cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antīkā Gēla
Vēsture
317. gadā pr.Kr. Sirakūzās pie varas nāca Agatokls. No Sirakūzām aizbēgušie aristokrāti ieguva patvērumu Akragā, Gēlā un Mesīnā, tāpēc Agatokls vērsās pret šīm pilsētām. Attiecīgi, šīs pilsētas izveidoja kopīgu aliansi pret Agatoklu un uzaicināja spartiešu ķēniņu Akrotatu vadīt viņu karaspēku. Akrotats pat pieaicināja palīgā Tarentas iedzīvotajus, taču viņa turpmakā darbība lika vilties sicīliešiem, un tam ar negodu nācās bēgt atpakaļ uz Spartu. Arī tarentieši ar saviem kuģiem atgriezās mājās. Rezultātā, Akragas, Gēlas un Mesīnas iedzīvotāji izbeidza karu. Par starpnieku starp konflikta pusēm uzstājās kartāgiešu karavadonis Hamilkārs. 314./313. gadā pr.Kr. tika parakstīts miera līgums, pēc kura Selinunte, Hērakleja un Himera palika kartāgiešiem, bet pārējām pilsētām tika piešķirta pašpārvalde zem Sirakūzu hegemonijas. Aizbildinoties ar līguma punktu par Sirakūzu hegemoniju Agatokls sāka pakļaut savai varai Sicīlijas polisas, ieskaitot Gēlu. Bet, kad viņš sāka gatavoties iekarot Akragai, tās iedzīvotāji par savu karavadoni izvēlējās Agatokla draugu Dinokratu. Tas, savukārt, pasauca palīgā kartāgiešus, un tie, baidoties no Agatokla varas palielināšanās, atsūtīja savu floti Hamilkāra vadībā. Agatokls, apzinoties šo bīstamību, sāka sūtīt uz Gēlu nelielas karavīru vienības, līdz viņam lojālo karavīru skaits pārsniedza pilsētas pašaizsardzības spēku daudzumu. Tad viņš ieradās pilsētā un apsūdzēja gēliešus nodevībā. Savācot no tiem lielu naudas summu un sodot ar nāvi daudzus pilsētniekus, viņš atstāja Gēlā garnizonu un ar savu armiju devās pret kartāgiešiem. Kaujā pie Himeras upes (311. gads pr.Kr.), neskatoties uz tuvu uzvaru, sirakūzieši tomēr tika sakauti.
Agatokls savāca savus pārpalikušos karavīrus, nodedzināja nometni un atkāpās uz Gēlu. Sākumā viņš domāja atgriezties Sirakūzās. Bet tad 300 Hamilkāra jātnieki, domādami, ka sirakūzieši ir atgriezušies savā pilsētā, iejāja Gēlā un tika iznīcināti. Agatokls izmainīja savus plānus un nolēma palikt Gēlā un tādējādi novērst Hamilkāra uzbrukumu Sirakūzām, kur tajā laikā notika ražas ievākšana. Sākumā kartāgieši gribēja aplenkt Gēlu, taču drīz vien saprata, ka tas neko nedod, jo Gēlā bija daudz pārtikas un tā varēja izturēt ilgus aplenkumus. Tāpēc Hamilkārs noņēma aplenkumu un sāka iekarot citas Agatokla pilsētas un nocietinātās vietas. Savukārt, Agatokls ar savas armijas paliekām atgriezās Sirakūzās. Tad kartāgieši, nesastopot lielu pretestību, ar aristokrātu palīdzību ieņēma Gēlu. Pēc ilgām cīņām 305. gadā pr.Kr. Agatokls atkal atguva šo pilsētu.
Eriņi
Eriņi ir ciems Valmieras novada Ķoņu pagastā. Izvietojušies pagasta dienvidos Rūjienas pilsētas pierobežā pie autoceļa P17 2 km no pagasta pārvaldes Zirgu pasta stacijā, 43 km no novada centra Valmieras un 151 km no Rīgas. Eriņos ir degvielas uzpildes stacija, veikals, mototrase. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Eriņu muižas (Heringshof) centru, izaugusi padomju gados kā kolhoza "Cīņa" ciemats. Muižas kungu mājas vestibila kāpņu margas (18. gadsimta 2. puse) ir valsts nozīmes mākslas piemineklis, bet muižas kalve — vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Antīkā Gēla
Vēsture
Pēc Agatokla nāves ap 287. gadu pr.Kr. mamertīni (Agatokla algotņi) izlaupīja Gēlu un saskaņā ar tradīciju, 282. gadā pr.Kr. to pilnībā sagrāva Akragas tirāns Fintijs, kurš deportēja iedzīvotājus uz pilsētu Fintiādu (mūsdienās Likata), kuru viņš speciāli priekš tiem bija uzcēlis. Taču mūsdienu vēsturnieki apšauba šādu Fintija rīcību, jo tā ir neloģiska un nekādu labumu viņam nedotu. Pēc viņu domām šādu stāstu varēja izdomāt Sirakūzu hronisti ar mērķi diskreditēt Akragu, bet Gēlas iedzīvotājus, iespējams, jau agrāk deportēja tie paši mamertīni.
Romiešu laikā Gēla palika par pieticīgu ciematu, kaut arī senie autori vēl atcerējās tās slaveno pagātni. Vergīlijs «Eneīdā» piemin pilsētu "Campi Ghelòi". To piemin arī Cicerons, Strabons un Plīnijs Jaunākais. Sicīlijas emirāta laikā musulmaņi to sauca par “kolonnu pilsētu” dēļ daudzajām pilsētas drupām, kas tika atrastas šajā teritorijā, bet blakus tekošā Gēlas upe viņiem saucās “kolonnu upe”.
Tera
Tera (ca) ir 208 kilometrus gara upe Spānijas galējos ziemeļaustrumos, Katalonijā.
Sākas Pireneju austrumos, netālu no Francijas robežas. Augštecē tek dienvidu virzienā, lejtecē — uz austrumiem. Ietek Baleāru jūras Rozesas līcī. Upes krastos atrodas Ripoļa, Toreļo, Manļeva, Žirona.
Turija
Turija (es, ca) ir 175 kilometrus gara upe Spānijas austrumos, Aragonā un Valensijā.
Sākas Ibērijas kalnos. Tek dienvidaustrumu virzienā, ietek Baleāru jūrā uz dienvidiem no Valensijas centra. Vēsturiski upe tecēja cauri pašai pilsētai, bet pēc 1957. gada Valensijas plūdiem tika nolemts upi novadīt pa mākslīgu gultni. Mūsdienās Valensijas pilsētā upes vecā gultne pārveidota par parku, bet upes senajā grīvā atrodas Mākslas un zinātnes pilsēta.
Vilvorde
Vilvorde (nl) ir pilsēta Beļģijā, Flandrijas reģionā, Flāmu Brabantes provincē. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 44 015 iedzīvotāji. Pilsēta atrodas aptuveni 12 km uz ziemeļiem no Briseles. Vilvorde atrodas Sennas upes krastos.
Cilvēki
Vilvordē ir dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Vilvordei ir šādas sadraudzības pilsētas:
Mana dzīve kā Cukīni
"Mana dzīve kā Cukīni" (fr) ir 2016. gada Francijas un Šveices animācijas filma, kuras režisors ir Klods Barrass. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.
Filma 2016. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Zootropole".
Tas — otrā nodaļa
"Tas — otrā nodaļa" (en) ir 2019. gada ASV pārdabiskā šausmu filma un turpinājums filmas "Tas" 2017. gadā uzņemtajai versijai. Abas filmas ir balstītas uz Stīvena Kinga 1986. gada romānu "Tas" Otru filmas daļu ir režisējis Endijs Musketi un sarakstījis Gerijs Daubermans.
