cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emīls Dārziņš
Mūzikas valoda
Līdzīgi saviem garīgajiem iedvesmotājiem — Volfgangam Amadejam Mocartam un Pēterim Čaikovskim — Dārziņš bija izcils melodiķis, šajā ziņā viens no spilgtākajiem latviešu mūzikā. Necitējot latviešu tautasdziesmas, panāca latvisku mentalitāti savā izteiksmē. E. Dārziņa mūzikai piemīt neapšaubāma specifika (kā kora dziesmās, tā arī solodziesmās), un ir pilnīgi skaidrs, ka šī specifika aug no nacionālām mūzikas saknēm. Visspilgtāk tas izpaužas Dārziņa dziesmu metrikā un ritmikā. E. Dārziņa dziesmās dominē trijdaļīgais taktsmērs, kas piešķir tām mierīgu, plūstošu raksturu. Šo raksturu pasvītro arī tempu izvēle, visbiežāk — Lento, Andante, Commodo, Andante, sostenuto un tml. Ritms izriet no teksta deklamācijas un veido jūtīgu frāzējumu. Autors bieži poetizēja sadzīves žanrus, tieši Dārziņš ir pazīstamākā latviešu valša autors. Harmonijas nesamākslotas, tomēr krāsainas, vienkāršiem līdzekļiem atklājot poētisku tēlu. Faktūra skaidra, bet kordziesmās orķestrāla, ar prasmīgu polifonijas elementu izmantojumu. Forma lakoniska, agrīnajās kordziesmās pantu, vēlāk variētu strofu, trijdaļu, rondo. Meistarīga caurvijattīstība labākajos darbos panāk klausītāju neatslābstošu uzmanību līdz dziesmas beigām, kas nereti ir arī galvenās kulminācijas vieta. Dārziņš vairākkārt ir izteicis savu asi negatīvo attieksmi pret visu samāksloto, sagudroto, izsmalcināto mākslā.
Tematika
Centrālā tēma, par ko runā Dārziņš savos darbos, ir psiholoģiski patiesa jūtu pasaules atklāsme. Vienā no savām vēstulēm Alfrēdam Kalniņam Dārziņš rakstīja par sevi: "... es no dabas neesmu ne dabas novērotājs peizažists, ne arī muzikālisks arhitektors, bet subjektīvs jūtu liriķis, psihologs, kuram jāuztver cilvēka dvēseles dažādie saviļņojumi un jāattēlo mūzikā." Šī vēstule rakstīta gandrīz Dārziņa dzīves beigās, 1910. gada 25. martā, un tādā veidā it kā dod visas viņa daiļrades rezumējumu. Ar to viņš pilnīgi pareizi novērtēja savas mākslas pamata saturu.
Mīlestība — gan gaiša, jūsmīga, gan bezcerīga; vientulība, ilgas pēc laimes, garīgas, ideālas pasaules; dabas tēlu alegorisks izmantojums. Apdzied mātes jūtu dziļumu. Kordziesmās sasniedz jaunu līmeni dzimtenes mīlestības atspoguļojumā. Nedaudz pievēršas arī eksotiskai cittautu tēmai un fantastiskiem tēliem.
Publicistika
Emīla Dārziņa publicistiskajā mantojumā ietilpst pāri par 200 koncertrecenziju, mūzikas dzīves apskatu un monogrāfisku darbu. Saglabājušās arī daļa Dārziņa vēstuļu (sievai, Kaudzītes Matīsam, Marijai Stalbovai, Jānim Dulbem, skolniekam Voldemāram Stālam, komponistam Jānim Zālītim un — vispilnīgāk — tuvākajam draugam Alfrēdam Kalniņam), kā arī dažas laikabiedriem adresētās atklātnes. Vēstuļu bijis ievērojami vairāk, tās, it sevišķi sievai rakstītās, gājušas zudumā.
Emīls Dārziņš kā kritiķis bija smalks, erudīts vērtētājs. Viņam bija reta spēja par sarežģīto, dziļu jūtu apgaroto vai dramatiski spriego pateikt vienkārši, visiem saprotami, turklāt neprimitivizējot, neseklinot domu. Viņam ticēja laikabiedri, ticēja jaunatne un gaidīt gaidīja autoritatīvo spriedumu par koncertu, izrādi, skaņdarbu vai ievērojamu notikumu mūzikas dzīvē. Dārziņš ne tikai vērtēja, bet allaž atklāja jaunus estētiskus apvāršņus, jaunus uzdevumus kultūras jomā sakarā ar pārspriežamo vielu. Tāpēc viņa darbs atradās sabiedrības uzmanības centrā.
Jakopo de' Barbari
Jakopo de' Barbari, Jakopo Barbaro jeb Jākobs Valhs (Jacopo de' Barbari, Jacopo Barbaro, Jakob Walch, dzimis apm. 1445.-1470. gadā Venēcijā, miris 1515. vai 1516. gadā Briselē vai Mehelenē) bija renesanses laika itāliešu mākslinieks. Uzskata, ka viņš varētu būt pirmās datētās un parakstītās "tīrās" klusās dabas autors ("Klusā daba ar irbi un dzelzs cimdiem", 1504). No de' Barbari ietekmējies Albrehts Dīrers.
Venēcijā de' Barbari ietekmējās no Džovanni Bellīni un Antonello da Mesīnas. Vēlāk viņš sastapa arī Albrehtu Dīreru, kuram bija liela nozīme de' Barbari stila izveidē. 1500. gadā de' Barbari pārcēlās uz Nirnbergu un darbojās imperatora Maksimiliana I galmā; sākot ar 1503. gadu, viņš strādāja dažādos vācu galmos. Apmēram 1508. gadā viņu nolīga Burgundijas Filips, bet 1510. gadā — Austrijas Margarita.
De' Barbari grafikas būtiski ietekmēja Ziemeļeiropas grafikas attīstību.
Kapitelis
Kapitelis (no la — 'galviņa') arhitektūrā ir kolonnas, staba vai pilastra augšējā daļa, uz kuras balstās pārsegums. Kapitelis paplašina kolonnas laukumu, lai vieglāk balstītu arkas vai antablementa svaru.
Pirmie zināmie kapiteļi atrasti Ēģiptē un pēc izskata līdzinās lotosa vai papirusa augiem. Pamatā Ēģiptē tika izmantoti tieši šie divi, kā arī palmas veida kapitelis.
Kāds spirālveida kapiteļa paveids parādās arī asīriešu bareljefos, taču nav atrasts neviens asīriešu kapitelis.
Agrīnākais egejiešu kapitelis parādās Knosas pils freskās (aptuveni 1600 g. p.m.ē.).
Bizantiešu, romānikas, gotikas un renesanses laika kapiteļiem raksturīga liela daudzveidība, jo kapiteļa ārējā forma bija atkarīga tikai no mākslinieka.
Leonīds Vedējs
Leonīds Jānis Vedējs (dzimis (pēc vecā stila — ), miris ) bija latviešu hokejists un agronoms.
Dzīvesgājums
Dzimis 1908. gadā Daugavpilī policijas ierēdņa Jūlija Vedēja un viņa sievas Jozefas, dzimušas Kočānes, ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas krievu vidusskolā (1922–1927). Studēja Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē (1927–1934), bija studentu korporācijas “Lettgallia” biedrs. Strādāja par bakteriologu LR Zemkopības ministrijas Bakterioloģiskās nodaļas laboratorijā.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gada jūlijā līdz ar izlases vārtsargu Robertu Lapaini pieteicās 506. SS zenītartilērijas divizionā un cīnījās tā sastāvā VI SS korpusa pakļautībā.
