cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Novembra revolūcija
Spartakieši
1919. gada martā notika vēl viena sacelšanās. Tā kā Eberta valdība bija visai mērena un atteicās īstenot radikālas sociālās reformas, sociālisti, kā arī daudzi sociāldemokrāti, un komunisti nebija apmierināti ar tās darbu. Šo sacelšanos uzskata par Novembra revolūcijas turpinājumu, radikāļiem mēģinot panākt savus mērķus. Sacelšanās laikā Berlīnes ielās uzcēla barikādes un notika abu pušu apšaudes, dzīvību zaudējot gandrīz 1200 cilvēkiem. Beidzoties šim dumpim, pavērās ceļš jaunās Vācijas konstitūcijas pieņemšanai, kas notika Veimārā 1919. gada 31. jūlijā un aizsāka 13 gadu ilgu demokrātiskās Veimāras republikas pastāvēšanu.
Somijas hokeja līga
Somijas hokeja līga (jeb SM-liiga) ir Somijas spēcīgākā hokeja līga. Tā tika izveidota 1975. gadā un tajā pašlaik spēlē 14 komandas. SM ir saīsinājums no Suomen mestaruus, kas nozīmē "Somijas čempionāts". Visvairāk, 11 reizes, par līgas čempioni kļuvusi Tamperes "Tappara".
Latvieši SM līgā
2007-08 sezonu SM līgā uzsāka tikai viens latvietis - Jānis Sprukts, kurš Somijā pavadījis lielu daļu savas karjeras, 2005-06 sezonā, spēlējot HPK rindās, kopā ar Kasparu Astašenko, Sprukts kļuva par Somijas čempionu. Astašenko jau iepriekš bija spēlējis SM līgā - 2003./04. sezonā viņš spēlēja Tamperes "Ilves" vienībā. 2006-07 sezonu Oulu "Karpat" rindās uzsāka Atvars Tribuncovs. Sezonu Tribuncovs turpināja Zviedrijas Elitsērijas kluba Farjestads BK rindās. No 1997. līdz 2000. gadam 3 sezonas "Lukko" rindās aizvadīja arī Leonīds Tambijevs.
Cenu pagasts
Cenu pagasts ir viena no Jelgavas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Valgundes, Jaunsvirlaukas, Ozolnieku un Salgales pagastiem, Jelgavas pilsētu, Olaines novada Olaines pagastu un Bauskas novada Iecavas pagastu. Pagastā nav savas pārvaldes, ir pakalpojumu centri Brankās un Ānē.
Ūdensteces
Baložu kanāls, Biržiņa, Cena, Ežupe, Iecava, Lielupe, Medaine, Misa, Spulle, Vecā Jāņupe, Zaigu grāvis.
Ūdenstilpes
Ānes dīķis, Griķu dīķis, Jāņu dīķis, Jelgavas mežniecības dīķis, Liegu dīķis, Lieģu dīķis, Mežakrastu dīķis, Senču dīķis, Valaku dīķis, Viesturu dīķis.
Purvi
Branku purvs, Briežu purvs, Čauku purvs, Danču purvs, Ķempju purvs, Lāču purvs, Mazais Lāču purvs, Pēternieku purvs, Vīlantu purvs.
Dabas aizsardzība
Pagastā atrodas daļa no dabas lieguma Lielupes palienes pļavas.
Vēsture
Vēsturiski pagasta teritorijā atradās Ānes muiža (Aahof, mūsdienās Āne), Cenas muiža (Zehnhof), Tetelmindes muiža (Tettelmünde, Tetele).
Latvijas brīvības cīņu laikā tagadējā Cenu pagasta teritorijā 1919. gada 15. - 21. novembrī notika Jelgavas atbrīvošana kaujas.
Par Cenu pagasta pirmsākumu uzskatāms Cenu ciems, ko 1945. gadā izveidoja Ozolnieku pagastā. 1954. gadā Cenas ciemam pievienoja Teteles un Annas ciemus, 1962. gadā - Dalbes ciema kolhoza "Mičurinietis" teritoriju. 1974. gadā daļa kolhoza "Druva" teritorija pievienota Sidrabenes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2003. gadā kopā ar Ozolnieku pagastu apvienots Ozolnieku novadā. 2021. gadā Ozolnieku novadu iekļāva Jelgavas novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Kopā ar Ozolniekiem.
Apdzīvotās vietas
Pagasta lielākā apdzīvotā vieta ir Brankas, Āne, Tetele.
Kronvalda parks
Kronvalda parks (sākotnēji Strēlnieku dārzs) ir Rīgas kanālmalas apstādījumu sastāvdaļa 11,92 ha platībā, kas norobežo Elizabetes un Kr. Valdemāra ielu, kā arī Kronvalda un Kalpaka bulvāri. Pilsētas kanāls parku sadala divās daļās.
Vēsture
Pateicoties Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja I dāvinājumam, 1862. gadā Rīgas Vācu strēlnieku apvienība (Deutsche Schützenverein) pēc pilsētas vaļņu norakšanas 1863. gadā kanāla labajā pusē ieguva 13 hektārus zemi — t.s. Strēlnieku dārzu. 1883. gadā Rīgas pilsētas dārzu meistars Georgs Kūfalts izstrādāja Strēlnieku dārza labiekārtošanas plānu un uzsāka apstādījumu ierīkošanu, atstājot platu neiekārtotu joslu gar kanālmalu, kur 19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta sākumā pilsētai pa kanālu liellaivās tika piegādāti būvmateriāli, malka un dažādas preces. Īpaša vērība tika pievērsta puķu dobēm un rozārijam, kurā ziedēja aptuveni 2000 rožu krūmi. Uzcēla biedrības namu un šautuvi. Dārzs bija pieejams tikai biedrības biedriem. Gatavojoties Rīgas 700 gadu jubilejas svinībām 1901. gadā, starp Strēlnieku dārza šaujamgrāvja valni un kanālu tika realizēts projekts „Vecrīga”, kur samazinātā mērogā tika eksponēti Vecrīgas 17. gadsimta pirmā ceturkšņa ievērojamāko celtņu — Rātsnama, Rīgas torņu, Kaļķu vārtu, vīna pagraba u.c. maketiem (līdz mūsu dienām saglabājies mūrniekmeistara Krišjāņa Ķergalvja celtais paviljons).
1921. gadā biedrība noslēdza līgumu ar Latvijas Apsardzības ministriju par strēlnieku nama un dārza daļēju iznomāšanu Armijas virsnieku klubam, kas tur organizēja dažādus sabiedriskos pasākumus, arī prominentās preses balles. Parastajiem rīdziniekiem dārzs bija slēgts. 1927. gadā Rīgas dārzu arhitekts Andrejs Zeidaks uzsāka jauna ainavu parka izveidi, bet pats Strēlnieku dārzs tika atvērts visiem apmeklētājiem.
1933. gadā Rīgas pilsētas valde atsavināja Strēlnieku biedrībai 9 hektārus no Strēlnieku dārza teritorijas, kompensācijā piešķirot tikpat daudz zemes Babītes pagastā. Savukārt 3,3 hektārus zemes kopā ar Strēlnieku namu nopirka Latvijas valsts un nodeva Kara ministrijai. Līdz ar to Armijas virsnieku klubs kļuva par Strēlnieku nama īpašnieku, pārdēvējot to par Virsnieku namu. 1935. gadā dārzā tika atvērts piena paviljons ar terasi. Pats Strēlnieku dārzs tika pārdēvēts par '''15. maija dārzu''', bet pēc diviem gadiem, godinot 19. gadsimta otrās puses latviešu tautiskās atmodas idejisko vadītāju Ati Kronvaldu, — par Kronvalda dārzu (LPSR laikā, 1965. gadā tas tika pārdēvēts par Kronvalda parku). 1971. gadā paviljona vietā uzcēla kafejnīcu „Ainava” (tagad tur atrodas Ostas pārvaldes nams). Blakus tam — 1974. gadā celtā Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas ēka (mūsdienās — Pasaules tirdzniecības centrs „Rīga”). Virsnieku namu nojauca un tā vietā 1982. gadā uzcēla Politiskās izglītības namu (tagad — Kongresu nams) un uzstādīja pieminekli rakstniekam Andrejam Upītim.