27 gadus pēc viņu pirmās tikšanās ar briesmīgo klaunu Penīvaizu "Lūzeru Kluba" biedri ir izauguši un pārcēlušies uz citām vietām, līdz briesmīgs telefona zvans viņus atkal saved kopā, lai beidzot pabeigtu savu uzdevumu, ko viņi iesāka jau "Tas" pirmajā daļā.
Greenock Morton FC
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Vervjē
Vervjē (fr) ir pilsēta Beļģijā, Valonijas reģionā, Ljēžas provincē. 2018. gadā Vervjē dzīvoja 55 198 iedzīvotāji.
Ūdenim ir bijusi nozīmīga loma pilsētas ekonomikā, jo īpaši tās tekstilrūpniecības un vēlāk arī tūrisma nozares attīstībā. Vervjē ir uzbūvētas daudzas strūklakas, kā rezultātā to nodēvēja par Valonijas "Ūdens galvaspilsētu".
Cilvēki
Vervjē dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Vervjē ir šādas sadraudzības pilsētas:
Mansanaresa
Mansanaresa (es) ir 92 kilometrus gara Haramas upes labā krasta pieteka Spānijas centrālajā daļā, Madrides apgabalā. Tek cauri Madridei.
Sākas Gvadarramas kalnos. Tek dienvidaustrumu virzienā, ietek Težu peitekā Harama. Upes augštecē 1985. gadā izveidots biosfēras rezervāts Parque regional de la Cuenca Alta del Manzanares.
Kanstancins Kaļinovskis
Vincents Kanstancins Kaļinovskis (be, 1838—1863) vai Kastus Kalinouskis (Кастусь Каліноўскі) bija Baltkrievijas un Polijas muižnieks, jurists un publicists. Janvāra sacelšanās laikā vadīja Lietuvas un Baltkrievijas provinces pagaidu valdību.
Dzīvesgājums
Dzimis 1838. gada 2. februārī (21. janvārī pēc v.s.) Mastauļēnu muižas (mūsdienās Mostowlany Polijā) pārvaldnieka ģimenē Grodņas guberņā, 1849. gadā viņa tēvs nopirka pusmuižu netālu no Svislačas. Pēc vietējās skolas beigšanas 1855. gadā Kaļinovskis kā eksterns iestājās Maskavas Universitātes Medicīnas fakultātē, bet jau pēc viena semestra viņš pārgāja studēt Sanktpēterburgas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Kopā ar brāli Viktoru viņš iesaistījās poļu studentu slepenās biedrībās, kuras vadīja Zigmunts Serakovskis un Jaroslavs Dombrovskis. Pēc universitātes absolvēšanas 1860. gadā Kaļinovskis nesekmīgi mēģināja atrast darbu Viļņā, apmetās uz dzīvi Grodņā un 1862. gada jūnijā sāka publicēt laikrakstu Mużyckaja Prauda ("Zemnieku patiesība"), kas bija pirmā latīņu drukā iznākošā avīze baltkrievu valodā.
1862. gada oktobrī Kaļinovskis kļuva par nelegālās "Lietuvas provinces komitejas" vadītāju, kas Janvāra sacelšanās laikā 1863. gada 1. februārī tika pārdēvēta par Lietuvas un Baltkrievijas provinces pagaidu valdību (Часовы правінцыяльны ўрад Літвы і Беларусі), taču jau 11. martā (27. februārī pēc VS) bija spiesta nodot varu Lietuvas provinces administrācijai. 1863. gada pavasarī brīvības cīnītāju karaspēks atkāpās uz Biržiem Kurzemes guberņas pierobežā, kur tika sakauts 7.—9. maija kaujās pie Medeiķiem, Gudišķiem un Šnūrišķiem. 1863. gada jūlijā Kaļinovskis atkal kļuva par sacelšanās vadītāju kā Lietuvas izpildkomitejas vadītājs Viļņā ar segvārdu Ignācijs Vitažeņecs.
1864. gada 9. februārī Kaļinovski arestēja un kara tiesa viņam piesprieda nāves sodu pakarot. Sodu izpildīja 1864. gada 22. martā Lukišķu laukumā Viļņā un mirstīgās atliekas slepeni apraka Ģedimina kalna pakājē, blakus agrāk nogalinātajiem brīvības cīnītājiem.
Pārapbedīšana
2016. gada nogalē pēc vairākiem zemes nogruvumiem Ģedimina kalnā atklājās 1863. gada janvāra sacelšanās līderu mirstīgās atliekas. 2019. gads 22. novembris tās svinīgi apglabāja Viļņas Rasu kapu kapličas kolumbārijā. Uz sēru ceremoniju Viļņas katedrālē ieradās Lietuvas prezidents Gitans Nausēda, Polijas prezidents Andžejs Duda, Baltkrievijas vicepremjers Ihars Petrišenka, kā arī Latvijas un Ukrainas valdību pārstāvji. Bija ieradušies arī Baltkrievijas opozīcijas aktīvisti ar Baltkrievijas Tautas Republikas karogiem.
Žaņa Lipkes memoriāls
Žaņa Lipkes memoriāls atrodas Rīgā, Ķīpsalā, Mazajā Balasta dambī 9. Tas uzcelts blakus Žaņa Lipkes mājai, kurā viņš Otrā pasaules kara laikā iekārtoja patversmi no geto izglābtajiem ebrejiem.
Otrā pasaules kara sākumā pirmos ebreju bēgļus, Žanis Lipke izvietoja pagaidu slēptuvēs dažādās Rīgas vietās. 1941.-1942. gada ziemā cilvēku izmitināšana Rīgas slēpņos un paša mājā kļuva pārāk bīstama, tāpēc viņš nolēma būvēt slēptuvi zem malkas šķūņa, kas atradās blakus viņa mājai. 1942. gada janvārī pašu spēkiem, nakts laikā izraka pirmo bunkuru. Pašā sākumā tajā izmitināja 4 cilvēkus. 1942. gadā izraktais bunkurs līdz ar pirmo atkusni sabruka. Uzreiz pēc tam Žanis Lipke izbūvēja jaunu bunkuru, daudz pārdomātāku. Bunkurā zem šķūņa no 1942. gada līdz 1944. gada vasarai vienlaicīgi dzīvoja 8 — 12 ebreji.
Pēc kara Žanis Lipke bunkuru izmantoja kā auto remontbedri. Laika gaitā bedre iebruka un arī sākotnējais malkas šķūnis 1980. gados nodega. Pirms muzeja celtniecības memoriāla veidotāji Lipkes ģimenei uzcēla jaunu malkas šķūni tajā pašā vietā, kur reiz stāvēja vecais ar slepeno bunkuru.
Projekts
Žaņa Lipkes memoriāla projekta autore arhitekte Zaiga Gaile. Pēc viņas ieceres vizuālais ēkas tēls aizgūts no Ķīpsalas zvejnieku un jūrnieku darvotajiem šķūņiem, kas celti no strūgu kokiem ar raksturīgo krāsu un smaržu. Muzeja veidols idejiski un vizuāli sasaucas ar Noasa šķirstu, arī apgāztu laivu, ko var uzskatīt par dzīvības patvērumu.
Memoriāla pagrabstāvā izbūvēts betonēts bunkurs oriģinālās slēptuves izmēros - 3 x 3 metri, gar tā sienām izvietotas deviņas atvāžamas lāvas gulēšanai. Bunkuram bija divas ieejas — vienu no ārpuses nosedza suņubūda, pa otru varēja bēgt uz tuvējo gravu, ja slēptuve tiktu atklāta. Žanis Lipke, izveidojot bunkuru savas mājas pagalmā, nezināja, cik ilgi cilvēkiem būs tajā jāslēpjas, tāpēc slēptuvi iekārtoja tā, lai tajā paslēptie cilvēki nejustos pilnībā izolēti no ārpasaules. Viņiem nesa gan avīzes, gan grāmatas. Bunkurā ierīkoja pat elektrības apgaismojumu, atnesa radio. Elektrību izmantoja arī kā signālu — ja kāds no Lipkes ģimenes to izslēdza, tas kalpoja par signālu bunkura iemītniekiem, ka tuvojas svešinieks. Bunkura iemītniekus apgādāja arī ar ieročiem, lai nepieciešamības gadījuma varētu aizstāvēties. Dzīve šaurībā un neziņā par nākotni, cilvēkiem slēptuvē bija liels emocionāls un garīgs pārbaudījums, kas reizēm noveda arī pie savstarpējiem konfliktiem.
