cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georgijs Martinovs
Daiļrade
Netipisks Martinovam ir stāsts Кто же он? (1971) — detektīvs, kas būtībā satur tikai vienu fantastisku ievirzi: aparāts, kas pastiprina cilvēka hipnotisko iedarbību uz otru cilvēku.
Martinova pēdējā grāmata ir stāsts Сто одиннадцатый (saīsinātā variantā 1976; 1979), kas arī veltīts rakstnieka tradicionālajai tēmai par kontaktiem ar ārzemju saprātu. Atšķirībā no iepriekšējiem stāstiem darbība šoreiz notiek uz Zemes 20. gadsimta septiņdesmitajos gados.
Martinova darbi ir tulkoti angļu, bulgāru, ungāru, gruzīnu, ķīniešu, korejiešu, mongoļu, vācu, poļu, serbu, horvātu, slovāku, franču, čehu, japāņu un latviešu valodā.
Georgijs Martinovs miris 1983. gada 26. oktobrī.
Pāvils Dreijmanis
Dzīvesgājums
Dzimis Ungurpils pagasta (tagad Limbažu novads) „Jaundreimaņos”. Studējis Gatčinā un Sanktpēterburgā. Kā brīvprātīgais piedalījies Latvijas brīvības cīņās. 1923. gadā pabeidzis arhitektūras studijas Latvijas Universitātē. No 1926. līdz 1934. gadam bijis Rīgas virsarhitekts. Iespējams, Dreijmaņa pazīstamākais darbs ir Rīgas Centrāltirgus paviljoni, kam tika piemēroti dirižabļu angāri. Viņš bija arī pirmais arhitekts, kurš Rīgā ieviesa rindu māju apbūvi. Bez Rīgas Dreijmanis projektējis ēkas Allažos, Ļaudonā un Ropažos. Projektējis arī Līvānu atbrīvošanas pieminekli. Atzinības krusta komandieris un Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Dreijmanis bijis pazīstams arī kā šaha entuziasts un spēlētājs. Pēc Pirmā pasaules kara bijis viens no 2. Rīgas Šaha biedrības atjaunošanas sapulces dalībniekiem. 1924. gadā piedalījies I Latvijas šaha kongresā, kurā ieguvis dalītu 7.—8. vietu. Kopā ar Kārli Bētiņu, prof. Dr. Arvīdu Kalniņu, komponistu Emili Melngaili un Aleksandru Kannenbergu piedalījies Senioru Kluba spēles komitejā, kas korespondencšaha mačos ar Stokholmas šaha klubiem izcīnīja pārliecinošu uzvaru Rīgai un nostiprināja Latviešu gambītam paliekošu vietu starptautiskā mērogā.
Progress MS-03
Progress MS-03 (Прогресс МС-03; SKS apzīmējums ISS-64P) bija Krievijas automātisks kravas kosmosa kuģis no Progress-MS sērijas. Paredzēts kravu nogādāšanai uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2016. gada jūlijā. Dabību beidza 2017. gada janvārī.
Lidojuma gaita
Progress MS-03 tika palaists 21:41:45 UTC ar nesējraķeti Sojuz-U no Baikonuras kosmodroma.
Saslēgšanās ar staciju automātiskā režīmā notika 19. jūlijā 00:20 UTC pie Pirs moduļa.
14:25 UTC Progress MS-03 atvienojās no SKS. 17:34 UTC kravas kuģis nogāja no orbītas. Tas iegāja Zemes atmosfērā un sadega. Nesadegušās daļas 18:24 UTC iekrita Klusajā okeānā.
Grafiskās programmas
Grafiskās programmas ir programmatūra, kas ļauj veidot, rediģēt vai pārlūkot grafiskos failus.
Datorgrafiku var sadalīt trijās kategorijās — rastra grafika, vektorgrafika un trīsdimensiju grafika. Daudzas grafiskās programmas paredzētas tikai vektora attēlu vai tikai rastra attēlu apstrādei, bet pastāv arī programmas, kas ietver sevī abus tipus. Ir pietiekami viegli pārvērst vektora attēlu rastrā, pretējais uzdevums ir pietiekami sarežģīts, bet pastāv programmas arī priekš tā (t. s. vektorizatori). Programmas darbam ar trīsdimensiju grafiku var izmantot kā vektora (piemēram, sarežģītu objektu būvei), tā arī rastra (piemēram kā tekstūras) attēlus.
Daudzas grafiskās programmas ļauj importēt un eksportēt dažādos grafiskos formātos.
Iebūvēta programmatūra
Microsoft Windows operētājsistēmā
Skumju akmeņi
1994—1997
Grupa dibināta 1994. gada rudenī un drīz guva ievērību, pateicoties solistes Helēnas Kozlovas balsij un emocionālajām dziesmām, kuru teksti pārsvarā pievērsās bezcerības, depresijas un iznīcības tēmām. To autors galvenokārt ir grupas basģitārists, literāts Ivars Blūms. Drīz iznāca divi grupas albumi — "Pilns nāves vecums vientulībā" (1995) un "Skumju akmeņi" (1996). Grupa piedalījās vairākos festivālos — "Sinepes un Medus" (Lielā sinepju balva 1995. gadā), "Bildes", Valmieras rokfestivālā, Kokneses rokfestivālā, "Mēs — tornim '96" Jelgavā un citos.
1997—2001
Savukārt Helēna sniedza solokoncertos, iznāca viņas soloalbumi "Saule tunelī" (1997) un "Stāsti" (1999).
2001—2005
2001. gadā grupa atjaunojās ar citu sastāvu — Gints Kronbergs (bungas) un Antons Novokšonovs (ģitāra), Ivars Blūms (bass), Kaspars Pupa (ģitāra), Helēna Kozlova (akustiskā ģitāra) un sniedza koncertus. Tika rakstītas jaunas dziesmas trešajam albumam — kompozīcija "Neaizej" nokļuva Latvian Airplay Top 9. vietā, ierakstīta arī dziesma "Kā divas zvaigznes". 2005. gadā ierakstīts albums, tā dziesmas sarakstījusi galvenokārt Helēna, taču tā pabeigšana un izdošana aizkavējās vairākus gadus sakarā ar grupas darbības pārtraukšanu.
2005—2014
Jau kopš 2002. gada muzicējusi kopā ar ģitāristu Aleksandru Matvejuku, Helēna 2005. gadā nodibina ansambli "Levīti", kas izpilda galvenokārt viņas kompozīcijas ar garīga satura tekstiem un dažādos akustisku instrumentu sastāvos piedalījās dažādos festivālos.
Skumju akmeņi atkal apvienojas 2013. gada sākumā, kad beidzot tika pabeigts un publiskots 2005. gadā ierakstītais albums "Kā divas zvaigznes". Šo notikumu pavadīja arī koncerti. Albuma dziesma "Lidojums" nokļuva Radio NABA topa pirmajā vietā. Taču drīz vien Helēna sadarbību atkal izbeidza,jo domubiedri vēlējās darboties citā mūzikas žanrā. Grupas pēdējais koncerts notika 2013. gada decembrī.