Sportista karjera
Leonīds Vedējs pārstāvēja "Universitātes Sports" un "Dinamo". Latvijas izlases sastāvā piedalījās četros Pasaules čempionātos (1933, 1935, 1938, 1939), kā arī, kur bija arī Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Kopumā izlases sastāvā aizvadīja 34 spēles (Latvijas izlase starpkaru periodā aizvadīja 36 spēles).
Bareljefs
Bareljefs ( - zems reljefs) jeb zemcilnis ir tēlniecības darbs, kurš aplūkojams no vienas puses (cilnis) un virs plaknes izvirzīts mazāk par pusi no sava apjoma; arī — tēlniecības metode šāda darba radīšanai.
Bareljefi veidoti visās civilizācijās, kas nodarbojušās ar akmens tēlniecību — Senajā Ēģiptē, Mezopotāmijā, Indijā, Ķīnā, Senajā Grieķijā un Romā, viduslaikos un renesansē.
Parasti bareljefu lieto kā dekoratīvu elementu arhitektūrā.
Altenes pils
Altenes viduslaiku pils bija sēļu (Altiena) un vēlāk Livonijas ordeņa pils (de) tagadējā Aizkraukles novada Seces pagasta teritorijā, 3 km augšpus Kokneses. Viduslaiku Livonijā tā bija Aizkraukles komturejas palīgpils Daugavas kreisajā (dienvidu) krastā. To norobežoja Daugavas augstais krasts un Altenes upītes grava.
Mūsdienās Altenes pilsdrupas atrodas Pļaviņu ūdenskrātuves dibenā.
Vēsture
19. gs. otrajā pusē un 20. gs. pirmajā pusē Altenes pilsdrupas Daugavas senlejas krastā bija populārs tūrisma apskates objekts. 1956. gadā Altenes pilsdrupu mūrus uzspridzināja.
Arheoloģisko izrakumu dati
1963. gadā un 1964. gadā pirms Pļaviņu HES ūdenskrātuves appludināšanas Altenes pilsdrupās notika arheoloģiskie izrakumi. Izdarot izrakumus, pilsvietā atrasti ieroči (dzelzs stopu bultas, bruņu cepure, dunči, utt.), kā arī atklāta īpatnēja apkures sistēma pils telpu apsildīšanai ar silto gaisu.
Arheoloģiskos izrakumos atrastās senlietas liecina, ka jau 8. gadsimtā Altenes pils vietā bijusi sēļu dzīvesvieta. Lai gan ar mūra pils celtniecību agrākais pilskalns ticis lielā mērā pārveidots un tā kultūrslānis daļēji iznīcināts, tomēr pati pilskalna esamība šajā vietā neradīja šaubas (J. Graudonis, 1983). Pils tika pamesta 15. gs. beigās pēc postoša ugunsgrēka. Arī pašas jaunākās monētas, kuras izdevās atrast arheoloģiskajos izrakumos, bija no 15. gs. otrās puses.
ASV Senāts
Amerikas Savienoto Valstu Senāts (en) ir ASV divpalātu parlamenta — ASV Kongresa — augšpalāta. Tautas ievēlētos pārstāvjus ASV Senātā sauc par senatoriem. Kopā Senātā ir 100 senatori. Katru ASV štatu neatkarīgi no tā lieluma un iedzīvotāju skaita pārstāv divi senatori, kurus ievēl uz sešiem gadiem. Ik pēc diviem gadiem vienu trešo daļu no senatoriem pārvēl novembra mēnesī ASV prezidenta vēlēšanu un Vidustermiņa vēlēšanu laikā.
Strauktūra
Senāta uzbūve un tā pilnvaras ir aprakstītas ASV Konstitūcijas pirmajā pantā. Tā vadītājs ir viceprezidents, kurš nepiedalās balsojumos, bet gadījumos, ja balsu skaits ir neizšķirts, viņam pieder izšķirošā balss. Senāts un Pārstāvju palāta, kas kopā veido ASV Kongresu, atrodas Amerikas Savienoto Valstu galvaspilsētā Vašingtonā, kur darbojas Kapitolija ēkā. Senāts atrodas ēkas ziemeļu spārnā, bet Pārstāvju palāta dienvidu spārnā.
Pirms ASV Konstitūcijas pieņemšanas pastāvēja divi pretēji uzskati par to, kā būtu jāorganizē likumdošanas vara (parlaments). Viena daļa aizstāvēja viedokli, ka visiem štatiem ir jābūt vienādām tiesībām un tāpēc no katra štata jābūt vienādam pārstāvju daudzumam. Pretējais uzskats bija, ka štatiem ar lielāku populācija, teritoriju, ekonomisko potenciālu ir jābūt lielākam pārstāvju skaitam. Rezultātā Kongresa abas palātas reprezentēja kompromisu starp šiem uzskatiem. Senātā no katra štata tika ievēlēti divi deputāti, bet Pārstāvju palātā kongresmeņu skaits ir proporcionāls iedzīvotāju skaitam noteiktos štatos.
Funkcijas
ASV Senāts kopā ar ASV Pārstāvju palātu realizē likumdošanu, tomēr Senātam ir vairākas īpašas pilnvaras, piemēram, tas apstiprina ASV valsts sekretāru, ASV Augstākās tiesas tiesnešus, ārvalstu vēstniekus un citas amatpersonas. ASV Senāts veic arī starptautisku vienošanos ratifikāciju, impīčmenta procedūras galalēmuma pieņemšanu. Lai arī abas ASV Kongresa palātas ir līdztiesīgas likumdošanā, tomēr abu kompetence un funkcijas atšķiras. ASV Senāts pārsvarā nodarbojas ar likumprojektu "slīpēšanu". Katrs likumprojekts tiek skatīts trīs lasījumos. Pirmajā lasījumā tas tiek reģistrēts un nodots komisijām. Komisijas ir sadalītas pēc dažādām jomām un tajās notiek likumprojektu tālāka izstrādāšana. Otrajā lasījumā skata pašu likumprojektu un nodod tālāk galīgajai izstrādāšanai. Trešajā lasījumā notiek galīgā balsošana par likumprojektu. Abu parlamenta palātu līdztiesība izpaužas tajā, ka tām abām ir jāapstiprina likumprojekti.
ASV pastāv divpartiju sistēma. Tāpēc senatori pārstāv vai nu Demokrātisko partiju, vai arī Republikānisko partiju. Abām no tām Senātā ir vadītāji, kuriem ir svarīga loma Senāta darbības nodrošināšanā, respektīvi, viņi darbojas līdzīgi frakciju vadītājiem.
1400. gads
1400. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.
Magvairs
Magvairs (en; sieviešu dzimtē Magvaira) ir daļēji angliskots īru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Glūdas pagasts
Glūdas pagasts ir viena no Jelgavas novada pašvaldībām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Līvbērzes, Svētes un Zaļenieku pagastiem, Dobeles novada Krimūnu un Bērzes pagastiem, kā arī Jelgavas pilsētu.
Hidrogrāfija
Upes: Auce, Ālave, Dorupīte, Eglone, Tērvete.
Vēsture
Vēsturiski mūsdienu Glūdas pagasta teritorijā atradās Auzenburg muiža, Brandenburgas muiža (Brandenburg, Bramberģe), Drukas muiža (Druckenhof), Kažmēres muiža (Kasimirshof, Zemgale), Palcgrāves muiža (Pfalzgrafen), Šķibes muiža (Alexandershof).
