cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zoltāns Halmai
Dzīvesgājums
No 1905. gadam līdz 1908. gadam viņš piederēja pirmais atzītais pasaules rekords 100 metru brīvā stila peldēšanā — 1 minūte 5,8 sekundes. 1908. gadā viņš uzstādīja jaunu pasaules rekordu 200 metru brīvā stila peldēšanā — 2 minūtes 26,8 sekundes, taču šo rekordu tajā pašā gadā uzlaboja austriešu peldētājs Oto Šefs.
Pēc aiziešanas pensijā viņš strādāja par treneri un bija Ungārijas Peldēšanas asociācijas galvenais treneris.
Hafize Šahina
Hafize Šahina (tr; dzimusi ) ir bijusī turku brīvā stila cīkstone, 2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībniece, Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Ar cīņas sportu Hafize Šahina sāka nodarboties 2004. gadā savā dzimtajā pilsētā. Dažādās vecuma grupās valstsvienības sastāvā viņa cīnās kopš 2007. gada. 2007. un 2009. gadā viņa divas reizes kļuva par Eiropas kadetu čempionāta bronzas medaļnieci. 2010. gadā viņa izcīnīja Eiropas vicečempiones titulu starp juniorēm. 2012. gadā viņa atkārtoja šo sasniegumu gan kontinenta, gan pasaules līmenī. 2015. gada Eiropas čempionāta bronzas medaļniece vecuma grupā līdz 23 gadiem. Divkārtēja studentu pasaules čempionātu bronzas medaļniece (2010, 2012).
2013. gada Eiropas čempionātā Gruzijas galvaspilsētā Tbilisi svara kategorijā līdz 59 kg viņa izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par 3. vietu pieveicot Bulgārijas sportisti Mimi Hristovu 2013. gada Vidusjūras spēlēs svara kategorijā līdz 63 kg viņa ieguva zelta medaļu. Finālā zaudējot tikai zviedrietei Johannai Matsonei, viņa ieguva sudraba medaļu 2014. gada Eiropas čempionātā, kas notika Somijas pilsētā Vantā. 2015. gada Pasaules čempionātā un Eiropas spēlēs Hafize cieta neveiksmi, jo abos turnīros jau pirmajā savā cīņā zaudēja — pasaules čempionātā Azerbaidžānas pārstāvei Irinai Netrebai, Eiropas spēlēs zviedrietei Juhannai Matsonei un tālākām cīņām nekvalificējās. 2016. gada aprīlī viņa piedalījās divos olimpiskajos kvalifikācijas turnīros un otrajā no tiem uzvarēja, tādējādi izcīnot "ceļa zīmi" uz olimpiādi.
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pēc uzvaras pirmajā cīņā, viņa otrajā zaudēja Krievijas cīkstonei Innai Tražukovai un ierindojās dalītā piektajā vietā.
Pēc aktīvās sportistes karjeras nobeiguma strādā par fiziskās audzināšanas skolotāju.
NG-19
Kosmosa kuģis nosaukts par godu 2003. gadā Space Shuttle Columbia katastrofā bojā gājušajai astronautei Lorelai Klārkai.
Derīgā krava
Kopējā kravas masa bija 3785 kg. 3729 kg krava bija izvietota kosmosa kuģa hermētiskajā nodalījumā: lietas apkalpei (1590 kg), krava zinātniskajiem pētījumiem (1128 kg), rezerves daļas stacijas iekārtām (948 kg), datoru iekārtas (31 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aprīkojums (52 kg). Nehermētiskajā nodalījumā bija 36 kg krava.
Lidojuma gaita
Cygnus NG-19 tika palaists 00:31:14 UTC ar nesējraķeti Antares 230+ no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. Kopā ar to tika palaisti nanopavadoņi DUPLEX, SeaLion (VSCP-1A), UtProSat-1 (VSCP-1B).
Roberts Berijs
Roberts Melorijs Berijs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu flotes virsnieks, jūrasbraucējs un polārpētnieks.
Biogrāfija
1881. gada maijā Berijs leitnanta pakāpē tika iecelts par komandieri speciāli arktiskajai navigācijai būvētajam kuģim Rodgers un ar to piedalījās Džordža Delonga glābšanas otrajā ekspedīcijā. Augusta beigās kuģis iepeldēja Čukču jūrā, kur tika apsekota Heralda sala, kurā netika atrastas Delonga ekspedīcijas pazīmes. Pēc trijām dienām Berijs piestāja Vrangeļa salā, kur tika detāli pētīta tās dienvidu piekraste un neliels apvidus iekšzemē. Berija ekspedīcija piešķīra nosaukumus virknei salas piekrastes un iekšzemes ģeogrāfisko objektu, tajā skaitā kalns, kas tika uzskatīts par salas augstāko virsotni tika nosaukta par Berija kalnu.
Pēc neveiksmīgiem mēģinājumiem virzīties tālāk uz ziemeļiem, Berijs nolēma atgriezties Čukču pussalas piekrastē pārziemošanai. Ziemošanas sagatavošanās laikā, 30. novembrī, uz kuģa izcēlās ugunsgrēks un tas tika pamests. Kuģa komanda pārziemoja vietējā eskimosu ciemā un nākamajā vasarā atgriezās Amerikā.
Vēlākajos gados Berijs strauji virzījās pa karjeras kāpnēm. Spāņu—amaerikāņu kara laikā dienēja par Dienvidatlantijas kara bāzes komandieri. 1908. gadā atvaļinājās kontradmirāļa pakāpē. Miris 1929. gadā Traionā, Ziemeļkarolīnā.
Pagodinājumi
Roberta Berija vārdā nosaukti Berija Kalns un Berija Rags Vrangeļa salā.
Locija
Locija ir kuģu un laivu ceļu apraksts piekrastes navigācijā un tuvojoties ostām. Tajā sniegts detalizēts un nepārtraukts piekrastes apraksts, ziņas par navigācijas šķēršļiem, bīstamām vietām, navigācijas aprīkojumu, ziņas par ostām un režīmu tajās, kā arī cita informācija. Angļu valodā visu kādas valsts izdoto lociju kopumu dēvē par Sailing Directions, bet atsevišķu grāmatu par Pilot. Vārds pilot nozīmē arī locis. Vienāds nosaukums izvēlēts tāpēc, ka locijas sniedz vietējās zināšanas par kuģu ceļiem un orientieriem, kuras parasti tiek iegūtas no loča. Tādēļ īpaši svarīgas locijas ir karakuģiem un valsts dienesta kuģiem, kuri daudzās ostās ir atbrīvoti no obligātās loča pavadības.
ASV
Pavisam eksistē 41 ASV navigācijas lociju sējums ārzemju ūdeņiem, kurus izdod Nacionālā Ģeotelpiskās izlūkošanas aģentūra (National Geospatial-Intelligence Agency (NGA) - angļu val.). Lociju komplekts sastāv no 36 piekrastes lociju (Enroute - angļu val.) sējumiem, 4 plānošanas rokasgrāmatu (Planning Guide - angļu val.) sējumiem un 1 sējuma, kurš apvieno abus iepriekš minētos. Plānošanas rokasgrāmatas apraksta okeānu baseinu vispārīgās iezīmes un valstīm specifisku informāciju, piemēram, militāro poligonu koordinātas, loča pavadības nosacījumus, dažādus noteikumus, meklēšanas un glābšanas informāciju, kuģu ziņošanas sistēmas un laika zonas. Piekrastes locijas ietver detalizētu informāciju par piekrasti un ostu pieejām papildinot rajona vislielākā mēroga kartes. Katra piekrastes locija ir sadalīta ģeogrāfiskos reģionos, sauktos par sektoriem, kuri satur informāciju par laikapstākļiem piekrastē, straumēm, ledu, bīstamām vietām, orientieriem un ostām, kā arī grafisku rajonam pieejamo karšu attēlojumu.