Kopš 2014. gada
2014. gadā tika noorganizēts projekts ar nosaukumu "S.A.D." ("Skumju akmeņu dārzs"), kas 2015. gadā laida klajā EP (minialbumu) "Promo" ar četrām dziesmām. Tā sastāvā līdzās Blūmam un Pupam ir Lelde Muceniece (vokāls), Krišjānis Purens (bungas) un Kaspars Liepiņš (taustiņi). Šis projekts stilistiski atgādina projekta "Akmeņu dārzs" virzienu ar dreampop, nugaze un dreamgaze iezīmēm. 2017. gada decembrī digitāli (bandcamp/spotify/soundcloud) un CD formātā tika izdots šī sastāva debijas albums "Pirms vētras" ar desmit dziesmām. Šo gadu laikā mainījies sastāvs: pievienojusies ģitāriste Edīte Ķeņģe (2018), savukārt bungas spēlē Ansis Mežsargs (2018). 2018. gada aprīlī—maijā seko piecu koncertu debijas albuma tūre pa LV klubiem. 2019. gada janvārī grupa izplata paziņojumu, ka sadarbība ar Mucenieci ir beigusies, tādēļ S.A.D. meklē jaunu vokālisti.2019. gada februārī grupa sāka sadarbību ar jauno vokālisti Annu Freimani. Pirmais singls no otrā albuma izdots 2020. gada aprīlī.
Enough Project
Pārskats
Tā noteiktais uzdevums ir izbeigt genocīdu un noziegumus pret cilvēci. Enough Project veic pētījumus vairākos konfliktu reģionos Āfrikā, tostarp Sudānā, Dienvidsudānā, Kongo Demokrātiskā Republikā un Centrālāfrikas Republikā, un teritorijās, kuras kontrolē Kunga pretošanās armija (LRA). Enough Project atbalsta vairākas kampaņas un iniciatīvas, kas strādā, lai pievērstu uzmanību šīm problēmām. Tās līdzdibinātāji ir Džons Prendergasts un Gails Smits.
Vēveri (Kārķu pagasts)
Vēveri (agrāk arī Saloši) ir apdzīvota vieta Valkas novada Kārķu pagastā. Izvietojušies pagasta dienvidaustrumos pie autoceļa P22 8,5 km no pagasta centra Kārķiem, 21 km no novada centra Valkas un 147 km no Rīgas.
Rīgas Kristus luterāņu baznīca
Rīgas Kristus Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Mēness ielā 1, Rīgā.
1793. gadā Svētā Jēkaba kapos tika uzcelta mūra kapela, no 1884. līdz 1886. gadam tā tika pārbūvēta pēc O. R. A. Zīversa projekta. 1939. gadā vācu draudzes locekļi repatriējās, baznīca ilgu laiku netika izmantota. Latvijas PSR laikā te tika ierīkota zārku darbnīca. 1995. gadā tika uzsākta kapelas atjaunošana.
Baznīcai ir viens joms, mazliet šaurāka priekštelpa.
Voterfordas grāfiste
Voterfordas grāfiste (en, ga) ir grāfiste Īrijas dienvidos, Mansteras provincē. Voterfordas grāfistes pārvaldes centrs atrodas Voterfordā. grāfistē dzīvoja 127 085 iedzīvotāji.
Blauzgova
Blauzgova ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada rietumu daļā 8 km attālumā no novada centra Baltinavas un 207 km attālumā no Rīgas. Saskaņā ar PMLP 2016. gada datiem, Blauzgovā mitinās 3 iedzīvotāji.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V474.
3 dienas, lai nogalinātu
"3 dienas, lai nogalinātu" (en) ir 2014. gada filma, kuras režisors ir McG. Galvenās lomas atveido Kevins Kostners, Embera Hērda, Heilija Steinfelda, Konnija Nīlsena, Ričards Sammels un Ēriks Ebūanē. Filmas pirmizrāde ASV notika 2014. gada 21. februārī, Latvijā to sāka rādīt 2014. gada 18. aprīlī.
Sižets
Filma stāsta par CIP aģēntu Ītanu Renneru, kuram konstatē ļaundabīgu audzēju, kā rezultātā viņam jāmirst. Pirms nāves Ītans nolemj uzlabot attiecības ar savu sievu un meitu. Vēlāk Ītans satiek CIP aģenti, kura piedāvā viņam eksperimentālās zāles apmaiņā pret palīdzību bīstama terorista notveršanā.
Mazpiltene
Mazpiltene ir ciems Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Piltenes purva rietumu malā 3,5 km no pagasta centra Dundagas, 37 km no novada centra Talsiem un 161 km no Rīgas.
Svētais Labrencis
Svētais Labrencis, arī Svētais Laurencijs (dzimis apm., miris ) bija Senās Romas diakons, kurš cieta imperatora Valeriāna laikā.
Tradicionāli uzskatīts, ka ticis sodīts ar nāvi, jo pēc tam, kad imperators pavēlēja nodot valstij baznīcas dārgumus, izdalīja mantu nabagiem. Vēlāk ieradās pie imperatora kopā ar nabagiem un slimajiem un teica - "tā ir baznīcas lielākā bagātība". Pēc tradīcijas ticis uzcepts uz metāla režģa, tāpēc dažkārt attēlots kopā ar šo režģi. Leģenda arī saista Labrenci ar Svēto Grālu, kas ar Labrenča ziņu nogādāts Ueskā, Aragonā.
Džeimss Tarkovskis
Džeimss Tarkovskis (dzimis ) ir Anglijas futbolists, aizsargs, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Everton sastāvā.
Mirjana Mariča
Mirjana Mariča (sr; dzimusi Ņujorkā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (1991).
Biogrāfija
Piedzimusi ASV, kur viņas tēvs strādājis ANO. 1985. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U16 vecuma grupā. Divas reizes uzvarējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātā (1991 - kopā ar Suzanu Maksimoviču, 1993). Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones nosaukuma izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros abos nospēlējusi neveiksmīgi. 1991. gadā Suboticā ierindojusies 23. vietā, bet 1993. gadā Džakartā ieņēmusi 21. vietu. 1996. gadā Dienvidslāvijas komandas Agrouniverzal Zemun sastāvā uzvarējusi Eiropas šaha klubu komandu sacensībās sievietēm.
Pārstāvējusi Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1991. gadā Maričai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Ģimene
Mirjanai ir dvīņumāsa Alise, kas ir piedzimusi tikai par 20 minūtēm ātrāk un arī ir šaha lielmeistare. Māsas Maričas ir vienīgās dvīņu māsas pasaulē ar lielmeistares tituliem.
Humboldt
Humboldt var būt:
Humbolta kalni
Humbolta kalni (de; no) ir līdz 80 km gara un ap 25 km plata dienvidu-ziemeļu virzienā orientēta kalnu grēda Volthata kalnu masīvā Karalienes Modas Zemes centrālajā daļā. Atrodas ap 75 km uz dienvidiem no Širmahera oāzes Princeses Astridas krastā. Grēdu austrumos Humbolta ledājs (Parīzes komūnas ledājs) atdala no Petermana grēdas, rietumos Somovekena ledājs (Kalnu Institūta ledājs) — no Orvina kalniem. Grēdas augstākais kalns (2885 m vjl) atrodas tās dienviddaļā.
Jevgeņijs Ļisovecs
Jevgeņijs Ļisovecs (be, dzimis ) ir baltkrievu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2018) Ļisovecs pārstāv KHL komandu Minskas "Dinamo". Iepriekš Ļisovecs ir spēlējis Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Grodņas "Neman".
Baltkrievijas hokeja izlases sastāvā ir spēlejis četros Pasaules čempionātos.
Inženierģeoloģija
Inženierģeoloģija ir ģeoloģijas nozare, zinātne, kas orientējas uz zemes saimniecisko apguvi, tajā skaitā būvju un ēku celtniecību un ekspluatāciju, kā arī šīs saimniecības ietekmi uz ģeoloģisko vidi.