Līdz 1925. gadam Brambergas pagasts jeb Bramberģes pagasts. 1935. gadā Jelgavas apriņķa Glūdas pagasta platība bija 63,9 km² un tajā dzīvoja 1177 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dorupes un Glūdas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Glūdas ciems ietilpis Jelgavas (1949-1962, pēc 1967. gada) un Dobeles (1962-1967) rajonos. Glūdas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Dorupes ciemu un daļu Mazsvētes ciema, 1963. gadā kolhoza «Cīņa» teritoriju pievienoja Svētes ciemam. 1974. gadā Glūdas ciemam pievienoja daļu Līvbērzes un Svētes ciemu teritorijas un daļu Zaļenieku ciema kolhoza «Zemgale» teritorijas, 1977. gadā — daļu Austrumu ciema teritorijas. 1979. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Līvbērzes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Glūdas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jelgavas novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Nākotne (pagasta centrs), Dorupe, Zemgale, Bramberģe, Glūda, Ģībotkalns, Mežvidi, Smiltnieki, Ūdeles, Viesturciems.
Martins Vulfs
Martins Vulfs (de, dzimis ap 1593. gadu, miris 1633. gada 1. martā) bija Rīgas monētu meistars no 1615. līdz 1633. gadam.
Dzīvesgājums
Rīgas monētu meistara Henriha Vulfa dēls. Poļu—zviedru kara laikā 1606. gadā viņš kļuva par Rīgas zeltkaļu cunftes meistaru, bet 1615. gada 21. jūlijā tika iecelts par Rīgas monētu kaltuves meistaru. Sākotnēji Rīgas birģermeistars un Rīgas rāte monētu kaltuvi ar visiem tās instrumentiem M. Vulfam izīrēja uz trīs gadiem. Vēlākos gados monētu meistara darbības termiņš tika pagarināts. Monētu meistara pienākumos ietilpa noteikta svara un kvalitātes monētu kalšana, precīzu rēķinu uzturēšana, nepieciešamo materiālu iepirkšana. Monētu meistars bija atbrīvots no pilsētnieka pienākumiem un algā saņēma 100 pusgrašu par katru izkalto sudraba mārku.
Pēc Rīgas ieņemšanas 1627. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Martinam Vulfam piešķīra Rīgas jezuītiem atņemto Mazjumpravmuižu ar plašu teritoriju līdz Ķīšezeram, kā arī zemes Pārdaugavā līdz pat Torņakalnam.
Pēc viņa nāves Mazjumpravas muižu 1636. gadā pārdeva Rīgas pilsētai par septiņiem tūkstošiem dālderu, bet Lieljumpravas muižu par 12 440 dālderiem Zviedru Vidzemes komisāram Heinriham Štrubergam (vēlākajam baronam Kronšternam).
Heinrihs Volfenšilds
Heinrihs Volfenšilds (dzimis: Wolff, pēc nobilitēšanās: Wolffenschild,, miris 1659. gada 27 oktobrī) bija Rīgas monētu meistars (1633-1659) Zviedru Vidzemes laikā.
Dzīvesgājums
H. Volfenšilds bija jaunākais dēls Rīgas monētu meistara Henriha Vulfa (1586-1609) un Ursulas Markvardes (Ursula Marquard) ģimenē. 1623. gadā strādājis par Zviedrijas karalisko faktoru un vēlākos gados par Salberget sudraba kaltuves inspektoru Zviedrijā. ap 1630. gadu Heinrihs atgriezās Rīgā, kad no kāda Zigmunda Bekera (Sigmund Becker) iegādājas Reolas muižu (Gross-Rewold) Igaunijā.
1631. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs uzdāvināja Heinriham Vulfam Lielvārdes pilsnovadu ar visām muižām (Gut Lennewarden, Ringmoise un Askemoise). 1633. gada 30. augustā Heinrihs tika iecelts par Rīgas monētu meistaru. 1646. gada 17. oktobrī H. Vulfu uzņēma Zviedrijas muižnieku kārtā ar dzimtas uzvārdu Volfenšilds.
H. Volfenšilds mira 1659. gada 27. oktobrī un ir apbedīts Rīgas Svētā Pētera baznīcā. Lielvārdes baznīcā pa kreisi no altāra savulaik ir atradies H. Volfenšilda portrets ar parakstu: ''primus acquirens hujus feudi Lennewad: anno 1631. die 21. mensis Junii''.
Maguire
Maguire var būt:
Identity (albums)
Identity ir muzikālā projekta Zee, kurš sastāvēja no Pink Floyd taustiņinstrumentālista Rika Raita un Deiva Harisa no Fashion, vienīgais albums, kas izdots 1984. gadā. Vēlāk Raits, pēc albuma izdošanas teicis, ka tā bijusi "eksperimentāla kļūda", ko nekad nebūtu vajadzējis izdot. Visas dziesmas producējuši un sacerējuši abi dueta mūziķi, tekstus sarakstījis Deivs Hariss.
Albumā plaši izmantotas Fairlight CMI, astoņdesmitajos gados populāra sintezatora, iespējas, kas radījušas ļoti elektronisku skaņu, kas dzirdama teju visā albumā.
Dziesma Confusion tika izodta kā singls, ar Eyes of a Gipsy B pusē - tas neguva panākumus.
Poltergeists (nozīmju atdalīšana)
Poltergeists var būt:
Jans Buliss
Jans Buliss (cs; dzimis ) ir bijušais čehu hokejists, centra uzbrucējs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras gaitā aizvadījis deviņas sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Vašingtonas "Capitals", Monreālas "Canadiens" un Vankūveras "Canucks". Karjeras nogalē aizvadīja septiņas sezonas Kontinentālajā hokeja līgā.
Spēlētāja karjera
Savu spēlētāja karjeru Buliss uzsāka dzimtajā Pardubicē, bet 1994. gadā Jans devās uz Ziemeļameriku. No 1995. līdz 1997. gadam viņš spēlēja Ontārio hokeja līgas klubā Berijas "Colts", bet pēc 1995.—96. sezonas beigām NHL draftā viņu ar kopējo 43. numuru izvēlējas Vašingtonas "Capitals" vienība, kuras rindās jau nākamajā sezonā Buliss aizvadīja 48 spēles. Buliss turpināja spēlēt Vašingtonā, līdz 2000.—01. sezonas vidū viņš tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" vienību. 2004.—05. sezonas NHL lokauta laikā Buliss spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Pardubice, izcīnot līgas čempiona titulu, bet pēc lokauta beigām atgriezās Monreālā, lai "Canadiens" rindās aizvadītu vēl vienu sezonu. 2006. gada vasarā Jans parakstīja viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks", bet pēc sezonas beigām nolēma atgriezties Eiropā, pievienojoties tobrīd Krievijas Superlīgā spēlējošajai Mitišču "Himik" vienību, kas pēc gada tika pārdēvēta par "Atlant".
"Atlant" rindās Buliss spēlēja līdz 2011. gadam, kad noslēdza līgumu ar citu KHL vienību Čeļabinskas "Traktor". 2012.—13. gada sezonā, spēlējot Čeļabinskas "Traktor" rindās, Buliss kopā ar komandu sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Maskavas "OHK Dinamo". Sākot ar 2014.—15. gada sezonu Buliss uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas. 2015.—16. gada sezonā Buliss nespēlēja, un 2016. gada maija nogalē paziņoja par karjeras beigšanu.
Čehijas izlases rindās spēlējis 2006. gada olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot bronzas medaļas, kā arī 2006. gada Pasaules čempionātā, kurā Jans kopā ar izlasi izcīnīja sudraba medaļas, piekāpjoties vienīgi Zviedrijas izlasei.
