cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika
Padomju Latvijas valdība
Padomju Latvijas valdības veidošanu Latvijas sociāldemokrātijas (LSD) centrālkomiteja uzsāka Maskavā pēc Staļina priekšlikuma partijas Krievijas biroja ārkārtas sēdē 1918. gada 23. novembrī, jo "būs tomēr nepieciešams simulēt Latvijas patstāvību tādēļ, ka to dara mūsu pretinieki un lai viņu iespaids tādā ziņā mazinātos". Ārkārtas sēdes laikā tika izveidots Latvijas revolucionārās Pagaidu valdības sastāvs, kurā ietilpa Pēteris Stučka, Fricis Roziņš, Oto Kārkliņš, Jūlijs Daniševskis, Jānis Lencmanis, Rūdolfs Endrups, Jānis Krūmiņš (Pilāts), Roberts Bauze, Dāvids Beika, Jānis Šilfs (Jaunzems), Kārlis Krastiņš (Viktors), Kārlis Pečaks.
1919. gada 13.—15. janvārī Rīgā notika 1. Strādnieku, bezzemnieku un strēlnieku padomju apvienotais kongress, kas pasludināja Latvijas Sociālistiskās Padomju Republikas izveidošanu, proletariāta diktatūras nodibināšanu, un ievēlēja Latvijas Centrālo izpildkomiteju (LCIK) ar 60 locekļiem un 20 kandidātiem. LCIK izraudzījās 11 Padomju Latvijas valdības jeb Komisāru padomes locekļus:
LSPR valdībā nebija neviena minoritāšu pārstāvja, tomēr pēc valdības 1919. gada 8. marta dekrēta iekšējā darīšanu valoda kā centrālajās, tā arī vietējās iestādēs bija latviešu, latgaliešu vai krievu valoda, bet bija jāpieņem arī vāciski, ebrejiski, lietuviski un igauniski rakstīti iesniegumi.
Valdības darbība
Jau 3. janvārī "revolucionārajam proletariātam" izsniedza ieročus, sākās pilsētā palikušo Pagaidu valdības atbalstītāju aresti, slēdza lielāko daļu laikrakstu.
LSPR valdība mēģināja radīt perfektu lielinieku partijas diktatūru. Savos pirmajos manifestos Stučka piesaka sociālisma un komunisma celtniecības sākšanu. “Mēs tūliņ uzņemam ceļu uz sociālismu”. Balstoties Marksā, viņš paredz ilgstošu proletariāta diktatūras posmu, pēc kura iestāsies sociālisms. Stučka plāno Daugavas HES celšanu, kūdras izmantošanu elektroenerģijas ieguvei. Padomju vara bez atlīdzības nacionalizē visas muižu zemes ar inventāru un nodeva tās bezzemnieku padomju rīcībā. Baznīcu atdalīja no valsts. Sekojot Ļeņina politikai Krievijā, Stučka uzņem kursu uz kara komunisma ieviešanu.
Pilsētās bez darba bija tūkstošiem strādnieku. Rīgas iedzīvotāju skaits bija krities no 507 tūkstošiem 1913. gadā uz 212 tūkstošiem 1919. gadā. Ražošanas un produktu aprites kontrolei izveidoja Tautas saimniecības padomi. Pustukšajās fabrikās izveidojās strādnieku padomes, kas mēģināja atsākt ražošanu, galvenokārt nodarbojoties ar izpostīto ēku un iekārtu atjaunošanu. Uz Iekškrieviju sūtīja delegātus, lai mēģinātu atgūt 1915. gadā evakuētās iekārtas. Ražošanas atjaunošanu traucēja arī “buržuāzisko” speciālistu trūkums. No 305 ražošanas uzņēmumiem Rīgā strādāja tikai 62. Dzelzceļa līnijās veica sliežu maiņu no vācu platuma uz krievu platumu. No 245 lokomotīvēm darbojās 91. Karadarbības dēļ 30-45% lauku bija neapstrādāti. Galveno uzmanību pievērsa lauksaimniecības inventāra atjaunošanai, lai varētu veikt pavasara sēju.
Stučkas valdība atcēla visus iepriekšējo valdību likumus un 1919. gada 8. janvārī pasludināja, ka Latvijā darbojas visi Padomju Krievijas valdības izdotie dekrēti. Tika paziņots, kā tā kā Padomju Latvijas valdība ir strādnieku šķiras valdība, vēlēšanās var piedalīties tikai strādnieki. 15. janvārī pieņēma LSPR Satversmi, kas kopēja Padomju Krievijas konstitūcijas pamatnoteikumus, izveidoja padomju pārvaldes modeli valstī un apstiprināja valsts simbolus.
1919. gada 31. janvārī pieņēma dekrētu "Par vienlaicīgo ārkārtējo nodokli no Latvijas mantīgo šķiras" un visām personām un iestādēm bija jāiesniedz paziņojumi par saviem ienākumiem. 1919. gada 18. februārī izdeva dekrētu par banku nacionalizāciju un visi noguldījumi, kas pārsniedza 10 tūkstošus rubļu, tika konfiscēti. Bez atlīdzības nacionalizēja visus īpašumus un uzņēmumus virs 10 000 rubļu vērtības. Mazāku uzņēmumu īpašniekiem izmaksāja niecīgas kompensācijas. Iedzīvotājiem izsniedza darba grāmatiņas, kas ļāva viņiem saņemt pārtikas kartītes un pārvietoties. Pēc oficiālajiem Statistikas pārvaldes datiem Rīgā bada un sērgu dēļ nomira 8590 iedzīvotāji. Šim skaitlim jāpievieno arī pārējā padomju teritorijā mirušie.