ASV locijas ārzemju ūdeņiem ir pieejamas brīvai lejupielādei no NGA jūrniecības drošības informācijas portāla (NGA Maritime Safety Information Portal (NGA MSI Portal) - angļu val.). ASV ūdeņiem tiek izdotas desmit dažādas locijas, kuras ir pieejamas brīvai lejupielādei no hidrogrāfijas biroja interneta vietnes. Turpat iespējams lejupielādēt arī citus produktus, tajā skaitā kartes.
Locijas korektē, kad jauniegūti dati ir par pamatu esošā teksta revīzijai. Šādus datus iegūst no vairākiem avotiem, tajā skaitā ločiem un citu valstu locijām.
Grāmata, kura apvieno plānošanas rokasgrāmatu un piekrastes lociju ir Antarktīdas plānošanas rokasgrāmata un piekrastes locija (Planning Guide and Enroute for Antarctica - angļu val.). Šāds apvienojums ļauj efektīvāk pasniegt materiālu par šo unikālo rajonu.
Plānošanas rokasgrāmatas un piekrastes locijas tiek korektētas bieži. 2005. gada sākumā NGA pārtrauca šo publikāciju izdošanu drukātā veidā un sekojošie izdevumi tika izplatīti tikai ciparu formātā. Starp jauniem izdevumiem locijas tiek korektētas pielietojot ciparu ielāpu (binary patch - angļu val.) procesu, kuru dēvē par publikāciju datu atjaunošanu (Publication Data Update (PDU) - angļu val.).
Plānošanas rokasgrāmatas
Plānošanas rokasgrāmatu sējumi palīdz stūrmanim plānojot tālus okeāna reisus un sniedz informāciju par atsevišķām valstīm, kura ir piemērojama visām šo valstu ostām. Katra plānošanas rokasgrāmata aptver brīvi izvēlētu pasaules okeāna rajonu.
Atsevišķās plānošanas rokasgrāmatas ir iedalītas valstīs un okeānu baseinos sekojoši:
Valstu ieraksti var saturēt informāciju par sekojošām tēmām: boju sistēmas, valūtas, militārie poligoni, zvejas rajoni, valdība, brīvdienas, ledus, tautsaimniecības nozares, valodas, mīnētie rajoni, navigācijas informācija (tajā skaitā deklarētās jūras zonu robežas, strīdi par jūras zonām un piekrastes lociju sējumi), urbšanas darbi piekrastē, loča pavadības nosacījumi, piesārņojums, aizliegtie rajoni, dažādi noteikumi, ierobežotie rajoni, meklēšanas un glābšanas informācija, signāli, zemūdeņu mācību rajoni, laika zonas, kustības atdalīšanas sistēmas, ASV vēstniecība un kuģu satiksmes vadības centri (Vessel traffic service (VTS) - angļu val.). Informācija, kuru nevar pietiekoši precīzi attēlot alfabetizētajā valsts ieraksta tekstā, var tikt ievietota kā pielikums pēc attiecīgās valsts ieraksta.
Piekrastes locijas
Katrs piekrastes locijas sējums satur gar krastu vai caur šaurumu numurētus sektorus. Locijā katrs sektors tiek aprakstīts pēc kārtas. Grāmatā pirms sektoru apraksta ir priekšvārds ar detalizētu informāciju par varas orgāniem, atsaucēm un katrā konkrētajā grāmatā lietotiem kopējiem pieņēmumiem. Tāpat ievietota tabula pēdu, asu un metru savstarpējai pārvēršanai. Visbeidzot katrā sējumā ievietots saraksts ar biežāk lietotajiem saīsinājumiem, kādus var atrast tekstā.
Sektora apraksts sākas ar attēliem, kuros parādītas attiecīgajam sektoram pielietojamās papīra kartes un elektroniskās navigācijas kartes. Pēc parādīto karšu rāmju izmēriem stūrmaņi var noteikt, kura ir vislielākā mēroga karte vajadzīgajai vietai, kā arī atrast uz kurām kartēm attēlots ģeogrāfiskajā katalogā minētais orientieris.
Pēc sektoru aprakstiem ievietota svešvārdu terminu skaidrojošā vārdnīca un izsmeļošs ģeogrāfiskais katalogs.
Ģeogrāfiskais katalogs ir alfabētisks aprakstīto un uz kartēm uznesto orientieru saraksts. Katalogā katram orientierim dotas ģeogrāfiskās koordinātas un sektora numurs kopā ar sektora paragrāfa numuru, kurā šis orientieris aprakstīts.
Apvienotā Karaliste
Apvienotās Karalistes Hidrogrāfijas birojs (UK Hydrographic Office (UKHO) - angļu val.) izdod locijas ar Admiralty zīmolu. Locijas pieejamas gan papīra grāmatu veidā, gan kā elektroniskās grāmatas.
Locijas sākumā doti dažādi paskaidrojumi tās lietošanai, kā arī vārdnīca ar terminiem citās valodās ar kādiem var nākties sastapties dažādos nosaukumos. Tālāk seko dažādi kuģošanas noteikumi (Laws and regulations appertaining to navigation - angļu val.). Locijas 1. daļa (Chapter 1 - angļu val.) sastāv no trim nodaļām:
Tālākās daļās (2., 3. utt.) seko sīks navigācijas apraksts. Pirms otrās daļas locijā ievietots attēls ar grāmatas aptverto rajonu, kurā gar krastu vai caur šaurumu parādīti piekrastes kuģu ceļi un tie sanumurēti sākot ar otro numuru. Katrs numurētais kuģu ceļš, vai locijas aptvertā rajona daļa, aprakstīts savā grāmatas daļā sākot ar otro daļu. Savukārt katra locijas daļa sākas ar līdzīgu attēlu, kurā attēlots tikai šīs daļas kuģu ceļš vai kopējā rajona daļa. Šeit kuģu ceļš sadalīts posmos un atzarojumos, pie tam katram posmam vai atzarojumam piešķirts savs numurs. Piešķirtie numuri atbilst attiecīgās locijas daļas nodaļām, kurās sniegts detalizēts un nepārtraukts piekrastes apraksts kuģu ceļa posmam vai atzarojumam.
Periodiski locijas tiek korektētas ar paziņojumos jūrniekiem iekļautu korektūru, kura ir nodrukāta tikai no vienas puses, jo paredzēta sagriešanai un ielīmēšanai attiecīgajā locijas lapaspusē. Apvienotās Karalistes Hidrogrāfijas birojs paziņojumus jūrniekiem izdod reizi nedēļā.
Krievija
Krievijas lociju sākumā ievietotas dažādas norādes jūrniekiem, satura rādītājs un aprakstītā rajona karte, kā arī dažādi paskaidrojumi.
Navigācijas apraksts (Навигационное описание - krievu val.) ir locijas galvenā daļa. Tas sastāv no atsevišķām daļām, kurās ģeogrāfiskā kārtībā aprakstīts krasts, orientieri, navigācijas šķēršļi, navigācijas aprīkojums, ostas, reidi, enkurvietas u.c. Ievietoti raksturīgi orientieri un piekrastes skati no jūras, sīka informācija par ostām, dienestiem, noteikumiem un kuģošanas režīmu.
Teodors Bļugers
Teodors Bļugers, Ziemeļamerikā pazīstams arī kā Teddy Blueger , (dzimis Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā, Latvijas jaunatnes un pieaugušo izlašu dalībnieks. Pašlaik (2023) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Vankūveras "Canucks".