Tadžikīts
Tadžikīts var būt šādi minerāli:
Palikira
Palikira (Palikir) ir Mikronēzijas galvaspilsēta. Par valsts galvaspilsētu tā kļuva 1989. gadā, kad nomainīja iepriekšējo galvaspilsētu, lielāko apdzīvoto vietu Koloniju. Palikirā dzīvo 6647 iedzīvotājs un tā atrodas Ponpejas salā.
Tobijs Magvairs
Tobiass Vinsents "Tobijs" Magvairs (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris un producents.
Karjeru uzsāka 1980. gadu beigās ar lomu filmā The Wizard. Attēlojis lomas filmās "Ledus vētra" (1997), Pleasantville (1998), "Kafejnīca Don's Plum" (1998), "Bailes un naids Lasvegasā" (1998), "Sidra nama likumi" (1999), Brothers (2009), "Lielais Getsbijs" (2013), "Upurējot bandinieku" (2015). Vislabāk pazīstams kā Zirnekļcilvēka/Pītera Pārkera lomas atveidotājs Sema Reimi režisētajā "Zirnekļcilvēka" triloģijā (2002—2007).
2004. gadā Magvairs sāka spēlēt turnīru pokeru. Vairākos pasākumos viņš nopelnījis naudas balvas, viņu apmācījis pokera profesionālis Daniels Nigrānu. Magvairs bija redzams ESPN sporta kanālā 2005., 2006. un 2007. gada Pasaules pokera sēriju galvenā turnīra čempionātos.
Aizupes pagasts
Aizupes pagasts bija viena no Tukuma apriņķa (līdz 1924. gadam Talsu apriņķa) pašvaldībām tā rietumos. Robežojās ar Tukuma apriņķa Vānes, Matkules un Zantes pagastiem, kā arī Kuldīgas apriņķa Gaiķu un Kabiles pagastiem. Pagasta valde atradās Aizupē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Aizupe un Varieba.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Aizupes un Variebas ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Kandavas rajonā. Mūsdienās Aizupes pagasta teritorija iekļauta Tukuma novada Vānes pagastā un neliela daļa Zantes pagastā.
Vorens Bafets
Vorens Edvards Bafets (, dažkārt saukts par Omahas orākulu ; dzimis ) ir amerikāņu investors, uzņēmējs, kompānijas Berkshire Hathaway vadītājs un lielākais īpašnieks, kā arī ievērojams filantrops. Vorens Bafets ir viens no pasaules bagātākajiem cilvēkiem.
Biogrāfija
Dzimis Omahā, Nebraskā, uzņēmēja ģimenē. Studējis Nebraskas un Kolumbijas Universitātē. 1956. gadā atgriezies dzimtajā Omahā.
Kaut arī viens no bagātākajiem cilvēkiem pasaulē, Bafets slavens ar savu pieticību. Viņš vēl aizvien dzīvo mājā Omahā, ko nopirka 1958. gadā un pats vada automašīnu, bet viņa gada alga 2006. gadā bija 100 000 dolāru. Ir mantojuma nodokļa piekritējs, arī saviem bērniem atstāšot "pieteikami daudz naudas, lai viņi varētu darīt, ko vēlas, bet nepietiekami, lai varētu nedarīt neko".
Bafeta publiskās runas parasti ir spilgtas un trāpīgu citātu bagātas. Ikgadējās Berkshire Hathaway akcionāru sapulces Omahā mēdz dēvēt par "kapitālisma Vudstoku". Bafets ir pazīstams bridža spēlmanis.
2006. gada jūnijā Bafets ziedoja 10 miljonus Berkshire Hathaway akciju (tolaik 30,7 miljardu dolāru vērtībā) labdarībai Billa un Melindas Geitsu fondam, kas ir lielākais labdarības ziedojums vēsturē.
Vorena Bafeta otrā sieva Astrīda Menksa ir cēlusies no Amerikas latviešu ģimenes.
1902. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1902. gada notikumi Latvijas vēsturē. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Vanagveidīgie
Vanagveidīgie, vanagveidīgo putnu kārta (Accipitriformes) ir viena no putnu klases (Aves) kārtām, kas pieder neognatu infraklasei (Neognathae). Vanagveidīgo kārtā ir apmēram 225 sugas, kas iedalītas 4 dzimtās.
Sistemātikas diskusijas
Par Amerikas grifiem joprojām nav vienprātības, daži rosina tos saglabāt stārķveidīgo kārtā (Ciconiiformes) vai sistematizēt vanagveidīgo kārtā, vai izveidot jaunu kārtu — katartidveidīgo putnu kārtu (Cathartiformes).
Dienvidamerikas sistemātikas komisija šobrīd Amerikas grifus ir izņēmusi no stārķveidīgo kārtas, kur tie ilgstoši tika sistematizēti, un iedalījusi tos Incertae sedis kārtā (nezināma kārta) ar piezīmi, ka dzimta iespējams tiks sistematizēta vanagveidīgo kārtā (Accipitriformes) vai piekūnveidīgo kārtā (Falconiformes), vai katartidveidīgo kārtā (Cathartiformes).
Dārfūra
Dārfūra (‎ Dārfūr — ‘furu zemes’) ir reģions Sudānas rietumos. No 17. līdz 19. gadsimtam pastāvēja kā neatkarīgs Dārfūras sultanāts, bet pēc tam bija daļa no Britu impērijas Āfrikas kolonijām. Dārfūra sastāv no trim federālajām zemēm: Rietumdārfūras, Dienviddārfūras un Ziemeļdārfūras. Šos reģionus kopš 2006. gada pārvalda Transnacionālā Dārfūras reģionāla pārvalde. Sudānas valdības uzsāktais karš pret etniskajām grupām, kas nepieder pie arābiem, ir novedis pie tā, ka Darfūrā kopš 2003. gada valda humanitārā krīze.
Vanagveidīgie
Izskats un īpašības
Vanagveidīgajiem putniem, kuru morfoloģija ir līdzīga ar piekūnveidīgajiem putniem, līdzīgi kā pēdējiem ir ass un līks knābis ar mīkstu nāsu pauguru. Spārni ir gari un plati, kas piemēroti planēšanai. Vanagveidīgajiem ir spēcīgas kājas ar asiem nagiem. Visas sugas ir plēsīgas un medī dienas laikā, izmantojot redzi.
Dārfūra
Reģiona kopējā platība ir apmēram 493 180 kvadrātkilometri, kas atbilst Spānijas platībai. Lielākoties teritoriju aizņem kristāliskais Dārfūras plato un vulkāniskā Marras kalniene. Kopumā raksturīga sausa, smilšaina, akmeņaina zeme. Ziemeļos iestiepjas Sahāras tuksnesis.
Vanagveidīgie
Izskats un īpašības
Jaunā paaudze nobriest ātri. Atkarībā no sugas, tie izlido no ligzdas pēc 3—8 nedēļām. Dzimumbriedumu tie sasniedz 1—3 gadu vecumā. Mātītes parasti ir lielākas nekā tēviņi. Dzimumu dimorfisms ir izteiktāks tām sugām, kas medī putnus, piemēram, vanagiem (Accipiter) mātīte ir gandrīz divas reizes lielāka nekā tēviņš. Visas sugas ir monogāmas, lai gan, ja viens no pāra iet bojā, otrs sameklē sev jaunu partneri.