13. februārī Padomju Latvijas pārtikas rezerves bija izsīkušas. Trūkstot pārtikai, kareivji veica zemnieku noliktavu pārmeklēšanas, Rīgā sākās bads. Pārtikas komisāru Eihi nosūtīja uz Ukrainu iepirkt graudus. Aprīļa sākumā izveidoja Apgādības padomi, izveidojot apriņķu pārtikas sagādes komitejas.
Pārtikas trūkums noteica arī stingru valdības kontroli pār pārtiku. Ieviesa valsts monopolus labībai, miltiem, putraimiem, kartupeļiem, cukuram, sālim, alkoholam. Pārējiem produktiem noteica valsts regulētas cenas. Pārtikas tirdzniecībā un izdalē ieteica ņemt vērā iedzīvotāju šķiru, “buržujiem” piešķirot mazākas normas. Pārtikas situācijai pasliktinoties, 3. aprīlī valsts monopolam nepakļauto pārtiku atļāva tirgot par tirgus cenām.
Patērētāju biedrības tika pārveidotas par sava veida pašvaldību tirdzniecības institūcijām, kurām jāapgādā iedzīvotājus ar patēriņa precēm (pēc LSPR krišanas no 75 biedrībam, kas darbojās pirms kara, bija palikušas vairs tikai 12). Centrālā savienība “Konzums” un Latviešu patērētāju biedrību savienība tika apvienotas jaunā savienībā — "Proletāriskās kooperācijas savienībā". Veica visu kredītiestāžu nacionalizāciju, ko paredzēja valdības dekrēts Nr.3. Kreditēšanas operācijas tika pasludinātas par valsts monopolu, visas privātās kredītiestādes tika pievienotas jaundibinātajai Tautas bankai (izveidota ar valdības dekrētu Nr.6.). Banku likvidācijas kārtību noteica tautas finanšu komisārs, par primāro pasludinot sīko noguldītāju un darbaļaužu intereses. Noguldījumi, kas pārsniedza 10 000 rubļu, tika konfiscēti (saglabājot noguldītāja rīcībā tikai šo neaizskaramo pamatsummu). Noguldītāji, kuru noguldījumu kopsumma nepārsniedza 10 tūkstošus rubļu, varēja katru mēnesi izņemt 400 rubļu savas eksistences nodrošināšanai. Noguldījumi, kas veikti pēc 1919. gada 7. janvāra, nekādiem ierobežojumiem netika pakļauti. Visas kredītiestādes lielinieki pārņemt nepaspēja, bet nacionalizēto iestāžu vērtspapīrus, ieķīlātās obligācijas un citus aktīvus aizveda uz padomju Krieviju.
No 1. līdz 6. martam Rīgā notika Komunistiskās partijas 6. kongress. Tajā izveidoja komjaunatni. Komunistu skaits 1917. gadā bija 300, 1918. gadā 900, bet Stučkas varas laikā tas strauji pieauga līdz 8000.
Sarkanais terors
Neatņemama Pētera Stučkas priekšstatu daļa par komunismu bija revolucionārais terors: pirmo tribunālu izveidoja jau 1918. gada 18. decembrī Vecgulbenē. Latvijā “čekas” vietā izveidoja Politisko nodaļu ar politiskajām apakšnodaļām katrā apriņķī, kas pakļāvās Iekšlietu komisariātam. Jaunās republikas konstitūcija izveidoja proletariāta diktatūru, buržuāzijai, kā šķirai pat atņemot vēlēšanas tiesības. 1919. gada 30. janvārī Stučkas valdība izdeva pavēli par revolucionāro tribunālu izveidi, kuros tiesu sprieda trīs cilvēki. Gulbenē nošāva vairākus simtus cilvēku. Rīgā nošaušanas veica Biķernieku mežā. Rīgā nošāva vismaz 1549 un pārējā Latvijā 2083 cilvēkus, kopā 3632. Kopējo nošauto skaitu lēš tuvu 5000.
19. februārī LSPR valdība apstiprināja Iekšlietu komisāra Jāņa Lencmaņa iesniegto projektu par koncentrācijas nometnēm, kurā bija plānots izveidot trīs nometnes Svētē, Kalna muižā un Stukmaņu stikla fabrikā. Paguva izveidot vienīgi Stukmaņu koncentrācijas nometni (tautā sauktu par "zvēru dārzu"), kurā jau 6. martā Stukmaņu ievietoja pirmos 50 ieslodzītos. Nedēļas laikā ieslodzīto skaits pieauga līdz 800, pēc tam vēl divtik. Aprīļa sākumā nometne bija pārpildīta. Jaunu ieslodzīto uzņemšanu nācās pārtraukt, jo steigā būvētajā “zvēru dārzā” sāka plosīties gripas un tīfa epidēmijas. 1919. gada marta beigās uz nometnēm Zaķusalā un Sarkandaugavā pārvietoja vairākus tūkstošus Rīgas centra iedzīvotāju. Tika izveidotas arī mazākas koncentrācijas nometnes Gulbenē un netālu no Valmieras Neilanda mācītājmuižā. Pēc 1919. gada 20. februāra, kad baznīca tika atdalīta no valsts, īpašs terors tika vērsts pret mācītājiem.
