cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Futbola karš
Karadarbība
Jau nākamajā dienā pēc karadarbības sākuma Amerikas valstu organizācija sanāca uz ārkārtas sēdi, kurā aicināja izbeigt konfliktu un izvest salvadoriešu karaspēku no Hondurasas. Lai arī sākotnēji Salvadora pretojās šim aicinājumam, prasot reparācijas no Hondurasas, tomēr jau 18. jūlijā tā daļēji pārtrauca karadarbību, bet 20. jūlijā abas puses pilnībā izbeidza karadarbību savā starpā. Līdz pat 29. jūlijam Salvadora atteicās izvest savu karaspēku no okupētajām teritorijām, tomēr augustā tā to izdarīja, pakļaujoties Amerikas valstu organizācijas spiedienam un draudiem par iespējamajām sankcijām. Faktiski karadarbība norisinājās tikai 6 dienas, tomēr miera līgums starp Salvadoru un Hondurasu tika parakstīts tikai pēc 10 gadiem.
Šis bija pēdējais karš, kurā divas valstis savā starpā karoja ar lidmašīnām, kuras lidoja, izmantojot propellerus. Gan Hondurasa, gan Salvadora izmantoja amerikāņu Otrā pasaules kara lidmašīnas.
Kara sekas
Vairāk kā 60 tūkstoši salvadoriešu tika izdzīti vai bēga no Hondurasas, kas noveda pie ekonomiskās spriedzes Salvadorā. Pašā konfliktā aizgāja bojā vairāk kā 2000 cilvēki, no kuriem liela daļa bija civiliedzīvotāji. Abu valstu robežas bija slēgtas, kas gan ietekmēja abu valstu ekonomiku, gan arī faktiski izjauca Centrālamerikas brīvā tirgus savienības pastāvēšanu. Salvadorā pēc kara vēlēšanās uzvarēja militāristi, tomēr tie nespēja risināt ekonomiskās problēmas valstī. Šo dažādo faktoru kombinācija un sekas noveda 1981. gadā pie pilsoņu kara Salvadorā.
Lai arī Salvadora, uzvarējusi Haiti futbola komandu, nokļuva uz 1970. gada FIFA Pasaules kausu, tomēr tur tā visās spēlēs zaudēja, paliekot "sausā".
Zuks
Zuks (Zouk) ir mūzikas un deju stils, kas radies 1980. gados Martinikā un Gvadelupā. Zuka mūziku ir viedojusi arī franču, angļu un afrikāņu ietekme. Antiļu salu kreoliskajā valodā vārds "zouk" nozīmē "svinības". 1960. gados vārds "zouk" tika lietots, lai apzīmētu pārsteiguma (negaidītus) svētkus vai pasākumu. Bieži tas tika lietots arī kā darbības vārds ("zouker"), kas izpaudās kā iešana svinēt pie draugiem.
Diazepāms
Diazepāms (zināms arī kā Valium) ir benzodiazepīnu grupas psihotropa viela. Diazepāms daudzās pasaules valstīs tiek izplatīts kā recepšu zāles pret nemieru, bezmiegu, epilepsijas veida lēkmēm, muskuļu spazmām, kā arī citu benzodiazepīnu vai alkohola abstinences sindromu. Līdzīgi kā citi benzodiazepīni, diazepāms pats izraisa atkarību. Tāpat tas rada toleranci.
Diazepāms ir iekļauts Pasaules Veselības organizācijas pamatmedikamentu sarakstā.
Izplatība Latvijā
Diazepāmu saturošie izstrādājumi Latvijā ir recepšu zāles. Diazepāms ir iekļauts Latvijas kontrolējamo narkotisko vielu, psihotropo vielu un prekursoru III sarakstā (bīstamās psihotropās vielas, kuras var tikt izmantotas ļaunprātīgos nolūkos). Saskaņā ar likuma "Par Krimināllikuma spēkā stāšanās un piemērošanas kārtību" 2. pielikumu, diazepāma daudzums līdz 0,1 gramiem atzīstams par nelielu, bet virs 10 gramiem — par lielu.
Serpcas apriņķis
Serpcas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes ziemeļrietumos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Žurominas, Ploņskas un Plockas apriņķiem, kā arī Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Lipno un Ripinas apriņķiem.
Hēds
Hods senskandināvu mitoloģijā ir dieva Baldra aklais brālis, kurš, Loke apmānīts, viņu negribēdams nogalina. Baldrs ir Odina un Frigas dēls.
Hoda vārds skaldu dzejā vairākkārt izmantots kenningos, kuros atainoti karotāji (piemēram, Hǫðr víga 'kaujas Hods'). Tas varētu nozīmēt, ka dzejnieki zinājuši mītus, kuros Hods nav akls vai kuros viņam ierādīta aktīvāka loma.
Pēc Ragnaroka Hods no Hēlas dosies uz Valhallu (viņš ir viens no retajiem dieviem, kurš izdzīvo).
Malta (upe)
Malta ir Maltas-Rēzeknes kanāla pieteka Krāslavas, Rēzeknes un Preiļu novados. Iztek no Salāja ezera. Dažkārt par upes augštecēm uzskata Mostouku (posms starp Diunokli un Salāju), Klismetku (posms starp Luknoju un Diunokli) un Tacu (posms no Boraugas ezera līdz Luknojam). Malta uzņem ūdeņus no daudziem ezeriem Latgales augstienes centrālajā daļā ar to kopplatību 18 km². Pie augsta ūdens līmeņa Maltā pa Kozupi pieplūst arī Zosnas un Rāznas ezeru ūdens. Upes kritums neviendabīgs: augštecē ap 2 m/km, regulētajā posmā no Baldas ietekas līdz Liskas ietekai - <0,5 m/km. Līdz 1966. gadam Malta ietecēja Lubāna ezerā. Tagad Malta pa Maltas-Rēzeknes kanālu novadīta Rēzeknes upē. Vecmaltas gultne (6 km) izmantota par Īdeņas kanāla posmu, kurā saplūst ūdeņi no Nagļu dīķiem. Pie Maltečkas un Viļānos uz upes uzstādināti dzirnavezeri (Maltečkas dzirnavu ezers).
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Malta, Kruki, Viļāni, Nagļi. Upi šķērso autoceļi A12, A13, P56, P58, P59 un Sanktpēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas Rēzekne I—Daugavpils posms.
Ikike
2014. gada 1. aprīlī pilsēta stipri cieta no 8,2 ballu stipras zemestrīces.
Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs
VSIA "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs" (LVĢMC) ir Latvijas valsts kapitālsabiedrība, kas nodarbojas ar vides informācijas vākšanu, analīzi un laikapstākļu prognozēšanu. Uzņēmuma kapitāla daļu turētājs ir Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija.
Darbu aģentūra uzsāka 2005. gada 1. janvārī kā valsts aģentūra "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas aģentūra" (LVĢMA), kad tā tika izveidota, apvienojot Latvijas Hidrometeoroloģijas aģentūru, Latvijas Vides aģentūru un Valsts Ģeoloģijas dienestu. 2009. gada 1. augustā, saskaņā ar 2009. gada 1. jūlija Ministru kabineta rīkojumu Nr. 448 līdz 2009. gada 1. augustam tika likvidēta LVĢMA un tika dibināta valsts sabiedrība ar ierobežotu atbildību "Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs", kura bija LVĢMA tiesību un saistību pārņēmēja.
