazais tritons (Triturus vulgaris) un lielais tritons (Triturus cristatus). Tos var novērot pavasarī nārsta laikā un vasarā, kad tritoni uzturas ūdenstilpēs ar lēni tekošu vai stāvošu un skaidru ūdeni. Tie ir aizaugušos dīķi, ezeri, vecupes, kanāli un karjeri. Rudenī tritoni pārvietojas uz sauszemi, kur uzmeklē ziemošanai piemērotas vietas zem akmeņiem un koku celmiem, sūnās, zem nokritušām koku lapām. Lielais tritons sastopams daudz retāk nekā mazais tritons, tāpēc iekļauts Latvijas Sarkanās grāmatas 2. kategorijā.
Morfoloģija
Astaino abinieku kārtas pārstāvjiem ir raksturīgi, ka gan pieaugušajiem, gan kāpuriem ir aste. To āda ir kaila, bez zvīņām, bagāta ar dziedzeriem, gluda un mitra. Ādas krāsa var būt neuzkrītoša vai koša ar dažādām košām pazīmēm (svītrām, plankumiem, punktiem un citiem raibumiem). Pārošanās laikā tritonu tēviņi kļūst ļoti krāsaini un koši. Sugām, kas mājo tumšās alās, ādai nav pigmenta un to āda ir gaiši sārta, gandrīz caurspīdīga.
Astainie abinieki augumā atkarībā no sugas var būt ļoti dažādi. Mazākās kārtā ir Meksikas pigmejsalamandru ģints (Thorius) sugas. Mazāko sugu ķermeņa garums, ieskaitot asti, ir mazāks kā 2 cm. Lielākā kārtā ir Ķīnas milzu salamandra (Andrias davidianus), kuras ķermeņa garums retos gadījumos var sasniegt 1,8 m, bet svars 65 kg. Tomēr lielākā daļa sugu ir 10—20 cm garas.
Ķermenis
Pieauguši astainie abinieki ārēji atgādina nelielas ķirzakas. Tām ir cilindriskas formas ķermenis, četras kājas un gara aste. Muskulatūrai metamērija saglabājusies tikai viduklī, bet ar ekstremitātēm saistītā muskulatūra veido sarežģītus, pretēji darbojošos muskuļu kompleksus. Dažām sugām, kas dzīvo ūdenī, piemēram, sirēnsalamandrām un amfīmām pakaļkājas ir ļoti mazas vai to vispār nav, tādējādi atgādinot zušus. Tomēr lielākajai daļai sugu priekškājas un pakaļkājas ir apmēram vienādā garumā. Tās ir samērā īsas un vērstas uz sāniem, tādējādi tikai nedaudz paceļot ķermeni virs zemes. Pēdas ir platas, ar īsiem pirkstiem. Parasti priekškājām ir 4 pirksti, bet pakaļkājām 5 pirksti. Astainajaiem abiniekiem pirkstiem nav nagu. Pēdas forma var būt dažāda atkarībā no sugas dzīves veida. Sugām, kas kāpelē, pirkstu gali ir pagarināti un paplatināti, atgādinot taisnstūrus, bet sugām, kas mājo starp akmeņiem, pēdas virsma ir lielāka, bet pirksti īsāki. Rāpojot pa gludām virsmām, pēdas piesūcas pie tām. Akmeņos dzīvojošās sugas arī asti izmanto atbalstam, to balstot pret zemi tajā pusē, kuras puses pakaļkāja tiek pacelta augšup. Atšķirībā no zivīm astaino abinieku mugurkaulam ir arī kakla un krustu nodalījumi. Kakla nodalījumu veido tikai viens skriemelis, tomēr tas nodrošina nelielu galvas kustību.
Astaino abinieku kāpuriem un ūdenī mājojošām sugām aste ir sāniski saplacināta. Tai ir gan muguras, gan vēderpuses spura. Aste tiek kustināta no viena sāna uz otru, tādējādi stumjot dzīvnieku uz priekšu. Salamandru dzimtas un ambistomu dzimtas tēviņiem aste ir lielāka nekā mātītēm, jo pārojoties tēviņš vada abus ķermeņus. Uz zemes dzīvojošām sugām aste palīdz noturēt līdzsvaru. Aste tiek izmantota arī, lai uzglabātu olbaltumvielas un lipīdus. Ar asti dzīvnieks arī aizsargājas, to vicinot un pametot ienaidnieka mutē, kamēr pats slēpjas. Atrāvusies aste turpina locīties. Pēc kāda laika norautās astes vietā izaug jauna.