1919. gada 25. aprīlī Stučkas valdība izdeva rīkojumu par vācbaltiešu izraidīšanu uz Sibīriju. Zaķusalā izveidoja koncentrācijas nometni vāciešiem, mācītājiem un turīgo šķiru pārstāvjiem. No vācu iedzīvotāju vidus ņēma ķīlniekus. Izveidoja vairākas koncentrācijas nometnes buržuāzijai un vāciešiem, no kurām, padomju varai krītot, atbrīvoja 18 000 ieslodzīto. Stukmaņu nometnes 127 ieslodzītos kā ķīlniekus 1919. gada 30. maijā ar vilcienu pārveda uz Rēzekni un tālāk uz Krieviju.
Nauda
Līdztekus Krievijas Impērijas rubļiem kā norēķinu līdzeklis Latvijas SPR kalpoja Rīgas strādnieku deputātu padomes maiņas zīmes:
Likvidācija
Latgales atbrīvošanas operācijas laikā Padomju Latvijas valdība atkāpās uz Padomju Krieviju, kur 1920. gada 13. janvārī Veļikije Lukos tika likvidēta un publicēja paziņojumu par savas darbības izbeigšanu:
"Iz Latvijas Komunistiskās partijas rokām ar apvienotās Latvijas Strādnieku, bezzemnieku un strēlnieku deputātu kongresa apstiprinājumu Latvijas Padomju valdība gadu atpakaļ saņēma savu varu. Viņa apvienoja Latvijā Vidzemi, Kurzemi un Latgali un nodibināja apvienotajā Latvijā proletariāta diktatūru kā pārejas pakāpi uz Latvijas darba tautas galīgu atbrīvošanu komunismā. Viņa sadragāja muižniecības politisko un saimniecisko varu, bez maksas atņemdama viņas muižas un uz mūžīgiem laikiem izraidīdama iz Latvijas robežām muižniecības cilšu piederīgos. Viņa salauza kapitālisma varu, nacionalizēdama darba tautas vadībā Latvijas rūpniecības uzņēmumus un kapitālistu šķiras pārējās bagātības. Visgrūtākajos pilsoņu kara apstākļos Latvijas Padomju valdība ķērās pie Latvijas saimnieciskās jaunuzcelšanas. Un lai Latvijas darba tauta pati spriež, cik tāli viņa Padomju Latvijā šo darbu veikusi! Bet militārs pārspēks, kuru Latvijas pārdevīgā buržuāzija un nodevīgā sociāldemokrātija (mazinieki) vienā un tai pašā laikā aicināja no Vācijas un Antantes, izspieda mūs iz Latvijas sirds, un tagad jau vairāk kā pusgadu Padomju valdība sašaurinātā veidā un sastāvā turpina savu darbību tikai pārpalikušajās Latvijas daļiņās. Bet laiks iet uz priekšu. Komunistiskā partija Latvijas centrā (Kurzemē un Vidzemē), gan apakšzemes, no jauna izaugusi lielumā, un viņas rokās patlaban pāriet visas Latvijas darba tautas politiskās dzīves vadība. Kā zināms, Latvijas Padomju valdība bija Komunistiskās partijas kā apzinīgā proletariāta partijas valdība un reizē Latvijas Komunistiskās partijas Centrālā Komiteja. Tātad no kongresa vēlētā Centrālā Komiteja nodod savus mandātus Latvijas Komunistiskās partijas konferences rokās, kura izvēl jaunu apakšzemes Centrālo Komiteju. Uz šo jauno Centrālo Komiteju pāriet Latvijas proletariāta politiskā vadība. Tādēļ reizē ar to arī Latvijas Padomju valdība noliek Latvijas Komunistiskās partijas rokās to varu, ko viņa saņēmusi vispirms no Komunistiskās partijas CK ar 13. janvāra Latvijas Padomju kongresa un Latvijas Komunistiskās partijas VI kongresa apstiprinājumu. Latvijas Padomju valdība nodod ar šo jaunajai Latvijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejai savas varas funkcijas pilnā mērā līdz jaunam Latvijas Komunistiskās partijas un līdz nākamajam Latvijas Padomju kongresam. Līdz tam laikam Komunistiskās partijas Centrālkomiteja ir vienīgā suverēnā vara Latvijā uz ciešiem revolūcijas likuma pamatiem. Lai dzīvo Latvijas Komunistiskā partija! Lai dzīvo proletāriskā revolūcija Latvijā un visā pasaulē! Lai dzīvo jauna Padomju Latvija! Lai dzīvo Komunistiskā Internacionāle!" Latvijas Sociālistiskās Padomju Republikas valdības priekšsēdētājs: P. Stučka, Priekšsēdētāja biedri: J. Daniševskis, J. Lencmans, Sekretārs: K. Kauliņš
Metilglioksāls
Metilglioksāls (pirovīnogskābes aldehīds, 2-oksopropanāls, acetilformaldehīds, propāndions, α-ketopropionaldehīds, propanolons, CH3−CO−CHO) ir vienkāršākais ketoaldehīds.
Atrašanās dabā
Organismā metilglioksāls veidojas no 3-aminoacetona (treonīna katabolisma starpprodukta).