LVĢMC galvenie uzdevumi ir vākt un apstrādāt vides informāciju, veikt vides monitoringu un informēt sabiedrību par vides stāvokli, nodrošināt zemes dzīļu fonda ģeoloģisko pārraudzību un zemes dzīļu racionālu izmantošanu, kā arī īstenot valsts politiku ģeoloģijas, meteoroloģijas, klimatoloģijas, hidroloģijas, gaisa kvalitātes un pārrobežu gaisa piesārņojuma ietekmes jomā.
Latvijas klimata pētījumu attīstība
19. gadsimta beigās Rīgas pilsētas apkārtnē pirmo reizi tika veikti augsnes temperatūras novērojumi. 1885. gadā Tartu universitātes profesora A. J. Ettingena (A.J. Oettingen) vadībā tika izveidots Baltijas lietus mērīšanas tīkls, kas aptvēra arī Latvijas teritoriju. Novērojumu punktos bez nokrišņiem reģistrēja arī gaisa temperatūru, atsevišķās stacijās tika veikti arī fenoloģiskie novērojumi. 19. gadsimta sākumā nozīmīgu meteoroloģisko novērojumu vietu Rīgas bākā ierīkoja arī Krievijas Impērijas Jūras ministrijas Hidrogrāfiskais departaments. Bākas uzraugi un jūrniecības oficieri 1835. līdz 1860. gadam šeit noteica jūras līmeni, vēja virzienu un ātrumu, gaisa temperatūru, atmosfēras spiedienu, nokrišņus, jūras viļņošanos, atmosfēras parādības.
Līdz 19. gadsimta vidum meteoroloģisko novērojumu dati pamatā tika ievākti, tādēļ apkopotu publikāciju, kas saturētu informāciju par teritorijas klimatiskajiem apstākļiem, ir maz, un ziņas pārsvarā ir fragmentāras. Galvenokārt nelieli darbi tika publicēti periodiskajos izdevumos un saturēja informāciju par vētrām, salnām un citiem raksturīgiem laika apstākļiem. Viena no pirmajām plašākajām publikācijām par Latvijas klimatiskajiem apstākļiem autors bija A. Levis (A. Lövis), kurš, balsoties uz personīgajiem septiņu gadu novērojumiem, 1815. gadā un 1817. gadā uzrakstīja apkopojumus par dažādām daba parādībām gada sezonās Rūjienas apkārtnē. Kopš 1850. gada meteoroloģisko novērojumu dati tika publicēti Rīgas Dabaspētnieku biedrības izdevumos, regulāri visi novērojumu dati tika iekļauti biedrības jau iepriekš pieminētajā izdevumā "Korrespondenzblatt des Naturforscher-Vereins zu Riga". 19. gadsimta vidū parādījās arī publikācijas, kurās tika apkopoti un analizēti novērojumu dati. Tā H. Neeze (H. Neese) 1849. gadā aprakstīja Rīgas Dabaspētnieku biedrības novērojumu tīklu un publicēja apkopojumus par Rīgas klimatu, kas balstīti uz M. Deitera un J. Zanda novērojumiem. Līdz 19. gadsimta beigām Latvijas teritorijā veikto meteoroloģisko datu informācija tika apkopota un analizēta izdevumos par Krievijas Impērijas klimatu K. Veselovska (K. Веселовский), A. Vojeikova (A. Воейков), H. Vilda (H. Wild) un A. Kaminska (A. Каминский) darbos. Liela nozīme bija 1900. gadā izdotajam Galvenās fiziskās observatorijas izdotajam "Klimataloģiskajam atlantam", kas saturēja vērtīgu informāciju arī par Latvijas klimatiskajiem apstākļiem.
Meteoroloģija
Meteoroloģiskos novērojumus LVĢMC veic 58 novērojumu stacijās (1 stacija uz 1000 km²), kas stacionāri izvietotas visā Latvijas teritorijā. No tām 40 novērojumu stacijās tiek veikti tikai telpā mainīgāko meteoroloģisko elementu novērojumi — atmosfēras nokrišņi, sniega sega, ekstremālā gaisa temperatūra, atsevišķas atmosfēras paradības. Vidējais attālums starp meteoroloģisko novērojumu stacijām Latvijā ir 60 km. Staciju izvietojums ir optimāls, lai pietiekami detalizēti raksturotu Latvijas laika apstākļus un klimatu. Izvietojuma blīvumu regulē starptautiski normatīvi.
23 novērojumu stacijās tika uzstādītas automātiskās iekārtas un atbilstoša programmatūra mērījumu un novērojumu apstrādei un nodošanai datu bāzē.
Novērojumi un monitorings
LVĢMC nodrošina valsts meteoroloģiskos, hidroloģiskos, virszemes ūdeņu kvalitātes, pazemes ūdeņu, nokrišņu kvalitātes, integrālā monitoringa, EMEP un GAW novērojumus, kā arī kopīgi ar vides aizsardzības institūcijām veic gaisa kvalitātes un tās ietekmes novērojumus uz ekosistēmām, kā arī sniedz to novērtējumu starptautisko, nacionālo un reģionālo projektu un programmu ietvaros.
Analizējot novērojumos iegūto informāciju, LVĢMC speciālistiem ir iespējams izstrādāt visdažādākos informācijas produktus visām tautsaimniecības nozarēm — prognozes, dažāda veida hidroloģiskos, meteoroloģiskos, vides kvalitātes aprēķinus un analīzes utml.
Larjoha
Larjoha var būt:
Larjoha (Argentīna)
Larjoha ir pilsēta Argentīnā, Larjohas provinces galvaspilsēta. Atrodas provinces austrumos. Tajā pēc 2001. gada datiem ir 146 411 iedzīvotāju.
2009. gadā pilsēta tika iekļauta Dakaras rallija maršrutā.
Sigina
Sigina skandināvu mitoloģijā ir Loki sieva. Viņiem ir divi dēli, Narvi un Vāli.
Kad Loki par Baldra nonāvēšanu tiek piesiets pie trim klintīm un virs viņa galvas piesien čūsku, Sigina virs Loki sejas tur trauku, lai čūskas inde nepilētu viņas vīram uz sejas. Kad viņa aizgriežas, lai trauku iztukšotu, inde pil Loki uz sejas (acīs) un viņš sāpēs raustās, izraisīdams zemestrīces.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (15. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu piecpadsmitajā dienā (26. februārī) sacīkstes norisināsies 8 disciplīnās un tiks izcīnīti 7 medaļu komplekti.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Ātrslidošana
22:30 - 00:20 - Vīrieši/Sievietes, komandu iedzīšana, kvalifikācija
Kozeņice
Kozeņice - pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē. Pie pilsētas atrodas liela termoelektrostacija. Šeit dzimis Polijas karalis Sigismunds I Vecais (Zygmunt I Stary, 1467 - 1548), valdījis no 1506. līdz 1548. gadam.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (15. diena)
Biatlons
21:30 - 23:05 - Vīrieši, 4 x 7,5 stafete
Hokejs
Vīriešu turnīrs
Pusfināli.
Kalnu slēpošana
20:00 - 21:30 - Sievietes, slaloms, priekšsacīkstes
23:30 - 00:30 - Sievietes, slaloms, fināls
Kērlings
Medaļu izcīņa - sieviešu komandas
Snovbords
20:00 - 21:00 - Sievietes, paralēlais slaloms, priekšsacīkstes
22:15 - 23:50 - Sievietes, paralēlais slaloms, fināls
Šorttreks
04:00 - 06:15 - Vīrieši, 500 metri
04:00 - 06:15 - Sievietes, 1000 metri
04:00 - 06:15 - Vīrieši, 5000 metru stafete
Jānis Andersons (hokejists)
Jānis Andersons (dzimis Rīgā) ir profesionāls latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv Slovākijas hokeja klubu HK MSK Ziar nad Hronom.