Memoriāla mākslinieciskās koncepcijas autors Viktors Jansons Sukku ir iecerējis kā bunkura simbolisko dubultnieku. Pagaidu patvērumu, kas it kā karājas starp debesīm un zemi. Šī telts simbolizē dzīvības trauslumu un tās atkarību no Dieva, atgādinot, ka tās nav sienas, kas sargā cilvēku, tā ir viņa ticība. Iekšpusē uz Sukkas plānajām sienām mākslinieks Kristaps Ģelzis viegliem, tikai labā apgaismojumā izšķiramiem vilcieniem ir uzzīmējis ainavu ar zaļojošu ieleju pašā vasaras pilnziedā. Šo ainavu, ko Ģelzis sauc par "meditāciju", vienlaikus var aplūkot gan kā meditāciju par Apsolīto zemi, gan kā vīziju par Latvijas laukiem pirmskara vasarās. Tā ir daba savā pirmatnējā vienkāršībā un skaistumā, arhetipisks apliecinājums dzīvei, dzīvības avotam un mūžīgai atjaunotnei. Zīmējums ir blāvs un nekonkrēts, jo tas ir attēls, kas glabājas tikai atmiņās, vai attēls, ko iztēlē uzbur cerība un ilgas pēc brīvības.
Virs Sukkas bēniņu stāvā grīdā ir atvērta akai līdzīga lūka, pa kuru redzami divi apakšējie stāvi. Memoriāla koncepcijā ir būtiski, ka uz reālo patvērumu — bunkuru un arī uz simbolisko patvērumu — sukku viesis skatās no augšas. Pirmkārt, tā ir atskatīšanās uz pagātni no laikā tālāka skatu punkta, kurā vairs nav tāda pietuvinājuma detaļām, bet redzamas lielākas kopsakarības, nemainīgi vērtīgais un paliekošais. Otrkārt, tā ir skatīšanās it kā no augstāka, no stāstnieka vai, pārnestā nozīmē, Dieva skatu punkta, jo mēs par šiem cilvēkiem, kas slēpās bunkurā, zinām, ka tie izglābās un pārdzīvoja karu, bet viņi paši uz to varēja tikai cerēt.
Attīstība
2009. gadā uzsāka celtniecība, kas ilga trīs gadus. Muzeju uzbūvēja tikai un vienīgi par privātiem ziedojumiem un kopā izmaksāja ap pusmiljonu eiro. 2012. gadā muzeju oficiāli atklāja Latvijas prezidents Andris Bērziņš un Izraēlas prezidents Šimons Peress.
Uz memoriāla atklāšanu no Izraēlas bija atbraukuši Žaņa Lipkes izglābto ebreju pēcteči — Smoļansku, Libhenu, Cesvainu ģimeņu pārstāvji. Memoriāla atklāšanas ceremonijā klātesošos uzrunāja Boriss Smoļanskis, kurš nodeva Memoriālam glabāšanā ģimenes relikviju — sava tēva, tuva Žaņa Lipkes drauga Haima Smoļanska Toru, kas saglabāta ģimenei liktenīgajos vēstures notikumos — ebreju vajāšanās, ieslodzījumā geto un slēptuvēs. Izglābtā Ābrama Libhena meita Estere Šumahere un Žanna Levita bija atvedušas uz memoriāla atklāšanu zaru no paša Žaņa Lipkes 1977. gadā Jeruzalemē, pie Yad Vashem memoriāla iestādītā koka.
Jonass Omlins
Jonass Omlins (de, dzimis ) ir Šveices futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, pārstāv Šveices futbola izlasi. Kopš 2023. gada Omlins pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Borussia Mönchengladbach.
Iepriekš spēlējis Šveices komandās Kriens, Luzern, Le Mont un Basel, kā arī Francijas komandā Montpellier.
Šveices futbola izlases sastāvā debitējis 2020. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvā 2020. gada Eiropas čempionātam un 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Sasniegumi
Basel
PSRS Zinātņu akadēmija
PSRS Zinātņu akadēmija (krievu: Академия наук СССР) bija Padomju Savienības augstākā zinātniskā iestāde no 1925. līdz 1991. gadam.
Krievijas Zinātņu akadēmijas (1917—1925) pēctece. 1991. gadā no PSRS ZA tika izveidota Krievijas Zinātņu akadēmija.
Sastāvs
1936. gadā PSRS Zinātņu akadēmijā bija 98 īstenie locekļi, 1989. gadā — 323 īstenie locekļi, 586 korespondētājlocekļi, 138 ārvalstu locekļi.
Augstākais akadēmijas orgāns bija īsteno un korespondētājlocekļu kopsapulce, kura akadēmijas vadīšanai uz 4 gadiem, laikā starp kopsapulces sēdēm, ievēlēja PSRS ZA Prezidiju. Akadēmijas prezidenti:
Kopš 1956. gada PSRS Zinātņu akadēmijā ietilpa 14 republikāniskās akadēmijas (savas akadēmijas nebija Krievijas PFSR), vēlāk tām pievienojās 3 KPFSR reģionālās nodaļas: Sibīrijas (1957), Tālo Austrumu (1987), Urālu (1987).
Akadēmijas struktūra:
Etiopijas administratīvais iedalījums
Etiopijas administratīvo iedalījumu veido 9 kiliki (kililoch) un 2 municipalitātes. Kiliki sīkāk iedalās 68 zonās, kas savukārt sīkāk iedalās 531 distriktos (Woreda). Distrikti vēl sīkāk iedalās municipalitātēs (kebele).
Kreisais Krasts
Kreisais Krasts ir Latvijas hiphopa mūzikas apvienība, kas izveidota 2002. gadā Rīgā. Tās dibinātāji ir Juris Šteinfelds (Pionieris) un Valters Zvaigznīte (Mazais Z).
Apvienībā muzicē Pionieris, Punkts Uz I, Deniss, Būū, ansis, Kaizers, E.V., trakamelodija, Toms Rings, Eiksho, JeeKaa, Cepums, Ivans Baigais, Dairis, Rays, R.2.R.S., Lauris, Ritvars, MAD, Henny, marcways, SilinsBeats, Mazais Z, Misters Krūmiņš. Kopš pirmsākumiem, dalībnieku saraksts ir bijis mainīgs.
Virzīts aciklisks grafs
Virzīts aciklisks grafs matemātikā, īpaši grafu teorijā un datorzinātnēs, ir acikliska (tāda, kam nav raksturīgs noslēgts cikls) datu struktūra bez noteiktiem cikliem. Tas sastāv no virsotnēm un šķautnēm (sauktas arī par lokiem), un katra šķautne ir vērsta no vienas virsotnes uz otru tā, ka šo virzienu ievērošana nekad neveido slēgtu cilpu. Virzīts grafs ir aciklisks tad un tikai tad, ja to var sakārtot topoloģiski, sakārtojot virsotnes kā lineāru secību, kas atbilst visiem malu virzieniem. Virzītiem acikliskiem grafiem ir daudz pielietojumu skaitļošanā un zinātnē kā tādā, sākot no bioloģijas (evolūcija, ciltskoki, epidemioloģija) līdz socioloģijai (citēšanas tīkli) un aprēķiniem (plānošanai).