Locija
Krievija
Izziņu nodaļa (Справочный отдел - krievu val.). Šeit ievietotas dažādas tabulas, piemēram, attālumu tabula starp ostām, dziļumu tabulas ostās u.c. Šai nodaļai seko alfabētiskais rādītājs pēc kura var ātri atrast vajadzīgo objektu.
Periodiski locijas tiek korektētas ar paziņojumos jūrniekiem iekļautu korektūru, kura ir nodrukāta tikai no vienas puses, jo paredzēta sagriešanai un ielīmēšanai attiecīgajā locijas lapaspusē.
Latvija
VSIA "Latvijas Jūras administrācija" Hidrogrāfijas dienests izdod vienu lociju - izdevums 04 "Baltijas jūras locija. Latvijas piekraste". Tā sastāv no trīs daļām: A, B un C. A daļā ir publicēta vispārīga informācija un paskaidrojumi. B daļa satur informāciju par fiziski-ģeogrāfiskajiem un klimatiskajiem apstākļiem Latvijas teritorijā un Baltijas jūrā. C daļā ir apkopta informācija par Latvijas ostām un kuģu ceļiem. Latvijas ūdeņu un ostu apraksts sakārtots austrumu – rietumu virzienā, sākot ar Ainažiem. Locija ir pieejama brīvai lejupielādei no Latvijas Jūras administrācijas interneta vietnes. Periodiski locija tiek korektēta ar paziņojumos jūrniekiem iekļautu korektūru. Latvijas Jūras administrācijas Hidrogrāfijas dienests paziņojumus jūrniekiem izdod reizi mēnesī.
Teodors Bļugers
Spēlētāja karjera
2012. gada NHL draftā viņu Pitsburgas "Penguins" izraudzījās ar kopējo 52. kārtas numuru drafta otrajā kārtā. Bļugers kļuva par visu laiku trešo visaugstāk draftēto latviešu hokejistu pēc Zemgus Girgensona (2012. gadā tika izvēlēts ar 14. numuru) un Sanda Ozoliņa (1991. gadā tika izvēlēts ar 30. numuru).
2012. gada rudenī uzsāka mācības Minesotas Štata universitātē, spēlējot tās komandā arī NCAA čempionātā. 2015.—16. gada sezonā bjia komandas rezultatīvākais spēlētājs un tika iekļauts arī NCAA simboliskajā izlasē. 2016. gada 23. martā noslēdza divu gadu līgumu ar NHL vienību Pitsburgas "Penguins" un līdz sezonas beigām uz pārbaudes laiku pievienojās AHL klubam Skrentonas "Penguins". Arī turpmākās sezonas Bļugers aizvadīja Skrentonas "Penguins" rindās. Lai gan 2018. gada februārī tika izsaukts uz Pitsburgas "Penguins" un tās sastāvā bija desmit dienas, nevienā NHL spēlē uzbrucējs laukumā tā arī nedevās. 2019. gada janvāra beigās vēlreiz tika izsaukts uz Pitsburgas "Penguins" un šīs komandas sastāvā debitēja NHL 2019. gada 30. janvārī. Savā otrajā NHL spēlē pret Otavas "Senators" guva savus pirmos vārtus šajā līgā. Īsi pirms regulārās sezonas izskaņas vairākas spēles aizvadīja komandas otrajā maiņā kopā ar Jevgeņiju Malkinu un Filu Keselu. Nākamo sezonu Bļugers jau pilnībā aizvadīja NHL, tās lielāko daļu spēlējot "Penguins" ceturtās maiņas centra pozīcijā. 2020.—21. gada sezonā visbiežāk spēlēja kā trešās maiņas centra uzbrucējs.
2023. gada 1. martā Bļugers tika aizmainīts uz Vegasas "Golden Knights". 2023. gada 13. jūnijā kļuva par Stenlija kausa ieguvēju. Stenlija kausa finālsērijā laukumā nedevās, bet izslēgšanas spēlēs kopumā aizvadīja sešas spēles, gūstot divus rezultativitātes punktus. noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks".
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2012., 2013. un 2014. gada Pasaules čempionātos junioriem, kā arī 2017., 2018. un 2019. gada pasaules čempionātos.
Hiromi Hara
Hiromi Hara (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||75||37
Bēla I
Bēla I (hu; dzimis 1016. gadā, miris ) bija Ungārijas karalis no 1060. gada līdz savai nāvei 1063. gadā.
Augstmaņa Vazula dēls. Pēc tam, kad Vazuls 1031. gadā bija padarīts akls un mira, kopā ar brāļiem Leventi un Andrāšu devās trimdā uz Poliju, kur apprecēja Meško II Lamberta meitu Rihezu. Atgriezās Ungārijā, kad 1046. gadā par karali kļuva brālis Andrāšs. Andrāšs Bēlam I piešķīra trešdaļu no valsts teritorijas. Kad Andrāšs I gribēja karaļa varu norošināt dēlam Šalamonam, Bēla I sacēlās pret brāli un pats ieņēma troni. Valdīšanas laikā Bēla I apspieda pēdējo lielāko pagānu sacelšanos.
Bēla I smagi cieta nelaimes gadījumā, kad, sēžot tronī savā muižā, zem viņa sabruka troņa koka konstrukcija. Saskaņā ar aprakstu ungāru hronikā Illuminated Chronicle smagi ievainotais Bēla I tika vests uz karalistes rietumu robežu, bet ceļā nomira. Apglabāts benediktiešu Seksārdas abatijā. Bēlas I trīs dēli patvērās Polijā. Pie varas nāca Šalamons.
Armēnijas Olimpiskā komiteja
Armēnijas Olimpiskā komiteja (hy) (ARMNOC) ir bezpeļņas organizācija, kas ir atbildīga par Armēnijas pārstāvniecību olimpiskajās spēlēs. Armēnijas izmantotais SOK kods ir ARM.
Armēnijas Olimpiskā komiteja tika izveidota 1990. gada 24. oktobrī, bet 1993. gadā tā kļuva par Starptautiskās Olimpiskās komitejas (SOK), Eiropas Olimpisko komiteju (EOC) un citu starptautisku sporta organizāciju locekli. Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Armēnijas galvaspilsētā Erevānā.
Līdz 1991. gadam Armēnija olimpiskajās spēlēs startēja Padomju Savienības sastāvā. Lai gan tā neatkarību bija ieguvusi 1991. gadā, 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Barselonā tā startēja Apvienotās komandas sastāvā, jo SOK nebija vēl atzinusi Armēnijas Olimpiskā komiteju. Pirmās olimpiskās spēles, kurās Armēnija startēja kā neatkarīga valsts bija 1994. gada Albērvilas ziemas olimpiskās spēles. Līdz 2020. gadam Armēnija ir piedalījusies 6 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1996. gada Atlantas spēlēs) un 7 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1994. gada Albērvilas spēlēs).
Izpildkomitejas sastāvs
Armēnijas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums
Kopš 1990. gada līdz šim Armēnijas Olimpisko komiteju ir vadījuši 5 prezidenti.
Biedru federācijas
Armēnijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Armēnijā šobrīd ir 29 vasaras olimpiskās un trīs ziemas sporta veidu federācijas un četras citu sporta federācijas.
Olympavan treniņa komplekss
Olympavan ir Armēnijas Olimpiskās komitejas oficiālais apmācības centrs, kas atrodas galvaspilsētas Erevānas Davtašenas rajonā. Pēc 2 gadu ilga būvniecības procesa no 2013. līdz 2015. gadam Olympavan oficiāli tika atklāts 2015. gada 29. septembrī, kad tika svinēta Armēnijas Olimpiskās komitejas 25. gadadiena. Atklāšanas ceremonijā piedalījās toreizējais Armēnijas premjerministrs Hoviks Abrahamjans, uzņēmējs Samvels Karapetjans, šeihs Ahmeds Al-Fahads Al-Sabahs, Gagiks Carukjans, kā arī 25 dažādu nacionālo olimpisko komiteju delegāti.