Āda
Āda kā pārējiem abiniekiem ir plāna, gluda un bagāta ar dziedzeriem. Ādu astainie abinieki maina līdzīgi čūskām, ik pa laikam no tās izlienot laukā. Āda sāk lobīties pie mutes un dzīvnieks burtiski izkāpj no svas ādas laukā. Ļoti bieži astainie abinieki apēd savu ādu.
Ādu klāj gļotu dziedzeri, no kuriem izdalās gļotas. Tās uztur ādu mitru, kas savukārt ir ļoti svarīgs faktors elpošanā un termoregulācijā. Kopumā termoregulācijas sistēma darbojas vāji, jo abiniekiem ir divi asinsrites loki un trīsdaļīga sirds. Pa ķermeni plūst jauktas asinis, tāpēc dzīvības procesi noris gausi. Gļotas ādu padara gan lipīgu, gan glumu, tādējādi to aizsargājot no dažādām baktēriju infekcijām un pelējuma sēnītēm, kā arī ienaidniekiem grūti notveramu un noturamu. Gļotas samazina arī ādas pretestību peldot.
Uz ādas virsmas, īpaši uz galvas, muguras un astes atrodas dziedzeri, no kuriem izdalās indīgi sekrēti. Dažām sugām tie var būt ļoti indīgi un bīstami, piemēram, raupjādas tritonam dziedzeri izdala ļoti spēcīgu neirotoksīnu — tetrodotoksīnu (TTX), kas paralizē cietušā muskuļus. Dažām sugām indes dziedzeri atrodas arī zem astes pie anālās atveres vai pazodē.
Maņas
Astainajiem abiniekiem galvenās maņas, ar kurām tie reaģē uz apkārtējo vidi, ir oža un redze. Ar ožas palīdzību abinieks nosaka savu teritoriju, atpazīst ienaidniekus un sameklē dzimumpartneri. Smaržas tie uztver caur nāsīm. Astaino abinieku redze ir piemērota nakts dzīvei. Dažām nepārtraukti ūdenī dzīvojošām sugām acis ir samazinātas un acs uzbūve ir vienkāršota, toties alās dzīvojošās sugas ir aklas. Tām vispār nav acu vai tās klāj āda. Sugām, kas dzīvo gan uz sauszemes, gan ūdenī, acis veidotas tā, ka uz sauszemes tās ir tuvredzīgas, bet ūdenī tālredzīgas. Toties uz sauszemes dzīvojošām sugām acs lēca ir saplacināta un tās spēj fokusēt redzi arī tālumā.
Dažām ūdenī dzīvojošām sugām līdzīgi kā zivīm sānu līnijas orgānu, kas uztver ūdens spiediena izmaiņas. Dzirde ir līdzīga bezastainiem abiniekiem. Tie spēj uztvert zemas frekvences vibrācijas (500—600 Hz), kuras tiek uzvertas no zemes ar priekškājām un novadītas uz vidusausi. Tādā veidā dzīvnieks laicīgi uztver ienaidnieka tuvošanos. Valda uzskats, ka astainie abinieki ir klusi dzīvnieki, bet dažās sugas spēj izdot tikšķošas skaņas, aizverot un atverot nāsis. Toties Kalifornijas milzu salamandra (Dicamptodon ensatus) spēj izdot skaņas, kas atgādina riešanu, bet citas sugas spēj spiegt, sasprindzinot rīkles muskuļus. Citas sugas panāk spiegšanas skaņu, strauji ieraujot acis galvā un izspiežot gaisu no mutes.
Elpošana
Astaino abinieku elpošanas sistēma atkarībā no sugas var būt atšķirīga. Daļa sugu elpo ar žaunām un tām nav plaušu. Lielākajai daļai šo sugu žaunas ir ārējas un atgādinā pušķus, kas atrodas galvas katrā pusē. Tomēr amfīmām žaunas ir iekšējas ar žaunu spraugām ādā. Ir sugas, kuras elpo gan ar plaušām, gan ar žaunām, piemēram, proteji. Dažām sauszemes sugām ir plaušas, kurām ir vienkārša, maisveida uzbūve. To virsma nav liela un dažām sugām kailā, labi apasiņotā āda darbojas kā elpošanas papildorgāns. Bet ir arī sauszemes sugas, kurām vispār nav ne plaušu, ne žaunu un tās elpo tikai caur ādu.