Definīcija
Grafu veido virsotnes un virsotņu pārus savienojošas šķautnes, kur virsotnes var būt jebkura veida objekts, kas ir savienots pa pāriem ar šķautnēm. Virzīta grafa gadījumā katrai šķautnei ir orientācija, no vienas virsotnes uz otru virsotni. Ceļš virzītā grafā ir šķautņu virkne ar īpašību, ka katras secīgas šķautnes beigu virsotne ir tāda pati kā secības nākamās šķautnes sākuma virsotne; ceļš veido ciklu, ja tā pirmās šķautnes sākuma virsotne ir vienāda ar pēdējās šķautnes beigu virsotni. Virzīts aciklisks grafs ir virzīts grafs, kuram nav ciklu.
Tiek uzskatīts, ka virzīta grafa virsotne v ir sasniedzama no citas virsotnes u, ja pastāv ceļš, kas sākas ar u un beidzas ar v. Īpašā gadījumā katra virsotne tiek uzskatīta par sasniedzamu no sevis (pa ceļu ar nulli šķautnēm). Ja virsotne var sasniegt sevi pa netriviālu ceļu (ceļš ar vienu vai vairākām šķautnēm), tad šis ceļš ir cikls, tāpēc vēl viens veids, kā definēt virzītus acikliskus grafus, ir — ka tie ir grafi, kuros neviena virsotne nevar sasniegt sevi, izmantojot netriviālus ceļus.
Datu apstrādes tīkli
Elementu apstrādes tīkla attēlošanai var izmantot virzītu aciklisku grafu. Šajā attēlojumā datus ievada apstrādes elementā caur tā ienākošajām šķautnēm un atstāj elementu caur tā izejošajām šķautnēm.
Piemēram, elektronisko shēmu projektēšanā statiskos kombinētos loģiskos blokus var attēlot kā aciklisku loģisko vārtu sistēmu, kas aprēķina ieejas funkciju, kur funkcijas ievade un izvade tiek attēlota kā atsevišķi biti. Parasti šo bloku izvadi nevar izmantot kā ievadi, ja vien to neuztver reģistrs vai stāvokļa elements, kas saglabā savas acikliskās īpašības. Elektroniskās ķēžu shēmas uz papīra vai datubāzē ir virzītu aciklisku grafu veids, izmantojot gadījumus vai komponentus, lai veidotu mērķētu atsauci uz zemāka līmeņa komponentu. Pašas elektroniskās shēmas ne vienmēr ir acikliskas vai virzītas.
Datu plūsmu programmēšanas valodas apraksta operāciju sistēmas datu plūsmās un saistību starp dažu darbību izvadēm un citu ievadēm. Šīs valodas var būt ērtas, lai aprakstītu atkārtotus datu apstrādes uzdevumus, kuros daudziem datu vienumiem tiek piemērota viena un tā pati acikliski saistītā darbību kolekcija. Tos var izpildīt kā paralēlu algoritmu, kurā katru darbību veic paralēls process, tiklīdz tam kļūst pieejama cita ievadu kopa. Kompilatoros taisnās līnijas kodu (tas ir, priekšrakstu secības bez cilpām vai nosacījumu atzariem) var attēlot ar virzītu aciklisku grafu, kas apraksta katras kodā veiktās aritmētiskās darbības ievades un izvades. Šis attēlojums ļauj kompilatoram efektīvi veikt parasto apakšizteiksmju likvidēšanu. Augstākā koda organizēšanas līmenī aciklisko atkarību princips nosaka, ka atkarībām starp lielas programmatūras sistēmas moduļiem vai komponentiem ir jāveido virzīts aciklisks grafs.
Karolīne Kronvalde
Karolīne Lizete Kronvalde ( dzimusi kā Rolofa), (dzimusi, mirusi ) bija ievērojama latviešu skolotāja un latviešu sieviešu tiesību kustības aktīviste. Publicējot eseju "Cienīgam garam" laikrakstā "Baltijas Vēstnesis", Kronvalde inicē sieviešu tiesību jautājumu.
Rirkaipija
Rirkaipija (ru; ckt — ‘valzirgu šķērslis’) ir nacionālais čukču ciems Krievijas ziemeļaustrumos, administratīvi ietilpst Čukotkas autonomā apvidū Iuļtinas rajonā. Izvietojies Čukču jūras krastā rietumos no Oto Šmita zemesraga.
Vēsture
Ciems pirmo reizi minēts angļu jūrasbraucēja Džozefa Bilingsa 1791. gada ekspedīcijas piezīmēs. Kā pastāvīga apdzīvota vieta dibināts 1930. gadā. 1932. gadā 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros līdzās ciemam uzbūvēta Misšmitas polārā meteostacija. Vēlākos gados 5 km uz austrumiem no ciema izauga Misšmitas pilsētciemats apkārtnes zelta raktuvju apkalpošanai. Rirkaipijas ciems attīstījās par ciema padomes centru, uz turieni pārcēlās iedzīvotāji no mazākajiem apkārtnes ciemiem. Mūsdienās ciemā ir internātvidusskola, bērnudārzs, slimnīca, pasts, vairāki uzņēmumi. Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība, zveja un jūras dzīvnieku medības.
Mīlošais Vinsents
"Mīlošais Vinsents" (en) ir 2017. gada Polijas, Lielbritānijas un ASV animācijas filma, kuras režisori ir Dorota Kobiela un Hjū Velšmans. Filmas pirmizrāde notika Ansī kinofestivālā.
Filma 2017. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Koko noslēpums".
Filma ir veidota par gleznotāja Vinsenta van Goga dzīvi un nāvi.
Noa Okafors
Noa Okafors (de, dzimis ) ir Šveices futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, pārstāv Šveices futbola izlasi. Kopš 2023. gada Okafors pārstāv Itālijas A sērijas komandu AC Milan.
Tonija Verbīka
Tonija Linna Verbīka (en; dzimusi ) ir bijusī kanādiešu brīvā stila cīkstone, 2004., 2008. un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu medaļniece.
Noa Okafors
Iepriekš Okafors ir spēlējis Šveices komandā Basel.
Tonija Verbīka
Karjera
Tonija Verbīka dzimusi Ontārio provinces pilsētā Grimsbi. Ar cīņu viņa sāka nodarboties vidusskolas 11. klasē un bija nepārspējama visā skolā. Pēc skolas beigšanas viņa trenējās Broka universitātē Sentkatarinsā trenera Mārtija Koldera vadībā.
1994. gadā viņa kļuva par Kanādas vicečempioni svara klasē līdz 57 kg, bet gadu vēlāk pirmoreiz ieguva Kanādas čempiones titulu. Šo agrīno panākumu viņai izdevās atkārtot tikai 2005. gadā. Lai gan viņa bija viena no labākajām Kanādas cīkstonēm savā svara klasē, periodā no 1995. līdz 2005. gadam Kanādas čempionātā viņa regulāri ierindojās 2. vai 3. vietā aiz Ērikas Šārpas vai Dženiferes Rīzas. 2003. gadā viņa uzvarēja Panamerikas čempionātā un bija otrā Panamerikas spēlēs. 2004. gadā Kanādas olimpiskajās atlases sacensībās viņa pārspēja abas savas pēdējo gadu konkurentes un ieguva tiesības piedalīties olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīrā, kur ieguva ceļazīmi uz Atēnām.
Noa Okafors
Sasniegumi
Basel
Tonija Verbīka
Karjera
2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tonija Verbīka pusfinālā uzvarēja zviedrieti Idu-Teresi Karlsoni, bet finālā zaudēja japānietei Saori Jošidai. Viņa bija pirmā kanādiešu cīkstone, kas ieguva olimpisko medaļu sieviešu brīvajā cīņā.