Iegūšana
Var iegūt, iedarbojoties ar skābēm uz izonitrozoacetonu CH3COCH=NOH, oksidējot acetolu un citos veidos.
Īpašības
Fermentu vai sārmu ietekmē pārvēršas par pienskābi (iekšmolekulāra Kanicāro reakcija):
Roberts Kļaviņš
Dzīves gājums
Pēc iestāšanās Krievijas Impērijas armijā viņu nosūtīja uz Viļņas karaskolu (1903—1906), pēc kuras beigšanas piešķīra praporščika pakāpi. 1914. gada pavasarī viņš iestājās Nikolaja Kara akadēmijā, ieguva štāba kapteiņa pakāpi. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada oktobrī kapteinis Kļaviņš iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā un piedalījies kaujās pie Smārdes (1916) un Nāves salā. 1918. gada 18. novembrī kā pulkvežleitnants iestājās Latvijas armijā. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Galvenā štāba nodaļas priekšnieks (1920—1921). 1922. gada 2. jūnijā viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Robežsargu divīzijas štāba priekšnieku.
1928. gadā viņš kļuva par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, 1931. gadā par Vidzemes divīzijas komandieri. 1931. gada 18. novembrī paaugstināja par ģenerāli. Pēc Ulmaņa apvērsuma ģenerālis Kļaviņš 1934. gada 14. jūnijā pēc paša vēlēšanās atvaļināts no karadienesta. Studēja LU Juridiskajā fakultātē. Vēl pirms Sarkanās armijas ienākšanas Latvijā bijis saistīts ar PSRS slepenajiem dienestiem. Vēsturnieka Ērika Jēkabsona pētījumos gan minēts, ka Kļaviņš atvaļināts piespiedu kārtā, kādēļ viņš, aizvainojuma vadīts, 1939. gada decembrī piekritis sadarboties ar padomju dienestiem.
Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Kļaviņu atjaunoja karadienestā un iecēla par Latvijas Tautas armijas komandieri. 1940. gada jūlijā ievēlēja t.s. Tautas Saeimā. 1940. gada decembrī Kļaviņš kļuva par 24. teritoriālā korpusa komandieri.
Nihonijs
Nihonijs ir mākslīgs ķīmiskais elements ar simbolu Nh un atomskaitli 113. Tas ir ļoti radioaktīvs; tā stabilākais zināmais izotops ir nihonijs–286, kura pussabrukšanas periods ir aptuveni 20 sekundes. Līdz šī ķīmiskā elementa nosaukums bija ununtrijs, bet Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) oficiāli nomainīja tā nosaukumu uz 'nihonijs'  par godu Japānai (japāņi paši savu valsti sauc par Nihon, 日本), kur pētniecības institūtā Riken arī tika iegūts šis ķīmiskais elements. Teorētiski nihonijam vajadzētu būt amfotēram metālam.
Vēsture
2003. gadā 113. elementu sintezēja krievu un amerikāņu komanda Apvienotajā kodolpētniecības institūtā, Dubnā (Krievijā), bombardējot amerīciju ar kalciju.
Nākamo gadu atklājumi apstiprināja minētā elementa, kā arī 115. elementa (moskovija) sintēzi. 2004. vienu nihonija kodolu izdevās sintezēt arī Japānā. Līdz šim iegūti apmēram 40 nihonija atomi. Stabilākais nihonija izotops ir 2009. gadā iegūtais nihonijs–286 ar pussabrukšanas periodu apmēram 20 sekundes.
Agrāk krievu zinātnieki piedāvāja nosaukt 113. elementu par bekereliju (Bq) — par godu radioaktivitātes atklājējam Anrī Bekerelam, savukārt japāņu zinātnieki ieteica pat veselus trīs nosaukumus — japāniju (Jp), nišinaniumu (Nh) vai rikeniju (Rk). Tomēr IUPAC 2016. gadā ieteiktais nosaukums bija nihonijs (Nh).
Tičina
Tičina (pl) ir pilsēta Polijā, Piekarpatu vojevodistē, uz dienvidiem no Žešovas. Dibināta 1368. gadā. Pilsēta attīstījās līdz 17. gadsimta vidum, kad to nopostīja tatāri un kazaki. No 1792. līdz 1918. gadam - Austroungārijas sastāvā.
Staipekņu nodalījums
Staipekņu nodalījums (Lycopodiophyta) ir viens no diviem sporaugu (Pteridophytes) nodalījumiem.
Staipekņu nodalījuma augi ir vieni no vecākajiem un primitīvākajiem vaskulārajiem augiem. Daži no tiem ir visprimitīvākie augstākie augi. Staipekņu nodalījuma sporaugi auga jau pirms 410 miljoniem gadu. Staipekņu nodalījumā ir apmēram 1200 mūsdienās augošu augu sugu.
Tie visi vairojas ar sporām, bet staipekņu un apdziru dzimtas augiem attīstības ciklā dominē bezdzimumpaaudze sporofīts, uz kura attīstās sporangiji ar sporām. No sporām, pēc to izsēšanās, meža trūdu kārtā attīstās dzimumpaaudze gametofīts, ko sauc par pirmdīgli. Tā attīstība saistīta ar mikorizas sēni, kura pirmdīglī ieviešas jau agrā attīstības stadijā.
No staipekņu nodalījuma Latvijā sastopami staipekņu dzimtas (Lycopodiaceae), apdziru dzimtas (Huperziaceae) un ezereņu dzimtas (Isoétaceae) augi.