Dendroloģiskais materiāls
Parks šobrīd ir otrs sugām bagātākais Rīgas sabiedriskais parks, kurā ir aptuveni 104 svešzemju koku un krūmu sugas un formas, piemēram: Japānas katsura (Cercidiphyllum japonicum), gurķu magnolija (Magnolia acuminata), Amūras korķkoks (Phellodendron amurense), melnā priede (Pinus nigra), divirbuļu krustābele (Crataegus laevigata), sarkanlapu parastā kļava (Acer platanoides), parastā īve (Taxus baccata), piramidālais parastais ozols (Quercus robur), Trauslais vītols (Salix fragilis), šķeltlapu sudraba kļava (Acer saccharinum), divdaivu ginks (Ginkgo biloba), parastā zirgkastaņa (Aesculus hippocastanum) u.c.
Ēkas
1863. gadā Vācu strēlnieku apvienība parkā uzcēla biedrības namu un šautuvi. 1868. gadā uzcēla Strēlnieku biedrības vingrošanas zāli. 1883. gadā pie Bastejkalna uzbūvēja koka tiltu (1892. gadā to nomainīja pret mūra tiltu). Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām Rīgas strēlnieku apvienības namā bija Virsnieku klubs. 1935. gada 21. jūnijā Latvijas piensaimnieku centrālā savienība parkā atvēra Piena paviljonu, kur piedāvāja nacionālo virtuvi: uz oglēm ceptas siļķes ar krāsnī ceptiem kartupeļiem, skābputru un rūgušpienu u.c.
1971. gadā pie paša kanāla uzbūvēja jaunu “Piena restorānu”, vēlāko kafejnīcu “Ainava” (šobrīd ēkā atrodas Rīgas brīvostas pārvalde). 1974. gadā parka stūrī pie Elizabetes ielas tika uzbūvēta LKP CK ēka. 1982. gadā vietā, kur atradās Vācu strēlnieku biedrības ēka, uzcelts LKP CK Politiskās izglītības nams (kurā 1988. gada 8.—9. oktobrī notika Latvijas Tautas Frontes dibināšanas kongress, kā arī Interfrontes dibināšanas kongress 1989. gada sākumā). Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to pārdēvēja par Rīgas Kongresu namu. 2000. gadā parkā izbūvēja pazemes autostāvvietu ar strūklaku virs tās. 2001. gadā Pilsētas kanāla kreisajā krastā pretī Rīgas brīvostas pārvaldes ēkai uzcēla Ķīnas Tautas Republikas dāvināto Ķīnas paviljonu. Blakus paviljonam novietotas divas akmeņu grupas kompozīcijā ar Ķīnas dārziem raksturīgiem augiem un kanāla nogāzēm iepretim lapenei ar akmens pakāpieniem veidota pieeja ūdensmalai.
Pieminekļi:
C5H11NO2
Summārajai formulai C5H11NO2 atbilst vairāki savienojumi:
Metandienons
Metandienons jeb metandrostenolols ir anaboliskais steroīds ar izteiktu anabolisko efektu. Preparāts pastiprina anaboliskos un nomāc kataboliskos procesus, veicina muskuļu masas pieaugumu un zemādas tauku samazināšanos, kā arī nomāc imūnās atbildes reakcijas. Regulāri lietojot, pastiprina vīrišķas sekundārās dzimumpazīmes. Populārs dopings sportā; žargonā tiek dēvēts par "metānu". Ilgstoši pārdozējot, bojā aknas. Iedarbojas savstarpēji pastiprinoši (sinerģētiski), lietojot kopā ar nandrolonu.
Vēsture
1955. gadā šo vielu sintezējis amerikāņu ārsts Džons Cīglers (John Ziegler) un pēc gada pārdevis tiesības kompānijai Ciba-Geigy (mūsdienu Novartis). Metandienons ir pirmais mākslīgais šīs klases preparāts, sākts tirgot ASV 1958. gadā ar nosaukumu "Dianabols". Līdz 20. gadsimta 60. gadu beigām netika oficiāli uzskatīts par dopingu; tolaik aizliegti bija tikai tādi spēcīgi stimulatori kā amfetamīni, kokaīns, efedrīns u.tml.
Izmantošana
Neskaitot pielietojumu sporta medicīnā, metandienons tiek lietots apdegumu, kaulu lūzumu, nieru nepietiekamības ārstēšanā, kā arī olbaltumvielu vielmaiņas defektu kompensācijai. Kontrindicēts aknu slimību gadījumos.
7TP
7TP bija 1930. gados izgatavotais Polijas vieglais tanks. Tas bija labāk bruņots un pēc vairuma parametru pārspēja vācu tankus PzKpfw I un PzKpfw II. Vēlāk šī tanka pamatni izmantoja arī artilērijas vilcējam C7P.
Vēsture
Poļu variants vienam no starpkaru perioda visizplatītākajiem tankiem - "Vickers Mk E". Izstrādāts 1933-1934 gados, sērijveidā ražots no 1935. līdz 1939. gadam. Kopumā izgatavoti 132 tanki, no kuriem daļa ar diviem torņiem, bruņoti ar diviem ložmetējiem, taču lielākā daļa ar vienu torni un 37 mm Bofors lielgabalu. Salīdzinājumā ar angļu tanku, poļu tanka uzlabojumi bija: labāks, uzticamāks un jaudīgāks dzinējs, 37 mm lielgabals, biezāka bruņa, modificēta ventilācijas sistēma, Gundlacha tanku periskops un rācija. Apzīmējums 7TP radies no "7 tonnas, Polijas" (patiesībā, tanka svars tika palielināts līdz 9 tonnām jau pēc prototipa izgatavošanas).
7TP bija pirmais tanks pasaulē ar dīzeļdzinēju. Japāņu Tips-89 arī lietoja dīzeļa dzinēju, taču tikai no 1936. gada (agrākie modeļi bija aprīkoti ar benzīna dzinēju).
Sākoties Otrajam pasaules karam, lielākā daļa no tankiem ar diviem torņiem tika pārbūvēti par tankiem ar vienu torni. Jāpiemin, ka šī modifikācija netika dažādi apzīmēta. Mūsdienās dažkārt tiek lietoti apzīmējumi "7TP dw." un "7TP jw." (Poļu abreviatūras dwuwieżowy - divi torņi; jednowieżowy - viens tornis).
1938. gadā tika izgatavoti arī 13 prototipa modeļi ar labāku bruņojumu — 9TP. Lai gan sērijveida ražošana šiem tankiem netika uzsākta, prototipi piedalījās Varšavas aizstāvēšanā 1939. gada septembrī.
Pielietojums kaujās
Pilnīgi visi tanki 7TP piedalījās Polijas kampaņā. Lai gan 7TP tehniskā ziņā pārspēja tā laika vācu tankus, to bija pārāk maz, lai mainītu kara iznākumu. Kara pieredze pierādīja, ka 37 mm prettanku lielgabals spēja cauršaut jebkura tā laika vācu tanku bruņu, pat PzKpfw IV. Taču tanka bruņas bija pārāk plānas, it īpaši pret aviācijas uzlidojumiem. Kampaņas beigās 20 tanki nonāca Rumānijā un Ungārijā, gandrīz 40 tanki tika pamesti sakarā ar dzinēju problēmām vai degvielas trūkumu. Vienu tanku sagūstīja Padomju Savienības armija. Pēc Polijas krišanas vācu armija sagūstīja 20 tankus, kuri vēlāk tika iekļauti 1. tanku divīzijā ar apzīmējumu Pzkpfw 731 (p). Šie tanki vēlāk tika izmantoti cīņās pret Norvēģiju un Franciju 1940. gadā.