Kompleksa kopējā platība ir 10 000 m² un tas sastāv no 5 ēkām. Pirmajā ēka ir Armēnijas Olimpiskās komitejas administratīvais centrs, kurā atrodas administratīvie biroji, sanāksmju telpas un konferenču zāles. Otrās ēkas pirmajā stāvā atrodas svarcelšanas treniņu zāle, antidopinga klīnika, spa centrs, fitnesa un kultūrisma sporta zāle. Otrajā stāvā arī atrodas džudo, boksa un cīņas sportu treniņu zāles. Trešājā ēkā atrodas viesnīca, kas paredzēta vairāk nekā 300 sportistu uzņemšanai ar 121 viesu numuriem, restorāniem un citiem pakalpojumiem. Ceturtajā ēkā atrodas iekštelpu arēna ar 250 sēdvietām, ko izmanto basketbolam, volejbolam, handbolam un futzālam. Piektajā ēkā atrodas iekštelpu peldbaseins ar niršanas iespējām. To oficiāli atklāja 2017. gada 27. septembrī šeihs Ahmeds Al-Fahads Al-Sabahs un Gagiks Tsarukjans.
Akihiro Nišimura
Akihiro Nišimura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||49||2
Karagūsteknis
Karagūsteknis ir persona, parasti kombatants, kas kara apstākļos ir saņemta gūstā un nonākusi nebrīvē.
Karagūstekņi skaitļos
Šajā sadaļā ir uzskaitītas valstis, kurās ir vislielākais karagūstekņu skaits kopš Otrā pasaules kara sākuma, un tās ir sakārtotas dilstošā secībā. Tie ir arī lielākie skaitļi jebkurā karā kopš Konvencijas par attieksmi pret karagūstekņiem stāšanās spēkā 1931. gada 19. jūnijā. PSRS nebija parakstījusi Ženēvas konvenciju.
Magdalena
Magdalena (es, ) ir upe Kolumbijā, Dienvidamerikas ziemeļrietumos. Magdalenās izteka atrodas Kolumbijas masīvā, Andu kalnos, un tā plūst uz ziemeļiem. Upes garums ir 1528 km, tā ir garākā upe Kolumbijā. Pie Barrankiljas Magdalena ietek Karību jūrā, tā ir garākā upe, kas tieši ietek Karību jūrā. Magdalenas ieteka ir iekļauta Rāmsaras konvencijā. Lielākās pilsētas Magdalenas krastos ir Barrankilja un Neiva.
Baireitas festivāls
Baireitas festivāls ir mūzikas festivāls, kas katru gadu norisinās Vācijas pilsētā Baireitā. Šajā festivālā atskaņo vienīgi 19. gadsimta vācu komponista Riharda Vāgnera skaņdarbus. Festivālu aizsāka pats Vāgners ar mērķi popularizēt savus skaņdarbus, it īpaši operas „Nībelunga gredzens” (Der Ring des Nibelungen) un „Parsifāls” (Parsifal). Operas uzved Baireitas opernamā (Bayreuth Festspielhaus), kura celtniecību Vāgners uzraudzīja personiski. Ēkas dizainā ir izmantoti vairāki arhitektūras jaunievedumi, kas bija gan īpaši pielāgoti lielajiem orķestriem, kuri izpildīja Vāgnera darbus, gan atbilda komponista redzējumam par darbu iestudējumu. Opernamā ir unikāla akustika, orķestris skatītājiem nav redzams un būtībā ir paslēpts zem skatuves. Laika gaitā festivāls ir kļuvis par nozīmīgu galamērķi Vāgnera mūzikas cienītājiem, kuriem bieži vien nākas gaidīt pat vairākus gadus, lai iegādātos biļetes.
Agrīnā vēsture
Kopš festivāla atklāšanas 1876. gadā tas ir kļuvis par sociālkulturālu fenomenu. Svinīgajā atklāšanā, 1876. gada 13. augustā, apmeklētāju priekam tika atskaņota opera „Reinas zelts”. Šajā īpašajā notikumā piedalījās Vācijas ķeizars Vilhelms, Brazīlijas imperators Doms Pedru II, Bavārijas karalis Ludvigs II (kurš festivālu apmeklēja slepeni, visticamāk, lai izvairītos no tikšanās ar ķeizaru), citi augstmaņi, kā arī Vāgnera labs draugs filosofs Frīdrihs Nīče, kurš tolaik veltīja daudz pūļu, lai palīdzētu izveidot festivālu. Atklāšanas brīdī klāt bija arī tādi izcili komponisti kā Antons Brukners, Edvards Grīgs, Pēteris Čaikovskis, Ferencs Lists un jaunais talants Artūrs Futs. Mākslinieciskā ziņā festivāls bija izdevies. „Baireitā notika kas tāds, ko mūsu mazbērni un viņu bērni vienmēr atcerēsies," rakstīja Čaikovskis, kurš festivālu apmeklēja kā krievu korespondents. Tomēr finansiālā ziņā festivāls cieta neveiksmi un tajā ieguldītie līdzekļi tika atpelnīti tikai pēc vairākiem gadiem. Vāgners atteicās no sava sākotnējā plāna organizēt festivālu arī nākamajā gadā un tā vietā devās uz Londonu, kur sarīkoja virkni koncertu ar mērķi segt festivāla zaudējumus. Lai gan pirmajos gados festivāls cieta smagas finansiālas grūtības, tas izdzīvoja, pateicoties valsts atbalstam un ietekmīgu Vāgnera cienītāju, tostarp Bavārijas karaļa Ludviga II, palīdzībai. Jau no pirmsākumiem festivāls piesaistīja izcilus diriģentus un dziedātājus, no kuriem daudzi uzstājās bez atlīdzības. Ievērojamu mākslinieku vidū bija Hanss Rihters, kurš 1876. gadā diriģēja operu cikla „Nībelunga gredzens” pirmizrādi. Festivālā piedalījās arī talantīgais diriģents Hermanis Levijs, kuru Vāgners personīgi bija izvēlējies operas „Parsifāls” debijai 1882. gadā (Levijam palīdzēja jaunais talants Engelberts Humperdinks). Pēc Vāgnera nāves viņa atraitne Kosima turpināja festivāla tradīcijas, to organizējot reizi vienā vai divos gados. Viņa pakāpeniski iepazīstināja publiku ar Vāgnera pēdējām desmit pabeigtajām operām jeb Baireitas kanonu. Ebreju rabīna dēls Levijs bija festivāla galvenais diriģents arī nākamās divas desmitgades. Austriešu diriģents Fēlikss Motls, kurš piedalījās festivālā no 1876. gada līdz 1901. gadam, 1886. gadā Baireitā uzveda operu „Tristans un Izolde”. Līdz 20. gadsimta divdesmitajiem gadiem operas izrādes tika uzvestas, stingri ievērojot karaļa Ludviga aizbildniecības laikā iedibinātās tradīcijas. Milzīgās partitūras tika saglabātas pilnā apjomā, pārbaudot pat īstu mākslas cienītāju pacietību. Kosima Vāgnere saglabāja uzvedumus „Parsifāls” un „Nībelunga gredzens” tādus, kādi tie bija Vāgnera laikos, un, lai aizsargātu uzvedumus no jebkādām izmaiņām, ik reizi apvaicājās dēlam Zigfrīdam: „Vai 1876. gadā tēvs tiešām tā būtu darījis? " Pēc Kosimas Vāgneres aiziešanas pensijā 1906. gadā Zigfrīds pārņēma festivāla organizēšanas pienākumus, ieviešot izrādēs jaunus iestudējuma un izpildījuma stilus. Pēc Zigfrīda pāragrās nāves 1930. gadā festivāls palika viņa angļu izcelsmes sievas Vinifredas Vāgneres gādībā, savukārt par tā māksliniecisko vadītāju kļuva Heincs Tītjens.