Latvijas pieaugušo izlasē debitēja. Kopā ar Latvijas izlasi ir izcīnījis 11. vietu 2010. gada Pasaules čempionātā.
Raibkakla ūdrs
Raibkakla ūdrs (Hydrictis maculicollis) ir gan ūdenī, gan uz sauszemes dzīvojošs sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, kas ir vienīgā suga raibkakla ūdru ģintī (Hydrictis). Daži zinātnieki to klasificē kā Eirāzijas ūdru ģintij (Lutra) piederošu sugu, saucot to par Luta maculicollis.
Raibkakla ūdrs ir plaši izplatīts Āfrikas centrālās daļas rietumu pusē. Tam patīk apmesties Āfrikas vidienes saldūdens ezeru krastos, jo tajos ir daudz zivju. Tas ir sastopmas gan Viktorijas, gan Tangaņikas ezerā. Raibkakla ūdrs dzīvo arī upīšu un strautu krastos, nenoniecinot kalnu ūdeņus līdz 2500 metriem virs jūras līmeņa. Tā dzīves telpa nepārtraukti samazinās, tā kā ūdrs necieš piesārņotus ūdeņus un cilvēku tuvumu. Vietējie iedzīvotāji to medī gaļas un kažokādas ieguvei.
Izskats un īpašības
Raibkakla ūdrs ir apmēram 85—105 cm garš, tā svars 6 kg. Tēviņi ir lielāki par mātītēm. Tā ķermenis tāpat kā citiem ūdriem ir garš, slaids un cilindrveidīgs, ar īsām, spēcīgām kājām. Starp visiem Āfrikā dzīvojošiem ūdriem raibkakla ūdrs ūdenī pavada visvairāk laika, un tas ir labi piemērojies dzīvei ūdenī; visām ķepām ir peldplēves līdz pašiem pirkstu galiņiem, tā kažoks ir dubults. Kažoka garākā akotspalva nosedz īsāko pavilnu, pasargājot to sausu, kamēr ūdrs ir ūdenī. Kažoka krāsa ir tumši brūna, ar gaišiem raibumiem pakaklē. Aste ir gara, konusveidīga un muskuļota. Ūdram ir labi attīstīti nagi, bet mazāki zobi kā citiem ūdriem, kas ir vairāk piemēroti zivju ķeršanai un ēšanai, nekā vēžveidīgo sakošanai.
Barība
Raibkakla ūdrs pamatā medī zivis, gliemjus, vardes, ūdens kukaiņus un vēžveidīgos. Medījot tas balstās uz savu labo redzi, tādēļ izvēlas skaidrus ūdeņus. Lai sašķaidītu gliemju vākus un vēžveidīgos, ūdrs lieto akmeņus. Darba rīku pielietojums liecina par ūdru augsto inteliģenci. Raibkakla ūdrs medīt dodas agri no rīta vai uzreiz pēc saulrieta, lai gan tos var novērot medījot arī dienas laikā.
Gorki
Gorki var būt:
Čehovs
Čehovs (ru; sieviešu dzimtē Čehova (Че́хова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Džeralds Darels
Džeralds Malkolms Darels (Gerald Malcolm Durrell, dzimis, miris ) bija britu zoologs, dabas pētnieks un aizstāvis, rakstnieks, vairāku televīzijas programmu vadītājs, kā arī Džērsijas zoodārza, Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības tresta un Maurīcijas savvaļas fonda dibinātājs. Darels sarakstījis 38 grāmatas un uzņēmis vairāk nekā 30 filmas. Visplašāk pazīstams kā autobiogrāfisku grāmatu autors.
Galvenais Darela tresta izveidošanas mērķis bija nebrīvē pavairot un saglabāt apdraudētas sugas, lai vēlāk, iestājoties labvēlīgākai situācijai, to populācijas varētu atjaunot vēsturiskajā areālā. Labi pazīstams rakstnieks ir arī Darela vecākais brālis Lorenss Darels.
Agrā bērnība
Dzimis kā jaunākais četru bērnu ģimenē Džamšedpūrā Britu Indijā, kur tēvs strādāja par inženieri paša dibinātā kompānijā. Viņa vecāki bija angļu — īru izcelsmes. Savās autobiogrāfiskajās grāmatās Džeralds apgalvoja, ka atceras daudz ko no šajā pilsētā pieredzētā, ieskaitot savu pirmo zoodārza apmeklējumu. Patiesībā šajā laikā Džamšedpūrā zoodārza nebija, un Džerijam bija tikai 14 mēnešu, kad ģimene šo pilsētu atstāja. Taču fakts ir tas, ka viņam kopš agras bērnības bija fotogrāfiska atmiņa. Viens no pirmajiem redzējumiem, kuru Darels pieminēja visu mūžu, bija viņa prieks par diviem ceļmalas grāvī ieraudzītiem gliemežiem gaišā kafijas krāsā ar šokolādes brūnām svītrām. Aukle šos gliemežus nosauca par netīriem un pretīgiem, bet Džerijam tie šķita brīnumjauki.
Pirmais zoodārzs, kuru Džeralds apmeklēja, bija Lahorā (mūsdienu Pakistānā). Lai arī no šaurajiem būriem nāca asa amonjaka smaka, redzētais viņu acumirklī aizgrāba. "Ja es šādu zoodārzu redzētu šodien, uzreiz pieprasītu tā slēgšanu, bet kā bērnam man tā kļuva par maģisku vietu". Darels atceras, ka kopš tās reizes uz jautājumu, kurp viņš gribētu doties, vienmēr atbildējis: "Uz zoodārzu!". Ja šī vēlme nav tikusi apmierināta, tad brēcis tā, ka viņu varēja dzirdēt no Everesta virsotnes līdz Bengālijas līcim. Pēc tēva nāves 1928. gadā ģimene atgriezās Anglijā un apmetās Londonas dienvidu daļā.
Astoņu gadu vecumā māte aizveda Džeriju uz vietējo skolu. Taču viņu neinteresēja mācības, futbols šķita garlaicīgs, vingrošanas un peldēšanas stundas nepieņemamas, un galu galā mātei nācās deviņus gadus veco Džeraldu no skolas izņemt. Ar to arī Darela izglītības iegūšana bija beigusies, un viņš varēja atgriezties pie iemīļotā laika pavadīšanas veida, ieskaitot spēlēm ar suni un dažādu sīku dzīvnieciņu vākšanas. Vēlāk Darels šajā sakarā augstu novērtēja mātes attieksmi, rakstīdams, ka viņa ļāva bērniem dzīvot, un visi viņas padomi vienmēr beidzās ar vārdiem: "Bet jebkurā gadījumā, mīļais, tev jārīkojas tā, kā tu pats uzskati par vajadzīgu".
Darela biogrāfijas autors Daglass Botings uzskata, ka formālās izglītības trūkums deva viņam iespēju attīstīt savu prātu, iztēli un izdomu patstāvīgi, aizraujoties ar to, kas viņam interesēja, un nepievēršot uzmanību tam, kas šķita garlaicīgs un nevajadzīgs. Arī savu dzīves mērķi Darels varēja nospraust oriģinālāk nekā formāli izglītots cilvēks. Bērnībā dotās attiecības ar dabu viņš līdz pat mūža beigām tvēra ar pateicību un mīlestību.