Barošanās
Salamandras ir plēsīgas,tās medī kukaiņus, zirnekļus, sienāžus un citus bezmugurkaulniekus. Tās nav izvēlīgas un medī jebkuru organismu, kuru var norīt. Lielākajai daļai salamandtu ir nelieli zobi gan augšžoklī, gan apakšžoklī. Atšķirībā no vardēm pat salamandru kāpuriem ir zobi. Lai arī kāpuriem zobi atgādina nelielus konusiņus, pieaugušām salamandrām zobi veidoti tā, lai spētu satvert un noturēt medījumu. Turklāt zobi aug nedaudz slīpi uz iekšu, vadot upuri rīkles virzienā. Sauszemes salamandras medījumu uzķer ar savu lipīgo mēli. Ūdenī dzīvojošām salamandrām mēlei nav muskuļu un tās upuri sagrābj ar zobiem.
Vairošanās
Salamandru dzīves cikls ir līdzīgs pārējiem abiniekiem. Lielākajai daļai sugu olas tiek apaugļotas mātītes ķermenī, salamandrām sapārojoties. Dažām sugām olas attīstās un saglabājas mātītes kloākā līdz mirklim, kad no tām izšķiļas kāpuri. Tomēr primitīvākām sugām, kuras pieder pie primitīvo salamandru apakškārtas (Cryptobranchoidea), olas tiek apaugļotas ārējā vidē.
Visu sugu kāpuri dzīvo ūdenīun tiem ir žaunas. Atkarībā no sugas kāpuriem var būt un var nebūt kājas. Kāpura stadijas ilgums dažādām sugām ir atšķirīgs — no dažām dienām līdz dažiem gadiem. Tomēr ir izņēmumi, piemēram, Dana slamandrai (Plethodon dunni) vispār nav kāpura stadijas. Mazās salamandras no olām izšķiļas kā miniatūras pieaugušās salamandras.
Elders Puštiga
Profesionāļa karjeru sācis dzimtās Portugāles klubā Porto. Pēc tam ir spēlējis Anglijā, Grieķijā, Francijā, Spānijā un Itālijā. Kopš 2003. gada pārstāv Portugāles izlasi. Tās sastāvā spēlējis divos FIFA Pasaules kausa finālturnīros un trijos Eiropas čempionāta finālturnīros.
Sasniegumi
Sporting
Atlético Kolkata
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Varakļānu novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Varakļānu novadā.
Sniķere
Sniķere var būt:
Evelina Pruško
Evelina Pruško (pl; dzimusi ir bijusī poļu brīvā stila cīkstone, sudraba medaļas ieguvēja 2003. gada pasaules čempionātā, 1998. gada Eiropas čempione.
Sporta karjera
1995. gadā Evelina Pruško piedalījās Eiropas junioru čempionātā un svara kategorijā līdz 65 kg izcīnīja bronzas medaļu. Nākamajā gadā viņa uzvarēja Eiropas junioru čempionātā svarā līdz 70 kg, bet Eiropas pieaugušo čempionātā šajā svarā bija piektā. 1997. gadā Pruško otrreiz uzvarēja Eiropas junioru čempionātā (svarā līdz 68 kg).
1998. gadā šajā svarā viņa izcīnīja zelta medaļas gan pasaules junioru čempionātā, gan Eiropas junioru čempionātā, gan Eiropas pieaugušo čempionātā, tā finālā pieveicot bulgārieti Gaļinu Ivanovu. Tuvu medaļai viņa bija arī pasaules čempionātā, kur pusfinālā zaudēja Kanādas cīkstonei Kristīnei Nordhagenai, pēc tam gandarījuma cīņā arī amerikānietei Sandrai Bečerei un palika 5. vietā.
Gadu vēlāk viņa ieguva sudraba medaļu 1999. gada Eiropas čempionātā, bet pasaules čempionātā bija sestā. 2000. gada Pruško ieguva 7. vietu Eiropas čempionātā un 9. vietu pasaules čempionātā. 2002. gadā viņa bija ceturtā gan pasaules, gan Eiropas čempionātos.