Baireitas festivāls nacistiskajā Vācijā
Vēl pirms nacistu partija nokļuva pie varas Vinifreda Vāgnere kļuva par Ādolfa Hitlera dedzīgu atbalstītāju un tuvu draudzeni. Vāgneru ģimene viņas saraksti ar Hitleru ir turējusi slepenībā. Vinifreda un citi festivāla rīkotāji bija biedri nacistu galvenā ideologa Alfrēda Rozenberga dibinātajā “Apvienībā cīņai par vācu kultūras saglabāšanu”. Apvienība aktīvi apspieda modernistu mūzikas un mākslas attīstību. Trešā Reiha laikā festivāls tomēr saglabāja zināmu māksliniecisko neatkarību. Ironiskā kārtā Hitlers apmeklēja priekšnesumus ar ebreju un ārvalstu dziedātāju piedalīšanos, kuru uzstāšanās visā Vācijā jau sen bija aizliegta. Aizliegto mākslinieku vidū bija arī varoņtenors Makss Lorencs, kura sieva bija ebreju izcelsmes. Vinifredas ietekme uz Hitleru bija tik spēcīga, ka Hitlers pēc viņas lūguma pat uzrakstīja vēstuli antifašistiski noskaņotajam itāļu diriģentam Arturo Toskanīni, aicinot viņu pārņemt festivāla vadību, taču Toskanīni atteicās, un no 1933. gada līdz 1942. gadam festivālu galvenokārt vadīja Karls Elmendorfs. Trešā Reiha laikā pirmoreiz tika lauztas festivāla tradīcijas, neiekļaujot repertuārā vājākos Riharda Vāgnera 19. gadsimtā radītos skaņdarbus. Tolaik daudzi protestēja pret izmaiņām, tostarp tādi ievērojami diriģenti kā Toskanīni un Rihards Štrauss, un pat daži Vāgnera ģimenes locekļi. Jebkādas izmaiņas festivāla norises kārtībā viņi uzskatīja par necienīgu izturēšanos pret izcilo mākslinieku — Vāgneru. Neskatoties uz mūziķu sabiedrības iebildumiem, Hitlers izmaiņas apstiprināja, tādējādi veicinot arvien jaunas pārmaiņas festivāla norisē turpmākajos gadu desmitos. Kara laikā festivāls nonāca nacistu partijas pārraudzībā, kura sponsorēja operas ievainotajiem karavīriem, kas atgriezās no frontes. Pirms izrādēm karavīri bija spiesti apmeklēt lekcijas par Vāgneru, un vairums atzina, ka festivāls bija garlaicīgs. Tomēr, būdami „fīrera viesi”, neviens neuzdrošinājās sūdzēties.
Baireitas piemiņas plāksne
1970. gados Vinifreda Vāgnere vairākkārt tika aicināta uzstādīt piemiņas plāksni ebreju izcelsmes dziedātājām, Baireitas festivāla dalībniecēm, kuras tika nogalinātas koncentrācijas nometnēs, taču piemiņas plāksne abu dalībnieču — Otīlijas Mecgeres-Latermanes un Henrietes Gotlības — piemiņai tika uzstādīta tikai pēc Vinifredas nāves.
Jaunais festivāls
Pēdējās Otrā pasaules kara dienās sabiedrotie iznīcināja divas trešdaļas Baireitas pilsētas, tomēr pats opernams palika neskarts. Pēc kara Vinifredai Vāgnerei par nacistu partijas atbalstīšanu kara tiesa piesprieda pārbaudes laiku. Tiesa viņai aizliedza vadīt Baireitas festivālu un pārvaldīt īpašumus, tāpēc to nācās darīt viņas dēliem Volfgangam un Vīlandam. Pēc Otrā pasaules kara, amerikāņu okupācijas laikā, opernams tika izmantots ASV armijas karavīru atpūtai un dievkalpojumiem. Atļauti bija tikai populārās mūzikas koncerti un dažādas izklaides: komēdijas, dejas, akrobātika, un tolaik tika iestudētā vienīgi operete „Sikspārnis”. Kad 1946. gadā opernams tika atdots Baireitas pilsētas valdījumā, tas tika izmantots Baireitas Simfoniskā orķestra koncertiem un tādām operas izrādēm kā „Fidelio", „Ieleja", „Madama Butterfly" un „Traviata". Sabiedrībā sāka spriest par Vāgnera festivāla atjaunošanu. Visbeidzot, 1951. gada 29. jūlijā, festivālu atklāja Baireitas festivāla orķestris ar Bēthovena Devīto simfoniju, ko diriģēja Vilhelms Furtvenglers. Vēlāk pirmizrādi piedzīvoja Vāgnera opera „Parsifāls”
Vīlanda Vāgnera vadībā „Jaunā Baireita" tika ievesta laikmetā, kas bija vairāk nekā revolucionārs. Smalkās, dabiskās dekorācijas bija pagātne — modernajos iestudējumos tās aizstāja minimālisms. Salīdzinot ar šīm pārmaiņām, pirmskara pārmaiņas šķita nenozīmīgas. Pirmo reizi Baireitas festivāla vēsturē pēc izrādes no auditorijas atskanēja vairāki riebuma pilni saucieni. Vīlandu īpaši izsmēja pēc 1956. gada operas „Nirnbergas meistardziedoņi” iestudējuma. Konservatīvā publika grezno izrāžu pārtraukšanu un svētās vācu tradīcijas laušanu uzskatīja par smagu pārkāpumu. Vīlands pārmaiņas pamatoja ar mēģinājumu izveidot „neredzamu skatuvi", kas ļautu auditorijai pilnībā izjust izrādes psihosociālos aspektus bez izsmalcinātām dekorācijām, kas novērstu uzmanību. Tika izteikti pieņēmumi, ka, atņemot Vāgnera darbiem to ģermāniskos un vēsturiskos elementus, Vīlands mēģināja attālināt Baireitu no tās nacionālsociālistiskās pagātnes un veidot tādas izrādes, kas patiktu visiem. Tomēr laika gaitā daudzi kritiķi sāka atzinīgi vērtēt Vīlanda interpretācijas unikālo skaistumu. Vīlanda novatoriskos uzvedumus salīdzināja ar Volfganga izrādēm, kuras kritiķi vienbalsīgi atzina par neiedvesmojošām. Ja Vīlanda izrādes tika uzskatītas par radikālām, tad Volfganga — par regresīvām. Lai gan joprojām minimāli, tomēr Volfgangs izrādēs atdzīvināja daudzus dabiskus un romantiskus pirmskara laika uzvedumu elementus. Kad 1966. gadā Vīlands priekšlaicīgi nomira no plaušu vēža, daudzi sāka apšaubīt Baireitas pārākumu pār citiem vācu opernamiem, un tika ieteikts interesantākās izrādes iestudēt citur. Lai palielinātu festivāla auditoriju, 1955. gadā visa Baireitas festivāla trupa uzstājās Parīzē un Barselonā ar tādām operas izrādēm kā „Parsifāls”, „Valkīra” un „Tristans un Izolde”. 1973. gadā, saskaroties ar nomācošu kritiku un ģimenes iekšējām cīņām, Baireitas festivāls un tā īpašumi tika nodoti jaunizveidotajam Riharda Vāgnera nodibinājumam. Par valdes locekļiem tika iecelti Vāgneru ģimenes locekļi un citi cilvēki, kurus nozīmēja valsts. Volfgangs Vāgners kā priekšsēdētājspalika atbildīgs par festivāla vadīšanu.