Dzīve Korfu salā
1935. gadā pēc Džeralda vecākā brāļa Lorensa ieteikuma Dareli pārcēlās uz Grieķijai piederošo Korfu salu. Tajā laikā salā nebija lidostas, lielu šoseju, viesnīcu, tūristu pūļu un elektrības. Džeraldam pieci saulainajā Korfu pavadītie gadi bija gandrīz pilnīgas brīvības caurstrāvots laiks, kuru pavadīja pastaigas un nebeidzami atklājumi vietējā dzīvnieku pasaulē. Šeit Džerijs aizrautīgi iesāka kolekcionēt dzīvniekus un to mazuļus.
Par vienu no viņa un visas ģimenes mūža draugu, padomdevēju un skolotāju kļuva grieķu ārsts, dzejnieks, rakstnieks un biologs Teodors Stefanidis. Viņš Džerijam sniedza sistemātiskas zināšanas bioloģijā, pacietīgi un izsmeļoši atbildēja uz nebeidzamajiem jautājumiem un izturējās kā pret līdzīgu. Vēlāk, grāmatā "Putni, zvēri un radinieki", Darels par viņu rakstīja: "Teodors bija ievērojamākais cilvēks, kādu man jebkad gadījies satikt,— un tagad, trīsdesmit trīs gadus vēlāk, es joprojām domāju tāpat". Darels visas dzīves garumā uzturēja sakarus ar Teodoru. 1983. gada februārī, pāris mēnešus pirms savas nāves, Teodors piedalījās angļu televīzijas raidījumā "This is Your Life", kur ar cieņu runāja par Džeraldu.
Dareli pameta Korfu 1939. gadā. Šim dzīves posmam Darels veltījis trīs grāmatas: "Mana ģimene un citi zvēri", "Putni, zvēri un radinieki" un "Dievu dārzs". Kad pēc gadiem Darels atkal aizbrauca uz Korfu, viņš atzinās sievai, ka gribot padarīt sev galu, ieraudzījis, par ko viņa bērnības paradīzi pārvērtusi tūrisma industrija. Darels jutās vainīgs, ka ar savām grāmatām radījis cilvēkos interesi par šo salu.
Darbs Londonas zooveikalā un Vipsneidas zoodārzā
1941. gadā 16 gadu vecumā Džerijs iekārtojās darbā zooveikalā Londonā, bet pēc trīs gadiem sāka strādāt Vipsneidas zoodārzā Bedfordšīras grāfistē. Vipsneidā viņš ieguva ne tikai pieredzi darbā ar dzīvniekiem, bet arī sapratni, ka zoodārziem jābūt par pavairošanas un patvēruma vietu arvien pieaugošajam apdraudēto sugu skaitam. Tās bija tam laikam vēl pilnīgi svešas idejas. 1946. gadā Džerijs pameta Vipsneidu, "cieši apņēmies tikt pie sava zoodārza", kas "kalpotu par dzīvnieku rezervātu, par apdraudēto sugu patvēruma vietu, kur iznīkstošo sugu dzīvniekus varētu turēt un pavairot, lai tie nepazustu no zemes virsas, kā tas jau noticis ar dodo, kvagu un klejotājbalodi". Vipsneidā pavadītais laiks aprakstīts grāmatā "Zvēru sabiedrībā", savukārt Londonas zooveikalā — vienā no grāmatas "Plekstes filejas" nodaļām.
Pirmās ekspedīcijas un rakstniecības sākums
Pirmajās divās ekspedīcijās Darels zvēru ķeršanu savienoja ar medībām. Kamerūnā viņš ādas krāsas dēļ automātiski tika pieskaitīts koloniālās sabiedrības elitei. Vietējiem medniekiem Darels pieprasīja, lai tie viņu pieklājīgi sveicina. Tolaik, lai izvairītos no nepatikšanām, šāda nerakstīto koloniālo noteikumu ievērošana bija obligāta. Biežo garastāvokļa maiņu dēļ viņš varēja būt gan brīnišķīgs sarunu biedrs, gan rupjš un valdonīgs. Tomēr pēc septiņiem Kamerūnā pavadītajiem mēnešiem viņš atgriezās ne tikai ar vairāk nekā 200 iegūtiem dzīvniekiem, bet arī kā personība, kas tikusi vaļā no Anglijas sabiedrības mietpilsoniskajiem ierobežojumiem. Kamerūnā Darela namatēvs un vietējais valdnieks, Bafutas Fons Ačirimbi II svētku laikā piedāvāja tam par sievu vienu no savām meitām. Pārbijies Džerijs 'pirmoreiz ievēroja, cik daudz vīriem pūlī ir šķēpi'. Darels laipni pateicās, un piedāvājumu noraidīja samelojot, ka ir jau precējies, bet 'muļķīgie Anglijas paradumi diemžēl' aizliedz būt precētam ar divām sievām.
1949. gadā savā otrajā ekspedīcijā uz Kamerūnu jau devās cits Darels, brīvs no impēriskās augstprātības un iemīlējies Āfrikas dabā un iedzīvotājos. Viņa dzīvi 24 gadu vecumā varēja apraut indīgas Āfrikas čūskas kodiens. Par laimi, Džeralds paspēja nokļūt līdz angļu ārstam, kurš dzīvoja 40 jūdzes no notikuma vietas, un kuram bija serums. Pēc šī gadījuma viņš pārgalvīgi naktī nolaidās ar virvi Gabonas odžu pilnā bedrē. Tik pēc pusstundas, izvilkts ar noķerto odžu pilnu maisu, Darels apzinājās, cik neprātīgam riskam bija sevi pakļāvis. Šajā ekspedīcijā Džeralds nošāva krokodilu un nīlzirga mātīti, lai noķertu zoodārzam nīlzirdzēnu. Cik zināms, šie bija jaunā dzīvnieku vācēja pēdējie nošautie dzīvnieki, un ar to saistītos sirdēstus viņš acīmredzot vēlējies pēc iespējas ātrāk aizmirst.
1951. gadā Džerijs apprecējās ar Džekiju Darelu. Pakļaujoties sievas un brāļa Lorensa mudinājumiem un finansiālo grūtību spiests, viņš uzrakstīja stāstu par matainās vardes noķeršanu, kuru vēlāk iekļāva grāmatā "Bafutas pēddziņi". Stāstu Džerijs 1951. gada 9. decembrī nolasīja BBC radio un, panākumu iedvesmots, dažās nedēļas sarakstīja pirmo grāmatu "Pārpildītais šķirsts", kurai bija milzīgi panākumi.
Plašu slavenību un atzinību Darelam atnesa grāmata "Mana ģimene un citi zvēri", kas kļuva par bestselleru Apvienotajā Karalistē. Ienākumi no šīm un citām grāmatām ļāva finansēt ekspedīciju uz Argentīnu, Paragvaju un citām zemeslodes vietām, kā arī atgriezties pie ieceres par savu zoodārzu. 1957. gadā, lai savāktu sākuma kolekciju nākotnes zoodārzam, Darelu pāris devās uz Britu Kamerūnu.
Zoodārza izveidošana
Āfrikā savāktos dzīvniekus Dareli izmitināja Džerija māsas Margo piemājas dārzā un garāžā, ko viņas kaimiņi uzņēma ar milzīgu sašutumu. Mēģinājumi saņemt atļauju zoodārza iekārtošanai Dienvidrietumanglijā bija nesekmīgi, jo no visām municipalitātēm tika saņemti atteikumi. Grāmatā "Zvērudārzs manā bagāžā" šos meklējumus nosauca par "cīņu ar mēriem un pilsētas valdes ierēdņiem".