Bez celtniecības kvalitātes raksturojuma, inženierģeoloģija piedāvā pieņemamāko būves stabilitātes nodrošināšanas variantu, ko risina ar grunts mehānikas palīdzību.
SAEREO
Servicios Aéreos Ejecutivos Saereo S.A. (darbojas ar zīmolu SAEREO) ir Ekvadoras lidsabiedrība. Tās bāze izvietota Mariscal Sucre starptautiskajā lidostā Kito. Dibināta 1994. gadā. SAEREO ietilpst pārvaldītājsabiedrībā Grupo Aries.
Inženierģeoloģija
Grunts mehānika ir viena no mehānikas sadaļām. Tās galvenā nozīme ir būvju horizontālajai un vertikālajai novirzei, skaitliskajiem stabilitātes un izturības lielumiem, kā arī dabīgam un mākslīgam slīpumam u.c. Grunts mehānikas uzdevumus risina, pielietojot matemātiskās metodes, kas demonstrē rezultātu skaitliskā daudzuma izteiksmē.
SAEREO
Lidsabiedrība nodrošina pasažieru un kravu pārvadajumus Ekvadorā reguulāros ridojumus un čarterreisos, kā arī veic medicīnas evakuācijas pakalpojumus.
SAEREO gaisa pamatfloti veido divas lidmašīnas Embraer EMB 120 Brasilia un divas Beechcraft 1900. Tai ir arī vairākas mazās lidmašīnas un helikopteri.
Inženierģeoloģija
Grunts mehānikā aprēķiniem izmanto datus, kas iegūti ar inženierģeoloģijas paņēmieniem, šos datus sistematizē pēc aprēķina shēmām. Inženierģeoloģija šo uzdevumu risināšanā pēta to pašu objektu ievērojami detalizētāk.
Jo vairāk shematizē dabas apstākļus, jo neprecīzāks ir iegūtais celtnes pamatnes aprēķins. Lai aptvertu ģeoloģisko daudzveidību un arī pilnīgu celtnes pamatnes aprēķinu, nepieciešama ievērojami sarežģītāka aprēķinu metodika, kas tehniski ir apgrūtinoši. Savukārt aprēķinu metodikas sarežģīšana var novest pie inženierģeoloģijas un grunts mehānikas savstarpējās disharmonizācijas. Šāda situācija nav normāla, jo novēršas no būvju optimālas celtniecības un ekspluatācijas, pie tam viens un tas pats objekts atrodas uz dabas radīta veidojuma — gruntīm. Viens no disinhronizācijas iemesliem var būt speciālistu matemātiskā sagatavotība. Inženierģeologam, pēc iespējas precīzāk apzinoties aprēķina shēmu, iespējams jo labāk veikt: inženierģeoloģiskos izmeklējumus; pētnieciskos eksperimentus un izvēlēties aprēķina raksturlielumus.
Dakšingangotri glečers
Dakšingangotri glečers (en) ir neliela no kontinentālā ledus vairoga noplūduša šļūdoņa mēle Širmahera oāzē Antarktīdā. Ledāju 1982./1983. gada sezonā identificēja Indijas antarktiskā ekspedīcija un nosauca par godu Gangotri ledājam Himalajos (dakshin sanskritā nozīmē ‘dienvidu’), no kā sākas Gangas upe. Kopš 1983. gada tiek veikta ledāja fluktuāciju regulāra novērošana. 2005. gadā Dakšingangotri glečers kopā ar teritoriju 4,53 km² platībā ziemeļos no tā līdz Nivlisena šelfa ledājam tika noteikta par speciāli aizsargātu areālu Nr. 163.
Dakšingangotri glečers atrodas 5,7 km uz rietumiem no Maitri polārstacijas. Pats glečers ir zilā ledus masīvs, kas oāzes dienvidu pusē nolaižas no 180 m augstuma līdz 10 m augstumam pie "snuķa" frontes. Izvagots ar daudzām ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā orientētām krevasēm un plaisām. Pretī glečera snuķim atrodas Širmahera oāzes šaurākā vieta — līdz šelfa ledājam ir tikai 700 m un lielāko daļu šauruma aizņem glaciālais Sbrosovojes ezers. No ledāja līdz ezeram ir ap 50 m.
Glacioloģiskie novērojumi fiksējuši vidējo ledāja atkāpšanās ātrumu 0,7 m/gadā. Atkāpšanās ātrums variējas no 48,7 cm 1997. gadā līdz 74,9 cm 1998. gadā. Kopējā ledāja atkāpšanās 10 gadu laikā (1996–2006) ir 17,21 m.
Aija Linē
Aija Linē (dzimusi Rīga) ir latviešu zinātniece — molekulārbioloģe.
Izglītība
1995. gadā ieguvusi bakalaura grādu bioloģijā Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē. 1997. gadā ieguvusi bioloģijas maģistra grādu Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē. 2002. gadā ieguvusi bioloģijas doktora grādu Latvijas Universitātē, disertācija: Cilvēka audzēju antigēni: seroloģiska identificēšana, molekulāra raksturošana un molekulāro marķieru pielietojums diagnostikā. 2005. gadā saņēmusi L'Oréal Latvijas stipendiju Sievietēm zinātnē ar UNESCO Latvijas Nacionālās komisijas un Latvijas Zinātņu akadēmijas atbalstu.
Zinātniskā darbība
Aija Linē vada audzēju bioloģijas un imunoloģijas izpētes grupu, kuras galvenās pētniecības intereses ir jaunu audzēju agrīnas diagnostikas un prognostikas metožu izstrāde, mikroRNS lomas audzēju starpšūnu komunikācijā un cinka enzīma lomas audzēju cilmes šūnu bioloģijā izpēte.
Zinātnisko pētījumu virzieni: audzēju imunoloģija; premRNS splaisinga defekti audzējos; farmakoģenētika.
Publikācijas
Publikāciju saraksts pieejams Latvijas Biomedicīnas pētījumu un studiju centra mājaslapā http://biomed.lu.lv
Rūķis (ezers)
Rūķis (arī Glodis, Glūdes ezers, Rūķezers, Sūdainis) ir subglaciāls caurteces ezers Valkas novada Ērģemes pagasta dienvidrietumos, 3,5 kilometrus uz rietumiem no Turnas.
Dibens - dūņains. Krasti - zemi, ziemeļos - lēzeni, tie ir grūti pieejami. Ezerā ietek grāvis no Sutaiņa, iztek - Ērgļupīte uz Sedu.
Makrofīti - ezera meldri, niedres, kalmes, upes kosas, peldošās, spožās un visgarās glīvenes, raglapes, elši, mazie ūdensziedi. Pīrī ezerā dzīvo līdakas, raudas, līņi, plauži, karūsas un asari. Ligzdo pīles. Savā laikā, kad ziemeļu krastā darbojās ferma, tā stipri piesārņoja ezeru. Rūķis ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.
18. novembra lāpu gājiens
18. novembra lāpu gājiens ir 2003. gada 18. novembrī jauniešu apvienības „Visu Latvijai” aizsākta Latvijas Republikas proklamēšanas dienas svētku tradīcija.
Saskaņā ar lāpu gājiena rīkotājiem — Nacionālo apvienību "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" — gājiena mērķis ir „pateikties Latvijas valsts dibinātājiem un brīvības cīnītājiem, kuru ticība latviešu tautas nākotnei un nestie upuri deva iespēju latviešiem būt starp tām retajām pasaules tautām, kurām ir sava valsts.” Gājiena devīze ir „Latvija ir mūsu!”, bet par vienu no pasākuma tradīcijām ir kļuvis pulcēšanās vietā kopā skandināts sauklis „Mēs esam latvieši!”.