Bodenezers
Bodenezers (arī Konstancas ezers; de) ir liels ezers uz Austrijas, Vācijas un Šveices robežas. Ūdens apmaiņas periods ir 4,3 gadi. Trešais lielākais ezers Centrāleiropā aiz Balatona un Ženēvas ezera. Lielākais ezers vācvalodīgajās valstīs. Termins "Bodenezers" apvieno divus netāli esošus, bet fiziski nošķirtus ezerus — pašu Bodenezeru un netālo Unterezeru.
Ezers veidojies ledus laikmetā. Reina un citas upes no Alpiem uz ezeru nes sanesas, kas pamazām aizpilda ezeru, samazinot tā dziļumu dienvidaustrumu daļā. Ir aprēķināts, ka sanesas ezeru pilnībā var aizpildīt tikai 10—20 tūkstošu gadu laikā.
2001. gadā ezerā tika nozvejotas ap 1000 tonnas zivju, darbojās ap 150 profesionālu zvejnieku. 1980. gados ezerā piesārņojuma dēļ gandrīz izmira forele (Salmo trutta), taču pēc vides aizsardzības pasākumu īstenošanas tā ir atgriezusies.
Prāmju līnijas savieno pilsētas ezera krastā. Nepastāv vienošanās par valstu robežām ezerā. Šveice uzskata, ka robeža iet pa ezera vidu, Austrija — ka ezers ir visām trim valstīm kopējs. Vācijai nav definēts viedoklis. Atsevišķi līgumi regulē zveju un kuģošanu starp valstīm.
Milzīgā ezera ūdens masa ietekmē tuvējās apkaimes klimatu, padarot to maigāku. Ezera piekrastē iespējams audzēt vīnogas. Visaugstāk novietotais vīna audzēšanas reģions Vācijā — 400—560 metri vjl.
Vēsture
Tagadējais ezera nosaukums ceļas no Bodmanas ciema ezera ziemeļrietumu galā. Šis vārds pirmoreiz parādās 830. gadā. Daudzās Eiropas valodās ezeru sauc par Konstancas ezeru — pēc lielākās pilsētas ezera krastā.
Pirmās apmetnes ezera krastā bijušas neolītā, pirms aptuveni 5000 gadiem. Šveices un Vācijas piekrastē saglabājušās vairākas neolīta pāļu būvju atliekas. Pie Unterūldingenes (Vācija) ir apskatāmas 20 atjaunotas neolīta pāļu būves.
Romieši ezera apkaimes zemes iekaroja 15. gadā p.m.ē. Šajā laikā notika lielākā Bodenezera kauja — uz ezera cīnījās Brēgencas ķelti un romieši. Mainavas salā atrastas romiešu flotes atbalsta punkta atliekas.
Pirmoreiz rakstītos avotos minējis romiešu ģeogrāfs Pomponijs Mela ap 43. gadu p.m.ē. Viņš norādīja, ka Reina tek cauri diviem ezeriem, kurus viņš dēvēja Lacus Venetus (Bodenezers) un Lacus Acronius (Unterezers). Plīnijs Vecākais ezeru dēvēja Lacus Brigantinus pēc ezera krastā esošās Brigantijas pilsētas (mūsdienās — Brēgenca). Brēgenca (Brigantium) bija nozīmīgākā apmetne ezera krastos arī romiešu laikos — šajā laikā tā ieguva pilsētas tiesības, kļuva par Bodenezera flotes bāzes punktu. Vēlāk tika nodibināta arī Konstanca (Constantia).
1624. gadā, Trīsdesmitgadu kara laikā ezerā notika kauja starp zviedriem un austriešiem. 1799. gadā notika kauja starp francūžiem un austriešiem.
<mapframe text="Bodenezers" width=300 height=300 zoom=9 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q4127" }
Sienas mākoņi
Sienas mākonis (en) ir milzīgs negaisa mākonis, kurš, skatoties no priekšpuses, ir līdzīgs vertikālai sienai. Visspēcīgākie virpuļviesuļi veidojas tieši šajos mākoņos. To platums var būt no 250 metriem, bet garums — līdz 8 km. Rotējoši sienas mākoņi no augšas izskatās līdzīgi ciklonam.
Aleksandra
Aleksandra var būt:
Aleksandra no Dānijas
Aleksandra no Dānijas (Aleksandra Kerolīna Mērija Šarlote Luīze Džūlija, dzimusi, mirusi ) bija Apvienotās Karalistes karaļa Eduarda VII sieva un Indijas imperatore viņas vīra valdīšanas laikā no 1901. līdz 1910. gadam.
Viņa ir dzimusi Dānijā un 1863. gadā apprecēja Eduardu VII, kas tolaik bija Velsas princis. Pēc viņas vīra nāves 1910. gadā Aleksandra noslēdzās no sabiedriskās dzīves.
Satellites LV diskogrāfija
Šī ir latviešu grupas "Satellites LV" diskogrāfija.
Amilnitrīts
Amilnitrīts ir ķīmiska viela ar formulu C5H11ONO. Tas ir izoamilspirta un slāpekļpaskābes esteris. Vielai ir zināmi vairāki izomēri, tomēr tie visi satur amilgrupu, kas pievienota nitrīta funkcionālajai grupai. Alkilgrupa gan ir ķīmiski inerta, vielas ķīmiskās un bioloģiskās īpašības nosaka galvenokārt nitrītgrupa. Līdzīgi kā citi alkilnitrīti, amilnitrīts ir bioaktīvs zīdītājiem, tas paplašina asinsvadus, kas ir arī tā galvenais pielietošanas mērķis medicīnā. To izmanto kā pretindi, saindējoties ar zilskābi vai cianīdiem. Amilnitrītam ir arī psihoaktīvas īpašības.
Svešvaloda
Svešvaloda (arī otrā valoda) ir jebkura valoda, ko cilvēks apguvis pēc dzimtās valodas. Tā var būt valoda, kuru cilvēks aktīvi apguvis, vai arī apguvis pasīvi vienkārši atrodoties attiecās valodas vidē.
Diezgan bieži ir sastopami gadījumi, kad pirmā apgūtā valoda (dzimtā valoda), vairs nav cilvēka saziņas dominējošā valoda. Pēc dažiem pētījumiem, noteicošā atšķirība starp pirmo un otro valodu ir vecums, kad valoda apgūta. Lielākajā daļā gadījumu ir grūti svešvalodā apgūt tādu pašu valodas lietošanas kvalitāti kā dzimtajā valodā. Ir izpētīts, ka 6—7 gadu vecums ir robeža reālai divvalodībai, lai citu valodu varētu apgūt dzimtās valodas līmenī.
Rinda (botānika)
Rinda ir augu sistemātikas pamattaksons. Tas apvieno radniecīgas dzimtas. Dzīvnieku sistemātikas gadījumā kārta ir rindai atbilstošs taksons.
Rinda ir novietota starp dzimti un klasi. Vairākas radniecīgas rindas apvieno klasē. Starptautiskais botānikas nomenklatūras kodekss nosaka, ka rindas latīniskos nosaukumus izteic ar vienu vārdu, ko raksta ar lielo sākumburtu. To veido no tipiskās ģints nosaukuma, pievienojot izskaņu —ales (piemēram, asteru rinda — Asterales, rožu rinda — Rosales). Ja lieto detalizētu sistemātiku, tad izmanto papildtaksonus — apakšrinda un virsrinda.
Sidrabene
Sidrabene var būt:
Rīgas Valsts tehnikums
Rīgas Valsts tehnikums, saīsinājumā RVT, ir mācību iestāde Rīgā. Šī mācību iestāde dibināta. Rīgas Valsts tehnikumā var iegūt nepieciešamās zināšanas, prasmes un iemaņas atbilstoši profesiju standartiem un esošajām kvalifikācijas prasībām.
RVT mācās vairāk nekā 2500 audzēkņu. Tehnikumā ir deviņas nodaļas un četras struktūrvienības reģionos. Tehnikumu absolvējuši vairāk nekā 35000 speciālisti.