Vietu zoodārzam senā, 17. gadsimta muižā Dareli atrada 1958. gadā. Džeralds rezumē: "Tā pēc vesela gada mokpilnu cīniņu ar municipalitātēm un citām vietējām varas iestādēm es aizlidoju uz Džersiju un stundu pēc izkāpšanas no lidmašīnas biju atradis savu zooloģisko dārzu". 1958. gadā Dareli devās uz Dienvidameriku vēl vienā dzīvnieku vākšanas ekspedīcijā zoodārzam, kurš tika atklāts 1959. gada 26. martā. Par sava topošā lolojuma galveno mērķi Darels rakstīja:
"'Jebkuras dzīvnieku sugas iznīcināšanu es uzskatu par kriminālnoziegumu, gluži tāpat kā vienreizīgu kultūras pieminekļu, piemēram, Rembranta darbu vai Akropoles, postīšanu. Manuprāt, zooloģiskajiem dārziem visā pasaulē jākļūst galvenokārt par reto, apdraudēto sugu pārstāvju rezervātiem un audzētavām'. ('Zvērudārzs manā bagāžā')"
Džeralds visu laiku veltīja zoodārzam un Džekija, nespēdama izturēt vīra nepārtraukto aizrautību, 1977. gadā viņu pameta. Darelam viņa radītais zoodārzs maksāja ne tikai laulību, bet arī veselību. Sākuma stadijā dārzs vairākkārt bija tuvu bankrotam, un ar to saistītās problēmas nereti tika gremdētas alkoholā. Tā kā Darela grāmatas tika izdotas miljonu tirāžās, viņš būtu varējis sākt mierīgi dzīvot Francijas dienvidos tāpat kā viņa brālis Lorenss. Taču tas neatbilda Džeralda dzīvīgajam raksturam un dziļajai pārliecībai par sava darba svarīgumu.
1977. gadā Džeralds iepazinās ar 27 gadus veco studenti, Madagaskaras lemuru pētnieci Lī Makdžordžu. Divus gadus vēlāk viņi apprecējās un nodzīvoja kopā līdz Darela nāves stundai.
Zoodārza un tresta darbība
Lai zoodārzs varētu iesaistīties starptautiskās savvaļas dabas aizsardzības programmās, 1963. gada 6. jūlijā Darels dibināja Džersijas savvaļas dzīvnieku aizsardzības trestu (tagad Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests). Par tresta simbolu izvēlējās dodo,— putnu, kas kādreiz dzīvoja Maurīcijā un ļoti strauji bija iznīcināts pēc salas atklāšanas. Par šo izvēli grāmatā "Noķeriet man kolobusu" Darels rakstīja: "Ar to gribējām simboliski parādīt, cik viegli un cik īsā laika sprīdī cilvēku nesaprātīgā rīcība un alkatība spēj izdzēst dzīvnieku sugu no zemes virsas tā, ka pat pēdas nepaliek".
1970. gadā trests iesāka zemieņu gorillu pavairošanas programmu. Tās "ciltstēva" gorillas Džambo gandrīz pussimts pēcnācēju šobrīd dzīvo daudzos pasaules zoodārzos. 1972. gadā pēc Darela iniciatīvas Džērsijā Faunas un floras saglabāšanas biedrība (Fauna and Flora Preservation Society) sarīkoja pirmo konferenci, kas tika veltīta apdraudēto sugu pavairošanai nebrīvē.
1990. gadā Darels apmeklēja Madagaskaru un tur iedibināja Maurīcijai līdzīgu dabas aizsardzības programmu. Gadu gaitā Džērsijas trests ir īstenojis vairāku Madagaskarai endēmu apdraudētu sugu pavairošanu nebrīvē, ieskaitot slaidpirkstaini.
Dažas citas no sugām, kuru aizsardzībā Darela tresta un citu tresta izveidoto dabas organizāciju darbībai bija izšķiroša vai būtiska nozīme, ir melnais bļauris (Alouatta caraya), Livingstona augļēdājsikspārnis, sarkanpieres brūnais lemurs (Eulemur rufus), sarkanais vari (Varecia rubra), zeltainais lauvpērtiķis, melnais lauvpērtiķis, Alaotras pelēkais bambuslemurs (Hapalemur alaotrensis), Sentlūsijas amazone, Montserratas vālodze, Vjetnamas fazāns, Madagaskaras krīklis (Anas bernieri), klinšu ibiss (Geronticus eremita), Palavanas pāvfazāns (Polyplectron napoleonis).
Darbība Džersijas salā
Darela veidotais trests atbalsta dabas aizsardzības pasākumus ne tikai aizjūras zemēs, bet arī Džersijas salā. Kopā ar Džērsijas štatu, Džērsiešu biedrību (Société Jersiaie) un Džērsijas abinieku un rāpuļu biedrību (Jersey Amphibian and Reptile Group) tiek īstenotas programmas, kas paredzētas vietējo dziedātājputnu, salas abinieku, Pipistrellus ģints sikspārņu, kukaiņu un vairāku augu aizsardzībai.
Zoodārzu postulāti
Darela ideja par vaislu grupu veidošanu sākotnēji sadūrās ar sīvu pretestību no vairākiem citu zoodārzu darbiniekiem. Starp aktīvākajiem opozicionāriem bija pat tā laika Londonas zoodārza un Londonas zooloģiskās biedrības vadītājs.
Avangardiskas bija arī Darela pamatatziņas par laikmetīgu zooloģisko dārzu projektēšanu, kas atbilstu tur dzīvojošo dzīvnieku vajadzībām. Viņš uzskatīja, ka labi turētai kolekcijai nepieciešami šādi priekšnoteikumi:
Grāmatas
Lielākā daļa Džeralda Darela grāmatu ir izdotas arī latviešu valodā:
Autobiogrāfiskie darbi
* sastādīja Lī Darela
Eliots
Eliots (Elliott vai Eliot) var būt:
Lozanna
Lozanna (fr) ir pilsēta Šveices rietumos Ženēvas ezera ziemeļu krastā, valsts frančvalodīgajā daļā. Vo kantona centrs. Starptautiskās Olimpiskās komitejas mītnes vieta. Pilsēta atrodas vīna audzēšanas rajonā. Pilsēta pazīstama kā Morisa Bežāra baleta trupas atrašanās vieta.
Vēsture
Par pilsētas dibinātājiem tiek uzskatīti romieši, kuri uzcēla militāro nometni sauktu Lousanna, tomēr jau agrāk šeit atradusies ķeltu apmetne. Viduslaikos to pārvaldīja Savojas hercogi un Lozannas bīskaps. No 1536. līdz 1798. gadam pilsēta bija Bernes īpašumā. 1803. gadā Lozanna kļuva par Vo kantona galvaspilsētu un iestājās Šveices konfederācijā. XX gs. vidū pilsētā ieplūda daudzi itāliešu imigranti.
Cilvēki
Lozannā dzimuši:
Hell Patrol
Hell Patrol var būt:
1989. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1989. gada notikumi Latvijas''' teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Frišs
Frišs (Frisch) var būt:
Kozeņices apriņķis
Kozeņices apriņķis (pl) ir apriņķis Polijā, Mazovijas vojevodistes dienvidrietumos. Robežojas ar Mazovijas vojevodistes Zvoleņas, Radomas, Bjalobžegu, Grujecas un Garvolinas apriņķiem, kā arī Ļubļinas vojevodistes Riku un Pulavu apriņķiem.
Kristus Pestītājs (statuja)
Kristus Pestītājs ir Jēzus Kristus statuja, kas atrodas Riodežaneiro, Brazīlijā. Statuja ir 39,6 metrus augsta, sver 700 tonnas un atrodas Korkovadu 700 metrus augstajā virsotnē, kas atrodas Tižukas meža Nacionālajā parkā. Tā ir viena no pasaulē augstākajām Kristus statujām.