Gājiens tradicionāli sākas 18. novembra vakarā Rīgā ar pulcēšanos pie Kārļa Ulmaņa pieminekļa, kur notiek svētku koncerts, un noslēdzas neilgi pēc Zigfrīda Annas Meierovica bulvāra, pirms Brīvības pieminekļa. Līdz 2012. gadam gājiens notika pa šaurajām Vecrīgas ieliņām, taču kopš 2013. gada, pieaugot dalībnieku skaitam, tas notiek pa Krišjāņa Valdemāra ielu un 11. novembra krastmalu, kurās gājiena laikā tiek slēgta satiksme. 2013. gadā gājienā piedalījās apmēram 12 400 cilvēku, 2014. gadā — gandrīz 14 000, bet 2015. gadā, neskatoties uz spēcīgo lietu, gājienā devās jau vairāk nekā 15 000 cilvēku,  kas izauga līdz aptuveni 17 000 dalībnieku 2016. gadā.
2017. gada 17. oktobrī Nacionālā Apvienība nosūtīja Latvijas prezidentam Raimondam Vējonim vēstuli, kurā kārtējo reizi viņu aicināja personīgi atbalstīt labāku norises laiku lāpu gājienam un atļaut to noslēgt pie Brīvības pieminekļa. Valsts prezidenta kancelejas pārstāvis Jānis Siksnis norādīja, ka par valsts svētku pasākumiem Rīgā atbild Rīgas dome, kuras Sabiedrisko attiecību nodaļas vadītājs Uģis Vidauskis savukārt kā atteikuma iemeslu minēja drošības apsvērumus. 2017. gada 13. novembrī Nacionālās Apvienības priekšsēdētājs Raivis Dzintars izplatīja video, kurā pauda neapmierinātību ar aizliegumu, beigās retoriski jautājot: „No kā baidās prezidents? Kāpēc prezidents baidās no lāpām? Vai varbūt no tautas?”
Rudzeiši
Rudzeiši ir ciems Zvirgzdenes pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 276 km attālumā no Rīgas.
Žoržiņu (futbolists)
Žorži de Amorims Kampuss (pt, dzimis ), labāk pazīstams kā Žoržiņu (Jorginho), ir Brazīlijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja labās malas aizsarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Žoržiņu ir Brazīlijas kluba Cuiabá galvenais treneris.
Savas karjeras laikā pārstāvējis klubus gan Brazīlijā, gan Vācijā, gan arī Japānā. Savu karjeru iesācis Brazīlijā, kur spēlējis Riodežaneiro klubos America un Flamengo. 1989. gadā pārcēlies uz Vācijas Bundeslīgas komandu Bayer Leverkusen. Vēlāk spēlējis arī Bayern Munich, kur 1994. gadā viņš kļuva par Vācijas čempionu. Pēc Vācijas pamešanas 1995. gadā, Žoržiņu trīs gadus pavadīja Japānas klubā Kashima Antlers. Pēcāk atgriezes Brazīlijā un spēlējis São Paulo, Vasco da Gama un Fluminense.
Ar Brazīlijas futbola izlasi uzvarējis 1994. gada FIFA Pasaules kausā. Piedalījies arī 1990. gada FIFA Pasaules kausā, 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un divos Copa América.
Spēlētāja karjera
Flamengo
Bayern Munich
Kashima Antlers
Vasco da Gama
Brazīlija
Trenera karjera
Kashima Antlers
Vasco da Gama
Samuela Komola
Samuela Komola (it; dzimusi Aostā) ir Itālijas biatloniste, 2023. gada pasaules čempione stafetē.
Karjera
Ar biatlonu sāka nodarboties 2009. gadā. Piedalījās 2016. gada ziemas jaunatnes olimpiskajās spēlēs Lillehammerē. Sprintā ieņēma sesto vietu, bet iedzīšanā bija 5. vietā. Jauktajā stafetē izcīnīja bronzas medaļu. 2017. gada Pasaules čempionātā jauniešiem Brezno izcīnīja trīs bronzas medaļas — sprintā, iedzīšanā un stafetē. 2018.—2019. gada sezonā sāka startēt IBU kausa posmos. 2019. gada Pasaules čempionātā junioriem ieņēma 8. vietu 12,5 km individuālajā distancē. Stafetē bija tuvu goda pjedestālam — ieņēma 4. vietu. 2020. gada Pasaules čempionātā junioriem Lencerheidē divas reizes ieņēma vietas labāko desmitniekā — ierindojās 6. vietā individuālajā distancē un 9. vietā sprintā.
Pasaules kausa sacensībās debitēja Estešundā. Piedalījās Pekinā. Itālijas komandas sastāvā stafetē ieņēma 5. vietu, bet individuāli labāko vietu sasniedza iedzīšanā, finišējot 37. vietā. 2022. gada martā Pasaules kausa posmā Kontiolahti izcīnīja savu pirmo godalgu stafetē.
Savā debijas Pasaules čempionātā 2023. gadā Oberhofā labāko rezultātu individuāli sasniedza 15 km distancē, ieņemot 4. vietu, bet stafetē kopā ar Doroteju Vīreri, Hannu Auhentalleri un Lizu Vitoci izcīnīja zelta medaļu.
Konstantīns Bezrocis
Konstantīns Bezrocis (be, ru, la, de, miris pēc 1292. gada) bija Polockas kņazs ar pārtraukumiem no 1263. līdz vismaz 1292. gadam. Viņa valdīšanas laiks sakrita ar pilsoņu karu starp dažādiem Lietuvas dižkunigaitijas valdnieka troņa pretendentiem. Zināms, ka viņš atteicās no tiesībām uz Lotigolas zemi par labu Livonijas ordenim.
Dzīvesgājums
Par Polockas un Vitebskas kņazu ir saglabājušās tikai saraustītas un pretrunīgas ziņas. Vairums vēsturnieku uzskata, ka viņš bijis Polockas kņaza Tautvila dēls vai sievasbrālis, kuru tas iecēlis par Vitebskas kņazu (1262—1263). Iespējams, ka 1262. gadā viņš ar savu karadraudzi piedalījās krievu kņazu karagājienā uz Tērbatu. Pēc Tautvila nogalināšanas viņš 1263. gadā uz īsu brīdi kļuva par arī Polockas kņazu un noslēdza savienību ar Livonijas ordeni, kurā atteicās no Lotigolas zemes, ko vēlāk nodēvēja par " Konstantīna dāvinājumu". Lietuvas dižkunigaitis Vaišelga viņu padzina no Polockas un par kņazu iecēla Nalsenes kunigaiti Gerdeni, kas līgumā ar Ordeni un Rīgas pilsētu apstiprināja "Konstantīna dāvinājumu".
Kņazs Konstantīns apmetās Vitebskā, bet pēc tam, kad no Polockas padzina Pleskavas kņaza Daumanta vasali Izjaslavu, iespējams, atkal kļuva par Polockas kņazu. Par Vitebskas kņazu viņš 1270. gadā iecēla savu dēlu Mihailu Konstantinoviču. Viņa nāves gads nav zināms. Pēc Romas pāvesta Klementa V bullas noprotams, ka bez mantiniekiem esošais kņazs Konstantīns ap 1290. gadu novēlējis savu kņazisti Rīgas arhibīskapijai. Tomēr arhibīskapam naidīgais Livonijas ordenis pārdevis tiesības uz Polocku Lietuvas dižkungam. Par viņa pēcteci, iespējams, kļuva Lietuvas dižkunigaiša Vīteņa vasalis Vaiņus.