Veiksmīgs Pruško bija 2003. gads, kad svara kategorijā līdz 67 kg viņa izcīnīja sudraba medaļu pasaules čempionātā un bronzas medaļu Eiropas čempionātā. 2004. gadā viņa ieņēma 4. vietu Eiropas čempionātā.
1996. gadā Evelina Pruško bija Polijas čempione svara kategorijā līdz 70 kg, 1999. gadā — līdz 75 kg, 2002. gada un 2003. gada — līdz 67 kg un 2006. gadā — līdz 72 kg, kā arī 2004. gadā vicečempione svara kategorijā līdz 67 kg. un 2005. gadā — līdz 72 kg.
Militārais apvērsums Nigērā (2023)
Militārais apvērsums Nigērā — varas maiņa Nigēras Republikā 2023. gadā, kad varu pārņēma Nigēras Nacionālās gvardes karavīri.
Nigēra ir kļuvusi par piekto Rietumāfrikas un Centrālāfrikas valsti, kur kopš 2020. gada ir noticis apvērsums. Šis ir piektais militārais apvērsums kopš valsts neatkarības iegūšanas 1960. gadā un pirmais kopš 2010. gada.
Reakcija
Apvērsums izraisīja protestus galvaspilsētā Niamejā, kur vairāki simti prezidenta atbalstītāju sāka protesta gājienus, nosodot apvērsumu. Lai izklīdinātu protestētājus, armija un policija raidīja šāvienus gaisā.
Rietumāfrikas valstu ekonomiskā kopiena (ECOWAS) un Āfrikas Savienība nosodīja notiekošo un nosauca to par "valsts apvērsuma mēģinājumu". Arī ASV un ANO ir nosodījušas nelikumīgo varas sagrābšanu Nigērā un pieprasījušas nekavējoties atbrīvot prezidentu Bazumu. Tomēr par atšķirīgu nostāju paziņojušas ECOWAS dalībvalstis Mali un Burkinafaso, kurās arī valda militāri režīmi, tās uzsvērušas, ka citu valstu militāra spēka izmantošana Nigēras huntas gāšanai tiks uzskatīta par kara pieteikumu šīm abām valstīm, kā arī nav pievienojušās sankcijām.
Blumberga
Blumberga (de, no Blum — 'zieds', 'puķe' un Berg — 'kalns'; vīriešu dzimtē Blumbergs) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Anastasija Miskina
Anastasija Miskina (ru; dzimusi Maskavā) ir bijusī krievu tenisiste. Uzvarējusi 2004. gada Francijas atklātajā čempionātā, kļūstot par pirmo Krievijas tenisisti, kura izcīna Grand Slam titulu. Neilgi pēc panākuma Miskina WTA rangā pakāpās uz 3. pozīciju, kļūstot par pirmo Krievijas sportisti reitinga pirmajā trijniekā.
Miskina oficiāli nav beigusi profesionālo karjeru, taču nav spēlējusi kopš 2007. gada.
Project X (albums)
Project X ir amerikāņu repera Ken Carson debijas studijas albums, kas 2021. gada 23. jūlijā tika izdots caur Opium. Albums kalpo kā Ken Carson Teen X EP un tā Relapsed deluxe izdevuma turpinājums. Turklāt albums un tā mākslas darbi ir nosaukti 2012. gada filmas Project X vārdā un godina tai.
Kritiskā uztveršana
Project X tika izlaists, saņemot dažādas kritiķu atsauksmes, kuri slavēja iestudējumu, bet kritizēja Ken Carson dziesmu rakstīšanu un uzskatīja, ka viņa skanējums ir atvasināts. Pitchfork recenzents Mano Sundaresan salīdzināja albumu ar izdevniecības bosa Playboi Carti albumu Whole Lotta Red (2020), norādot, ka, lai gan Playboi Carti "[kliedza] un [kliedza] visā WLR, [Ken] ir salīdzinoši vēss", un galu galā secināja, ka "projekta X mērķis ir pavisam citāds tonis nekā Whole Lotta Red; [Kens] un viņa producenti meklē kaut ko saldāku, mazāk apdegušu un zobainu, un viņi to sasniedz lēkmēs un iesākumos. Tomēr viņš kritizēja Kena rakstīšanu, sakot, ka "albumam attīstoties, kļūst acīmredzams, kad [Kena] karikatūras foršais apvij slinku dziesmu rakstīšanu", un apsūdzēja viņu "cenšoties līdzināties Kārti haosam vai Lil Uzi Vert ātrumam". dziesmas "Shake" un "Hella" par atkārtošanos.