Statuja ir kļuvusi par kristietības un Brazīlijas simbolu.
Kalifornijas kondors
Lai saglabātu Kalifornijas kondoru, ASV valdība 1987. gadā nolēma noķert pēdējos 22 savvaļā dzīvojošos kondorus. Sandjego un Losandželosas zooloģiskajos dārzos, izmantojot noķertos putnus, tika veikta kondoru pavairošanas programma. To skaits lēnām pieauga un 1991. gadā pirmie nebrīvē audzētie Kalifornijas kondori tika reintroducēti savvaļā. Šī ir viena no visretāk sastopamajām putnu sugām pasaulē. Savvaļas populācijā 2012. gadā tika saskaitīti 226 īpatņi, papildus zoodārzos mājo 179 Kalifornijas kondori.
Kalifornijas kondors ir nozīmīgs tēls daudzu Amerikas pamatiedzīvotāju mitoloģijā.
Izskats un īpašības
Pieauguša Kalifornijas kondora apspalvojums ir gandrīz viscauri melns, izņēmums ir balto spalvu trīsstūrveida laukumi spārnu apakšā. Tam ir pelēkas kājas, ziloņkrāsas knābis un ap kakla pamatni tam ir pūkainu spalvu apkaklīte melnā krāsā. Tā acis ir sarkanbrūnas. Jaunie putni ir tumši pelēkbrūni, bet to galvas ir gandrīz melnas. Laukums spārnu apakšā, kas pieaugušajiem kondoriem ir balts, jaunajiem putniem ir gaiši pelēks.
Kalifornijas kondoram kā lielākajai daļai maitas putnu galva un kakls ir gandrīz kaili. Tādējādi pēc barošanās nosmērētā āda ātri izžūst un tiek sterilizēta ar ultravioletajiem stariem. Atkarībā no putna emocionālā stāvokļa tā kakla un galvas āda var mainīt krāsu, ļaujot Kalifornijas kondoriem savā starpā šādi sazināties. Ādas krāsa var mainīties no gandrīz baltas un dzeltenas līdz spilgti sarkan-oranžai vai rozā. Kalifornijas kondoram kā visiem Amerikas grifiem nav spējas izdot vokālas skaņas, tas spēj tikai šņākt, gurkstēt un klakšķināt mēli. Kalifornijas kondors ir viens no lielākajiem lidojošiem Ziemeļamerikas putniem. Par to lielāki un smagāki ir tikai Ziemeļamerikas ziemeļu gulbis (Cygnus buccinator) un paugurknābja gulbis (Cygnus olor). Garāki ķermeņi ir arī Amerikas baltajam pelikānam (Pelecanus erythrorhynchos) un Amerikas dzērvei (Grus americana). Kalifornijas kondora tumšo siluetu debesīs ar platajiem spārniem ir viegli sajaukt ar nelielu lidmašīnu. Atšķirībā no citiem plēsīgajiem putniem tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes, bet tā ir vienīgā abu dzimumu atšķirība. Kopējais ķermeņa lielums ir 109—140 cm, spārnu plētums 2,49—3 m, svars 7—14,1 kg, bet visbiežāk tie sver 8—9 kg. Reizēm tiek ziņots par milzīgiem Kalifornijas kondoriem, kuru spārnu plētums ir 3,4 m, tomēr patiesi fiksētais lielākais spārnu plētums ir bijis 3,05 m.
Kalifornijas kondora vidējais pirksts ir daudz garāks kā pārējie pirksti, bet aizmugurējais pirksts ir vāji attīstīts. Pirksti ir taisni, nagi nav asi un pēdas ir piemērotas iešanai, nevis ķeršanai un sagrābšanai. Šī morfoloģiskā iezīme ir līdzīga ar stārķiem.
Uzvedība
Kalifornijas kondors bieži novērojams stāvu klinšu vai lielu koku tuvumā. Katram putnam ir ļoti liela teritorija, kuru tas apseko, meklējot barību. Dienā tas var nolidot līdz 250 km. Kondora lidojums ir majestātisks un mierīgs. Tas spārnus galveno kārt vicina, paceļoties un nolaižoties. Sasnieguši zināmu augstumu, tie izmanto siltās gaisa straumes, veicot kilometriem garas distances planējot un ne reizes nesasitot spārnus. Kalifornijas kondors ir ātrs lidotājs, un tas spēj sasniegt ātrumu 90 km/h. Toties augstumā tas spēj pacelties līdz 4600 metriem. Nakšņot vai atpūsties tam patīk augstu izceltās vietās — uz kādas klints vai liela koka.
Kalifornijas kondoram ir ilgs mūžs un tas var nodzīvot līdz 60 gadiem. Ja tam izdodas sasniegt pieauguša putna vecumu, tad Kalifornijas kondoram tikpat kā nav ienaidnieku, izņemot cilvēkus. Ik pa laikam šim lielajam putnam patīk nopeldēties un tas stundām ilgi dienā ar knābi tīra savas spalvas. Lai atvēsinātos un samazinātu ķermeņa temperatūru un lai dezinficētu kājas, tas urinē uz tām tieši virsū. Kalifornijas kondoru grupā ir labi attīstīta bara struktūra un savstarpējā saziņa. Hierarhiju var labi novērot, kad bars barojas pie vienas maitas. Dominējošie putni ēd pirmie un izvēlas labākos gabalus, viegli padzenot malā pārējos.
Ligzdošana
Kalifornijas kondors dzimumbriedumu sasniedz 6 gadu vecumā. Lai piesaistītu mātītes uzmanību, tēviņa galvas un kakla āda kļūst sarkana, turklāt tas piepūšas, izvēršot kakla spalvu apkaklīti. Tad tas izvērš spārnus un lēnām tuvojas mātītei. Ja mātīte noliec galvu, tas nozīmē, ka tā ir pieņēmusi tēviņu. Pāris tiek izveidots uz mūžu. Ligzdošanas vieta tiek izvēlēta alā vai uz kādas klints pārkares, vai arī lielas sekvojas dobumā. Ligzda kā visiem Amerikas grifiem netiek būvēta. Kalifornijas kondoram patīk, ja ligzdas tuvumā ir kāds liels koks, kurā nakšņot. Mātīte dēj 1 olu katru otro gadu. Ola tiek izdēta laikā no janvāra sākuma līdz aprīļa beigām. Tās svars ir 280 g, garums 90—120 mm, platums apmēram 67 mm. Ja ola vai cālēns iet bojā, vecāki atkārto perējumu. Zinātnieki izmanto šo kondoru īpašību, lai pārim atņemtu pirmo izdēto olu un to izperētu mākslīgi inkubatorā. Olu perē abi vecāki. Inkubācijas periods ilgst 53—60 dienas. No olas cālēns izlien pakāpeniski, reizēm tas aizņem 1 nedēļu. Mazuļus sedz gaiši pelēkas pūkas līdz tie sasniedz pieauguša putna lielumu. Lidot tie sāk pēc 5—6 mēnešiem, bet paliek kopā ar vecākiem līdz sasniedz 2 gadu vecumu. Parasti šajā laikā vecāki uzsāk perēt nākamo dējumu. Kalifornijas kondoru olas visbiežāk apdraud krauklis, bet mazuļus klinšu ērglis un lāči.