Priekšvēsture
Pēc 1802. gada Krievijas impērijas izglītības reformas Rīgas Ķeizarisko liceju Pils laukumā pārveidoja par Vidzemes guberņas ģimnāziju. 1890. gadā to pārdēvēja par Nikolaja I ģimnāziju un pārvietoja uz 1891. gadā pabeigto ēku tagadējā Kr. Valdemāra ielā 1c, kur pēc Pirmā pasaules kara ierīkoja Rīgas Valsts tehnikumu.
Vēsture
1918. gada 21. oktobrī Rīgā atvēra Būvtehniskās sabiedrības tehnikumu ar 240 audzēkņiem. Būvtehniskās sabiedrības valde lūdza Latvijas valdību pārņemt tehnikumu valsts apgādē. Izglītības ministrija 1919. gada 24.augustā nodeva Būvtehniskajai sabiedrībai bijušās Nikolaja ģimnāzijas telpas Krišjāņa Valdemāra (toreiz Nikolaja) ielā 1c, piešķirot arī nepieciešamos līdzekļus. Būvtehniskā sabiedrība saveda kārtībā okupācijas karaspēku noplicināto un izdemolēto trīsstāvīgo ķieģeļu ēku, kas pēc arhitekta A. Kīzelbaša projekta celta 1891. gadā (1935. gadā ēkai uzcelta piebūve, kas vērsta uz Noliktavas ielu,1970. gadā – jauno laboratoriju korpusu un vēlāk sporta zāli.
Latvijas Ministru kabineta sēdē 1919. gada 29. decembrī tika pieņemts lēmums atvērt tehnisko vidusskolu kā valsts mācību iestādi. Darbojās būvniecības nodaļa, kultūrtehniskā nodaļa, drīz nāca klāt ķīmijas un mehānikas, bet ar 1929./30. mācību gadu – elektrotehnikas nodaļas, nedaudz vēlāk – arī dzelzceļa ekspluatācijas nodaļa.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā tehnikumā nomainīja administrāciju, daļēji arī mācību programmas, spītējot kara laika grūtībām, mācības tika turpinātas – audzēkņu skaits pārsniedza tūkstoti. Pēc kara 1945. gadā tehnikumu pārdēvēja par „Rīgas industriālo politehnikumu”. Nosaukumu „Rīgas Valsts tehnikums” atjaunoja 1991. gada 30. augustā. Pēdējos gados uzcelts Praktisko mācību centrs ar mūsdienīgām iekārtām, renovēta sporta zāle un 1974. gadā celtā laboratorijas ēka.
Absolventi
Līdz 1940. gadam tehnikumu absolvēja 1505 audzēkņi, daudzi turpinājuši izglītību augstākajās mācību iestādēs, kļuvuši par uzņēmējiem, rūpniekiem, izciliem tautsaimniecības, zinātnes, kultūras darbiniekiem.
Huņadi
Huņadi (hu) ir ungāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Cielēns
Cielēns (sieviešu dzimtē Cielēna) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Vīrieši
Sievietes
Jānošs Huņadi
Jānošs Huņadi ; dzimis ap 1406. gadu, miris ) bija Transilvānijas ungāru militārais un politiskais līderis.
Dzīvesgājums
Vadīja Balkānu cīņu pret Osmaņu impēriju 15. gadsimtā. Ieviesa moderno husītu stila kaujas taktiku un izmantoja karaspēkā zemniekus. 1441. gadā tika iecelts par Transilvānijas vojevodu. Piedzīvoja sakāvi Varnas kaujā 1444. gada 10. novembrī un Otrajā Kosovas kaujā no 1448. gada 17. līdz 20. oktobrim pret Muradu II. Triumfāli sakāva turkus Belgradas aplenkuma laikā 1456. gada 4./22. jūlijā. Drīz pēc tam mira epidēmijas laikā.
Jānošs Huņadi aktīvi piedalījās Ungārijas iekšpolitikā Ladislava Postuma pusē. Tika iecelts par Ungārijas reģentu. Lielā mērā tēva autoritātes dēļ Jānoša dēls Māķāšs Huņadi 1458. gadā tika ievēlēts par Ungārijas karali.
And All That Could Have Been
And All That Could Have Been (zināmas arī kā Halo 17) ir 2002. gada Nine Inch Nails koncertalbums / DVD. Koncertalbums satur mūziku, kas ir ierakstīta koncertturnejas Fragility 2.0 laikā 2000. gadā; ierobežotā izdevumā koncerterakstam klāt tika pievienots disks Still, kas satur citas versijas iepriekš izdotām NIN dziesmām, to skaitā bija arī pavisam jauns mūzikas materiāls. DVD ieraksts tika pārdots atsevišķi, tas satur dziesmas, kas tika iekļautas koncerterakstā, tai skaitā vēl papildu dziesmas un citus video materiālus no Fragility 2.0 turnejas.
Skaņdarbu saraksts
CD versija
DVD/VHS versija
Daņiils Linčevskis
Daņiils Linčevskis (ru; dzimis Krievijas PFSR) ir starptautiskais lielmeistars šahā (2009). Uzvarējis Latvijas atklātajā šaha čempionātā 2009. gadā.
Biogrāfija
Daņiils Linčevskis šahu iemācījies spēlēt 5 gadu vecumā. Viņš ar labiem panākumiem piedalījās jaunatnes turnīros, un 2005. gadā ieguva FIDE meistara titulu. Pēc gada viņš dalīja 3. — 7. vietu Eiropas jauniešu čempionātā (U16) Hercegnovā (Melnkalne) un ieguva FIDE starptautiskā meistara titulu. Daņiils Linčevskis ir uzvarējis Krievijas jauniešu čempionātā (U18) 2007. gadā un Krievijas Ziemeļrietumu federālā apgabala čempionātā 2008. gadā. 2016. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" superturnīrā.
Middlesbrough
Middlesbrough var būt:
SK Blāzma 2010. gada sezonā
2010. gada sezona ir ceturtā Rēzeknes futbola komandas sezona zem SK Blāzma nosaukuma un trešā pēc kārtas sezona LMT Virslīgā.
Komandas sastāvs
Uz :
Islanders
Islanders var būt:
Rīgas Centrālā bibliotēka
Rīgas Centrālā bibliotēka ir Rīgas pašvaldības kultūras, izglītības un informācijas iestāde, kura pilda savas funkcijas saskaņā ar Latvijas Republikas Bibliotēku likumu un citiem Latvijas Republikas normatīvajiem aktiem. Tā ir tieši pakļauta Rīgas domes Kultūras departamentam. Rīgas Centrālās bibliotēkas mērķis ir kultūras vērtību saglabāšana un izplatīšana, nodrošinot bibliotekāro pakalpojumu pieejamību iedzīvotājiem Rīgas pašvaldības administratīvajā teritorijā.
Vēsture līdz 1940. gadam
Rīgas Centrālā bibliotēka ir viena no vecākajām publiskajām bibliotēkām Latvijā. 1906. gada 10. oktobrī (pēc citiem avotiem 23. oktobrī), izmantojot Rīgas rātskunga, Rīgas valdes locekļa Džona Milna ziedotos 5000 rubļus, Fridriha Kaufmaņa privātmājā, noīrētā piecistabu dzīvoklī, Akas ielā 6 durvis vēra visai sabiedrībai brīvi pieejama bibliotēka, kuru nosauca par 1. publisko lasītavu un bibliotēku.
Par pirmo bibliotēkas vadītāju no 12 pretendentiem bibliotēkas ierīkošanas komisija izvēlējās Svētā Jāņa baznīcas skolas vadītāju rakstnieku Apsīšu Jēkabu jeb īstajā vārdā Jāni Jaunzemu.