21. gadsimts
Pēc tam, kad 2008. gada augustā Volfgangs Vāgners aizgāja pensijā, nebija skaidrības par turpmāko festivāla vadību. 2001. gadā festivāla valde 21 locekļa sastāvā nolēma, ka Vāgnera vietā darbu turpinās viņa meita Eva Vāgnere-Paskjē, taču pats Volfgangs ierosināja, ka vadība jāpārņem viņa otrajai sievai Gudrunai un viņu meitai Katarīnai. 2007. gadā Gudruna nomira un neviens amata pārņēmējs netika izvēlēts, tomēr pastāvēja uzskats, ka galu galā abas meitas vadīs festivālu. Festivāla valde paziņoja, ka priekšroka tiks dota Riharda Vāgnera pēctečiem, pretējā gadījumā kandidātam būtu jābūt acīmredzami pārākam. 2008. gada 1. septembrī Bavārijas kultūras ministrs Tomass Gopels pilnvaroja Volfganga Vāgnera meitas — Evu Vāgneri-Paskjē un Katarīnu Vāgneri — kļūt par festivāla vadītājām. Tā kā viņu tēvs 2008. gada festivāla noslēguma laikā bija paziņojis par iešanu pensijā, abām meitām bija nekavējoties jāsāk pildīt jaunie darba pienākumi. Viņām tika dota priekšroka pār saviem radiniekiem — Nīki Vāgneri un Žerāru Mortjē —, kas 24. augustā iesniedza novēlotu pieteikumu uz festivāla vadītāja amatu. Diriģents Kristiāns Tīlemans piekrita strādāt par jauno vadītāju galveno padomnieku, tādējādi kļūstot par festivāla mūzikas direktoru.
Biļetes
Baireitas festivāls katru vasaru pulcē tūkstošiem Vāgnera atbalstītāju, taču biļetes uz šo pasākumu ir ļoti grūti iegādāties, jo pieprasījums (aptuveni 500 000) ievērojami pārsniedz pieejamo biļešu skaitu (58 000), un to iegūšana var prasīt vairākus gadus. Katru vasaru interesenti iesniedz pieteikumus un biļetes iegūst tikai pēc aptuveni desmit gadiem. Ja pieteikums netiek iesūtīts katru gadu, pretendents nonāk rindas beigās. Lai gan dažas biļetes tiek piešķirtas izlozes kārtībā, priekšroka ir Baireitas draugu biedrības dalībniekiem (sponsoriem), mecenātiem, kā arī vietējām un starptautiskām Vāgnera biedrībām, kas sadala biļetes starp saviem biedriem — vai nu izlozējot, vai atkarībā no gatavības ieguldīt naudu. 2013. gadā biļetes uz vienu no operas uzvedumiem tika piedāvātas internetā, dodot iespēju iegādāties biļeti tiem, kuri paspēs pieteikties pirmie. Šīs biļetes tika izpārdotas dažu sekunžu laikā un līdzīgs piedāvājums tika atkārtots 2014. gadā, sniedzot iespēju iegādāties biļetes uz astoņiem uzvedumiem, tajā skaitā pilnu Nībelunga gredzena operu tetraloģiju. 2014. gadā mazumtirdzniecībā biļetes maksāja sākot no 54 eiro balkona pēdējā rindā līdz 320 eiro zāles pirmajā rindā. Atbildīgās amatpersonas rūpīgi kontrolē biļešu plūsmu un uzrauga interneta vietnes, piemēram, eBay. Ja rodas aizdomas, ka biļete ir atkārtoti pārdota bez saskaņošanas ar festivāla vadību (parasti biļeti pārdod par augstāku cenu), biļetes īpašniekam var pieprasīt uzrādīt personu apliecinošu dokumentu, kā arī liegt ieeju pasākumā, ja festivāla apmeklētājs nevar pierādīt, ka biļete ir iegādāta likumīgi. Tomēr tādi gadījumi notiek reti. 2011. gadā Vācijas Federālā revīzijas palāta (Bundesrechnungshof) izmeklēja kādu gadījumu, kad valsts finansētā pasākumā sabiedrībai bija pieejami tikai 40 procenti no biļešu skaita. 2012. gada sākumā tika paziņots par biļešu sadales sistēmas izmaiņām, piemēram, pārtraukt biļešu piešķiršanu Vāgnera biedrībām (izņemot Baireitas draugu biedrībai, kas sniedz ievērojamu finansiālo ieguldījumu) un samazināt rezervēto biļešu skaitu ceļojumu aģentiem un viesnīcām. Rezultātā sabiedrībai kļuva pieejami 65 procenti no kopējā biļešu skaita.
„Nībelunga gredzens”
„Nībelunga gredzens” tiek iestudēts atkārtoti ik pēc pieciem līdz septiņiem gadiem, pēc kuriem vienu gadu šī cikla operas netiek uzvestas. Gados, kad tiek uzvests operu cikls „Nībelunga gredzens”, skatītāji var baudīt vēl trīs operas, taču, kad „Nībelunga gredzens” netiek uzvests, Baireitas opernama repertuārā ir piecas citas operas. Biļetes uz „Nībelunga gredzenu” pārdod komplekta veidā — uzreiz uz visām četrām operām. 2013. gadā notika jaunākā „Nībelunga gredzena” iestudējuma (režisors Franks Kastorfs) pirmizrāde, taču tās apmeklētāji bija ļoti neapmierināti.
Daremas katedrāle
Katedrāle ir Daremas bīskapa rezidence. Tā sākta celt 1093. gadā un tajā atrodas Svētā Kutberta relikvijas, kas 9. gadsimtā pāceltas no Lindisfārnas, Svētā Osvalda relikvijas, kā arī Bedas Cienījamā pīšļi. Katedrāles bibliotēkā atrodas vērtīgi manuskripti, to skaitā trīs Lielās brīvības hartas.
1986. gadā katedrāle tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Telts
Telts ir no viegla materiāla, piemēram, no ūdensnecaurlaidīga auduma, zariem, veidota pagaidu mītne vai pajumte. Teltīm parasti ir slīpas sānu malas, lai nokrišņi neuzkrātos uz tās augšējās daļas. To var viegli nojaukt un uzsliet, līdz ar to tā ir pārvietojama. Vēsturiski teltis pirmās izmantoja nomadu tautas. Mūsdienās tās plaši izmanto pārgājienos, tirgos (gadatirgos) kā pajumti no nokrišņiem, brīvdabas koncertos. Telšu izmēri variē no ļoti mazām, kurā var ielīst tikai viens cilvēks, līdz ļoti lielām, piemēram, cirka teltīm.
Let Poland Be Poland (televīzijas raidījums)
Vēsture
Raidījumu noskatījās 185 miljoni skatītāju 50 pasaules valstīs. Amerikas Balss sagatavoja audio versiju 39 valodu versijās. Raidījumu pārraidīja arī Radio Brīvā Eiropa, Radio Liberty un Radio France Internationale.
“Lai Polija ir Polija” parāda 1982. gada 30. janvāra notikumus. Šī diena tika pasludināta par Starptautisko Solidaritātes dienu.