Sermuļu apakšdzimta
Sermuļu apakšdzimta (Mustelinae) ir viena no sermuļu dzimtas (Mustelidae) apakšdzimtām un pieder pie suņveidīgo apakškārtas (Caniformia). Šajā apakšdzimtā ir 35 mūsdienās dzīvojošas sugas un viena izmirusi suga, kas iedalās 10 ģintīs. Apakšdzimta apvieno seskus, zebiekstes, ūdeles, caunas, sermuļus un tiņus.
Sermuļu apakšdzimtas dzīvnieki ir izplatīti gandrīz pa visu pasauli, izņemot Austrāliju un Okeāniju, kā arī tie nav sastopami salās, kas atrodas tālu no kontinenta, piemēram, Madagaskaras salā. Tie dzīvo dažādās vietās uz sauszemes; gan kokos, gan uz zemes.
Izskats
Sermuļu apakšdzimtai piederošiem dzīvniekiem ir raksturīgs garš, slaids ķermenis, ar īsām kājām, ķepas ir ar nelielām peldplēvēm un asiem, līkiem nagiem, kurus daļēji var ievilkt. Galvai ir viegli saplacināta forma, kakls ir vienā platumā ar galvu. Visiem kažoki ir ar īsu, biezu matojumu.
Kopumā šīs apakšdzimtas dzīvnieki ir maza auguma, kažoki visbiežāk ir tumši brūni. Dažiem kažokā ir kontrastainu krāsu svītras vai citi koši raibumi. Lielākais no sermuļu apakšdzimtas dzīvniekiem ir tinis (Gulo gulo), kas ir lielākais visas plašās sermuļu dzimtas dzīvnieks uz sauszemes. Mazākais dzīvnieks ir zebiekste (Mustela nivalis), kas ir arī mazākais sermuļu dzimtas dzīvnieks.
Stīvs Meisons
Stīvs Meisons (dzimis 1988. gada 29. maijā) ir kanādiešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2018) Meisons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vinipegas "Jets" sastāvā.
Spēlētāja karjera
2013. gada aprīlī Meisons tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers" vienību. No 2013. līdz pat 2017. gadam Meisons bija komandas pamatvārtsargs. 2017. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Vinipegas "Jets", nākamajā sezonā pildot komandas otrā vārtsarga funkcijas aiz Konora Hellebuika.
2008. gada Pasaules čempionātā junioriem Meisons tika atzīts par turnīra vērtīgāko spēlētāju.
Hakslijs
Hakslijs var būt:
Harju
Harju var būt:
Skatīt arī:
Heine
Heine var būt:
Džastins Getlins
No 2006. līdz 2010. gadam izcieta 4 gadu diskvalifikāciju par dopinga lietošanu, bet pēc tās atgriezās skrejceļā.
viņš izcīnīja bronzas medaļu 100 m distancē un sudraba medaļu 4×100 m stafetē (stafetes medaļa atņemta pēc komandas biedra Taisona Geja diskvalifikācijas par dopinga lietošanu). 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu 100 m distancē un 4×100 m stafetē.
Hmeļņicki
Hmeļņicki var būt:
Hēgs
Hēgs (sieviešu dzimtē Hēga) ir dāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hmeļnecki
Hmeļnecki (arī Hmeļņicki) ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā pie Līdumnieku—Ciblas ceļa 5 km no pagasta centra Līdumniekiem, 19 km no novada centra Blontiem un 288 km no Rīgas. Ciemā ietilpst 3 (2012) adrešu vienības (mājas).
Arahau
Arahau (IPA: ara'xau) ir mākslīgā valoda, kuru 2006. gadā izstrādāja Krievijas rakstnieks Ivans Karasevs. Tā, atšķirībā no vairuma citu mākslīgo valodu, ir veidota uz polisintētiska pamata ar aktīvās tipoloģijas izmantošanu.
Arahau valodas specifiskā uzbūve un fonētiskais raksturs ļauj vairākas reizes saīsināt runas plūsmu. Katrs patskanis apzīmē lietvārdu, bet konsonanti precizē jēgu un kalpo gramatisku formanšu pārraidei.
Interesanti, ka arahau vārdi un to izveides veidi ir analoģiski ar basku un nahu-dagestāniešu (konkrētāk godoberinu) valodām.
Krievu valoda Latvijā
Krievu valoda Latvijā ir otrā izplatītākā Latvijas iedzīvotāju lietotā valoda. Saskaņā ar Ārējās migrācijas apsekojuma rezultātiem 2017. gadā tā bija dzimtā valoda 36% Latvijas iedzīvotāju - 55,5% Latgales reģionā, 53,5% Rīgas reģionā, 23,8% Zemgales reģionā, 22,4% Pierīgas reģionā, 19,4% Kurzemes reģionā un 9,3% Vidzemes reģionā.
Lietotāju īpatsvars
20. un 21. gadsimta tautas skaitīšanas Latvijā sniedza šādus datus par krievu valodas lietotāju īpatsvaru valstī:
Pēc 2011. gada Tautas skaitīšanas datiem 37,2 % valsts iedzīvotāju krievu valodu mājās izmantoja kā galveno valodu. Visaugstākais īpatsvars krievu valodai kā mājās pārsvarā lietotajai valodai bija Latgales (60,3%) un Rīgas (55,8%) reģionā. Citos reģionos krievu valodu kā galveno mājas valodu lieto krietni retāk (Pierīgas reģionā 25,9%, Zemgales reģionā 23,3%, Kurzemes reģionā 19,3%, Vidzemes reģionā 8,4%).
Pēc 2011. gada Tautas skaitīšanas datiem 78,9% respondentu Daugavpilī, 56,8% Rēzeknē, 49,6% Rīgā, 43,2% Jūrmalā, 37,9% Liepājā, 37,5% Jelgavā un 36,3% Ventspilī mājās lietoja pārsvarā krievu valodu. Laukos, izņemot Latgali, krievvalodīgo īpatsvars ir krietni mazāks nekā lielajās pilsētās.
Saskaņā ar 2000. gada tautas skaitīšanas datiem krievu valodu kā svešvalodu prata 43,7% iedzīvotāju. 2005. gadā starp iedzīvotājiem vecumā no 17 līdz 74 veikta aptauja liecināja, ka krievu valoda ir pirmajā vietā Latvijā pēc iedzīvotāju spējas sazināties kādā valodā (94% attiecībā pret latviešu valodu 91%). Savukārt 2008. gada aptauja liecināja, ka pakāpeniski sarūk krievu valodas zinātāju skaits latviešu vidū: ja 1996. gadā 84% savas krievu valodas prasmes vērtēja kā labas, tad 2008. gadā 69%. Vājākas krievu valodas prasmes bija vecuma grupā no 15—34 gadiem (krievu valodu labi pārvaldīja 54%, visai vājas prasmes bija 38% jauniešu, bet 8% krievu valodu nezināja).
Vēsture
12.—13. gadsimtā pašreizējo Latvijas teritoriju, saskaņā ar Livonijas un Krievzemes hronikām, apmeklēja krievu tirgotāji. No Indriķa hronikas zināms, ka 12. gadsimta beigās ortodoksās baznīcas bija uzceltas Jersikā un Koknesē. No šiem laikiem latviešu valodā saglabājušies no baznīcslāvu valodas aizgūtie vārdi baznīca, gavēnis, grāmata, klanīties, krusts, nedēļa, svēts, svētais, svētki un citi.
No 17. gadsimta vidus Latgalē un Kurzemes hercogistē patvērumu no vajāšanām guva vecticībnieki.