HipHopDX apskatnieks Vivians Mediti sāka savu apskatu, atzīstot, ka, viņaprāt, Kens ir "labs reperis ar melodiju ausīm un piekļuvi dažiem šī žanra aizraujošākajiem jaunajiem bītu veidotājiem" un ka "kad Project X gūst panākumus, Ken Carson mūzika jūtas tikpat kinētiska un hedonistiska. kā filma albums ir nosaukts." Mediti, tāpat kā Sundaresan, arī atšķīra Kena repošanas stilu no Playboi Carti, atzīmējot, ka Kens izmantoja "ātrdarbīgu, vārdu plūsmu", taču jutās, ka viņa mīļākie ritmi no albuma atdalīja tos no Playboi Carti dziesmām. Konkrēti, viņš salīdzināja dziesmu "Party All Day" un "Who's Next" ritmus ar "Beno" un "Long Time". Viņš kritizēja Ken Carson izpildi, apgalvojot, ka "Kena kā vokālista lielākā vājība ir pieturēties pie viena toņa un reģistrēties visai dziesmai" un ka dziesmās, kuras, viņaprāt, ir "izstrādātas Mosh bedrei", viņa vokāls "atstāj skaņu". daudz ko vēlēties; aiz ņirgāšanās, piemēram, “I keep me a stick/I keep me a Groot”, nav jūtama aizraušanās”, atsaucoties uz dziesmu “Clutch”. Mediti slavēja "Change", "Run + Ran", "Shake" un "So What" kā izcilus, rakstot, ka "albums ir stabils, kad Kena reps ir pilnībā iezvanīts."
Krūkļu iela (Jūrmala)
Krūkļu iela ir iela Jūrmalā, Vaivaru apkaimē. Krūkļu iela sākas krustojumā ar Vakara ielu un beidzas krustojumā ar Milteņu ielu. Kopējais ielas garums ir 310 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Krūkļu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Krūkļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Dienvidsardīnijas province
Dienvidsardīnijas province (it, sc) ir Itālijas province valsts dienvidrietumos, Sardīnijas autonomajā reģionā. Izvietojusies Sardīnijas salas dienvidos, to apskalo Vidusjūra dienvidos un rietumos un Tirēnu jūra — austrumos. Provinces administratīvais centrs ir Karbonija, tā sīkāk iedalās 107 komūnās. Province izveidota 2016. gada 4. februārī, apvienojot Kaljāri provinces ziemeļdaļu un likvidētās Karbonijas-Iglēziasas un Medio Kampidāno provinces.
Intelsat III F-5
Intelsat III F-5 bija starpvalstu organizācijas Intelsat sakaru pavadonis. Tas tika palaists, bet nesējraķetes kļūmes dēļ tika ievadīts neplānotā orbītā, tādēļ nebija izmantojams. Intelsat III F-5 bija paredzēts izvietot ģeostacionārajā orbītā virs Atlantijas okeāna.
Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums TRV. Tas bija cilindra formas, stabilizācija nodrošināta ar rotāciju ap centrālo asi. Intelsat III bija apgādāts ar diviem raidītājiem ar jaudu 183 W. Plānotais darbības laiks bija 5 gadi.
Intelsat III F-5 tika palaists 02:06 UTC ar nesējraķeti Delta M no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-17A. Raķetes trešās pakāpes kļūmes dēļ tas palika orbītā, kas nebija izmantojama sakaru nodrošināšanai.
Layer Cake
Layer Cake ir 2004. gada kriminālfilma, kas balstīta uz Dž. Dž. Konolija tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Metjū Vons. Galvenās lomas filmā atveido Denjels Kreigs, Kolms Mīnijs, Kenets Krenhams, Džordžs Heriss, Džeimijs Formans, Maikls Gembons un Sjēna Millere. Filmas pirmizrāde notika.
"XXXX" ir veiksmīgs narkotiku dīleris, kurš vēlas pamest narkotiku biznesu. Neilgi pirms viņa plānotās priekšlaicīgās pensionēšanās XXXX no sava šefa saņem divus uzdevumus: atrast šefa partnera no narkotikām atkarīgo meitu Čārliju, kura ir pazudusi, kā arī pārraudzīt viena miljona ekstazī tablešu iegādi no bandīta "Hercoga".