Klasifikācija
† izmirusi augu grupa
Suņlāču dzimta
Suņlāči (la) ir izmirusi, aizvēsturiska plēsēju kārtas (Carnivora) dzimta, kas pieder suņveidīgo apakškārtai (Caniformia).
Izskats un uzvedība
Suņlāči bija apmēram 1,5 m gari, to augstums skautā apmēram 70 cm. Ķermeņa proporcijas tam ir līdzīgas tīģerim, bet zobi līdzīgi suņiem. Pastāv uzskats, ka suņlāči bija izteikti plēsīgi. Tāpat kā suņi un atšķirībā no mūsdienu lāčiem suņlāči staigāja uz pirkstgaliem. Tas nozīmē, ka tie bija labi skrējēji un veikli mednieki. Iespējams, ka tie tāpat kā suņi dzīvoja baros.
Sistemātika
Suņlāču klasifikācija ir kļuvusi ļoti komplicēta. Viena no sistēmām suņlāču dzimtu iedala 2 apakšdzimtās: pirmā apakšdzimta Phoberocyoninae ietver Phoberocyon un Plithocyonun; otra apakšdzimta Hemicyoninae ietver Zaragocyon, Hemicyon un Dinocyon.
Milla Jovoviča
Aktrises karjeras laikā M. Jovoviča ir filmējusies vairākās fantastikas piedzīvojumu un spraiga sižeta filmās, pazīstamākā no tām ir 1997. gada filma "Piektais elements". Pirms aktrises karjeras bija modele, bet 1994. gadā izdeva savu pagaidām vienīgo soloalbumu The Divine Comedy.
1977. gads
1977 bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās sestdienā.
Izloksne
Izloksne ir nelielā apvidū runāts valodas paveids. Latviešu valodas trīs pamatdialektus sīkāk var iedalīt atsevišķās izloksnēs. Latviešu valodā pavisam izdalīti gandrīz pieci simti dažādu izlokšņu, kas bieži vien atbilst senāko pagastu robežām.
2015. gadā izdevniecība „Upe tuviem un tāliem” izdeva valodnieces Lidijas Leikumas ar demogrāfa Ilmāra Meža palīdzību veidoto latviešu valodas izlokšņu izdevumu „Viena zeme, vieni ļaudis, nav vienāda valodiņa”, kuras trijos kompaktdiskos, kuru kopgarums pārsniedz 3,5 stundas, apkopoti gandrīz 100 dažādi latviešu valodas izlokšņu paraugi, tostarp tādas retas un maz zināmas izloksnes kā Abrenes (Purvmalas) izloksne un Kuršu kāpu (kursenieku) izloksne.
Dialekts
Dialekts ( (dialektos); no  — ‘runāt, izskaidroties’) ir valodas paveids, kas vēsturiski radies samērā plašā apvidū, un tajā var būt ietvertas vairākas izloksnes vai izlokšņu grupas. Dialekts ir pilnvērtīga runas (ne obligāti rakstveida) sazināšanās sistēma ar savu leksikonu un gramatiku.
Latviešu valodai ir trīs pamatdialekti: lībiskais jeb tāmnieku dialekts, vidus dialekts un augšzemnieku dialekts.
Tatāri
Tatāri (tatāru: Tatarlar vai Татарлар) ir tjurku tauta, kas kompakti dzīvo Krievijas Federācijas Tatarstānas (53,2 % no iedzīvotājiem) un Baškortostānas (25,4 % no iedzīvotājiem) republikās, bet izkaisīti arī citur Krievijas Federācijā, Uzbekistānā, Kazahstānā, Ukrainā, Kirgizstānā, Tadžikistānā, Azerbaidžānā, Turkmenistānā un Afganistānā. Tatāri runā tatāru un krievu valodās, viņu galvenā reliģija ir islāms.
20. gadsimta beigās dažādiem tatāru atzariem piederīgo iedzīvotāju kopējais skaits pasaulē sasniedza 10 miljonus. Krievijas tautskaitēs pie tatāriem sevi pieskaitīja aptuveni 5,5 miljoni cilvēku, kas ir skaitliski lielākā Krievijas mazākumtautība jeb 3,87 % no valsts iedzīvotājiem.
Latvijā
No vēsturiskajiem dokumentiem zināms, ka 13. gadsimta vidū pēc krievu kņazu pakļaušanas Zelta Ordas tatāru baskaki (pārvaldnieki) piedalījās krievu kņazu karagājienu organizēšanā pret Livoniju, piemēram, Novgorodas Nikona hronikas vēstījumā minēts, ka baskaks Amragans 1269. gadā finansēja karagājiena rīkošanu uz Kolivaņu. Saglabājusies arī lielkņaza Jaroslava "grāmata", kas pamatojās uz Zelta Ordas hana Munketimura "jarliku": "Munke-Timura vārds kņazam Jaroslavam: dod vācu tirgoņiem ceļu savās zemēs. No kņaza Jaroslava Rīgas ļaudīm, lieliem un maziem un visiem: jūsu ceļš ir brīvs caur manām zemēm, kas nāks karot, ar tiem es darīšu, ko zināšu, bet tirgoņiem ceļš ir brīvs." Tāpat zināms, ka Livonijas kara laikā 1558. gada uzbrukumā Livonijas Konfederācijai piedalījās ap 40 000 krievu un tatāru karavīru hana Šigaleja, vēlāk hana Sainbulata vadībā. Pirmais islāmticīgo tatāru ieceļošanas vilnis Latvijā sākās līdz ar Rīgas industrializāciju 19. gadsimta beigās. 1890. gadā izveidoti musulmaņu kapi, senākā musulmaņu kapsēta ir Miķeļa kapos. Pēc Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara Latvijā ieceļoja tatāri no dažādām PSRS republikām. Piecdesmitajos gados Latvijā dzīvoja jau vairāki simti tatāru, ieradās vairāk nekā 20 Krimas tatāru, bet 1979. gadā Latvijā dzīvoja jau 3764, 1989. gadā 4828 tatāri. Pēc neatkarības atjaunošanas daļa tatāru izceļoja uz Tatarstānu un Krimu, bet daļa uz Eiropas Savienības valstīm.