Vanagveidīgajiem putniem ir lielas atšķirības augumā. Mazākais ir mazais zvirbuļvanags (Accipiter minullus), kura ķermeņa garums ir 23 cm, bet svars 85 g. Ja vanagveidīgo kārtā tiek ieskaitīta arī Amerikas grifu dzimta, tad lielākais ir Andu kondors (Vultur gryphus), kura ķermeņa garums ir 130 cm, spārnu plētums 3,2 metri, bet svars 15 kg.
Dārfūra
Kopš 14. gadsimta reģionā valdošā ir islāma reliģija. Vairākus gadsimtus šis reģions pastāvēja kā neatkarīga valsts. Pēc tam to iekaroja Britu impērija un liela ietekme reģionā bija arī Osmaņu impērijai. Kad Sudāna 1956. gadā ieguva neatkarību, Dārfūras reģions kļuva par nemierīgu reģionu. Tam par pamatu kalpoja gan tas, ka šis reģions robežojās ar vairākām kaimiņvalstīm, gan tas, ka reģionā dzīvoja etniskās grupas, kas nepiederēja pie arābiem. Sudāna atbalstīja paramilitārās grupas, kas karoja pret etniskajām grupām, kas nepiederēja pie arābiem.
Piecpadsmit gadus ilga karadarbība pret Dārfūras iedzīvotājiem 2003. gadā noveda pie Dārfūras konflikta un starptautiskās sabiedrības iejaukšanās. Karadarbības rezultātā Darfūrā 300 000 cilvēku gāja bojā, bet vairāk kā 2,5 miljoni devās bēgļu gaitās. Situācija Dārfūras reģionā joprojām ir nestabila.
Vills Smits
Viljards Kerols "Vills" Smits (en; dzimis Filadelfijā, Pensilvānijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktieris, kino producents un popreperis. Viņš ir guvis panākumus mūzikā, TV un kinojomā. V. Smits ir ticis nominēts sešām Zelta globusa balvām un četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām pa vienai ieguvis par Ričarda Viljamsa lomu filmā "Uzvarētāju ģimene" (King Richard, 2021). Par šo lomu ieguvis arī BAFTA kino balvu. Smits astoņas reizes nominēts Grammy balvai, ko ieguvis četras reizes.
1980. gados viņš guva slavu kā reperis ar skatuves vārdu The Fresh Prince. 1990. gadā V. Smita popularitāte strauji pieauga pēc filmēšanās seriālā The Fresh Prince of Bel-Air. Seriāls tika translēts sešus gadus līdz 1996. gadam. Pēc tam viņš pievērsās kinoaktiera karjerai, filmējies vairākos "grāvējos". V. Smits kļuva par pirmo aktieri, kurš filmējies pēc kārtas astoņās filmās, kuru ieņēmumi ASV pārsniedza 100 miljonus ASV dolāru. Pavisam 19 fantastikas filmas, kurās ir filmējies V. Smits, ir guvušas lielākus ieņēmumus par 100 miljoniem dolāru.
Pazīstamākās filmas ar V. Smita piedalīšanos ir "Sliktie puiši", "Sliktie puiši 2", "Sliktie puiši uz mūžu", "Neatkarības diena", "Vīri melnā","Vīri melnā 2", "Vīri melnā 3" "Es, Robots", "Tiesības uz laimi", "Es esmu leģenda", "Henkoks", "Mežonīgie rietumi", "Valsts ienaidnieks", "Haizivs stāsts", "Hičs", "Septiņas dzīves" un "Aladins".
V. Smits ir izdevis četrus studijas albumus: Big Willie Style (1997), Willennium (1999), Born to Reign (2002) un Lost and Found (2005).
Manioka
Ēdamā manioka (Manihot esculenta), arī kasava, ir eiforbiju dzimtas krūms ar ēdamiem gumiem, kuru kultivē tropu un subtropu reģionos. Manioka domesticēta pirms 10 000 gadiem mūsdienu Brazīlijas teritorijā, kas ir arī šī auga dabiskais izplatības areāls. Maniokas gumi ir bagāti ar cieti, un valstīs, kur to audzē, it sevišķi Āfrikā, ir ļoti nozīmīgs pārtikas produkts. No maniokas iegūtos attīrītās cietes putraimus sauc par tapioku. Celiakijas slimnieki manioku var izmantot kā kviešu aizstājēju, jo tā nesatur glutēnu. To izmanto arī kā lopbarību, un vairākās valstīs tiek pētīta iespēja no maniokas ražot biodegvielu.
Maniokas gumi neapstrādātā veidā ir ļoti indīgi, jo satur cianogēnos glikozīdus linamarīnu un lotaustralīnu. Šie glikozīdi sadaloties atbrīvo acetonciānhidrīnu un tam līdzīgas toksiskas vielas, kas savukārt sadalās līdz zilskābei. Tādēļ manioka pirms lietošanas uzturā rūpīgi jāsasmalcina, jāizmērcē ūdenī un jānovāra vai jāizkaltē, lai atbrīvotos no cianīdiem. Atsevišķās kopienās arī maniokas lapas tiek izmantotas uzturā, bet arī tās pirms lietošanas ir pareizi jāapstrādā, lai atbrīvotos no cianogēnajiem glikozīdiem.
Audzēšana
Lai arī maniokas dabiskais izplatības areāls ir Dienvidamerika, mūsdienu Brazīlijas rietumi, mūsdienās to visvairāk audzē Āfrikā. To 16. gadsimtā portugāļu jūrasbraucēji pārveda uz Āfriku, kur izkonkurēja vietējās lauksaimniecības kultūras. Mūsdienās tā ir viena no nozīmīgākajām kultūrām vairākās Āfrikas valstīs. Pēc FAOSTAT datiem 2020. gadā Āfrikā ieguva 64% no visas pasaules maniokas ražas. Visvairāk manioku iegūst Nigērijā, Kongo DR, Taizemē, Ganā, Indonēzijā un Brazīlijā.
Vairākās maniokas pazīmes padara to par ideālu kultūraugu sausos apgabalos un sausuma periodos. Pirmkārt tas sausuma periodā nenonīkst un turpina augt, kad atkal iegūst ūdeni, kā arī spēj augt neauglīgās augsnēs, kur citi kultūraugi nespēj augt. Otrkārt ražu var novākt dažādos laikos no audzēšanas sākuma, sākot no sešiem mēnešiem līdz trim gadiem, pretēji citiem kultūraugiem, kur raža jānovāc noteiktos periodos. Treškārt ražība no hektāra un audzēšanas ilguma ir lielāka nekā citiem izplatītiem kultūraugiem pie vienāda mitruma daudzuma augsnē. Ceturtkārt maniokas audzēšana ir salīdzinoši vienkārša un prasa maz rūpju, piemēram, nezāļu ravēšana, kā arī maniokas gumus mazāk skar kukaiņi un citi kaitēkļi.
Alžīra
Alžīra (ar, al-Jazā’er; alžīriešu:, kab, , fr, ) ir Alžīrijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, kā arī otra lielākā Magribas pilsēta aiz Kasablankas. 2011. gadā Alžīrā dzīvoja 3,42 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta atrodas valsts ziemeļos, Alžīras līča, Vidusjūras krastā. Tā ir viena no lielākajām ostām Ziemeļafrikā. Pilsētas nosaukums no arābu valodas nozīmē ‘salas’.