Noa Okafors
Sasniegumi
Red Bull Salzuburg
Tonija Verbīka
Karjera
Arī 2005. gada pasaules čempionātā Budapeštā Verbīka izcīnīja medaļu. Pēc vairākām uzvarām, pusfinālā atkal nācās atzīt japānietes Jošidas pārākumu, tomēr gandarījuma cīņā gūtā uzvara pār rumānieti Ludmilu Kristju deva bronzas medaļu.
2008. gadā Tonija Verbīka atkal kļuva par Panamerikas čempioni. Olimpiskajās spēlēs Pekinā svara klasē līdz 55 kg viņa uzvarēja Naidangīnu Otgondschargalu no Mongolijas un Ludmilu Kristju. Pusfināla viņa zaudēja Saori Jošidai, cīņā par bronzas medaļu viņa uzvarēja zviedru konkurenti Idu-Teresi Nerellu tikai pēc punktiem (2:0 kārtas, 2:0 tehniskie punkti) un tādējādi ieguva savu otro olimpisko medaļu.
2009. gada pasaules čempionātā Herningā (Dānija) (klasē līdz 55 kg) viņa uzvarēja pirmās trīs cīņas un iekļuva pusfinālā, kur atkal neizdevās uzvarēt nepārspējamo Saori Jošidu. Cīņā par Pasaules čempionāta bronzas medaļu viņai izdevās uzvarēt Annu Gomis no Francijas. 2010. gada pasaules čempionātā Maskavā Tonija Verbīka savā pirmajā cīņā, pirmo reizi cīnoties svara klasē līdz 59 kg, zaudēja šī turnīra uzvarētājai Batcecegai Soronzonboldinai no Mongolijas un tad uzvarēja pirmo gandarījumu cīņu, bet zaudēja nākamo cīņu pret Ajako Sjodu no Japānas un ierindojās 5. vietā. 2010. gada beigās Deli notika Sadraudzības spēles. Tonija Verbīka atkal cīnījās svara klasē līdz 59 kg un finālā pēc punktiem zaudēja Indijas cīkstonei Alkai Tomarai.
2011. gadā, pēc sakāves finālā pret Saori Jošidu, Tonija Verbīka ieguva otro vietu Pasaules čempionātā Stambulā. Pirms šī fināla, viņa uzvarēja Mariju Gurovu no Krievijas, Batbatarinu Nominu-Erdeni no Mongolijas, Jūliju Ratkeviču no Azerbaidžānas un Tetjanu Lasarevu no Ukrainas.
2012. gada maijā Tonija Verbīka uzvarēja Pasaules kausa izcīņas turnīrā Tokijā, aiz sevis atstājot Valēriju Šolobovu no Krievijas un Saori Jošidu. Šo panākumu viņai deva uzvara pār Valēriju Šolobovu, kas iepriekš bija pārspējusi Saori Jošidu. Līdz ar to Tonijai Verbīkai šajā turnīrā ar Saori Jošidu nebija jācīnās. Ar Saori Jošidu viņa atkal tikās 2012. gada Londonas olimpisko spēļu finālā. Šo cīņu viņa atkal zaudēja un ieguva sudraba medaļu.
Amstelvēna
Amstelvēna (nl) ir pilsēta Nīderlandē, Ziemeļholandes provincē. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 90 838 iedzīvotāji. Amstelvēna ir Amsterdamas priekšpilsēta un tā ietilpst Amsterdamas aglomerācijā.
Amstelvēnā atrodas Nīderlandes nacionālās lidsabiedrības KLM galvenā mītne.
Cilvēki
Amstelvēnā ir dzimuši:
Sadraudzības pilsētas
Amstelvēnai ir šādas sadraudzības pilsētas:
Kadisas līcis
Kadisas līcis (es, pt) ir Atlantijas okeāna līcis Ibērijas pussalas dienvidrietumu galā. Stiepjas no Santamarijas raga pie Faru Portagālē līdz Trafalgaras ragam Gibraltāra šaurumā.
Līcī ietek Gvadalkiviras, Gvadjanas un Gvadaletes upes. Lielākās pilsētas līča krastos ir Kadisa un Velva. Līča piekraste no tūrisma viedokļa tiek dēvēta par Kosta de la Lusa. Līča austrumu daļā atrodas Donjanas nacionālais parks.
The Red Turtle
The Red Turtle (fr, ja) ir 2013. gada Francijas, Beļģijas un Japānas animācijas filma, kuras režisors ir Mihaels Dudoks de Vits. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā.
Filma 2016. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Zootropole".
Filmā kāds vīrs kuģa avārijas rezultātā nokļūst uz pamestas salas. Tur viņš sastop sarkanu bruņurupuci, kas pārvērš vīrieša dzīvi uz visiem laikiem.
Amguema
Amguema (ru), arī Omvāma (ckt — ‘platā’) ir upe Krievijas ziemeļaustrumos, plūst pa Čukotkas autonomā apvidus teritoriju.
Sākas Čukču kalnienē kā Vuļvivēma (Вульвывее́м), augštecē plūst dienvidaustrumu—austrumu virzienā kā tipiska kalnu upe ar krācēm un ūdenskritumiem. Vidustecē šķērso starpkalnu līdzenumu Amguemas ieplaku, kur plūst pa plašu ieleju, upes gultnei sazarojoties. Lejtecē pagriežas ziemeļu virzienā, ieplūst Čukču jūrā, grīvā veidojot plašu lagūnu, ko no jūras norobežo Dvuhpilotova strēle. Lielākā pieteka Ekitiki (130 km, kreisā). Klimats subarktisks, krasi kontinentāls. Gada vidējā temperatūra no -8 līdz -10 °C.
Upes krasti mazapdzīvoti, vienīgā pastāvīgā apdzīvotā vieta ir Amguemas ciems upes vidustecē. Upes baseinā PSRS laikā notika aktīva alvas un volframa ieguve. Raktuvju apkalpošanai no Egvekinotas dienvidos līdz Iuļtinai ziemeļos bija izbūvēts autoceļs ar tiltu pār Amguemu — tas 1994. gadā palu laikā sagruva.
Heldera
Heldera (nl) ir pilsēta Nīderlandē, Ziemeļholandes provincē. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 56 369 iedzīvotāji.
Heldera ir Ziemeļholandes pussalas vistālāk uz ziemeļiem esošā pilsēta. Pilsētā atrodas valsts galvenā jūras spēku bāze.
Azerbaidžāna 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Azerbaidžāna piedalījās  2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Londonā, Lielbritānijā no 2012. gada 27. jūlija līdz 12. augustam. Azerbaidžānai šīs bija 5. vasaras olimpiskās spēles, kopš Padomju Savienības sabrukuma.
Azerbaidžānu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs pārstāvēja līdz tam lielākā sportistu delegācija kāda ir piedalījusies, 53 sportisti (39 vīrieši un 14 sievietes), kuri startēja 15 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportisti, 12 sportisti, no Azerbaidžānas bija pārstāvēti cīņas sportā. Pirmo reizi vasaras olimpiskajās spēlēs Azerbaidžāna bija pārstāvēta airēšanā, riteņbraukšanā un smaiļošanā un kanoe airēšanā, bet pēc 8 gadu pārtraukuma tā atkal bija pārstāvēta paukošanā.
Azerbaidžāna šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja 10 olimpiskās medaļas (2 zelta, 2sudraba un 6 bronzas medaļas), tādejādi ierindojoties 30. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Tas ir gandrīz par pusi vairāk olimpisko medaļu nekā iepriekšējās, 2008. gada Pekinas spēlēs. Lielā daļa, 7 medaļas tika izcīnītas cīņas sportā, 2 medaļas tika izcīnītas boksā un viena medaļa svarcelšanā. Zelta medaļas izcīnīja cīņas sporta pārstāvji Togruls Asgarovs un Šarifs Šarifovs, sudraba medaļas izcīnīja cīņas sporta pārstāvji Rovšans Bairamovs un Marija Stadņika. Savukārt bronzas medaļas izcīnīja bokseri Teimurs Mammadovs un Magomedrasuls Madžidovs, svarcēlājs Valentīns Hristovs un cīkstoņi Hetags Gazjumovs, Emins Ahmadovs un Jūlija Ratkeviča.