Autoceļš P1
P1 autoceļš Rīga—Carnikava—Ādaži ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Rīgas centru un ziemeļu daļu Daugavas labajā krastā ar autoceļu A1 pie Ādažiem. Autoceļa kopējais garums ir 32,3 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Rīgas pilsētu un Ropažu un Ādažu novadus.
Maska (datorzinātne)
Maska (datorzinātnē) ir neliels daudzums datu, kurus var izmantot kā šablonu, lai iegūtu informāciju no citiem datiem ar tādu pašu datu struktūru. Maska var būt biti vienā baitā vai vairāki baiti.
Visbiežāk masku izmanto, lai uzzinātu noteiktu bitu stāvokli. To arī sauc par bitmasku (bitu maska). Piemēram, ja ir bitu rinda  un nepieciešams uzzināt piektā bita stāvokli, var izmantot bitmasku   un lietot   operāciju. Tā kā, bet   citos gadījumos, tad var uzzināt, kāds ir 5. bits:
Līdzīgi var uzstādīt piekto bitu, ar masku veicot  operāciju.
2009. gada Cesvaines novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Cesvaines novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Cesvaines novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 2 kandidātu saraksti, kas veidoti no 17 kandidātiem. Cesvaines novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Cesvaines novadā vēlēšanas notika 2 iecirkņos.
Adelaide
Adelaide, arī Adelaida, ir pēc iedzīvotāju skaita piektā lielākā Austrālijas pilsēta, kas atrodas valsts dienvidos Sentvinsenta līča krastā. Dienvidaustrālijas štata lielākā pilsēta un administratīvais centrs. 2007. gadā pilsētā dzīvoja 1,29 miljoni iedzīvotāju, aptuveni 80% no visiem štata iedzīvotājiem. Adelaide ir dibināta 1836. gada 28. decembrī.
2009. gada Cesvaines novada domes vēlēšanas
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Savam novadam" (82,51%), bet novada domē iekļuva arī otrs saraksts "Mēs Cesvainei". Cesvaines novada domes vēlēšanās piedalījās 1 038 vēlētāji jeb 42,3% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1 035, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 962 vēlētāji.
Adelaide
Sports
No 1985. līdz 1995. gadam Adelaides ielu trasē notika Formula 1 Grand Prix posmi. Kopš 1999. gada pilsētas apkārtnē katru gadu notiek šosejas riteņbraukšanas sacensības Tour Down Under.
Karagājieni uz Jervu un Viruzemi (1219)
Tūlīt pēc tam krustneši kopā ar letiem, līviem, sakaliešiem, ugauņiem un jerviešiem devās jaunā karagājienā uz Viruzemi, kurā cīnījās piecas dienās, izpostīja piecus tās novadus un nogalināja daudzus tūkstošus tās iedzīvotāju. Pēc tam Viru vecākie apsolīja pieņemt kristīgo ticību un devās ar dāvanām krustnešiem līdzi uz Rīgu, kur tika iesvētīti.
Līdz rudenim vēl tālu
"Līdz rudenim vēl tālu" ir Latvijas PSR laikā 1964. gadā uzņemta aktierfilma. Filmas režisors ir Aloizs Brenčs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Zigmunda Skujiņa romāna "Kolumba mazdēli" motīviem.
Sižets
Jaunai un skaistai meitenei jāizvēlas starp diviem viņas sirds iekarotājiem. Judītei pastāv ērta iespēja paslēpties labiekārtotā pasaulē, kuru viņai nodrošinātu jaunais zinātņu kandidāts Šumskis. Tomēr viņa izvēlās būt kopā ar rītdienas neparedzamību sava bijuša skolas biedra, romantiskā mākslinieka Lipsta, izskatā.
Pizas tornis
<mapframe text="Pizas tornis" width=260 height=260 zoom=18 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q39054" }
Pizas tornis (it) jeb kampanile ir Itālijas pilsētas Pizas katedrāles zvanu tornis. Tornis atrodas Katedrāles laukumā. Pieder pie ēku kompleksa, kura pamatu veido četras ēkas (ieskaitot torni). Tornis ir ieguvis ievērību ar savu slīpumu.