Krievijas Impērijā
Krievu skaits ievērojami pieauga 18.—19. gadsimtā sakarā ar Latvijas teritorijas pievienošanu Krievijas Impērijai un Baltijas guberņu ātro ekonomisko attīstību. Aleksandra III un Nikolaja II valdīšanas laikā tika īstenota izglītības un lietvedības krieviskošanas politika. Krievu skolu tīkls paplašinājās līdzi iedzīvotāju skaita pieaugumam. 1789. gadā nodibināja Katrīnas apriņķa skolu, kas bija pirmā krievu skola Rīgā. 1868. gadā dibināja Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāziju un Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāziju. Pirmās ziņas par teātra izrādi krievu valodā Rīgā tiek datētas ar 1798. gadu. Pirmais laikraksts krievu valodā "Российское еженедельное издание в Риге" Rīgā nāca klajā 1816. gadā. 1856. gadā tika dibināts Daugavpils teātris, kurā izrādes notika krievu valodā. Kopš 1883. gadā darbojas Rīgas Krievu teātris. Augstākā izglītība krievu valodā 1896.—1915. gadā bija pieejama Rīgas Politehniskajā institūtā. Pazīstamākā Rīgas krievu avīze Krievijas Impērijas laikā bija "Русский вестник". 19. gadsimtā Latvijā dzīvojošo krievu vidū visaugstākais rakstītprasmes līmenis bija pareizticīgajiem vīriešiem (70%). Vecticībniekiem vīriešiem tas bija krietni zemāks (25%), un vēl zemāks tas bija sievietēm (8%). Tikai 5% no krieviem spēja lasīt un rakstīt citās valodās.
Pēc neatkarības iegūšanas
Neskatoties uz krieviski runājošo rūpnīcu strādnieku aizbraukšanu uz Krieviju Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gada rūpnīcu evakuācijas dēļ, arī pēc neatkarības proklamēšanas krievu īpatsvars Latvijā bija salīdzinoši ievērojams (1925. gadā — 12,6%). Rīga kļuva par vienu no krievu emigrācijas centriem. 1921. gadā tika atklāti Krievu universitātes kursi, vēlāk Krievu universitātes zinātņu institūts, kas darbojās līdz 1935. gadam. Pazīstamākā krievu valodā iznākošā avīze bija "Сегодня".
Krievu valodā varēja uzstāties Saeimā līdzās latviešu un vācu valodai. 1919. gada likumā par Latvijas izglītības iestādēm noteiktie vecāku izvēles principi un Likums par mazākuma tautību skolu iekārtu Latvijāto nostiprināja arī krievu skolu statusu. K. Ulmaņa režīma laikā krievu skolu skaits tika samazināts: no 236 pamatskolām un 12 vidusskolām 1933./1934. mācību gadā līdz 144 pamatskolām un 2 vidusskolām 1939./1940. mācību gadā.
Valodas statuss mūsdienās
2012. gada 18. februārī Latvijā notika tautas nobalsošana par Satversmes grozījumiem, kas paredzēja valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai. Biedrības "Dzimtā valoda", ko dibināja A. Gapoņenko, V. Lindermans, J. Osipovs un E. Svatkovs, rosinātais likumprojekts, ko parakstu vākšanā atbalstīja 187 378 Latvijas pilsoņi, paredzēja grozīt Satversmes 4., 18., 21., 101. un 104. pantu, iekļaujot tajos nosacījumu par krievu valodu kā otru valsts valodu. Lai Satversmes grozījumi stātos spēkā, tautas nobalsošanā par tiem bija jānobalso vismaz pusei no visiem Latvijas balsstiesīgajiem iedzīvotājiem ‒ 771 350 pilsoņiem, taču par grozījumiem nobalsoja tikai 273 347 vēlētāji (24,88% no balsojušajiem) un tie tika noraidīti.
Saskaņā ar Valsts valodas likumu Latvijā valsts valoda ir latviešu (3.pants), un visas valodas, izņemot latviešu un lībiešu, tiek uzskatītas par svešvalodām (5.pants). Izņemot īpaši atrunātos gadījumus, valsts un pašvaldību iestādes izsniedz un pieņem informāciju tikai latviešu valodā.
Valsts valodas likums nosaka vairākus valodas lietošanas ierobežojumus arī privātuzņēmumiem un to darbiniekiem (6. pants, 2.—4. apakšpunkti). Publiskajā informācijā teksti svešvalodās nedrīkst būt formas vai satura ziņā plašāki par latviskiem tekstiem (21.pants). Salīdzinot ar pēdējo Valodu likuma redakciju, faktiski ir paplašinājušās iespējas rīkot privātos pasākumus bez tulkojuma.
Starp tām Eiropas valstu lingvistiskām minoritātēm, kuru valodai nav oficiāla statusa, krievvalodīgajiem Latvijā ir visaugstākais īpatsvars (37,5%, 2000). Tālāk seko Ukraina (36,4%, 2005) un Igaunija (29,7%, 2000).
Izglītība
1998./1999. mācību gadā Latvijā bija 195 vispārizglītojošas skolas vienīgi ar krievu apmācības valodas klasēm un 145 divplūsmu skolas, kurās bija klases gan ar latviešu, gan ar krievu apmācības valodu. 2004.—2006. gada Latvijas skolu reforma noteica, ka publiskajās vidusskolās (10.—12. klasēs) vismaz 40% mācību stundu jānotiek latviešu valodā. Tādēļ līdz 2006./2007. mācību gadam 148 mazākumtautību skolās ar krievu mācību valodu un 92 divplūsmu skolās notika pāreja uz krievu-latviešu divvalodu izglītības programmu. Krievu valodu kā mācību valodu šajā mācību gadā lietoja 70 683 skolēnu jeb 26,6% no visiem skolu audzēkņiem. 2018./2019. mācību gadā palika 88 skolas ar krievu apmācības valodu pamatskolas klasēs un 57 divplūsmu skolas. Krievu valodu kā svešvalodu 2018. gadā apguva 68 883 skolēni.
2017. gada oktobrī tālaika Latvijas izglītības un zinātnes ministrs Kārlis Šadurskis ierosināja veikt grozījumus Latvijas Republikas Izglītības likumā un Vispārējās izglītības likumā, paredzot no 2019./2020. līdz 2021./2022. mācību gadam mazākumtautību izglītības iestādēs veikt pakāpenisku pāreju uz izglītību vienīgi latviešu valodā vidusskolu posmā. Vispirms sāka pāreju uz jaunu divvalodu izglītības modeli pamatskolas 7.—9. klasēs, paredzot, ka ne mazāk kā 80% no mācību satura tiek mācīti valsts valodā, bet pēc 2021./2022. mācību gada visā vidusskolas posmā visi vispārizglītojošie priekšmeti tiks mācīti latviešu valodā, saglabājot mazākumtautību skolēniem iespēju dzimtajā valodā apgūt mazākumtautību valodu, literatūru un ar kultūru un vēsturi saistītus priekšmetus. Neraugoties uz Latvijas Krievu savienības un Krievu skolu atbalsta štāba protestiem ("Vislatvijas vecāku sapulce" un citas akcijas), 2018. gada 22. martā 12. Saeima pieņēma šos grozījumus.
Saskaņā ar Izglītības likuma 9. pantu valsts augstskolās studijām jānotiek vienīgi latviešu valodā. Izņēmumi ir izdarīti valodu un kultūru programmām, kā arī noteiktos gadījumos Eiropas Savienības oficiālajām valodām. Krieviski (9 no 15 privātajām augstskolām) 2008. gadā studēja 34% privāto augstskolu studentu un 10% visu Latvijas studentu. 2018. gadā krievu valodā studēja 7 % augstskolu studentu: 0,3 % studentu valsts augstskolās un 30 % privātajās augstskolās.