Izcelsme
Par kņaza Konstantīna izcelsmi ir izteikti dažādi viedokļi. E. Bonnels 1862. gadā pauda uzskatu, ka viņš bijis Polockas lietuviešu kņaza Tautvila vai arī Jersikas ķēniņa Visvalža dēls, bet V. Daņiļēvičs 1896. gadā rakstīja, ka Konstantīns varētu būt bijis Indriķa hronikā minētā Polockas kņaza Vladimira dēls. Savukārt 1935. gadā M. fon Taube izteica domu, ka Konstantīns bijis kņaza Izjaslava, bet 1986. gadā B.Dirks - ka tas bijis Tautvila kristītais vārds. S. Rauels 1994. gadā rakstīja, ka viņš varēja būt arī Smoļenskas kņaza Dāvida Rostislaviča dēls.
Hroniku ziņas
Polockas un Vitebskas kņaza Konstantīna vārds pirmo reizi pieminēts 1263. gadā Rīgā noslēgtajā miera līgumā starp Livonijas ordeni un Rīgas pilsētu no vienas puses un Polockas un Vitebskas kņazu no otras puses, kurā Gerdenis apsolījās nepretendēt uz Lotigolas zemi, kuru kņazs Konstantīns bija atdevis mestram un ordeņa brāļiem, bet ordenis atteicās no pretenzijām uz Polockas zemi: „не въступатися на тую землю, што князь Костянтин дал местерю съ своею братьею, съ своею грамотои и съ печатью [..] што Руськая земля словеть Полчькая, от тое земли местерю и братьи его отступити с всею правдою“ Šī līguma Livonijas ordeņa eksemplārs nav saglabājies, toties saglabājies Romas pāvesta Urbāna IV apstiprinājums līgumam, kas noslēgts ar "krievu ķēniņu Konstantīnu" (la) Polockas ķēniņa Konstantīna (la, de) dāvinājums atkārtoti pieminēts Livonijas ordeņa un Rīgas arhibīskapa 14. gadsimta teritoriālajos strīdos par Latgales valdījumu robežām.
Rīgas Svētās Trīsvienības luterāņu baznīca
Rīgas Svētās Trīsvienības (Trijādības) Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Sarkandaugavas ielā 10, Rīgā.
Baznīca celta no 1876. līdz 1878. gadam pēc arhitekta Johana Daniela Felsko projekta, celtniecību pārraudzīja arhitekts Kārlis Neiburgers. Šī ir halles tipa vienjoma baznīca. Baznīcas ērģeles izgatavojis Augusts Martins ap 1882. gadu.
Piltene (ciems)
Piltene (agrāk arī Piltensciems) ir apdzīvota vieta Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Piltenes purva austrumu malā pie autoceļa V1375 9 km no pagasta centra Dundagas, 39 km no novada centra Talsiem un 167 km no Rīgas.
Izskatīgais jānītis
Izskatīgais jānītis (la) ir kurvjziežu dzimtas suga, kura ir sastopama arktiskos un kalnu reģionos cirkupolāros apvidos. Bieži to klasificē kā vienu no daudzajām asā jānīša (Erigeron acris) pasugām — ''Erigeron acris ssp. politus.''
Latvijā šī suga ir uzskatāma par ļoti retu un adventīvu. Latvija atrodas tālu dienvidos no sugas vienlaidu izplatības apvidiem Skandināvijas kalnos.
Apraksts
Izskatīgais jānītis ir divgadīgs, 10-60 cm garš lakstaugs ar stāvu, zarainu un blīvi apmatotu stublāju. Lapas ir kopumā kailas — tikai mala ir apmatota, lancetiskas, 3—8 cm garas un 0,5-1 cm platas, mala gluda, gals strups, uz stublāja izvietotas pamīšus un sēdošas. Ziedkopa: pa vienam kurvītim garos ziednešos izplestā ķekarā stublāja un zaru galā. Kurvīši ir lieli (1,5-2 cm plati). Divdzimumu mēlziedi ir izvietoti divās rindās (iekšējā rindā dažreiz ir sievišķie mēlziedi), violeti sārti, manāmi garāki nekā stobrziedi. Vīkals klāts ar īsiem dziedzermatiņiem. Kurvīša centrā dzelteni sievišķie stobrziedi. Auglis ir 0,2 cm garš sēklenis. Zied jūlijā un augustā.
Molteni
Molteni ir bijusī profesionālā Itālijas šosejas riteņbraukšanas komanda, kura pastāvēja laika posmā no 1958. līdz 1976. gada beigām. Tā uzvarēja 663 sacensībās, daudzās no tām ar savu pazīstamāko braucēju, Ediju Merksu. Komandu spilgti pārstāvēja arī Džanni Mota un Marino Baso, kuri guva attiecīgi 48 un 34 uzvaras. Molteni ģimene vēlāk turpināja velosporta sponsorēšanu ar Salmilano komandu.
Molteni ir kompānija, kura kopš 1923. gada Francijas mazpilsētā ražo komerciālas un mājsaimniecību virtuves plītis.
Vēsture
Molteni komanda darbību uzsāka 1958. gadā ar Renato Molteni kā komandas menedžeri. To dibināja Pjetro Molteni. Komandu pārvaldīja arī viņa dēls, Ambrodžio Molteni, bijušais profesionālais riteņbraucējs. 1959. gadā savu karjeru komandā noslēdza bijušais Itālijas čempions grupas braucienā Džordžio Albani un divus gadus vēlāk kļuva par komandas sporta direktoru. Komanda guva panākumus 1966. gada Giro d'Italia ar Džanni Motu un klasikās ar Mikeli Dančelli. 1970. gada beigās komandai pievienojās Merkss, pēc tam, kad bija divreiz uzvarējis Tour de France un divreiz Giro d'Italia. Molteni kļuva par izteiktu Beļģijas pārstāvju komandu un piesaistīja daudzus no Merksa komandas biedriem Faemino komandā, ieskaitot sporta direktoru Guilomu Drjesēnu. Albani aizvietoja Drjesēnu un vadīja komandu ar Robertu Lelangu no 1972. līdz 1976. gadam. Vēl šo amatu ieņēma Marino Fontana. Pēc 1976. gada sezonas Molteni tika likvidēta.
Uzticības balsojums
Uzticības balsojums jeb balsojums par uzticības izteikšanu ir balsojums, kurā tiek lemts par kāda cilvēka (cilvēka grupas) atbilstību ieņemamajam amatam (amatiem). Šādi balsojumi sastopami daudzās valstīs to pārvaldes augstākajā līmenī, parlamenta deputātiem balsojot par uzticības izteikšanu valdībai, un zemākos līmeņos, pašvaldību domju vai citu vēlētu pārvaldes iestāžu deputātiem balsojot par uzticības izteikšanu šo iestāžu priekšsēdētājiem.
Rudziši (Rundēnu pagasts)
Rudziši ir ciems Rundēnu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 289 km attālumā no Rīgas.
Pērnava (stacija)
Pērnava (et arī Raeküla jaam) ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Pērnavas pilsētas teritorijā. Pērnavas stacija bija dzelzceļa iecirkņa Lelle—Pērnava un starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršruta Tallina—Pērnava galapunkts (pasažieru pārvadājumi līdz Pērnavai slēgti 2018. gadā). Pērnavas stacija atrodas 70,4 km attālumā no Lelles dzelzceļa mezgla stacijas un 141,4 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas.