Pizas tornis kopumā tika celts 3 periodos 177 gadu laikā. Torņa celtniecība tika uzsākta 1173. gadā, Bonnano Pizanno (Bonanno Pisano) tiek uzskatīts par torņa projekta autoru. Celtniecība nezināmu iemeslu dēļ tika pārtraukta ap 1178. gadu, kad tika uzbūvēta daļa no ceturtā stāva. Pēc ilgāka laika slānī, kas sastāv no mīkstiem jūras māliem, grunts zaudēja savu blīvumu, tā nevarēja nodrošināt nepieciešamo izturību, lai tornis neapgāztos. Otrā celtniecības kārta tika uzsākta ap 1272. gadu, tos vadīja Džovanni di Simone (Giovanni di Simone). Pastāv iespēja, ka ap šo laiku māla slāņa nestspēja bija palielinājusies. Šoreiz celtniecība tika pārtraukta ap 1278. gadu, kad tika uzcelti jau septiņi stāvi. Tiek uzskatīts, ka tornis varēja sagāzties, ja tā celtniecība tiktu pabeigta tad. Ap 1360. gadu tika izbūvēta zvanu telpa. Ap šo laiku māla slānis bija sablīvējies vēl vairāk. Zvanu telpas izbūves autors ir Tommazo Pizano (Tommaso di Andrea Pisano). Darbs pie tās tika pabeigts ap 1370. gadu.
Tornis bija šķībs jau zvanu telpas izbūves laikā, tāpēc šī telpa tikusi būvēta nedaudz vertikālāk nekā pārējais tornis un zvanu telpa ir daudz taisnāka nekā pats tornis. Pati šķiebšanās sākusies jau torņa būvniecības laikā. Tornim ir 7 zvani, no kuriem smagākais ir 3620 kg, tas ticis izveidots 1654. gadā.
Ir bijuši vairāki centieni samazināt torņa šķībumu, tomēr šāda iejaukšanās ir palielinājusi sānsveri. Rekonstrukcijas laikā, kas notika laikposmā no 1990. līdz 2001. gadam, tornis bija sašķiebies par 5,5 grādiem, taču pašlaik torņa slīpums sasniedz tikai 3,99 grādu.
1987. gadā Katedrāles laukums (kopā ar tā sastāvā ietilpstošo Pizas torni) tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Maiks Taisons
M. Taisons kļuva par pirmo smagsvara bokseri, kurš ir bijis čempions vienlaicīgi WBC, WBA un IBF versijās. Tāpat viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem smagsvara bokseriem.
Maiks Taisons savas pirmās 19 cīņas uzvarēja ar nokautu. Kopumā aizvadījis 58 cīņas, no kurām 50 ir svinējis uzvaru. 2003. gadā viņš tika nosaukts par 16. visu laiku spēcīgākā sitiena īpašnieku žurnāla Ring Magazine 100 visu laiku spēcīgāko sitienu īpašnieku sarakstā.
Bērnība
Maika bērnība nav bijusi īpaši viegla. Savu tēvu tikpat kā nav pazinis, jo kad Maikam bija divi gadi viņš pameta viņu, viņa māti, brāli un māsu. Bērnībā Maiku vienmēr apcēla viņa briļļu un liekā svara dēļ. Gadiem ejot Maiks mainījās, kļuva pārliecinātāks par sevi un cīnījās pretī. Augot sliktā rajonā, viņš iesaistījās vietējos kriminālajos grupējumos, kā rezultātā līdz 13 gadu vecumam viņš bija arestēts jau 38 reizes un beigās nonāca Traionas zēnu skolā, kur pēcstundu centra direktors Bobijs Stjuarts, izbijis bokseris, pamanīja Maika talantu un pāris mēnešus viņu trenēja līdz Maika treniņus pārņēma viņa vēlākais aizbildnis Kass D'Amato. D'Amato Maikā saskatīja potenciālo čempionu jau pirmajā sparingā. Kass Maiku adoptēja un izturējās pret viņu kā miesīgu dēlu. Bokss bija Maika ikdiena, viņš skatījās veco bokseru cīņas katru brīvu mirkli, viņš zināja katru cīņu no galvas, katru nokdaunu, katru sitienu vai katru bloku. Viņš savos 16 gados bija ne tikai lielisks bokseris, bet arī labs boksa vēsturnieks. Kasa mērķis bija, lai Maiks kļūst par smagsvaru čempionu, kā arī diez gan bieži viņš minēja, ka tas ir vienīgais iemesls kāpēc viņš ir dzīvs - lai redzētu Maiku kļūstam par čempionu.
Amatieru karjera
Taisons ir piedalījies Junioru Olimpiskajās spēlēs, kuras viņš divreiz uzvarēja 1981. un 1982. gadā. Vēl šodien viņam pieder Junioru Olimpisko spēļu rekords visātrākais nokauts tas ir astoņās sekundēs, visas cīņas Junioru spēlēs Taisons uzvarēja ar nokautu.
Sapnis par lielajām Olimpiskajām spēlēm pazuda zaudējot Henrijam Tilmanam divreiz, sīvās cīņas. Pēc šiem zaudējumiem Maiks noskaņojās pievērsties Profesionāļiem.
Profesionālā karjera
Pirmo profesionālo cīņu Taisons aizvadīja 18 gadu vecumā un uzvarēja ar nokautu jau pirmajā raundā. Savās pirmajās 19 cīņās Maiks Taisons bija nevainojams, 19 uzvaras, 19 nokauti. Maika divdesmitā cīņa bija pret Džeimsu Tilasu, Maiks nokdaunēja Tilisu ceturtajā raundā, tomēr ar to bija par maz un Džeimss mūkot spēja tikt līdz pēdējā raunda gongam, zaudējot pēc punktiem diez gan pārlieconoši, ar vienbalsīgu lēmumu. Tā bija pirmā uzvara kurā Maiks nenokautēja pretinieku. No pirmajām 27 cīņām, 16 Taisons uzvarēja ar nokautu jau pirmajā raundā. Savās 27 cīņās Maiks nokautēja 25 pretiniekus.