Raidījumu vadīja Čārltons Hestons. Radījumā, cita starpā, piedalījās: Romualds Spasovskis, Zdzislavs Ruražs, Ādams Makovičs, Česlavs Milošs, Mstislavs Rostropovičs, Kērks Daglass, Makss fon Sīdovs, Džeimss Mīheners, Henrijs Fonda, Glenda Džeksone, Benni Andešons, Angnēta Feltskūga, Anni Frida Lingstade, Pols Makartnijs, Bjērns Ulveuss, Medlina Olbraita. Dziesmu “Ever Homeward” (poļu “Wolne Serca”) nodziedāja Frenks Sinatra (fragments nodziedāts poļu valodā).
Raidījuma laikā tika veikti savienojumi ar valstu vadītājiem un politiķiem, kuri teica savas uzrunas. Tie, cita starpā, bija: ASV prezidents Ronalds Reigans, Apvienotās Karalistes premjerministre Mārgarita Tečere, Portugāles premjerministrs Francišku Pintu Balsemau, Vācijas Federatīvās Republikas kanclers Helmūts Šmits, Islandes premjerministrs Gunārs Torodsens, Beļģijas premjerministrs Vilfrīds Martenss, Japānas premjerministrs Suzuki Zenko, Itālijas premjerministrs Arnaldo Forlāni, Norvēģijas premjerministrs Kāre Villohs, Kanādas premjerministrs Pjērs Trido, Turcijas premjerministrs Bīlends Ulusu, Luksemburgas premjerministrs Pjērs Verners, Spānijas premjerministrs Adolfo Svaress Gonzaless, Francijas prezidents Fransuā Miterāns, Pārstāvju palātas spīkers Tips O’Nīls, Senāta vairākuma līderis Hovards Beikers, senators, Senāta Ārlietu komitejas loceklis Klements Zablockis.
Politiķi kritizēja Polijas autoritārās varas un Padomju Savienības varas iestādes, pauda atbalstu poļu tautai, izteica solidaritāti ar represētajiem, kā arī pauda vēlmi sniegt palīdzību, tostarp materiālu.
Tika retranslēti arī poļu tautas atbalsta demonstrācijas no dažādām pasaules pilsētām, tostarp Ņujorkas, Londonas, Briseles, Tokijas, Lisabonas, Sidnejas, Vašingtonas, Toronto, Čikāgas.
Programmas nosaukums atsaucas uz Jana Pjetrzaka dziesmu ar nosaukumu “Lai Polija ir Polija”.
Jorgs Samars
Jorgs Samars (, ; dzimis ) ir bijušais Grieķijas futbolists.
Grieķijas izlases sastāvā ir spēlējis 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2008. gada un 2012. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Celtic
Oļģerts Krastiņš
Oļģerts Krastiņš var būt:
Lauskinieki
Lauskinieki ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 11 km no pagasta centra Bērzpils, 48 km no novada centra Balviem un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa V493 (Ruskulova–Bērzpils), Ķeibas upes krastā.
Igaunijas e-rezidentūra
Igaunijas e-rezidentūra (et) ir statuss, ar kuru Igaunijas nerezidenti var iegūt drošu digitālo identitāti, ko izdevusi Igaunija, līdzīgu tai, pastāvīgajiem iedzīvotājiem un Igaunijas pilsoņiem piedāvā viņu ID karte. Tas viņiem ļauj izmantot Igaunijas valsts iestāžu un privāto uzņēmumu pakalpojumus, kas saistīti ar ID kartes izmatošanu. E-rezidentūra Igaunijā tika izveidota 2014. gada 1. decembrī. Par pirmo Igaunijas e-rezidentu kļuva britu žurnālists Edvards Lūkass no The Economist; pirmais, kurš ieguva šos statusu standarta procesā, bija ASV pilsonis Hamids Tahsildosts.
Līdz ar 2015. gada janvāra beigām e-rezidenti var izmantot ciparparakstus, šifrēt dokumentus, izmantot Igaunijas valsts portālu Eesti.ee, reģistrēt uzņēmumu Igaunijā, iesniegt ziņojumus Igaunijas Nodokļu un muitas dienestam un e-uzņēmumu reģistram, aizpildīt nodokļu deklarācijas internetā un izmantot Igaunijas tiešsaistes banku sistēmas. Tiek uzskatīts, ka e-rezidentūra visnoderīgākā ir uzņēmējiem, jo Igaunijā ir ierasta prakse pakalpojumus un dokumentus kārtot tiešsaistē, jauna uzņēmuma izveide internetā notiek ātri un tiem netiek piemērots ienākuma nodoklis.
E-rezidentūra nedod pilsoņa vai pastāvīgā iedzīvotāja tiesības. Tā neļauj piedalīties vēlēšanās, iekļūt Igaunijā vai Eiropas Savienībā bez vīzas. Tiek uzsvērts, ka e-rezidentūra ir privilēģija, nevis tiesības, tāpēc Igaunijas iestādes izskatot pieteikumus patur tiesības atteikt šo statusu.
E-rezidenti iegūst Igaunijas Policijas un robežapsardzes izdotu digitālo ID karti. Šobrīd (2015. gada maijā), lai saņemtu karti, ir jāierodas Igaunijas vēstniecībā vai konsulātā kādā no 34 valstīm, vai arī Policijas un robežapsardzes punktos Igaunijā. Pieteikšanās un dokumentu iesniegšana kartei ir iespējam elektroniski. Tā kā digitālā ID karte netiek pieņemta kā ceļošanas dokuments, uz tās nav personas fotogrāfijas.
Jaunlazdona
Jaunlazdona, agrāk arī Kuja, ir apdzīvota vieta Madonas novada Lazdonas pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļrietumos pie autoceļa P62 Madonas pilsētas pierobežā 6,5 km no pagasta centra Lazdonas un 169 km no Rīgas. Ciems veidojies pie kādreizējās Kujmuižas (Kujen) kā Jaunlazdonas ciema centrs, izaudzis pēc 1960. gadiem kā Madonas putnu fabrikas ciemats. Dienvidos no Jaunlazdonas izbūvēta Smeceres sila biatlona trase un Madonas BMX trase.
Sendvičs
Sendvičs ir divas (vai vairākas) maizes šķēles, starp kurām ir pildījums, piemēram, gaļas izstrādājumi. Sviestmaizes, atšķirībā no sendviča, parasti ir tikai ar vienu maizes šķēli, kas noklāta ar sviestu vai margarīnu. Sendviči ir izplatīti ātrās ēdināšanas ēdieni.
Ēdiens ir nosaukts par godu Sendvičas grāfam Džonam Montegjū, kas 18. gadsimtā esot to izgudrojis.
Satoši Tedzuka
Satoši Tedzuka (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||25||2
Hjū Grifits
Hjū Emriss Grifits (en, dzimis, miris ) bija Velsas aktieris.
Vislabāk pazīstams ar savu lomu Viljama Vailera reliģiskajā vēsturiskajā drāmā "Ben-Hurs" (1959), par ko viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā".
Piedalījies arī filmās Exodus (1960), "Dumpis uz "Bounty"" (Mutiny on the Bounty, 1962), "Toms Džonss" (Tom Jones, 1963), "Kā nozagt miljonu" (1966) un "Oliver!" (Oliver!, 1968).
FC Volendam
FC Volendam ir profesionāls Nīderlandes futbola klubs no Volendamas. Tas ir dibināts 1920. gadā kā Victoria, 1923. gadā tika pārdēvēts par RKSV Volendam. 1977. gadā tika reorganizēts, nodalot profesionālo un amatieru klubu. Pašlaik spēlē Nīderlandes futbola augstākajā līgā Eredivisie. Mājas spēles aizvada Kras stadionā, kura ietilpība ir 6984 vietas. Divas reizes komanda ir sasniegusi KNVB kausa finālu (1958. un 1995. gadā).