Sākotnēji, kad lasītāju skaits bija liels, visiem nepietika vietas un bibliotēkai tika piešķirtas telpas Ģertrūdes ielā. Bibliotēkas mājvieta šajās telpās bija no 1909. gada augusta līdz 1931. gadam. Tādējādi pieauga vēl vairāk lasītāju skaits, arī viņu prasības.
Līdz Pirmajam pasaules karam Rīgā tika atvērtas vēl 3 publiskās bibliotēkas, taču Pirmā pasaules kara laikā bibliotēku darbība tiek apgrūtināta, un drīz pēc vācu karaspēka ienākšanas Rīgā, 1917. gada 3. septembrī tā tiek slēgta.
Pēc Apsīšu Jēkaba bibliotēkas vadību pārņēma Matīss Siliņš. 1920. gadā Matīsu Siliņu nomainīja Kārlis Mauriņš, bet 1921. gadā Mauriņu atbrīvoja, viņa vieta nāca Jānis Raudiņš (1922. gads). 1923. gadā par bibliotēkas vadītāju tika apstiprināts Aleksandrs Vēbers. Šajā laikā bibliotēka ieguva jaunas, plašākas telpas — tautas namā. Tur bija plašas telpas lasītavai un abonementam,kā arī krājuma izvietošanai.
1923. gadā līdzās pārējām bibliotēkām tika nodibināta vēl viena jauna tautas bibliotēka, bet mazliet vēlāk vēl piecas jaunas bibliotēkas. Savukārt pēc tam nodibināja pirmos 10 grāmatu izsniegšanas punktus.
Jauns posms 1. bibliotēkai aizsākās 1934. gada 15. maijā, kad Tautas bibliotēka nonāca Aizsargu organizācijas pārziņā un bibliotēkas darbība uz vairākiem mēnešiem tika pārtraukta. Vēlāk bibliotēkas darbība tika atjaunota. Palielinoties bibliotēku krājuma apjomam un apmeklētāju skaitam, pamazām pieauga arī tās darbinieku skaits.
Līdz 1940. gadam Rīgā pavisam bija nodibinātas 10 tautas bibliotēkas un 24 grāmatu izsniegšanas punkti.
Sākotnējais krājums
Pirmajos desmit gados Rīgas 1. bibliotēkas grāmatu fonds pieauga lēni, jo pilsētas dome, dalot budžetu, fonda papildināšanai piešķīra nelielus līdzekļus. 1916. gadā grāmatu fonds vēl nebija sasniedzis 10 000 vienību.
20. gados bibliotēkas krājums ir dubultojies, tādējādi radot arvien jaunas neērtības gan lasītājiem, gan personālam, tāpēc bibliotēka pārcēlās uz tautas namu.
Straujāks fonda pieaugums notika 1931. gadā, kas skaidrojams ar to, ka šajā gadā Latvijā arodbiedrību Centrālais birojs nodeva bibliotēkai Rīgas Apvienoto strādnieku bibliotēku (ap 6000 sējumi). 1935. gadā Centrālā biroja likvidācijas komisija nolēma aptuveni 1000 sējumus atstāt 1. bibliotēkai, bet pārējo atbilstoši likumam par Valsts bibliotēku — Valsts bibliotēkai.
Pēc krājuma apjoma 1. bibliotēka arī 30. gadu beigās bija pilsētas publisko bibliotēku līdere. Tomēr prāvākais grāmatu skaits latviešu valodā 1939. gadā ir 5. bibliotēkai Krāsotāju ielā, bet visvairāk grāmatu krievu valodā 3. bibliotēkai Lāčplēša ielā 161.
1924. gadā 1. bibliotēkas fondā vienlīdz plaši pārstāvēti bija gan daiļdarbi, gan zinātniskā un populārzinātniskā literatūra. 1926. gadā bija 90 izdevumi, savukārt 1930. gadā 115 dažādu izdevumu eksemplāri.
Lasītāji un bibliotēkas sākotnējais darba laiks
Lasītāju pieplūdums sākotnēji bija liels. Jau pēc bibliotēkas atvēršanas pirmajā mēnesī vairāk nekā 230 cilvēku dienā apmeklēja bibliotēku, kaut arī darbdienās tā strādāja tikai 3 stundas vakaros, bet svētdienās 4 stundas. Lasītāji sūdzējās, ka bibliotēkas telpas ir par šauru, tādējādi bibliotēkai tika iedotas telpas Ģertrūdes ielā.
Sabiedrības ieinteresētības un spiediena rezultātā tika pagarināts 1. bibliotēkas darba laiks, kā arī palielināts darbinieku skaits.
Piedāvātie pakalpojumi
Visiem Rīgas Centrālās bibliotēkas un filiālbibliotēku apmeklētājiem pieejami šādi bezmaksas pamatpakalpojumi:
Bibliotēkas lietotājiem ar kustību, redzes vai citiem traucējumiem ir tiesības saņemt bibliotēkas pakalpojumus mājās bibliotēkai piešķirto pašvaldības budžeta līdzekļu ietvaros. Šis pakalpojums jāpiesaka konkrētajā filiālbibliotēkā, aizpildot pieteikumu bibliotēkas pakalpojumu saņemšanai dzīvesvietā vai pilnvaru.
Bibliotēka piedāvā arī maksas pakalpojumus.
Andu vilks
Andu vilks (Dasycyon hagenbecki) jeb Hagenbeka vilks ir nenoskaidrotas izcelsmes un piederības suņu dzimtas plēsējs. To sauc arī par mistisko vilku no Andiem.
Lorenca Hagenbeka pirkums
Lorencs Hagenbeks 1927. gadā iegādājās vilka ādu no Buenosairesas ādu tirgotāja, kas skaidroja, ka dzīvnieks ir nomedīts Andu kalnos. Hagenbeks ādu aizsūtīja uz Vāciju, kur tā apceļoja vairākus muzejus līdz atrada mājvietu Minhenē. Zinātnieks Ingo Krumbīgels 1940. gadā veica ādas pētījumus, konstatējot, ka āda ir piederējusi līdz šim nezināmam suņu dzimtas dzīvniekam un ka dzīvnieks pārstāv jaunu ģinti suņu dzimtā. Hagenbeks zinātniekam apgalvoja, ka tirgotājam bijušas vēl trīs tādas pašas ādas.
Krumbīgela pētījumi
1947. gadā Krumbīgels savienoja ādu ar nezināmo suņu dzimtas galvaskausu, ko pats bija atklājis pirms 10 gadiem Dienvidamerikā. Galvaskauss bija 31 centimetru garš, un tas izslēdza iespēju, ka galvaskauss būtu varējis piederēt krēpjvilkam. Krēpjvilku galvaskausi nepārsniedz 24 cm. Krumbīgels publicēja savus pētījumus un deva dzīvniekam zinātnisko nosaukumu Dasycyon hagenbecki.
Secinājumi
1960. gadā zinātnieki nonāca pie slēdziena, ka ādas spalvas ir piederējušas mājas sunim, nevis savvaļas dzīvniekam. Zinātnieki 2000. gadā vēlreiz nolēma veikt ādas pētījumus, un veica DNS analīzi mistiskajai ādai, kas joprojām glabājas Minhenes zooloģiskajā muzejā. Analīzes neatrisināja noslēpumu, jo āda bija piesātināta ar cilvēka, suņa, vilka un cūkas DNS, kā arī āda ir bijusi kādreiz ķīmiski apstrādāta. Krumbīgela atrastais galvaskauss Otrā pasaules kara laikā tika pazaudēts, un tā patiesā piederība vairs nav pārbaudāma.
Arāja komanda
Arāja sevišķā vienība (de) bija SD pakļauta paramilitāra vienība Otrā pasaules kara laikā, kas piedalījās holokausta īstenošanā Latvijas teritorijā, kā arī kaujās pret padomju partizāniem. Vienības skaitliskais sastāvs bija mainīgs, lielākais sasniedzot 1200 vīru. Vienība bija pazīstama arī kā Arāja komanda, Arāja banda, Viktora zēni, Žipčiki un Arājšen Buršen.