8. kilometrs (Rīga—Jelgava)
8. kilometrs ir ceļa postenis (blokpostenis), kas atrodas Mārupes novada austrumos netālu no Rīgas pilsētas robežas, dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava 8. kilometrā dažus simtus metru pirms Tīraines pieturas, pie Jelgavas ceļa dzelzceļa pārbrauktuves. Ceļa postenis paredzēts, lai apkalpotu pieslēguma vietu, kur no Rīgas—Jelgavas līnijas atzarojas pievedceļš uz "Transbūvservisu"; pasažieru vilcieni šeit nepietur. Pievedceļš atzarojas no pāra virziena (Olaine→Torņakalns) ceļa. Ceļa posteņa ēka atrodas Torņakalna virzienā no dzelzceļa pārbrauktuves, otrpus pārbrauktuvei atrodas pārmijas un aizsargstrupceļš. Ēkā atrodas aparatūras DISK-B telpa un dežuranta istaba.
Vēsture
Atzars ar ceļa posteni izveidots padomju laikā; 2014. gada LDz dokumentos 8. kilometrs parādās kā sadales punkts.
Sentlūsija olimpiskajās spēlēs
Sentlūsija olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1996. gadā, kad vasaras olimpiskās spēles notika ASV pilsētā Atlantā. Līdz šim Sentlūsija nav piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs.
Neviens Sentlūsijas pārstāvošs sportists nav izcīnījis olimpiskās medaļas.
Viduskrogs
Viduskrogs ir ciems Saldus novada Zirņu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 5,7 km no pagasta centra Zirņiem, 22,8 km no novada centra Saldus un 143,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A9 (Rīga (Skulte)–Liepāja), pie Airīšu grāvja.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vārkavas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Vārkavas novadā.
Rīgas Svētā Alberta baznīca
Vēsture
Baznīcas aizsākumi šajā vietā meklējami 1887. gada 17. augustā, kad katoļu kapos Pārdaugavā tika uzcelta koka kapliča, kuru pabeidza 1898. gadā un iesvētīja tā paša gada 10. maijā. 1899. gadā pēc prāvesta prelāta Franča Afanasoviča iniciatīvas, sakarā ar Rīgas dibināšanas 700 gadu jubileju un to, ka pilsētas iedzīvotāju skaitam strauji pieaugot ir radusies nepieciešamība pēc jaunas katoļu baznīcas, speciāli izveidota komiteja griezās pie pilsētas valdes ar lūgumu piešķirt zemes gabalu Torņkalnā. Tā paša gada 22. maijā pilsētas dome ierādīja bezmaksas zemes gabalu Kurzemes ielā 1600 kvadrātasu platībā katoļu baznīcas, skolas un garīdznieku dzīvojamās mājas vajadzībām, ar piezīmi: ja minētais zemes gabals netiks izmantots šiem mērķiem, to atņems.
Pateicoties prelāta F. Afanasoviča, ģenerālmajora Majevska, arhitekta profesora Koha un citu pūlēm LR Iekšlietu ministrija 1901. gadā atļāva vākt ziedojumus jaunas katoļu baznīcas būvei. Baznīcu bija paredzēts celt baroka stilā. 1901. gada 28. oktobrī, 14:30 Āgenskalnā, vecajā Nometņu laukumā notika Romas katoļu baznīcas pamatakmens iesvēte. Jaunceļamā baznīca tika paredzēta 2500 ticīgo vajadzībām. To paredzēja celt franču baroka stilā pēc arhitekta Vilhelma Bokslafa projekta. 1901. gadā tika sagatavoti jaunā dievnama pamati, bet 1902. gadā baznīca jau bija uzcelta līdz jumtam, torņu celtniecību atliekot līdzekļu trūkuma dēļ. Baznīcā tika izveidots altāris un pagaidu apgaismojums, lai varētu noturēt Svēto Misi. 1903. gada 16. novembrī notika pagaidu dievnama iesvēte, bet svinīgā konsekrācija tika paredzēta 1904. gadā. Baznīcas celtniecība tika pabeigta 1919. gadā.