Vēsture
Feniķiešiem vietā, kur mūsdienās atrodas Alžīrā, bija kolonija ar nosaukumu Ikosim. Senās Romas laikos apdzīvoto vietu sauca par Icosium. 5. gadsimtā pilsētu nopostīja vandaļi. Mūsdienu pilsētu 944. gadā dibināja berberi. 16. gadsimtā iedzīvotāju skaits pilsētā strauji pieauga, jo daudzi mauri, kas tika padzīti no Pireneju pussalas, šeit meklēja patvērumu. Daži no tiem kļuva par pirātiem, kas uzbruka spāņu tirdzniecības kuģiem. Tādēļ Spānija 1514. gadā uzbruka Alžīrai. Neilgi pēc tam Alžīra nonāca Osmaņu impērijas pakļautībā. Nākamos 300 gadus tā bija berberu pirātu galvenā osta. 1541. gadā pirātiem uzbruka Svētā Romas impērijas imperators Kārlis V, vēlāk līdz pat 19. gadsimtam tiem uzbruka arī briti, nīderlandieši un amerikāņi. 1830. gadā pirātu ostu iekaroja franči. Alžīra kļuva par franču koloniju centrālo pilsētu Ziemeļafrikā.
Otrā pasaules kara laikā Alžīra kļuva par Sabiedroto galveno bāzi Ziemeļafrikā. 1950. gados Alžīra bija centrālā pilsēta, kur notika pretošanās pret franču koloniālo varu. 1962. gadā Alžīrija kļuva par neatkarīgu valsti un Alžīra par tās galvaspilsētu.
1992. gadā Alžīras vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
2001. gada novembrī Alžīrā bija plūdi, kas prasīja vairāk nekā 700 upurus, bet 2003. gada maijā zemestrīce paņēma aptuveni 2200 cilvēku dzīvības.
Klimats
Pēc Kepena klimata klasifikācijas Alžīrā valda silts Vidusjūras klimats (Csa). Vasaras ir karstas un sausas. Nokrišņu daudzums būtiski palielinās ziemā.
Brahma
Brahma jeb Brahmā (sanskrits: ब्रह्मा (brahmā) — 'pamats', 'balsts') hindu mitoloģijā ir augstākā dievība un Visuma radītājs. Ar diviem citiem dieviem — Višnu, kas simbolizē uzturēšanas spēku, un Šivu, kas ir iznīcības spēks, veido trimūrti.
Parasti Brahmu attēlo sarkanā krasā ar četrām bārdainām sejām, kuru acis ir līdzīgas lotosa ziediem, četriem ķermeņiem un astoņām rokām, kurās ir četras vēdas, zizlis, trauks ar Gangas ūdeni, upurkarote un dažkārt arī lotosa zieds, pērļu kaklarota un loks. Tā simbols un pavadonis ir mistiskā zoss, kas ar domu ātrumu spēj pārvietoties Visumā.
Cietumnieka dilemma
Cietumnieka dilemma ir viena no spēļu teorijas spēlēm, kad, atkarībā no izvēles, spēlētājs ("cietumnieks") kaut ko iegūst vai zaudē. Šādās situācijās spēlētājam ir jāizvēlas, ko darīt, lai iegūtu sev vēlamo. Neatkarīgi no izvēles, kāds cits (vai arī tomēr pats spēlētājs) kaut ko zaudēs. Šajā spēlē nevar būt tā, ka kāds no spēlētājiem neko nezaudē. Dažreiz gadās arī tā, ka, spēlējot atsevišķi, abi spēlētāji zaudē nekā tas būtu, ja tie savus spēkus būtu apvienojuši. Piemēram, politikā cietumnieka dilemma izpaužas kā divu vai vairāku valstu bruņošanās sacensības.
Jaroslavs Kačiņskis
Pirmo publisko atpazīstamību ieguva, kopā ar brāli piedaloties 1962. gada filmā "Par diviem, kuri nozaga mēnesi" (O dwóch takich, co ukradli księżyc). Astoņdesmitajos gados piedalījās arodbiedrības "Solidaritāte" darbā.
Ziemeļkaukāza federālais apgabals
Ziemeļkaukāza federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas dienvidrietumos. Sākotnēji izveidots daudz plašākā teritorijā 2000. gada 13. maijā, bet jau 2000. gada 21. jūnijā pārdēvēts par Dienvidu federālo apgabalu.
Atkārtoti izveidots 2010. gada 19. janvārī, atdalot Ziemeļkaukāza republikas un Stavropoles novadu no Dienvidu federālā apgabala. Tas aizņem 170 439 km2 lielu platību un tajā dzīvo 9 590 085 iedzīvotāju (2014). Apgabala teritorijā atrodas 56 pilsētas.
Administratīvais iedalījums
Pavisam Ziemeļkaukāza federālajā apgabalā ir 7 federācijas subjekti - 6 republikas un 1 novads. Apgabala platība ir 1,0% no Krievijas Federācijas platības.
Republikas
Novads
Iedzīvotāji
Pēc 2014. gada datiem Dienvidu federālajā apgabalā dzīvoja 9 590 085 iedzīvotāji, kas ir 6,68 % no visas Krievijas Federācijas iedzīvotāju skaita.
Nacionālais sastāvs: Lielākās pilsētas
Ģeofizikālais pavadonis
Ģeofizikālais pavadonis ir Zemes mākslīgais pavadonis, kas pēta Zemes ģeofizikālos parametrus — atmosfēras blīvumu, magnētisko lauku, radiācijas līmeni un to izmaiņas kosmisko faktoru, galvenokārt Saules aktivitātes ietekmē.
Meteoroloģiskais pavadonis
Meteoroloģiskais pavadonis ir Zemes mākslīgais pavadonis, kas paredzēts Zemes mākoņu segas un infrasarkanā starojuma novērojumiem no kosmosa ar nolūku iegūt meteoroloģiskos datus laikapstākļu prognožu veidošanai.
Pirmais meteoroloģiskais pavadonis TIROS-1 tika palaists ASV.
Bērzgales Dieva apredzības baznīca
Bērzgales Dieva apredzības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Preiļu novada Aglonas pagasta Bērzgalē. Viena no vecākajām Latgales koka baznīcām. Ievērojams koka arhitektūras celtniecības paraugs.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē Aglonas dekanātā. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Bērzgales draudze ir sena un sāka veidoties jau viduslaikos. Draudzei ir sešas kapsētas — Bērzgales kapsēta, Dunsku kapsēta, Silišku kapsēta, Guttas kapsēta, Makužu kapsēta, Madelānu kapsēta.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Jura diena, Dievmātes Karmela skapulāra svētki, Svētā Laurentija svētki, Kristus Karaļa svētki, Svētā Stefana svētki.
Tehniska informācija
Bērzgales baznīca ir barokāla koka celtne ar šīfera jumtu un diviem torņiem, 13,25 metrus gara un 12,20 metrus plata trīs navu telpa ar flīžu — cementa grīdu. Baznīcas sienas būvētas no tēstiem koka baļķiem, kas apšūtas ar dēļiem. Baznīcas solos var izvietoties 50 cilvēki. Apkārt baznīcai ir koka žogs mūra pamatos un mūra stabos. Baznīcas dārzā atrodas zvanu tornis, kas celts 1848. gadā.
Interjers
Galvenais centrālais altāris ir ar skaistiem baroka kokgriezumiem un divām Dievmātes gleznām. Baznīcas labās puses altārī ir Svētā Stefana glezna, bet kreisās puses altārī Svētā Laurentija glezna, kuru autors bija Pēterburgas Ķeizariskās mākslas akadēmijas mākslinieks Zenons Stefanskis. Saglabājies sākotnējais 18. gadsimtā veidotais altāris un ērģeļu prospekts. Kopumā apskatāmi 32 mākslas pieminekļi.