Valkas—Rūjienas—Pērnavas dzelzceļš
Dzelzceļa vēsture Vidzemes guberņas trešajā lielākajā pilsētā Pērnavā (pēc Rīgas un Tērbatas) sākas ar 750 mm dzelzceļa līnijas Valka—Rūjiena—Pērnava izbūvi 1896. gadā, kuru īstenoja Vidzemes pievadceļu sabiedrība. Jaunizbūvētais dzelzceļš nodrošināja gan kravu piegādi Pērnavas ostai, gan pasažieru dzelzceļa satiksmi — no Pērnavas uz Valkas dzelzceļa staciju, kur bija iespējams pārsēsties uz tālsatiksmes vilcieniem.
Pērnavas pilsētas teritorijā Valkas—Rūjienas—Pērnavas dzelzceļam bija divas stacijas — Pērnava (ru) un Valdhofas fabrika (ru).
Valdhofas fabrika
Stacija Valdhofas fabrika atradās 4 km attālumā no galastacijas Pērnava un tika izveidota pie Valdhofas celulozes un papīra fabrikas kompleksa, lielākā Pērnavas rūpniecības uzņēmuma, kas pastāvēja laika posmā no 1899. līdz 1915. gadam. Valdfofas celulozes un papīra fabrika nodrošināja darbu 2000 — 3000 cilvēku, savukārt dzelzceļa klātbūtne uzņēmuma darbībai bija vitāli nepieciešama — gan izejvielu ievešanai, gan gatavās produkcijas eksportam. Sākoties Pirmajam pasaules karam fabrikas tehnoloģijas tika evakuētas uz Krievijas impērijas iekšējām teritorijām. Tuvojoties vācu karaspēkam, pēc pilsētas komendanta pavēles fabrika tika uzspridzināta, celtnes drupas pilnībā tika novāktas tikai 1936. gadā. Pēc Lelles—Pērnavas iecirkņa izbūves Valdhofa kļuva par šaursliežu dzelzceļa mezgla staciju. 1930. gadā Valdhofai tika dots jauns nosaukums — Papinīdu dzelzceļa stacija.
20. gadsimta otrajā pusē, šaursliežu dzelzceļu iecirkņus pārbūvējot par platsliežu (1524 mm) dzelzceļa līnijām un mainot esošās dzelzceļa trases, Papinīdu stacija tika likvidēta.
Lavasāres—Pērnavas industriālais dzelzceļš
Lavasāres dzelzceļa trase Pērnavas pilsētā noslēdzās pie Pernu upes ziemeļu krasta. Vēlāk, pēc Lelles—Papinīdu (Pērnava) šaursliežu dzelzceļa iecirkņa izbūves, Lavasāres dzelzceļš tika pagarināts līdz jaunajai līnijai (uz ziemeļiem no Sindi pilsētas), tas ļāva Lavasāres karjera kūdru transportēt tālāk uz Igaunijas iekšzemi.
No 1928. līdz 1971. gadam
1925. gadā tika uzsākta jaunās, Tallinu un Pērnavu savienojošās dzelzceļa līnijas izbūve. Eksistējošais abu pilsētu dzelzceļa savienojums Tallina—Tiri—Vīlande—Meizakila—Pērnava bija neērts un laikietilpīgs. Lai nokļūtu no Tallinas līdz Pērnavai, bija jāmet plašs loks pāri Igaunijas vidienei līdz pat valsts dienvidu pierobežai, kur pieslēdzoties Valkas—Rūjienas—Pērnavas līnijai un atkal turpinot ceļu ziemeļu virzienā, bija iespējams nonākt Pērnavā. Jaunais savienojums ceļu starp Tallinu un Pērnavu attāluma nozīmē samazināja par aptuveni 100 km.
Dzelzceļa iecirkņa izbūve tika uzsākta ar Lelles—Eidaperes stikla fabrikas pievadceļa pārbūvi par pamatceļu. Laika posmā no 1926. līdz 1928. gadam dzelzceļš, kas pārsvarā tika būvēts cauri mitriem, applūstošiem mežiem un purvājiem tika atklāts satiksmei 1928. gada 16. februārī. Jaunajā iecirknī kopumā tika izbūvēti 44 nelieli tilti vai caurteces, kā arī 5 laidumu dzelzsbetona tilts pār Pernu upei (garākais šaursliežu dzelzceļa tilts Igaunijas teritorijā), kura garums sasniedza 127 metrus. Dzelzceļa trase tika izbūvēta cauri Sindi pilsētai, tālāk, šķērsojot Reiju upi uz dienvidiem no Sindi pilsētas un veicot 90 grādu pagriezienu ziemeļrietumu virzienā jaunais dzelzceļa iecirknis pieslēdzās esošajam Valkas—Rūjienas—Pērnavas dzelzceļam.
Visu jaunā dzelzceļa iecirkņa staciju ēku projektu autors bija arhitekts Leons Johansons. Ēku stilistikā iezīmējās atšķirīgs dzelzceļa ēkas tips no Krievijas impērijas dzelzceļa sistēmā ierastā un atspoguļoja igauņu kultūrai tradicionālas vērtības, kas pamatā sakņojās Lielvidzemes muižu arhitektūrā.
Otrā pasaules kara laikā
Otrā pasaules kara laikā Pērnavas pilsētai tika nodarīti smagi postījumi — tika sagrauts dzelzceļa tilts pār Pernu upi, bojā gāja arī Pērnavas un Papinīdu stacijas.
Pāreja uz 1520 mm dzelzceļu
20. gadsimta otrajā pusē Igaunijā sākās šaursliežu dzelzceļa norieta periods. Atkarībā no kravu un pasažieru kapacitātes daļa dzelzceļa līniju tika pārbūvētas par platsliežu līnijām, kamēr liela daļa iecirkņu tika slēgti un demontēti.
Pirmais ekspluatācijā tika nodots savienojums ar Tallinu. Dzelzceļa iecirknis Lelle—Pērnava tika atklāts 1971. gada 23. jūlijā, bet par Pērnavas pilsētas pagaidu galveno staciju kļuva Pērnavas Preču stacija. Apvienotais dzelzceļa autotransporta tilts pār Pernu upi Papinīdu rajonā tika atklāts piecus gadus vēlāk, 1976. gadā, kad arī Pērnavas Raekilas rajonā tika ierīkota jaunā Pērnavas pasažieru stacija.
Bijušo dzelzceļa trašu vietā atrodas ielas, kā piemēram, bijušais Lelles—Papinīdu posms cauri Sindi pilsētai, kas pēc dzelzceļa klātnes noņemšanas pārtapa par Raudtee ielu (Dzelzceļa iela).
Igaunijas dienvidrietumu dzelzceļa sistēmā esošo šaursliežu dzelzceļa iecirkņu slēgšanas saraksts:
No 1981. līdz 2012. gadam
1981. gadā tika pabeigta dzelzceļa iecirkņa Pērnava—Meizakila un Rūjiena—Meizakila pārbūve uz 1520 mm platsliežu standartu. Pērnavas stacija atkal kļuva nevien par starpstaciju, bet sāka pieņemt starptautisko (tolaik PSRS starprepublikānisko) vilcienu maršrutu sastāvus — Tallina—Pērnava—Rīga un Rīga—Pērnava.
Līdz ar Igaunijas un Latvijas valstiskās neatkarības atjaunošanu strauji saruka pasažieru, bet jo īpaši kravu pārvadājumi. Izveidojot Igaunijas—Latvijas valsts robežu tika pārtraukta arī pasažieru vilcienu satiksme starp Rīgu un Tallinu.