Baznīcas ērģeles 1912. gadā būvējis ērģeļbūvētājs Emīls Martins. Šis ir otrs lielākais E.Martina instruments - šedevrs Latvijā, pēc Rīgas Sv.Jēkaba katedrāles ērģelēm. Ērģeles ir veidotas romantiskās tradīcijās ar krāšņu dispozīciju. Instrumentam ir 30 reģistri, divi manuāli un pedālis. Pneimatiskas traktūras tipa, ar dažādām palīgierīcēm - švelleris II manuālim, valce, gatavās kombinācijas, utt. Spēles galds, reģistru slēģi, pēc izskata un uzbūves līdzinās E.F.Walcker firmas ērģelēm, tomēr E.Martins nepazaudē savu izteikto zīmolu un izteiksmīgumu.
Galvenais altāris
Galvenais baznīcas altāris veltīts Jēzus Vissvētākajai Sirdij. Altāra centrālajā daļā, virs tabernākula, atrodas samērā liela statuja, kurā Jēzus upurē savu Svēto Sirdi. Abās pusēs ir nišas ar statujām. Kreisajā pusē ir svētā Roha statuja ar spieķi rokās un suni pie kājas. Savukārt labajā pusē ir tipiska svētā Antonija Padovas statuja, kas tur Jēzus bērniņu un liliju. Augstu virs altāra atrodas glezna, kurā redzams Jēzus uz Golgātas krusta. Gleznas fonā aiz Jēzus ir tumšas debesis, kas liecina par brīdi, kad Jēzus nomira pie krusta, atdodot savu pēdējo elpas vilcienu.
Svētās Marijas Bezvainīgās Sirds altāris
Svētās Marijas Bezvainīgajai Sirdij veltītais altāris atrodas galvenā altāra labajā pusē. Uz altāra atrodas liela Svētās Marijas, Debesu un Zemes Karalienes statuja, kura upurē savu sirdi, tērpusies debeszilas krāsas kleitā un ar vainagu galvā. Virs Svētās Marijas statujas ir svētās Terēzes no Lizjē glezna, pazīstama arī kā svētā Terēze no Bērna Jēzus.
Bīskapa Alberta altāris
Altāri rotā altāra izmēra svētā glezna, kurā attēlots bīskaps Alberts, ģērbies liturģiskajā tērpā, ar mitru un ar bīskapa zizli rokās.
Svētās Ģimenes altāris
Labajā pusē no galvenā altāra atrodas Svētās Ģimenes altāris, kur atrodas glezna, kurā attēlota Svētā Ģimene. Jēzus attēlots kā zēns, kas varētu būt divpadsmit gadus vecs, kas liecina par gleznotāja ideju attēlot brīdi, kad Marija un Jāzeps atrada Jēzu Templī.
Svētā Franciska no Asīzes altāris
Kreisās pusē no galvenā altāra atrodas altāris, kur atrodas glezna, kurā attēlota svētā Franciska Asīzes vīzija. Vīzijā redzams Jēzus un Svētā Marija pārsteigtā Franciska priekšā, kurš tērpies brūnā franciskāņu mūka habitā.
Svētās Marijas altāris
Svētās Marijas altāris atrodas nelielā kapelas telpā, baznīcas galvenās ieejas labajā pusē. Altārī atrodas Svētās Marijas statuja ar Jēzus bērniņu labajā rokā. Statuja ir simbols mākslinieka poētiskajam aprakstam par "Apokalipses sievieti": "Debesīs parādījās liela zīme - sieviete, saulē tērpta, mēness zem viņas kājām, bet uz viņas galvas - divpadsmit zvaigžņu kronis. Viņa bija dzemdējusi bērnu un skaļi raudāja sāpēs, pūlēdamās dzemdēt." (Atklāsmes gr.12:1-2).
Statuja attēlo Svēto Mariju ar skumju sejas izteiksmi. Viņa raud, viņai sāp. Debesu zilā garā ietērpta kleita, kas apgleznota ar spožām zvaigznēm, ir viņai uz pleciem līdz pat kājām. Viņa stāv ar mēness globusu zem kājām, ap galvu viņai apvīts divpadsmit zvaigžņu gloriols. Labajā rokā viņa tur Jēzus bērniņu. Ar izplestām rokām bērniņš Jēzus raugās uz savu māti, viņa sejā redzama mierinājuma izteiksme.
Langoljeri
"Langoljeri" (en) ir ASV televīzijas miniseriāls, ekranizējums amerikāņu rakstnieka Stīvena Kinga stāstam ar tādu pašu nosaukumu. Tā pirmizrāde notika 1995. gada 14. maijā telekanālā ABC.