Reiniks
Reiniks (sieviešu dzimtē Reinika) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vietvārda Reiniki. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Fluors
Fluors ir ķīmiskais elements ar simbolu F un atomskaitli 9. Visos savienojumos fluors ir vienvērtīgs un tā oksidēšanas pakāpe ir -1. Fluors ir viselektronegatīvākais elements.
Fluors brīvā veidā ir nemetāls, tas ir pieskaitāms pie halogēniem un ir visaktīvākais no visām vienkāršajām vielām, kā arī ir stipri indīga viela. Normālos apstākļos fluors ir gāzveida viela, kas ir grūti iegūstama tīrā veidā.
Fluora nosaukums ir radies no latīņu un franču valodas vārda fluere, kas nozīmē "tecēšana" vai "plūdums". Pirmo reizi fluors pilnībā tika izolēts 1866. gadā.
Fizikālās īpašības
Fluoru tīrā veidā veido divatomu molekulas, normālos apstākļos tā ir gāze. Fluora blīvums ir 1,696 kg/m³, aptuveni 1,3 reizes lielāks nekā gaisa blīvums. Fluors ir bāli dzeltens, lai gan dažreiz tiek raksturots kā dzeltenzaļš. Tā krāsu var ieraudzīt tikai tad, kad tas atrodas pietiekami koncentrētā stāvoklī kādā caurspīdīgā stikla traukā.
Fluors sašķidrinās 85,03 K (-188,12 °C) lielā temperatūrā. Tad tā krāsa ir spilgti dzeltena. 53,53 K (-219,62 °C) temperatūrā fluors sacietē, veidojot kubiskās singonijas kristālus.
Ķīmiskās īpašības
Fluora atmosfērā deg pat tādas stabilas vielas kā ūdens un platīns:
Elektriskās izlādes iedarbībā fluors spēj oksidēt skābekli, veidojot skābekļa fluorīdu OF2 un dioksidifluorīdu O2F2.
Atrašanās dabā
Fluors dabā brīvā veidā nav sastopams lielās ķīmiskās aktivitātes dēļ. Dabā fluors ir sastopams fluorīdu (fluorūdeņražskābes sāļu) un komplekso fluorīdu (fluorapatīts) veidā. Tam ir tikai viens stabils izotops — fluors-19.
Izmantošana
Fluora savienojumus lieto:
Filipīnu futbola izlase
Filipīnu futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Filipīnas starptautiskās futbola sacensībās. Filipīnu futbola izlasi pārvalda Filipīnu Futbola federācija. Savu pirmo spēli izlase aizvadīja 1913. gadā pret Ķīnas izlasi. Izlase nekad nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Āzijas kausā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā.
Kšištofs Keslovskis
Kšištofs Keslovskis (pl; dzimis, miris ) bija poļu kinorežisors un scenārists.
Dzimis inženiera ģimenē. Nejaušības pēc iestājās teātra darbinieku skolā. Ar trešo mēģinājumu iestājās Lodzas Kino skolā, kur mācījās no 1964. līdz 1968. gadam. Iesākumā uzņēma dokumentālās filmas, ko vēlāk pameta, jo, pēc paša vārdiem, "ar mākslas kino palīdzību vieglāk parādīt dzīves īstenību". 1975. gadā radīja savu pirmo mākslas filmu — "Personāls" (Personnel), par kuru ieguva balvu Manheimas kinofestivālā. Vēlāk ieguvis dažādas balvas lielākajos pasaules kinofestivālos, tai skaitā Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā, Kannu kinofestivālā un Venēcijas kinofestivālā. Par filmu "Trīs krāsas: sarkanā" (1993) nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai divās kategorijās, bet balvu nav ieguvis.
Tradicionālie sadarbības partneri Keslovskim bija scenārija autors Kšištofs Pesevičs (Krzysztof Piesiewicz) un mūzikas autors Zbigņevs Preisners.
Navigācijas pavadonis
Navigācijas pavadonis — Zemes mākslīgais pavadonis, kas ar pavadoņnavigācijas paņēmieniem nodrošina cilvēku, automašīnu, kuģu, lidmašīnu u.c. objektu atrašanās vietas (ģeogrāfisko koordinātu) precīzu noteikšanu.
Visbiežāk navigācijas pavadonis ir kādas pavadoņu navigācijas sistēmas elements.
Jēkabs Alksnis (virsnieks)
Jēkabs Alksnis ( — ) bija Krievijas Impērijas apakšvirsnieks, vēlāk Sarkanās armijas virsnieks, viens no PSRS gaisa kara flotes izveidotājiem.
Biogrāfija
Dzimis 1897. gada 26. janvārī Naukšēnu pagastā, kalpu ģimenē. 1916. gadā iestājies Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. 1917. gadā absolvējis Odesas praporščiku skolu un nosūtīts uz Pirmā pasaules kara fronti. 1919. gadā iestājies Sarkanajā armijā, uzreiz iecelts par Orlas guberņas kara komisāru, septembrī-oktobrī bijis 55. strēlnieku divīzijas komisārs (divīziju kaujās pie Orlas pilnībā iznīcināja Deņikina komandētā armija). Pēc tam Donas kara apgabala kara komandieris, vēlāk Orlas kara apgabala kara komandiera vietnieks.
1924. gadā absolvējis SSA Kara akadēmiju un iecelts par Armijas labiekārtošanas pārvaldes (ru) vadītāju un komisāru. 1926.-1931. Sarkanās Armijas Gaisa Spēku (ru) komandiera vietnieks. 1931. gadā iecelts par Sarkanās Armijas Gaisa Spēku komandieri. 1935. gadā paaugstināts par 2. ranga armijas komandieri. Uzņemts Aizsardzības Tautas komisariāta Kara Padomē (ru).
1937. gadā kļūst par Aizsardzības Tautas komisāra vietnieku aviācijas jautājumos (ru). Vēlāk kļūst par PSRS Augstākās padomes deputātu, bet Lielā terora laikā jau 23. novembrī arestēts, apsūdzot viņu "latviešu fašistu organizācijas" organizēšanā. 1938. gada 28. jūlijā viņam izpildīts tiesas piespriestais nāvessods: nošaušana.
Jēkaba Alkšņa sieva bija Kristīne Alksnis-Mednis, bet dēls Imants. Mazdēls Viktors Alksnis bija Padomju armijas virsnieks Latvijas PSR, vēlāk politiķis Krievijā.
Kreminna
Kreminna ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Kreminnas rajona centrs. Izvietojusies apgabala rietumos, Krasnas upes krastos netālu no tās ietekas Siverskijdonecā. Kreminnas pilsētas padomei pakļauti Žitļivkas, Kuzmines, Stara Krasņankas un Červona Dibrovas ciemi.
Vēsture
Apdzīvoto vietu kā slobodu 1679. gadā dibinājuši Donas kazaki. 1688. gadā slobodā izvietojās viena no Izjumas kazaku pulka sotņām. No 19. gadsimta sākuma līdz 20. gadsimta sākumam te bāzējās Hluhivas kazaku pulks un apdzīvoto vietu sauca par Novohluhivu (Новоглухів). 1825. gadā Novohluhivas apkaimē tika uzietas akmeņogļu iegulas, bet to rūpnieciska apguve tika uzsākta tikai 1893. gadā. 1932. gadā Kreminnas mežā tika izveidots nacionālais rezervāts, bet 1938. gadā Kreminnai piešķirts pilsētas statuss. Mūsdienās mašīnbūves un pārtikas rūpniecības centrs.