Azerbaidžānas karognesējs 2012. gada Londonas spēļu atklāšanas ceremonijā bija džudists Elnurs Mammadli, bet noslēguma ceremonijā — cīkstonis Togruls Asgarovs.
Ņūporta
Ņūporta jeb Kāsnevīza  ir pilsēta Apvienotajā Karalistē,  Velsas dienvidaustrumos. Tā atrodas 18 km uz austrumiem no Velsas administratīvā centra Kārdifas. 2011. gadā Ņūportā dzīvoja 146 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir trešā lielākā pilsēta Velsā un septītā lielākā apvienotā pārvalde.
Ņūporta ir bijusi osta kopš viduslaikiem, kad normāņi tur uzbūvēja pili. Pilsētas statusu tā ieguva 2002. gadā.
Vadīšana un sekošana
Vadīšana un sekošana ir cieši saistīti dejotāju uzdevumi, pārī dejojot sabiedriskās dejās. Tradicionāli vīrietis veic vadīšanu un sieviete sekošanu. Vadīt nozīmē izvēlēties pārvietošanās virzienu, izvēlēties un uzsākt dažādus dejas soļus. Sekot nozīmē uztvert šīs izvēles caur smalkiem fiziskiem un vizuāliem signāliem, līdz ar to ļaujot pārim kustēties vienotā harmonijā. Komunikācija starp partneriem notiek bez vārdiem.
Falkirk FC
Falkirk FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Folkerka.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Zēns un pasaule
"Zēns un pasaule" (pt) ir 2013. gada Brazīlijas animācijas filma, kuras režisors ir Alē Abro. Filmas pirmizrāde notika Otavas kinofestivālā.
Filma 2015. gadā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Prāta spēles".
Filmā mazs zēns dodas piedzīvojumiem bagātā ceļojumā, lai atrastu savu tēvu.
Sjerraleones futbola izlase
Sjerraleones futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Sjerraleoni starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, tomēr divas reizes ir kvalificējusies Āfrikas Nāciju kausam, abas reizes (1994. gadā un 1996. gadā) neizkļuva no grupas.
Visma Enterprise
SIA Visma Enterprise (agrākais nosaukums FMS) ir Latvijas uzņēmums, kas nodarbojas ar biznesa programmatūras izstrādi, IT projektu vadību, finanšu un grāmatvedības konsultācijām. Tas pieder Norvēģijas uzņēmumam Visma. Dibināts 2007. gadā. Uzņēmuma birojs atrodas Rīgā.
Visma Enterprise pazīstamākie produkti ir uzņēmuma resursu plānošanas sistēma Horizon un nelieliem uzņēmumiem paredzētā finanšu un grāmatvedības programma HorizonStart.
Vēsture
1991. gada 9. augustā tika dibināts uzņēmums SIA Fortek, kas sākotnēji nodarbojās ar personālo datoru tirdzniecību, programmu izstrādi un programmatūras adaptāciju latviešu un krievu valodā. Tika sākts darbs pie grāmatvedības programmas izveides, kas izlaista 1993. gadā ar nosaukumu Apvārsnis un darbojās MS-DOS sistēmā. 1996. gadā Fortek kļuva par Vācijas uzņēmuma SAP biznesa pārvaldības sistēmas SAP R/3 ieviešanas partneri. 1998. gadā tika izlaista Apvārsnis versija Microsoft Windows videi.
2000. gadā Fortek apvienojās ar Igaunijas izņēmumu MicroLink un tika pārdēvēts par SIA Fortech. 2000. gadā tika izstrādāta vidējiem un nelieliem uzņēmumiem paredzēta grāmatvedības programmatūra UVIS. 2002. gadā Fortech tika pārdēvēts par SIA MicroLink System. 2003. gada jūlijā visi MicroLink grupas uzņēmumi Latvijā tika apvienoti vienā ar nosaukumu SIA MicroLink Latvia.
2005. gadā MicroLink tika sadalīts. 2005. gada 18. martā tika dibināts MicroLink Latvia meitas uzņēmums SIA FMS, atdalot tajā finanšu un grāmatvedības risinājumu izstrādi. Nosaukums veidots pēc angļu nosaukuma Financial management solutions ("finanšu pārvaldības risinājumi"). 2006. gada 31. maijā FMS tika pārdots tā vadībai (viens no jaunajiem īpašniekiem bija Jānis Bergs, kurš atstāja Lattelecom Technology valdes priekšsēdētāja amatu). 2006. gada nogalē kopā ar Lietuvas uzņēmumu Blue Bridge Lietuvā tika izveidots kopuzņēmums FMS Lietuva.
2007. gada jūlijā no SIA FMS tika atdalīts uzņēmums SIA FMS Software, kas paredzēts produktu izstrādei. SIA FMS tika atstāta projektu vadība, finanšu un grāmatvedības konsultācijas un pašu izstrādāto, kā arī partneru MicroStrategy un Tekla risinājumu ieviešana. Abiem uzņēmumiem kā mātes uzņēmums tika dibināts SIA FMS Group.
2008. gada 26. maijā programmai Apvārsnis tika mainīts zīmols, pārdēvējot to par resursu vadības sistēmu Horizon, jo tas bija orientēts uz starptautisko tirgu un tā funkcionalitāte atbilda uzņēmuma resursu plānošanas sistēmai. 2009. gada programma UVIS tika pārdēvēta par Horizon Start.
2014. gada 18. jūnijā SIA FMS Software un SIA FMS tika pārdoti Norvēģijas uzņēmumam Visma. Līdz tam FMS un FMS Software lielākie īpašnieki bija Jānis Bergs (31,31 %) un Normunds Bergs (25,57 %); pārējie īpašnieki: Viesturs Birkants, Olafs Loits, Aleksis Orlovs, Uldis Putniņš, Jānis Rancāns, Aldis Silovs. Abu uzņēmumu pārvaldīšanai jūnija sākumā tika izveidots Visma meitas uzņēmums Visma Latvia Holding. 2014. gada 29. decembrī SIA FMS mainīja nosaukumu uz SIA Visma Enterprise. 2015. gada 13. februārī tika veikta uzņēmumu apvienošana, Visma Enterprise pievienojot uzņēmumu FMS Software.
Lietuvas Nacionālais stadions
Lietuvas Nacionālais stadions ir daudzfunkcionāls stadions Viļņā, Lietuvā, kas tiek būvēts kopš 1987. gada. Tas paredzēts galvenokārt futbola spēlēm un uzņems Lietuvas futbola izlases mājas spēles. Tas aizstātu nojaukto Žalgira stadionu un pašreizējo LFF stadionu kā galvenais Viļņas stadions.
Būvniecības vēsture
Stadiona projektu 1985. gadā sagatavoja arhitekts Aļģimants Nasvītis. Celtniecība tika uzsākta 1987. gadā, bet apstājās, jo 1991. gadā sabruka Padomju Savienība. Būvdarbi pilnībā tika pārtraukti 1993. gadā. 2006. gadā Lietuvas valdība pasludināja stadionu par valsts nozīmes objektu un piesaistīja jaunus būvuzņēmējus. Darbs tika atsākts 2008. gada februārī, bet 2008. gada beigās tika pārtraukts līdzekļu trūkuma un apsūdzību korupcijā dēļ. Darbi izmaksāja aptuveni 29 miljonus litu. 2009. gada novembrī Lietuvas Augstākā tiesa anulēja būvniecības līgumus.