Pēdējais vilciens Rīgas—Pērnavas—Tallinas maršrutā kursēja 1992. gada 20. februārī. Dzelzceļa satiksme vēl dažus gadus saglabājās abpus abu valstu robežām. Pasažieru pārvadājumi no Pērnavas līdz Meizakilai tika veikti līdz 1996. gada 31. janvārim, vēlāk dzelzceļa posmā tika īstenoti vienīgi kravu pārvadājumi. 2008. gada dzelzceļa iecirknis Pērnava—Meizakila tika slēgts pilnībā un tika demontēts.
Pērnavas stacija atkal kļuva par dzelzceļa iecirkņa galapunktu. Ņemot vērā aizvien vairāk nolietotāko dzelzceļa infrastruktūru, nelielo vilcienu kursēšanas biežumu un ātrumu, kā arī stacijas neērto izvietojumu pilsētas dienvidaustrumu nomalē panīka arī pasažieru plūsma caur Pērnavas staciju.
Pērnavas stacijas ēkā tika ierīkota kafejnīca, kas vēlāk tika slēgta. 2012. gadā aprīlī Pērnavas stacijas ēka tika nojaukta.
Vairāku gadu garumā tika apspriesta iespēja esošo staciju pārcelt tuvāk pilsētai, blakus tagadējam tirdzniecības centram Majakas.
Kopš 2018. gada 8. decembra pasažieru vilcieni posmā Pērnava—Lelle vairs nekursē un Pērnavas stacija netiek izmantota.
Rail Baltica
Saskaņā ar apstiprināto plānu starppietura tiks izbūvēta arī Pērnavas pilsētā.
Daiļliteratūrā
Jāna Krosa vēsturiskā romāna "Profesora Martensa aizbraukšana" galvenā personāža iekšējais atmiņu monologs veidots ierobežotas telpas dekorācijās — vilciena ceļojumā, kas sākas Pērnavas dzelzceļa stacijā un noslēdzas Valkā. Starp daudzajiem pieturas punktiem rakstnieks dokumentāli ticamā rekonstrukcijā izveidojis savu versiju par vēsturisko Pērnavas un Valdhofas fabrikas dzelzceļa staciju.
Spraits (datorgrafika)
Spraits (en — 'feja; elfs') ir grafiskais objekts datorgrafikā.
Visbiežāk tas ir rastra attēls, brīvi pārvietojams ekrānā. Spraita novērošana neatbilstošā leņķī ilūziju iznīcina. Citiem vārdiem sakot, vienkāršāk uztvert spraitu par kāda kustējušo objektā projekciju telpā, lai atšķirība būtu nepamanāma.
Termina izcelsme
Vārds 'spraits' tika izdomāts 1970. gados, pateicoties vienam darbiniekam no uzņēmuma Texas Instruments: viņu jaunā mikroshēma TMS9918 spēja attēlot nelielus attēlus uz nekustīga fona.
Spraiti divdimensiju grafikā
Sākotnēji spraitus uztvēra par nelieliem bildēm, kuras tika attēlotas uz ekrāna izmantojot aparatūras paātrinājumu. Uz dažām mašīnām (MSX 1,NES) programmatūras rasējums noveda pie noteiktiem ierobežojumiem, kad aparatūras spraiti ar šiem ierobežojumiem nesaskārās. Turpmāk ar CPU jaudas palielināšanu, no aparatūras spraitiem atteicās, un jēdziens 'spraits' izplatījās uz visiem 2D varoņiem. It īpaši Super Mario un Heroes of Might and Magic videospēlēm, kur visa grafika ir spraitveida.
Pie aparatūras spraitiem atgriezās tikai 1990. gadu vidū — kad ar multivides attīstību un pēkšņu izšķirtspēju un krāsu dziļumu palielināšanas, parādījās specializēta video procesora nepieciešamība. Tieši tad ka iesaiņojums uz aparatūras 2D paātrinājuma izlaida DirectDraw. DirectX 8 ieviesa vispārējo API priekš 2D un 3D grafikas un mūsdienu spraita spēlēs, 2D spraiti padarīti tieši tā pat kā 3D spraiti — kā teksturēts taisnstūris.
CSS-Spraiti
CSS — spraiti ietaupa datu plūsmu un paātrina lejupielādi — pārlūkprogrammai būs mazāk failu pieprasījums.
Pirmās paaudzes dzinēji
Pirmajās 3D spēlēs, tādās kā Wolfenstein 3D (1992), Doom (1993) un tādās ka DukeNukem3D, Shadow Warrior, Exhumed, Redneck Rampage, kas ir veidotas uz Build dziņa, varoņi bija parādīti ka 2D attēli, kas mainās izmērā atkarībā no attāluma.
Uz 3D akseleratoriem
Uz 3D akseleratoriem piemērojās tāda tehnika: objekts tiek zīmēts ka plakne, kura ir apklāta ar caurspīdīgu jomu tekstūru.
Optimizācija
Spraitus var izmantot priekš grafiska kodola optimizēšanas, kad 3D detalizētam modelim rasēšana ir apgrūtināta un var novest pie stipras ātruma krišanas renderēšanā. Tie ir:
Ziemeļvācija
Ziemeļvācija ir Vācijas ziemeļu daļa, kurai raksturīga kopīga ģeogrāfija, vēsture un lejasvācu valodas izloksnes. Ziemeļvācijas valstis spēlēja vadošo lomu Vācijas impērijas izveidē 19. gadsimtā.
Vēsture
Ziemeļvāciju līdz 12. gadsimtam apdzīvoja sakši, frīzi, Elbas vendi (polabieši) un obodrīti. Vendu krusta karu (1147—1164) laikā Saksijas hercogs Heinrihs Lauva sakāva vendu ķēniņu Niklotu netālu no Gistrovas un pakļāva tagadējās Mēklenburgas un Brandenburgas zemes. 1241. gadā Hamburgas un Lībekas pilsētas noslēdza līgumu par tirgošanos Ziemeļu un Baltijas jūrā, kas tradicionāli tiek uzskatīts par Hanzas savienības sākumu. 1282. gadā līgumam pievienojās vendu pilsētas Vismāra, Rostoka, kā arī Ķelne, Minstere, Dortmunde un citas Lejassaksijas, Vestfāles un Reinzemes pilsētas. 1367. gadā tika noslēgta Ķelnes konfederācija, piešķirot Hanzas savienībai noteiktu organizāciju. 16. gadsimta kristīgās baznīcas reformācijas laikā Ziemeļvācijas valstīs izplatījās luterisms.
Trīsdesmitgadu kara (1618-1648) laikā Ziemeļvācija tika izpostīta, pēc kara beigām strauji attīstījās Brandenburgas-Prūsijas valsts ar galvaspilsētu Berlīnē. Napoleona karu periodā Prūsijai bija vadošā loma 39 valstu Vācu Savienības (Deutscher Bund) dibināšanā 1814. gadā, kas 1833. gadā izveidoja Vācu muitas savienību. Prūsijas uzvaras 1864. gada karā pret Dāniju un 1866. gada karā pret Austriju noveda pie Ziemeļvācijas savienības (Norddeutscher Bund) izveides, bet pēc uzvaras 1871. gada parā pret Franciju pie Vācijas impērijas radīšanas ar galvaspilsētu Berlīnē.