Dzirciema pagasts
Dzirciema pagasts bija viena no Tukuma apriņķa (līdz 1924. gadam Talsu apriņķa) pašvaldībām tā ziemeļdaļā. Robežojās ar Tukuma apriņķa Engures, Pūres un Sēmes pagastiem, kā arī Talsu apriņķa Zentenes un Cēres pagastiem. Pagasta valde atradās Dzirciemā. Lielākās apdzīvotās vietas bija Dzirciems un Lamiņi.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Līdz 1920. gada agrārajai reformai pagastā atradās Dzirciema muiža (Selgerben) un Lamiņu muiža (Lievenhof vai Lammingen). Dzirciema muižu sadalīja 30 vienībās ar 449,5 ha. Lamiņu muižu sadalīja 30 vienībās ar 481 ha, bet muižas kungu mājā iekārtoja pagasta skolu ar sarīkojumu zāli.
1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Dzirciema un Ezerpils ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Kandavas rajonā. Mūsdienās Dzirciema pagasta teritorija iekļauta Tukuma novada Zentenes un Pūres pagastos.
Kirstena Dansta
Kirstena Karolīna Dansta (en; dzimusi Pointplesentā, Ņūdžersijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise, modele un dziedātāja. Savu aktrises karjeru uzsāka ar nelielu lomu 1989. gada antoloģijas filmas "Ņujorkas stāsti" pēdējā, trešajā daļā Oedipus Wrecks. 12 gadu vecumā kļuva pazīstama ar vampīra lomu 1994. gada filmā "Intervija ar vampīru". Par šo lomu viņa tika nominēta Zelta globusam kā labākā otrā plāna aktrise. Šajā pašā gadā viņa filmējās arī filmā "Mazās sievietes".
Pirolīns
Pirolīns (dihidropirols, C4H7N) ir heterociklisks, slāpekli saturošs organiskais savienojums - daļēji hidrogenēts pirols. Iespējami 3 pirolīna izomēri.
2-Pirolīns un 3-pirolīns ir cikliski amīni, bet 1-pirolīns pieskaitāms pie cikliskajiem imīniem.
Iegūšana
3-Pirolīnu iegūst, reducējot pirolu ar cinka putekļiem un ledus etiķskābi.
Īpašības
3-Pirolīns ir bezkrāsains šķidrums ar amīniem raksturīgu smaku. 3-Pirolīns viegli šķīst ūdenī. Atšķirībā no pirola, 3-pirolīnam ir stipri izteiktas bāziskas īpašības.
Oksidējot ar ozonu, 3-pirolīns veido iminodietiķskābi.
Rosewater
Rosewater ir latviešu industriālās mūzikas grupa, izveidota 1998. gadā. Grupa sākotnēji spēlēja industriālo roku, bet pievienojoties apvienībai STURM, pārgāja uz daudz abrazīvāku mūzikas žanru - harsh EBM.
Maisūru
Maisūru, citos avotos arī Maisura, Maisore, Maisora (no ), ir otra lielākā pilsēta Karnātakas štatā, Indijā. Tā atrodas 146 km uz dievidrietumiem no štata galvaspilsētas (un lielākās pilsētas) Bengalūru.
Komunistiskā Internacionāle
Vēsture
Kominterni nodibināja 1919. gada martā Maskavā. Tās priekštece bija II Internacionāle, kas beidza savu darbību 1916. gadā, pēc sašķelšanās sociāldemokrātos un komunistos. III internacionāles mērķis bija apvienot strādniekus uz proletāriskā internacionālisma principiem balstītai revolucionārai cīņai par buržuāzijas gāšanu un proletariāta diktatūras nodibināšanu, cīņā nevairoties no "atklātas sadursmes ieročiem rokās ar kapitāla valsts varu". Ziedu laikos šajā organizācijā ietilpa vairāk nekā 100 nacionālās komunistiskās partijas, kā arī dažādas organizācijas. Kopumā Kominterne sasauca septiņus kongresus (1919; 1920; 1921; 1924; 1928; 1935;). Visi organizācijas kongresi norisinājās Padomju Krievijā.
Kominternes darbība galvenokārt bija saistīta ar ideju par vispasaules revolūciju, respektīvi, tās darbības mērķis bija veicināt komunistiskās revolūcijas valstīs, kur komunisti nebija pie varas. Padomju Savienībā darbojās Rietumtautu Komunistiskā universitāte un citas mācību iestādes, kurās apmācīja topošos revolucionārus, gatavoja viņus streiku organizēšanai, nemieriem un citām darbībām. Kominterne finansiāli atbalstīja ārzemju komunistiskās partijas, organizācijas un to biedrus. Izmaiņas Komunistiskās Internacionāles darbībā notika 1930. gados, kad Staļins atteicās no vispasaules revolūcijas idejām un krasi ierobežoja Kominternes darbību. Tam sekoja nacionālo kadru tīrīšana, kas faktiski ierobežoja Kominternes lomu un nozīmi. 1943. gada 15. maijā tā beidza savu pastāvēšanu.
Ainārs Ķiksis
Ainārs Ķiksis (dzimis Valmierā) ir latviešu treka riteņbraucējs, šobrīd joprojām startē senioru (masters) sacensībās.
Treniņus uzsācis Valmieras Bērnu sporta skolā pie trenera Jāņa Siliņa.
Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs. 1992. gadā Barselonā viņš sprintā izcīnīja dalītu 9.—12. vietu, pēc četriem gadiem Atlantā A. Ķiksis hītā ieņēma 8. vietu, savukārt 2000. gadā Sidnejā keirinā ierindojās dalītā 11.—12. vietā un komandu sprintā (kopā ar Viesturu Bērziņu un Ivo Lakuču) — 8. vietā.
1990. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnīja uzvaru sprintā. Piedalījies vairākos Pasaules čempionātos. 1998. gadā keirinā izcīnījis sudraba medaļu, tāpat 2. vietu ieņēmis 2001. gadā sprinta daudzcīņā, savukārt gadu vēlāk guva uzvaru šajā disciplīnā. Trīs reizes karjeras laikā uzvarēja Eiropas čempionātā sprinta daudzcīņā (1996, 2002, 2003).
Pēc profesionāļa karjeras beigām turpinājis startēt senioru (masters) sacensībās, uzstādot vairākus pasaules rekordus savā vecuma grupā. Vairākkārt uzvarējis Latvijas čempionātā trekā elites grupā sprinteriem piemērotās kategorijās, pārspējot krietni jaunākus pretiniekus.
4. Saeima
4. Saeima bija Latvijas Republikas parlaments laika posmā no līdz, kad valstī notika apvērsums, pēc kura tika apturēta Saeimas, Satversmes un visu politisko partiju darbība. Tas bija pēdējais demokrātiski ievēlētais Latvijas parlaments starpkaru periodā.
Vēlēšanas
4. Saeimas vēlēšanas notika 1931. gada 3. un 4. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 103 kandidātu saraksti no 44 partijām. Nobalsoja 974 822 vēlētāju, kas sastādīja 80,04% balsstiesīgo. Šie 27 saraksti iekļuva Saeimā:
4. Saeimas darbība
4. Saeimas priekšsēdētājs visu tās darbības laiku bija Pauls Kalniņš (LSDSP). 4. Saeimā bija 18 pastāvīgās komisijas. Notika 185 sēdes, kurās apsprieda 312 likumprojektus.
4. Saeimas laikā darbojās Skujenieka 2. Ministru kabinets, Bļodnieka Ministru kabinets un Ulmaņa 4. Ministru kabinets.