Voleri
Voleru apkaimes kopējā platība ir 5,315 km², kas apmēram atbilst vidējam Rīgas apkaimju lielumam. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 12 175 metri, lai gan dabiskā Voleru apkaimes sauszemes robeža ir daudz garāka, jo to izrobo līči un ar Daugavu saistītās ūdensteces.
Arāja komanda
Izveidošana
Arāja vienība tika izveidota uzreiz pēc vācu armijas ienākšanas Rīgā 1941. gada 1. jūlijā, bijušajam policistam, juristam un studentam Viktoram Arājam tiekoties ar jauniecelto Ostlandes Sicherheitsdienst vadītāju Valteru Štālekeru. Sākotnējais mērķis bija izveidot pagaidu vienību dažādu "neuzticamu elementu likvidēšanai", kas, pretstatā starpvaru perioda partizānu un pašaizsardzības grupām, atrastos tiešā vācu pašpārvaldes pakļautībā. Sākotnēji vienības izveidei tika izmantotas studentu korporācijas Lettonia telpas Krišjāņa Valdemāra ielā 55, Arājs bija šīs korporācijas biedrs; līdz 5. jūlijam vienība ieguva paliekošāku mājvietu — Krišjāņa Valdemāra ielā 19.
Voleri
Vēsture
Voleru teritorija, līdzīgi citām Rīgas apkaimēm, veidojusies uz agrākajām muižas zemēm. Volera muiža savu vārdu ieguvusi no kāda Heninga Volera, kam piederējis necils īpašums ar mazu ēku šajā teritorijā.
Arāja komanda
Izveidošana
4. jūlijā laikrakstā "Tēvija" tika publicēts aicinājums pieteikties vienības rindās un palīdzēt "zemes tīrīšanā no kaitīgiem elementiem", taču lielu atsaucību tas neguva. Kā norādījis vēsturnieks Andrievs Ezergailis, vienības izveides sākumposmā lielāka nozīme bija Arāja sakariem studentu korporāciju vidē — no sākotnējiem vienības locekļiem Konstantīns Kaķis, Arvīds Dikmanis, Boriss Kinslers un Herberts Cukurs bija Lettonia biedri, kamēr Alberts Kalniņš un Kārlis Ozols piederēja Fraternitas Livonica. Saskaņā ar Ezergaili, vienībā varētu būt bijuši iesaistīti arī atsevišķi Talavijas un Selonijas biedri, taču viņš nav norādījis ne konkrētas personas, ne sadarbības faktus.
Voleri
Vēsture
20. gadsimta trīsdesmitajos gados Voleros veidojās dzīvojamā apbūve — vienstāvu un divstāvu namu rinda gar Daugavas krastā celto dambi. Vietējie iedzīvotāji nodarbojās ar zvejniecību, strādāja kokzāģētavā vai citos kokapstrādes uzņēmumos, pludināja baļķus un krāva sazāģētos kokmateriālus kuģos vai liellaivās. Bija saimniecības, kas specializējās kāpostu audzēšanā un skābēšanā, lielu daļu teritorijas aizņēma tā saucamie kāpostu dārzi jeb mazdārziņi, taču teritorija bija mazapdzīvota, jo 1938. gadā šeit dzīvoja vien 789 cilvēki.
Arāja komanda
Izveidošana
Sākotnēji vienībai nebija atsevišķu formas tērpu, tika izmantots civilais apģērbs, kā arī Latvijas Bruņoto spēku un aizsargu formas, kā atšķirības zīme kalpoja zaļš rokas apsējs ar uzrakstu "Sicherheitsdienst". Arāja vienībai nekad netika piešķirtas tiesības nēsāt SS rūnas. Vienības izmērs pieauga pamazām, uzskatāms, ka jūlijā tajā bija ne vairāk par 100 vīriem. Vienība uzsāka darboties uzreiz pēc izveidošanas.
Voleri
Vēsture
Arī mūsdienās Voleros galvenokārt izvietojusies mazstāvu dzīvojamā apbūve, un apkārtnē esošās zemes tiek intensīvi izmantotas ostas vajadzībām. 20. gadsimta sešdesmitajos gados Voleros izvietojās divi Rīgas jūras ostas ražošanas iecirkņi, kas darbojas joprojām.
Arāja komanda
Jūlijs Rīgā
Pirmo pavēli vienība saņēma jau uzreiz pēc izveides — pārmeklēt Rīgas ebreju dzīvesvietas, vīriešus apcietināt un nogādāt prefektūrā. Šīs Štālekera pavēles mērķis bija izprovocēt spontānus ebreju grautiņus Rīgā, taču tas neizdevās. Sagūstītie vīrieši tika sadzīti prefektūras priekšā, taču to nogalināšana pēc pašu apkārtējo latviešu iniciatīvas izpalika, toties šajā naktī un naktīs uz 4. un 5. jūliju Rīgā izvērtās plaša ebreju dzīvesvietu izlaupīšana, kurā, domājams, piedalījās arī Arāja vienības vīri.
Voleri
Vēsture
Uz ziemeļiem no Voleriem atrodas Krēmeri, kas veidojušies uz bijušās Krēmera muižas (Krämershof) teritorijas. Par Krēmeriem uzskata arī Lejas Podragu, kur agrāk atradās Buholca, Kronmaņa un Dreiliņa muižas un lielas pļavu platības. 19. gadsimta beigās Krēmera muiža un Lejas Podrags atradās Bolderājas pagasta pārraudzībā un, tāpat kā Voleros, iedzīvotāji pamatā nodarbojās ar zvejniecību un strādāja ostās, lai gan pastāvēja arī vairākas nelielas lauku saimniecības.
Arāja komanda
Jūlijs Rīgā
4. jūlija naktī, tērpti civilā, Arāja vienības vīri nodedzināja Rīgas Horālo sinagogu Gogoļa ielā 25, kā arī Vecjauno sinagogu Maskavas ielā 57, Baltkrievu sinagogu Elijas ielā 15 un Zaldātu sinagogu Krāslavas ielā 24. Ugunsdzēsējiem vienības vīri neļāva ēkas glābt, liekot tiem tikai uzraudzīt, lai netiek skartas apkārtējās mājas.
Voleri
Vēsture
Teritorijā starp Krēmeriem un Voleriem 1992. gadā izveidots valsts nozīmes dabas liegums "Krēmeri" ar mērķi saglabāt un aizsargāt putniem nozīmīgu ligzdošanas vietu Rīgas pilsētā. Dabas liegums ziemeļos robežojas ar Rīgas jūras ostas "Voleri" teritoriju, dienvidos to ieskauj mazstāvu apbūve un Voleru mazdārziņi. Pašreizējā dabas lieguma teritorija izveidojusies laika posmā no 1976. līdz 1986. gadam, kad uz pļavas, kur vēl 20. gadsimtā vietējie iedzīvotāji ganījuši govis, izbērtas dūņas un smiltis, kas vēlāk izplūda pa visu lieguma teritoriju.
Arāja komanda
Jūlijs Rīgā
Sākot ar 6. jūliju, Arāja vienība vācu pašpārvaldes un Rīgas SD priekšnieka Rūdolfa Langes uzraudzībā veica ebreju vīriešu un komunistu šaušanu Biķernieku mežā, pirmajā akcijā nogalinot ap 1000 cilvēku. Šaušanas Biķernieku mežā notika aptuveni divreiz nedēļā līdz pat augusta beigām, kopumā iznīcinot ap 4000 ebreju un 1000 komunistu. Lai arī sākotnēji šaušanā vienības vīrus apmācīja vācu 9. rezerves policijas bataljona vīri (de), lielākoties Biķerniekos Arāja vienības vīri veica gan konvojēšanas, gan sardzes, gan arī šaušanas uzdevumus — sākotnēji viņu pienākumos ietilpa arī apcietināšana un aizturēšana līdz nošaušanai — gūstekņi tika turēti Valdemāra ielas 19. nama pagrabā. Vēlākajos šaušanas posmos apcietināšanu un aizturēšanu pārņēma Rīgas prefektūras kārtībnieki un ieslodzījumam izmantoja Centrālcietumu.