Pēc Vācijas zaudējuma Pirmajā un Otrajā pasaules karā Ziemeļvācijas ekonomika un infrastuktūra bija sagrauta, 1949. gadā Ziemeļvāciju sadalīja starp Vācijas Federatīvo Republiku un Vācijas Demokrātisko Republiku, ko sāka dēvēt par Rietumvāciju un Austrumvāciju.
Mūsdienu ģeogrāfiskais sadalījums
Šaurākā izpratnē pie Ziemeļvācijas mūsdienās pieder šādas piejūras Vācijas federālās zemes:
Reizēm Ziemeļvācijai kultūrvēsturiski pieskaita arī šādu Vācijas federālo zemju ziemeļu daļas:
Rigondas gatve
Rigondas gatve ir iekškvartāla lokveida iela Kurzemes rajonā Imantā, Rīgā. Sākas pie Slokas ielas 130A un beidzas pie Kurzemes prospekta 64.
Spraits (datorgrafika)
Specefekti
Lai panāktu lielāku ticamību, attēlam izmanto lielu daudzumu samērā mazu spraitu — tā saucamā daļiņu sistēma.
Dzīva foto uzņemšana
Dažreiz spraitus izmanto, lai pievienotu spēlē īsto foto vai video. Piemēram: Ir vērts atzīmēt, ka dažās spraitu spēlēs, spraiti tika fotografēti no aktieriem, nevis no modeļiem, rotaļlietām vai bildēm.
Ar ēnotāja parādīšanos, tā daļēji samazināja nepieciešamību pēc dzīvas fotografēšanas — vairākus sīkumus varēja paraidīt ar poligona modeļu palīdzību rēalā laikā.
Rigondas gatve
Ielā ir daudzstāvu dzīvojamo ēku apbūve. Kopējais ielas garums ir aptuveni 500 metru. Sabiedriskais transports pa ielu nekursē.
Mauru Silva
Mauru da Silva Gomiss (pt, dzimis ) ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Vislielāko savu karjeras daļu pavadījis Spānijas komandā Deportivo La Coruña. Tur viņš kopumā nospēlēja 13 sezonas un ieguva sešas trofejas, tai skaitā La Liga titulus 2000. gadā.
Sasniegumi
Bragantino
Deportivo
Brazīlija
Jānis Zariņš (režisors)
Jānis Zariņš (dzimis Drabešu pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris un režisors. Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 8. septembrī Cēsu apriņķa Drabešu muižas kalpa ģimenē. Mācījās Biķernieku un Ropažu draudzes skolās, Valmieras skolotāju seminārā, Rīgas, Kazaņas un Pēterburgas mākslas skolās. Strādāja Rīgas Latviešu teātra dekorāciju darbnīcā, 1916. gadā kļuva par Rīgas Latviešu biedrības teātra, 1919. gadā par Valmieras Strādnieku teātra aktieri. Liepājas Jaunā teātra režisors, vienlaikus Liepājas Tautas augstskolas dramatiskās studijas vadītājs (1922—1926), Rīgas Tautas augstskolas drāmas studijas pedagogs un Rīgas Strādnieku teātra režisors (1926-1934), Latvijas Nacionālā teātra un Latvijas Nacionālās operas režisors (1926—1944), kur 1937. gadā viņa vadībā tapa Alfrēda Kalniņa "Baņutas" jauniestudējums, ko kritika vērtēja daudz augstāk nekā pirmo 1920. gada versiju.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, 1952. gadā izceļoja uz Angliju, kur darbojās latviešu teātra trupās. 1962. gadā atgriezās Latvijā, bija Latvijas PSR operas un baleta teātra režisors (1962—1979).
Miris 1979. gada 25. janvārī Rīgā, apbedīts 1. Meža kapos.
Vārānasī
26 km uz ziemeļrietumiem no Vārānasī centra atrodas Lāla Bahādura Šāstri starptautiskā lidosta.
Vēsture
Vārānasī ir viena no vecākajām joprojām apdzīvotajām pilsētām pasaulē. 2. gadu tūkstoti p.m.ē. Vārānasī bija āriešu reliģijas un filozofijas centrs. 6. gadsimtā p.m.ē. Vārānasī bija Kāši valsts galvaspilsēta. 1194. gadā Vārānasī uz trim gadsimtiem pakļāva musulmaņi, tika iznīcināti daudzi hinduistu tempļi. 16. gadsimtā Mogulu impērijas valdnieks Akbars Lielais deva hinduistiem lielākas tiesības un līdz ar to Vārānasī arī atdzīvojās. Tomēr cits mogulu valdnieks Aurangzebs 17. gadsimta otrajā pusē atkal apspieda hinduistus. 18. gadsimtā Vārānasī kļuva par neatkarīgu valsti, bet pēc tam par daļu no Britu Indijas. 1910. gadā briti izveidoja Vārānasī štatu, bet 1947. gadā, kad Indija ieguva neatkarību, pilsēta tika iekļauta Utarpradēšas štatā.
Ģeogrāfija
Vārānasī atrodas Indas-Gangas līdzenumā, Utarpradēšas štata dienvidaustrumos, Gangas upes kreisajā krastā.
Vārānasī valda mitrs subtropu klimats. No jūnija līdz septembrim ir musonu sezona, kad nolīst gandrīz visa gada norma. Pārējie mēneši ir sausi.
Janniks Zeidenbergs
Vācijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis deviņos Pasaules čempionātos un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
9. rajons
"9. rajons" (en) ir 2009. gada zinātniskās fantastikas filma. Tās režisors ir Nīls Blomkamps, to producējis Pīters Džeksons. Galveno lomu filmā atveido Šarlto Koplejs. Filma balstīta uz 2005. gada īsfilmas Alive in Joburg motīviem. Tā stāsta par cilvēku attieksmi pret citplanētiešu ierašanos, kā arī par galveno varoni, kurš infekcijas dēļ filmas gaitā kļūst arvien līdzīgāks šiem citplanētiešiem. Liela daļa filmas ir filmēta dokumentālu filmu stilā. Filma nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām.
Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padome
Pašreizējais padomes sastāvs
Kopš 2023. gada Nacionālās drošības un aizsardzības padomes sastāvā ir šādi locekļi:
Luksemburgas lidosta
Luksemburgas lidosta (lb, fr, de) ir starptautiska lidosta Luksemburgas dienvidos, 6 kilometrus uz austrumiem no Luksemburgas pilsētas centra. Luksemburgas lidosta ir ievērojams kravas aviācijas centrs - pēc kravas apjoma tā ir piektā lielākā Eiropā. Lidostā atrodas lidsabiedrību Cargolux un Luxair galvenās mītnes.
Lidosta dibināta 20. gadsimta trīsdesmitajos gados. Otrā pasaules kara laikā tā bija Vācijas, vēlāk ASV militārais lidlauks. Lidostā ir divi termināli.
Rudziši (Isnaudas pagasts)
Rudziši ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 280 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Oču ezers.
Harijs Magvairs
Džeikobs Harijs Magvairs (en; dzimis ) ir Anglijas futbolists, aizsargs, Anglijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Manchester United FC sastāvā.
Anglijas futbola izlases sastāvā piedalījies 2018. gada FIFA Pasaules kausā. Magvairs savus pirmos vārtus Anglijas izlases sastāvā guva 2018. gada Pasaules kausa ceturtdaļfināla spēlē pret Zviedriju.
Sasniegumi
Manchester United
Individuālie sasniegumi
Ainura Sofijeva
Ainura Sofijeva (az; dzimusi Gahā) ir Azerbaidžānas starptautiskā lielmeistare šahā (1991).