Jauns sagatavošanās posms sākās 2013. gada maijā. Toreizējais iekšlietu ministrs Dailis Alfonss Barakausks sacīja, ka to plānots pabeigt līdz 2016. gadam, par aptuveni 78 miljoniem eiro. 2014. gada martā valdība nolēma izmantot publiskās un privātās partnerības modeli un pieprasīt finansējumu no Eiropas Savienības. 2016. gada septembrī tika izsludināts uzaicinājums iesniegt piedāvājumus. Līdz 2017. gada decembra termiņam tika saņemti divi priekšlikumi. Priekšlikums ar zemākām izmaksām tika noraidīts kā neatbilstošs, izraisot tiesvedību. Augstākā tiesa 2019. gada augustā nolēma, ka noraidīšana bija likumīga. Galu galā par celtnieku tika izvēlēts Axis Industries, kas pieder UAB ICOR. Valdība ieguva līdzekļus no Eiropas Savienības, taču kavēšanās dēļ bija spiesta tos novirzīt citiem projektiem. Tāpēc projektu finansēs Lietuvas valdība un Viļņas pilsētas pašvaldība. Valdība 2019. gada decembrī apstiprināja privātā kapitāla fonda finansējumu uz 25 gadiem. Valdība piekrita garantēt 156 miljonus eiro (pamatsumma 93,2 miljoni eiro ar 6,87% aizdevuma likmi). Lietuvas valdība piekrita segt 54,5 miljonus eiro, bet Viļņas pilsētas pašvaldība kopumā maksās 101,5 miljonus.
Tomēr 2020. gada maijā Publisko iepirkumu birojs bloķēja koncesijas līguma izpildi, kurā tika nolemts, ka valdība uzņēmās pārāk lielu risku saistībā ar projektu. Tādējādi projekts faktiski tika atcelts, ja vien pilsētas pašvaldība lēmumu nepārsūdzēs tiesā. Viļņas rajona tiesa un Apelācijas tiesa attiecīgi 2020. gada novembrī un 2021. gada aprīlī sprieda atcelt Publisko iepirkumu biroja lēmumu. Tāpēc projekts var turpināties, ja vien kāda no pusēm neizlems atteikties.
Dizains
2019. gadā apstiprinātais dizains paredz 15 000 sēdvietu stadionu, kas atbilstu 4. kategorijas UEFA stadiona prasībām. Stadionu projektēs Populous, globāls arhitektūras uzņēmums, kas specializējas sporta norises vietās. Tiks nojaukta iesākto būvju karkasa konstrukcija. Kompleksā būs vēl aptuveni trīsdesmit objekti. Nozīmīgākās papildu būves ir trīs futbola laukumi, 3000 vietu vieglatlētikas stadions, iekštelpu komplekss ar vingrošanas, handbola, volejbola, boksa un sešiem basketbola laukumiem, sporta muzejs, kopienas centrs ar bibliotēku, 300 vietu bērnudārzs un 1600 vietu autostāvvieta. Viss komplekss aizņemtu 22 hektārus, bet galvenais stadions aizņemtu tikai aptuveni 10% no platības. Sporta muzeju pārvaldīs valdība, Viļņas pilsētas pašvaldība pārvaldīs kopienas centru un bērnudārzu, savukārt Kauno Arena saņēma koncesiju stadiona un citu objektu ekspluatācijai. Būvniecību paredzēts pabeigt līdz 2023. gadam.
Andreass Bernārs
Andreass Bernards (it, dzimis ) ir itāļu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2019) Bernards pārstāv Vācijas hokeja līgas klubu Manheimas "Adler". Iepriekš Bernards ir spēlējis Itālijas hokeja līgas komandā HC Bolzano un Somijas hokeja līgas komandās Lapēnrantas "SaiPa", KooKoo un Pori "Ässät".
Itālijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis četros Pasaules čempionātos.
Drusti (stacija)
Drusti ir bijusī pasažieru stacija līnijā Ieriķi—Abrene. Stacija atrodas 5,6 km attālumā no pagasta centra — Drustiem; stacijai tuvākā apdzīvotā vieta ir Magonas. Saglabājusies koka stacijas ēka, kas mūsdienās ir dzīvojamā māja "Drustu stacija". Saglabājušās arī perona nomales un pārmijnieka būdiņas atliekas, kā arī saimniecības ēka. Pie stacijas atrodas "Zaļo dzelzceļu" informācijas stends.
Vēsture
Pirmā pasaules kara gados ierīkoto staciju kopš 1918. gada dēvēja par Drustiem. 1924. gadā no stacijas izbūvēja 15 km garu privātu 600 mm šaursliežu atzarojumu kokmateriālu transportēšanai uz Kaldavas kokzāģētavu, ko 1938. gadā likvidēja. 1933. gadā te uzbūvēja jaunu stacijas ēku, ko Otrā pasaules kara laikā iznīcināja. Pēc kara stacijas darbinieku un uzgaidāmās telpas iekārtotas sākotnējā stacijas ēkā. Stacija slēgta 1999. gadā, sliedes demontētas 2009. gadā.
Repņins
Repņins ir krievu valodas izcelsmes uzvārds (no ), ko lietoja Krievijas caristes bajāru dzimta, vēlāk Krievijas impērijas kņazu dzimta.
Anomalisa
Filma 2015. gadā nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā animācijas filma", kur tā zaudēja animācijas filmai "Prāta spēles".
Filmas galvenais varonis, klientu apkalpošanas speciālists, visus uztver kā vienādus līdz brīdim, kad viņa dzīvē ienāk kāda unikāla sieviete.
Dūmakainais leopards
Dūmakainais leopards jeb mākoņainais leopards (Neofelis nebulosa) ir kaķu dzimtas (Felidae) plēsējs, kas pieder dūmakaino leopardu ģintij (Neofelis). Tas sastopams, sākot ar Himalajiem izplatības areāla rietumos, cauri Ķīnas dienvidu daļai sasniedzot Dienvidaustrumāziju. Sugas izdzīvošana ir apdraudēta un tās kopējā populācija saskaņā ar 2008. gada datiem ir mazāka kā 10 000 īpatņu, turklāt populācija visu laiku samazinās. Kopējā populācija ir arī ļoti sadrumstalota un izkliedēta, nevienā no esošajām populācijām nav vairāk kā 1000 pieaugušu īpatņu.
Izplatība
Dūmakainais leopards sastopams, sākot ar Nepālu un Indiju izplatības areāla rietumos un virzienā uz austrumiem pāri Ķīnas dienvidu daļai, sasniedzot Mjanmu, Butānu, Taizemi, Malakas pussalu un Indoķīnu. Neliela populācija mājo Bangladešas mūžzaļajos mežos ziemeļu un dienvidu austrumos. Dūmakainais leopards ir izmiris Taivānā, kur kādreiz mājoja vietējā pasuga Formozas dūmakainas leopards (Neofelis nebulosa brachyurus). Pēdējais pierādījums par dūmakainā leoparda eksistenci saņemts 1989. gadā. No 2002. līdz 2004. gadam Taivānas dienvidos tika uzstādas meža kameras, lai fotografētu savvaļas dzīvniekus. Neviens dūmakainais leopards netika nofotografēts.
Indijā dūmakainais leopards sastopams Rietumbengālē, Sikimā, Arunāčala Pradēšā, Manipurā, Mizorāmā, Nāgālendā un Tripurā. Himalajos dūmakainais leopards ar mežā uzstādītām kamerām fiksēts 2500 - 3720 metru augstumā. Ilgstoši valdīja uzskats, ka dūmakainais leopards Nepālā ir izmiris, bet tas tika atkal atklāts 1987. un 1988. gadā Čitvanas Nacionālajā parkā un Poharas ielejā. Šie novērojumi paplašināja dūmakainā leoparda izplatību rietumu virzienā.