Voleri
Vēsture
Lai izveidotu līci, kur kravas kuģiem izlādēt kravu, pēc Otrā pasaules kara daļa Krēmeru teritorijas likvidēta. Ap mākslīgi veidoto līci izvietojusies rūpnieciskā zona, kur atrodas "Rīgas osta Voleri", AS "Krēmeri" un citi mazāki rūpniecības uzņēmumi. Volerus un Krēmerus no Beķermuižas atdala Beķera grāvis, kas tek paralēli Daugavai. Grāvis pakāpeniski aizaug un tā augšējais gals ir aizbērts.
Arāja komanda
Jūlijs Rīgā
Biķernieku mežā šaušanu parasti veica ap 20—25 vienības vīri, starp 30 un 40 stāvēja sardzē un 10—15 uzņēmās transporta uzdevumus, uz šaušanas vietu vienības vīri devās Rīgas sabiedriskā transporta zilajos autobusos. Šāvēji izvietojās bedres malā, diviem raidot šāvienus pa vienu mērķi — vienam mugurā, otram kaklā; bedres malā bija novietots ložmetējs, lai likvidētu potenciālos bēgļus. Zināms, ka šaušanas vadīja vienības virsnieki Dībietis, Svīķeris, Kalniņš, Kaķis un Dikmanis. Pēc akcijas vienības vīri saņēma degvīnu un uzkodas. Ir pamats uzskatīt, ka Arāja komandas rindās ar tiešajiem šaušanas uzdevumiem nodarbojās ap 100 vīru (t.s. "cietais simts").
Voleri
Vēsture
Pie Hapaka grāvja ietekas Daugavā atrodas Krievu sala, kas izveidojās 18. gadsimta pirmajā pusē, taču laikā līdz 19. gadsimta vidum tā pārveidota un daļēji noskalota. Sala ir pārpurvojusies un nav apdzīvota. Krievu salas daļa gar Beķera grāvi līdz 20. gadsimta sākumam bija atsevišķi nodalīta un saukta par Komersanta salu. Krievu sala ir viens no pieciem Rīgas apgabaliem, kuros vispār nav iedzīvotāju.
Arāja komanda
Izbraukumi ārpus Rīgas
Izbraukumus ebreju iznīcināšanai reģionos vienība veica zilajos autobusos šofera Franka-Pranka vadībā, autobusā ietilpa ap 40 vīru ar šautenēm, kā arī sagādes virsnieks — viņš šāvējiem nodrošināja cigaretes, degvīnu un desas. Tika apmeklēta Bauska, Ventspils, Tukums, Talsi, Kuldīga, Krustpils, Jēkabpils, Valmiera, Viļāni, Viļaka, Balvi, Abrene, Alūksne, Litene, Ape, Mežciems, Liepāja, kā arī Rēzekne. Arāja vienības vīri iznīcināja ap 15 000 no 21 000 Latvijas ebreju ārpus Rīgas.
Voleri
Vēsture
Šobrīd notiek strauja Krievu salas kā ostas rajona infrastruktūras attīstība, Krievu salas termināls ir speciāli izbūvēta un ar tehniku apgādāta kokmateriālu pārkraušanas vieta. Jau 19. gadsimtā, plānojot Rīgas ostas attīstību, Krievu sala tika definēta kā perspektīva ogļu termināla celtniecības vieta. Šobrīd uz Krievu salu plānota Rīgas ostas aktivitāšu daļēja pārcelšana no Andrejostas un Eksportostas, lai atbrīvotu pilsētas centru no kravu pārkraušanas, taču šis process ir ļoti pretrunīgs, jo, piemēram: "lai izveidotu stabilu pamatu ostas darbību veikšanai, Krievu salas dabīgā zemsedze, kas ūdens tuvumā veido lagūnu, ir purvaina un periodiski applūstoša, tiks pilnībā mainīta".
Arāja komanda
Izbraukumi ārpus Rīgas
Ārpus Rīgas Arāja vienības vīri iznīcināja arī psihiski slimos; 1941. gada 22. augustā Aglonā nošāva 544 bijušos Daugavpils psihiatriskās slimīcas pacientus, tostarp bērnus, 1942. gada 8. janvārī Būriņu mežā likvidēja 440 Jelgavas psihiatriskās slimnīcas pacientus, 1942. gada 29. martā nošāva 294 Strenču psihiatriskās slimnīcas pacientus un 1942. gada 14. aprīlī bija kārta 243 Aleksandra Augstumu pacientiem. Kopumā Latvijas teritorijā nošāva starp 2327 un 2372 psihiski slimajiem.
Voleri
Vēsture
Voleru apkaime galvenokārt attīstās kā rūpniecisks ostas rajons, tā ir mazapdzīvota un bez būtiska kultūrvēsturiska mantojuma, no kādreizējām muižu ēkām saglabājusies tikai viena. Apkaimes lielākās dabas vērtības ir dabas liegums "Krēmeri" un Krievu salas vēl neskartā daba ar lielu ķīru kolonijām.
Arāja komanda
Izbraukumi ārpus Rīgas
Uzskatāms, ka gan slepkavībās izbraukumos, gan Rīgā vienības darbā neiztrūkstošs bija alkohola patēriņš; zināms, ka Liepājā pie šaušanas bedres bijusi piena kanna ruma, savukārt citur šāvējiem uzreiz pēc šaušanas katram izsniegta pudele ar spirtu. Lielākajā daļā izbraukuma operāciju ebrejus uz nošaušanu konvojēja vietējie pilsētas un apriņķa policisti, bieži vienība vienā izbraucienā apmeklēja vairākas apdzīvotas vietas.
Rīgas geto un Rumbula
1941. gada 30. novembra Rīgas geto daļējās likvidēšanas operācijā un ieslodzīto dzīšanā uz Rumbulas mežu piedalījās ap 100 vienības vīru kapteiņa Herberta Cukura vadībā. Arāja vienības vīri nodarbojās ar ebreju izdzīšanu no geto, nesaudzīgi vēršoties pret tiem, kas nespēj vai nevēlas paklausīt, sadzīšanu kolonnās, kā arī kolonnu konvojēšanu uz Rumbulas mežu. Uzskatāms, ka jau pašā geto teritorijā gāja bojā ap 800 cilvēku, nav gan zināms, cik no tiem nonāvēja tieši Arāja vīri.
Lodveida zibens
Lodveida zibens ir spīdošs, lodveida formas atmosfērā sastopama elektriska dabas parādība, kas dažu desmitu sekunžu vai dažu minūšu laikā izlādējas. Tas ir viens no zibens veidiem. Negaisa mākoņos tas novērots līdz 100 reižu biežāk nekā Zemes tuvumā.
Arāja komanda
Rīgas geto un Rumbula
Vienības vīri tika nodarbināti arī ebreju dzīšanā tieši uz šaušanas bedrēm, taču šaušanu šoreiz veica īpaši atsūtīta 12 vāciešu grupa, kas ieradusies no Baltkrievijas. Šajā akcijā kopumā gāja bojā 26 000 cilvēku, tikmēr Arāja vienības izmērs bija pieaudzis līdz 300 vīriem. Pats Arājs uzraudzīja vienības vīru darbu pie pašām bedrēm; uzskatāms, ka vēlāk vienības vīri aktīvi nodarbojās ar iztukšoto ebreju dzīvesvietu izlaupīšanu.
Lodveida zibens
Lodveida zibens var parādīties pērkona negaisa un zibens laikā, bieži vien tad, kad ir novērojami arī parastie zibeņi. To izveido atsevišķas zibens izlādes, bet dažkārt lodveida zibens var pēkšņi uzrasties no dažādiem priekšmetiem, piemēram, koka staba. Dzīvojamās ēkās lodveida zibens var iekļūt pa atvērtu logu, elektriskajiem un telefona vadiem, kā arī caur dūmvadiem.