Roberts Garselis
Jānis Roberts Garselis ( — ) bija Latvijas inženieris, sabiedrisks darbinieks. Bijis Rīgas pilsētas galva no 1935. gada septembra līdz savai nāvei 1936. gada aprīlī.
Biogrāfija
Roberts Garselis piedzima Valkas apriņķa Kārķu pagasta "Stīmperos" lauksaimnieku ģimenē. Beidzis Rīgas Pētera reālskolu, pēc tam studējis Pēterburgas Tehnoloģiskajā institūtā.
1926. gadā kļuvis par Daugavpils galveno dzelzceļa darbnīcu vadītāju, bet 1927. gada jūlija beigās kļuva par visas Latvijas dzelzceļa darbnīcu ekspluatācijas direktoru. Amatā bijis līdz 1935. gada septembrim, kad kļuvis par Rīgas pilsētas galvu.
Kijotaka Macui
Nacionālā izlase
!Kopā||15||0
2020. gada Eiropas čempionāts pludmales volejbolā
Čempionātā startēja 2019. gada čempionāta vīriešu turnīra čempioni, norvēģi Anderss Mūls un Kristiāns Sērums un sieviešu turnīra čempiones, latvietes Tīna Graudiņa un Anastasija Kravčenoka, kā arī citi iepriekšējo gadu čempionātu čempioni un medaļnieki. No Latvijas čempionātā piedalījās seši vīriešu pāri un četri sieviešu pāri.
Zelta medaļu vīriešu turnīrā izcīnīja, iepriekšējā divu gadu čempioni, norvēģi Anderss Mūls un Kristiāns Sērums, kuri fināla mačā ar 21-19 un 21-15 pieveica sudrabas medaļas ieguvējus, krievu pāri Vjačeslavu Krasiļņikovu un Oļegu Stojanovski. Savukārt bronzas medaļas ieguva itāļu pāris Paolo Nikolai un Daniele Lupo, kuri mačā par trešo vietu ar rezultātu 17-21, 23-21 un 15-12, pieveica krievu pāri Ņikitu Ļaminu un Tarasu Miskivu.
Sieviešu turnīrā zelta medaļu izcīnīja šveices pāris Joana Heidriha un Anūka Vergē-Deprē. Viņas fināla mačā, ar rezultātu 21-18, 14-21, 16-18, uzvarēja sudraba medaļas ieguvējas vācu pāri Kimu Behrensu un Sindžu Tilmani. Savukārt bronzas medaļu izcīnīja krievu pāris Nadežda Makroguzova un Svetlana Hoļomina.
Pārstāvētās komandas un valstis
2020. gada Eiropas čempionātā pludmales volejbolā startēja 32 vīriešu un 32 sieviešu pludmales volejbola komandas no 16 dažādām Eiropas valstīm. Vienu komandu veidoja divi spēlētāji.
Lasiņu pilskalns
Lasiņu (Lasenbekas, Lasenbergas) pilskalns jeb Gorodoks atrodas Augšdaugavas novada Tabores pagastā, Lasenbergā. Pirmās ziņas par to 1930. gadu beigās sniedzis A.Košķens. Pilskalns datēts ar I g. t. p. m. ē. – m. ē. I g. t. Pilskalna tuvumā atrodas Lasenbekas muiža. Valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis kopš 1998. gada.
Ё
Ё (ё) ir kirilicas burts. Vispārīgi šo burtu izrunā kā /jo/ vai /ʲo/, bet pēc līdzskaņiem tas pārvēršas par /o/, šo priekšā esošo līdzskani palatizējot un skaņa /j/ pazūd. Šis burts nav sastopams visos uz kirilicu balstītajos alfabētos. Krievu un baltkrievu alfabētos burts ё ir 7. burts pēc kārtas. Tas ir sastopams arī baškīru valodā, kazahu valodā, kirgīzu valodā un tadžiku valodā.
Rilas klosteris
Rilas klosteris (bg) ir Austrumu Pareizticīgās baznīcas vīriešu klosteris, kas atrodas Rilas kalnos (1147 m v.j.l.), Bulgārijā. Ievērojamākais pareizticīgo klosteris valstī, populārs tūrisma objekts (2008. gadā apmeklētāju skaits sasniedza 900 tūkstošus). Atrodas ap 117 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Sofijas.
Dibināts 927. gadā, nosaukts tā dibinātāja Rilas Svētā Jāņa vārdā. Klostera galvenā baznīca uzcelta 19. gadsimta vidū. Klosteris 1983. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Divējāda lietojuma tehnoloģija
Divējāda lietojuma pētījumi ir eksperimenti, kuru rezultātā iegūtās tehnoloģijas var izmantot gan cilvēces labā, gan lai nodarītu kaitējumu tiešā vai pastarpinātā veidā. Bioloģijā un biomedicīnā tie ir eksperimenti, kas var
Kopš 2000. gada dabas un dzīvības zinātņu jomā ir tikuši publicēti vairāki divējāda lietojuma pētījumi, kas izraisījuši ievērojamus skandālus un domstarpības zinātnieku vidū. Apzinoties šo pētījumu bīstamību un iespējas izmantot bioloģiskajos ieročos, vairāki kritiķi ir vērsušies pret šādu pētījumu veikšanu un publicēšanu. Savu viedokli viņi pamatoja ar to, ka tas sniegtu teroristiem jaunas idejas un jau konkrētas instrukcijas bioloģisko ieroču izveidošanai. Tāpat viņi uzstāja, ka šādu pētījumu publicēšanas gadījumā materiālu un metožu sadaļu vajadzētu izlaist. Lai arī iesaistītie zinātnieki un žurnālu redaktori apzinājās briesmas, viņi tomēr uzstāja uz pētījumu publicēšanu, jo tas brīdinātu arī zinātniekus par jaunatklātajiem iespējamajiem riskiem un veicinātu meklēt jaunus risinājumus. Arī materiālu un metožu aprakstus viņi vēlējās pilnībā saglabāt, jo tie ir svarīga zinātniskās metodikas sastāvdaļa un ir nepieciešami pētījumu atkārtošanas un verifikācijas veikšanai.
Lukīno Viskonti
Lukīno Viskonti di Modrone (it; dzimis, miris ) bija itāļu teātra, operas un kinorežisors, scenārists. Viņš tiek uzskatīts par itāļu neoreālisma aizsācēju kinomākslā. Viskonti bija aristokrātiskās Viskonti dzimtas pārstāvis, viņam piederēja Lonate-Pocolo grāfa tituls.
Sems Benets (riteņbraucējs)
Karjera
Benets par profesionāli kļuva 2011. gadā. Uzvarējis septiņos Lielo tūru posmos: trijos Giro d'Italia, divos Vuelta a España un divos Tour de France.
Lukīno Viskonti
Biogrāfija
Lukīno jau no agras jaunības sāka interesēties par mākslu, spēlēja čellu, darbojās kā teātra scenogrāfs. Viņš bija saticis itāļu slavenības — komponistu Džakomo Pučīni, diriģentu Arturo Toskanīni, rakstnieku Gabriēli d'Anuncio. 1935. gadā Viskonti sāka strādāt par asistentu pie franču kinorežisora Žana Renuāra, kas veicināja Viskonti interesi par sociāliem un politiskiem jautājumiem.
Otrā pasaules kara laikā Viskonti iestājās Itāļu komunistiskajā partijā.
Sems Benets (riteņbraucējs)
Karjera
Benets izlaida 2021. gada Tour de France ceļgala savainojuma dēļ. 2021. gada augustā tika paziņots, ka pēc diviem gadiem ' viņš atgriezīsies ' komandā.