Dūmakainais leopards ir mežu iemītnieks un vislabāk jūtas biezajos tropu lietus mežos, kā arī to var novērot skrajākos un sausākos tropu mežos Mjanmā un Taizemē.
Izskats un īpašības
Dūmakainais leopards ir viens no mazākajiem no visiem lielajiem kaķiem. Tā ķermenis ir spēcīgs un kompakts, kājas proporcionāli īsas ar platām ķepām, bet biezā aste ļoti gara, gandrīz vienā garumā ar ķermeni. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums, galvu ieskaitot, tēviņam ir 81 - 108 cm, astes garums 74 – 91 cm, mātītei ķermenis ir 68,6 – 94 cm, astes garums 61 – 82 cm. Dūmakainā leoparda augstums skaustā ir 50 – 55 cm, svars 11,5 - 23 kg.
Dūmakainā leoparda kažoks ir dzeltenīgi pelēks ar lieliem, mākoņiem līdzīgiem rakstiem, kuru ārējā mala ir melna, bet centrs kļūst gaišāks. Raibumi uz kājām un pavēderē toties ir pilnībā melni, kā arī uz kakla mugurpusē ir divas melnas garensvītras, asti rotā melni gredzeni. Viena no galvenajām dūmakainā leoparda iezīmēm ir garie ilkņi, kas proporcionāli pret plēsēja augumu ir garākie no visiem kaķiem. Tā augšējie ilkņi sasniedz 4 cm garumu. Lai arī dūmakainais leopards nav tuvu radniecīgs zobenzobu tīģerim, tā zobi un žokļa anatomija ir ļoti līdzīga senajam plēsējam.
Uzvedība
Dūmakainais leopards ir ļoti izveicīgs kāpējs kokos, tā veiklību kokā mēdz salīdzināt ar mērķaķa izveicību. Līdzīgi kā mērkaķis tas spēj karāties zarā, ar kājām apķerot zaru, un pat karāties zarā, to apķerot tikai ar pakaļkājām un asti. Šādi ar muguru uz leju tas spēj rāpties uz priekšu pa horizontāliem zariem, spēj veikt īsus lēcienus uz priekšu un atšķirībā no citiem lielajiem kaķiem spēj skriet pa koka stumbru uz leju ar galvu pa priekšu. Līdzsvaru kokā tam palīdz noturēt garā aste. Kokos dūmakainais leopards ne tikai atpūšas un guļ, bet arī medī. Netipiski kaķiem tas ir arī ļoti labs peldētājs un to reizēm var novērot nelielās salās, kas atrodas kontinenta krasta tuvumā.
Dūmakainais leopards ir vientuļnieks, izņemot mātītes un tās mazuļus vairošanās sezonas laikā. Tomēr pētniekiem trūkst datu par dūmakaino leopardu ieradumiem savvaļā un lielākā daļu faktu, ko cilvēki zina par šiem plēsējiem ir iegūta zoodārzos, novērojot dzīvniekus nebrīvē. Zoodārzos ir novērots, ka dūmakainais leopards ar urīnu iezīmē savu teritoriju, visticamākais, ka tas tā tiek darīts arī savvaļā. Savstarpēji šie plēsēji ir ļoti vokāli un spēj veidot dažāda veida skaņas, sākot ar ņaudēšanu un šņākšanu un beidzot ar skaļiem rēcieniem.
Barība
Medībās dūmakainais leopards dodas krēslas stundās un naktī. Medījumu tas izseko uz zemes vai tam uzbrūk no koka. Ilgstoši dabas pētnieki uzskatīja, ka dūmakainā leoparda garie ilkņi liecina par to, ka šis plēsējs medī lielus zālēdājus, tomēr pēdējo gadu pētījumos noiskaidrojies, ka leopards medī visdažādākos gan uz zemes, gan kokos dzīvojošus dzīvniekus, primātus, putnus, zemes vāveres, zvīņnešus, dzeloņcūkas un Indoķīnas aksisbriežus ieskaitot.
Vairošanās
Dūmakainajiem leopardiem tikpat kā nepiemīt dzimumu dimorfisms. Mātītes ir nedaudz mazākas. Abi dzimumi dzimumbriedumu sasniedz 26 mēnešu vecumā un gadā mātītei ir viens metiens. Pārošanās parasti notiek laikā no decembra līdz martam. Tēviņi pārošanās laikā ir ļoti agresīvi, sapārošanās brīdī tēviņš iekožas mātītei kaklā, to pieturot. Pāris riesta laikā sapārojas vairākas reizes, pēc tam tas šķiras un tēviņš mazuļu audzināšanā nepiedalās. Grūsnības periods ilgst 86 - 93 dienas.ref name=ark/> Piedzimst 1 - 5 mazuļi, visbiežāk piedzimstot 3 mazuļiem. Katrs no tiem sver 150 - 280 g. Mazuļi piedzimst ar tumšiem raibumiem, akli un nevarīgi. Sasniedzot 10 dienu vecumu, tiem atveras acis, 5 nedēļu vecumā tie kļūst aktīvi un spēj sekot mātei, bet ar pienu māte tos zīda 3 mēnešus. Ārēji pieaugušus leopardus tie sāk atgādināt 6 mēnešu vecumā un, iespējams, neatkarīgi tie kļūst 10 mēnešu vecumā. Nav zināms, cik ilgi dūmakainie leopardi dzīvo savvaļā, bet nebrīvē tie var sasniegt 17 gadu vecumu, bet vidēji tie ir 11 gadi.
Sistemātika
Dūmakainajam leopardam ir 3 pasugas:
Titāniks (tirdzniecības centrs)
„Titāniks” bija tirdzniecības centrs Rīgā, Prāgas ielā 2. Tirdzniecības centra postmodernisma stila ēku iepretim Rīgas Starptautiskajai autoostai, vietā, kur iepriekš atradās vairāku autobusu maršrutu galapunkti, 1999. gadā uzcēla uzņēmums „Spēks-R”. Tā projekta autori bija arhitekti Ludvigs Saprovskis, Berenika Austriņa un Artis Zvirgzdiņš. Tirdzniecības centra piecos stāvos atradās apģērbu, apavu un galantērijas veikali, kā arī daudzstāvu autostāvvieta, kafejnīca un frizētava. 2021. gadā valsts tirdzniecības centra ēku par 8,282 miljoniem eiro atpirka un 2022. gadā nojauca, lai atbrīvotu vietu Rail Baltica celtņu izbūvei.
2022. gada Pasaules čempionāts hokejā
2022. gada Pasaules čempionāts hokejā bija 85. Pasaules čempionāts. Tas notika Somijas pilsētās Helsinkos Helsinku ledus hallē un Tamperē Nokia arēnā no līdz.
Sākotnēji Somija pretendēja rīkot 2021. gada Pasaules čempionātu hokejā, un arī bija galvenā pretendente rīkot to, taču, vēlāk, kad Rīga un Minska apvienojās cīņai par rīkošanu, abas pilsētas bija uzvarētājas, apsteidzot Helsinkus un Tamperi tikai par 3 punktiem. Vēlāk tika paziņots, ka Somija rīkos 2022. gada čempionātu. Rīkotājpilsētas tika izvēlētas Starptautiskās hokeja federācijas preses konferencē, kas notika Ķelnē, Vācijā.
Komandas
Sākotnēji bija plānots, ka čempionātā piedalīsies arī Baltkrievijas un Krievijas hokeja izlases, bet 2022. gada 28. februārī Somijas Hokeja asociācija nolēma liegt dalību Baltkrievijas un Krievijas hokeja izlasēm, sakarā ar Krievijas 2022. gada iebrukumu Ukrainā. Baltkrievijas un Krievijas vietā dalība tika dota Austrijas un Francijas hokeja izlasei.