Arāja komanda
Rīgas geto un Rumbula
No 1941. gada decembra vienības vīrus iesaistīja Salaspils koncentrācijas nometnes ārējā perimetra apsardzē, 1943. gadā šos pienākumus vēl veica 189 vienības vīri oberšturmfīrera Konrāda Kalēja vadībā.
Lodveida zibens
Visbiežāk lodveida zibens pārvietojas horizontāli, apmēram metra augstumā virs zemes, diezgan haotiski. Tam ir tendence iekļūt telpā, turklāt tas iekļūst tur caur mazām spraugām. Bieži lodveida zibeni pavada skaņas — krakšķis, svilpošana.
Arāja komanda
Rīgas geto un Rumbula
Daži vienības locekļi 1942. gada sākumā tika nosūtīti uz Vāciju SS apmācībai.
Lodveida zibens
Lodveida zibens izmērs var būt no dažiem centimetriem līdz metram. Forma sfēriska, bet retos gadījumos var būt plakana vai bumbierveidīga. Zibens krāsa var būt no baltas vai dzeltenas līdz zaļai krāsai. Dažreiz ir plankumi.
Arāja komanda
Cīņa pret partizāniem
Pēc ebreju iznīcināšanas Latvijā vienības vīrus ar 1942. gada pavasari iesaistīja partizānu apkarošanas uzdevumos Krievijā un Baltkrievijā, sākotnēji Veļikije Luki un Pleskavas apgabala, tostarp Novosokoļņiku rajonā. Arāja vienība veica Nasvas ciema nodedzināšanu un iedzīvotāju likvidēšanu 1942. gada 23. martā, šajā sadursmē gāja bojā Drošības policijas priekšnieks Valters Štālekers. 1942. gada augustā vienība piedalījās partizānu apkarošanas operācijā "Purva drudzis" (de), tajā 389 partizāni tika nogalināti cīņās, 1274 aizdomās turētas personas notiesātas un nošautas un 2350 ebrejiem izpildīts nāvessods.
Arāja vienība 1943. gadā piedalījās arī spaidu darba strādnieku tvarstīšanas operācijā "Vasaras ceļojums" (de) Latgalē, darbos uz Vāciju tika izsūtītas 3304 ģimenes. Zināms, ka vienība 1943. gadā piedalījās arī partizānu apkarošanas operācijās "Ginters" (de) jūnijā, "Hermanis" (de) jūlijā, "Fricis" (de) septembrī un "Heinrihs" (de).
Lodveida zibens
Kopējā izlādes jauda ir ap 100 vatu, spīdējums ir mainīgs — gaišāks un tumšāks. Uz Zemes vienlaicīgi pastāv ap 100—1000 zibeņi, bet varbūtība cilvēkam kaut reizi mūžā ieraudzīt lodveida zibeni, ir 0,01%.
Arāja komanda
Cīņa pret partizāniem
No 1943. gada 15. februārim līdz 2. aprīlim Arāja vienība 1943. gada 14. februārī sastādītās Latgales sevišķās vienības (de) sastāvā piedalījās Operācijā "Ziemas burvība" (de), partizānu apkarošanas operācijā Baltkrievijā pie Asvejas ezera. Operācijā paša Arāja vadītā izlūkvienība sevišķu uzdevumu (mājlopu konfiscēšanas, aizturēto pratināšanas un nošaušanas) izpildei tika piekomandēta Šrēdera grupai. Operācijā tika iznīcināti 3904 partizāni vai par to atbalstīšanu aizdomās turētie, pie tam nošaušana principā tika atstāta SD vienību — tostarp Arāja vīru — rokās.
Lodveida zibens
Lodveida zibeni uzskata par plazmas parādību, lai gan zinātniska izskaidrojuma trūkst. Iespējams, ka lodveida zibens ir milzīga elektriskā dzirkstele, tomēr tās rašanās iemesls nav zināms. Ir arī pieņēmums, ka lodveida zibens ir miniatūra melnā cauruma kopija, tomēr šis apgalvojums ir maz ticams.
Arāja komanda
Cīņa pret partizāniem
1942. gada sākumā vienības štābs pārcēlās uz Krišjāņa Barona ielu 99, šajā laikā vienības vīrus sāka nosūtīt uz SD skolu Firstembergā. Partizānu apkarošanas posmā vienība pieauga līdz savam maksimālajam izmēram — 1190 vīriem. 1943. gada nogalē notika Latvijas SD pārkārtošana, Viktora Arāja rīcībā nododot III SD bataljonu un majoram Kārlim Ozolam uzticot IV bataljonu; ar šo brīdi Arāja vienība pārstāja eksistēt.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — C-1 500 metros vīriešiem
Vīriešu C-1 500m kanoe sacensības 2008. gada Olimpiskajās spēlēs smaiļošanā un kanoe airēšanā notika 2008. gada 19. - 23. augustā Šunji airēšanas un kanoe parkā, Pekinā.
Sacensību grafiks
Visi laiki ir Ķīnas standartlaikā (UTC+8)
Priekšbraucieni
Kvalifikācijas noteikumi: 1->Finālā, 2..7->Pusfinālā, pārējie ārā
Semifinals
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Johans Nikolajs Tīlings
Johans Nikolajs Tilings (Johann Nicolaus Tiling, 1739-1798). Garīdznieks un retorikas profesors Jelgavas „Academia Petrina” (1775—1798), dedzīgs brīvmūrnieks, politisku rakstu autors, kas esot veicinājuši tā saukto dzirnavnieku dumpi Jelgavā 1792. gadā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1739. gada 6. decembrī Brēmenes luterāņu mācītāja Johana Heinriha Tilinga ģimenē. Mācījās Brēmenes akadēmiskajā ģimnāzijā un Getingenes universitātē. 1762. gadā sāka strādāt par mācītāja palīgu Hamburgā, 1764. gadā par reformātu draudzes mācītāju Jelgavā, 1765. gadā apprecējās ar Mariju Murisoni, pēc viņas nāves 1775. gadā ar Lielauces mācītāja Kārļa Dītriha Vērta (Wehrt) māsu. 1774. gadā viņu uzaicināja kļūt par Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas profesoru. Līdztekus viņš bija "Jelgavas avīzes" (Mitausche Zeitung) redaktors (1775-1778). Trīs reizes vadīja ģimnāzijas prorektorātu (1778—1779, 1786—1787, 1797—1798).
Francs Konrāds fon Hecendorfs
Francs Havjērs Konrāds grāfs fon Hecendorfs ("Konrāds" ir uzvārda sastāvdaļa,, dzimis , miris ) bija Austroungārijas ģenerālfeldmaršals. Austroungārijas armijas un flotes ģenerālštāba priekšnieks no 1906. līdz 1916. gadam.
Johans Nikolajs Tīlings
Dzīvesgājums
Miris 1798. gada 6. septembrī Ances muižā.
Francs Konrāds fon Hecendorfs
Dzimis Vīnes Pencingas rajonā karavīra ģimenē. 1871. gadā sāka militārpersonas karjeru. Mācījies Terēzes Militārajā akadēmijā Vīnerneištatē. Dienējis dažādās Austrijas impērijas daļās. 1906. gadā ar Franča Ferdinanda atbalstu kļuva par armijas un flotes ģenerālštāba priekšnieku.
Bija viens no redzamākajiem "kara partijas" pārstāvjiem, kurš uzskatīja, ka jāveic preventīvs karš ar Serbiju un Melnkalni. Tomēr pēc Franča Ferdinanda slepkavības Sarajevā 1914. gada 28. jūnijā ziņoja. ka armija nav gatava uzreiz iebrukt Serbijā. Kā ģenerālštāba priekšnieks vadīja visas Austroungārijas kaujas operācijas līdz 1916. gadam, kad, par ķeizaru kļūstot Kārlim I, tika pazemināts amatā. Miris pēc kara, ārstējoties Vācijā.