Cīņa par titulu
Taisons 20 gadu vecumā izaicināja WBC smagsvara titula turētāju Trevoru Berbiku. Pirmo raundu Berbiks turējās labi, taču otrajā salūza un tika nokautēts, Taisons kļuva par jaunāko čempionu smagsvaru vēsturē. Taisons bija 20 gadus un četrus mēnešus vecs. Gandrīz pirms gada, Maika tēvs un skolotājs Kass D'Amato nomira, viņš tā arī nepaspēja redzēt Maiku kļūstam par čempionu.
Titula aizstāvēšanas un jaunu titulu iegūšanas
Tik tālu Maika sniegums bija lielisks un attiecīgs sniegums tika gaidīts arī turpmāk arī Maiks bija ļoti ambiciozs un izteica vēlmi sakaut visus labākos smagsvara cīkstoņus ringā. Būtībā Maiks attaisnoja visas uz viņa liktās cerības izcīnot WBA titulu cīņā pret Džeimsu Smitu pēc punktiem ar vienbalsīgu lēmumu. Aizstāvot savus WBC un WBA titulus pret Pinklonu Tomasu, viņš nokautēja Tomasu sestajā raundā ar skaistu kombināciju. Nākamo cīņu Maiks aizvadīja pret neuzvarēto un IBF titula turētāju Toniju Takeru, cīņa notika un Maiks uzvarēja pēc punktiem ar vienbalsīgu lēmumu. Maiks apstādināja jauno olimpisko čempionu Tairelu Bigsu septītajā raundā, nākamā cīņa Maikam bija pret leģendu un vienu no labākajiem smagsvariem boksa vēsturē — Leriju Holmsu. Taisons nokautēju viņu ceturtā raundā un tā bija pirmā un vienīgā reize, kad Holmss ir ticis nokautēts. Jāpiebilst, ka 1987. gadā tika izdota spēle Mike Tyson's Punch Out uz Nintendo.
Cīņa ar Spinksu
Pēc vēl vienas nokauta uzvaras Taisonu gaidīja viņa lielākā cīņa karjerā pret Maiklu Spinksu, kuru daudzi dēvēja par īsto čempionu. Tika gaidīta spraigākā cīņa Taisona karjera taču Maiks aizbāza kritiķiem mutes, 91 sekundē nokautējot Spinksu. Pēc šīs uzvaras Maiks kļuva par vienu no populārākajiem sportistiem uz Pasaules. Viņš bija atpazīstams it visur, fani viņam arī bija visur, tiklīdz viņš cīnījās, visi pievērsa uzmanību viņam, bija sajūta, ka zeme apstājās uz katru Taisona cīņu, nedrīkstēja pamirkšķināt acis vai iet pēc popkorna, jo katru mirkli varēja būt nokauts.
Pēc Spinksa un cīņa ar Daglasu
Pēc Spinksa cīņas viņš atlaida savu ilggadējo treneri Kevinu Rūniju, kurš Maika treniņus pārņēma no Kusa D’amato, kad viņam bija 15 gadi, protams, no tā cieta viņa treniņu disciplīna. 1989. gadā Maiks uzvarēja divas cīņas ar attiecīgi piektā, pret Frenku Bruno Anglijā, un pirmā raunda nokautiem. Tad pienāca cīņa pret Džeimsu Daglasu, likme totalizatorā par Daglasu bija 42/1, neviens nezināja kas viņš ir, tie kas zināja nedeva viņam izredzes. Tika prognozēts kurā no pirmajiem raundiem Daglass kritīs, taču cīņa izrādījās kaut kas pa visam cits. Daglass dominēja Taisonu, Maiks spēja nokdaunēt Daglasu astotajā raundā, taču ar to nepietika. Desmitajā raundā Džeimss nokautēja Taisonu ar lielisku sitienu kombināciju, pieliekot punktu Taisona dominancei un pierādīja, ka viņš ir uzvarams, ja Tu no viņa nebaidies. Šis tiek uzskatīts par vienu no lielākajiem pārsteigumiem sporta vēsturē.
Pēc Daglasa
Nākamās divas cīņas Taisons uzvarēja ar pirmā raunda nokautu, tai skaitā pret Henriju Tilmanu, kurš uzvarēja Maiku divreiz amatieros. Pa to laiku, Daglass jau bija zaudējis savu čempiontitulu ar trešā raunda nokautu Evanderam Holīfildam. Taisons bija #1 pretendents un pirms cīņas ar čempionu Holīfildu, cīnījās ar #2 pretendentu Donovanu Radoku. Cīņa bija diez gan līdzīga un interesanta, līdz kamēr tiesnesis Ričards Stīls apstādināja cīņu septītajā raundā pasludinot Taisonu par uzvarētāju. Pēc trim mēnešiem Maiks ar Donovanu satikās atkārtoti. Cīņa atkal bija interesanta un Taisons uzvarēja pēc punktiem, ar vienbalsīgu tiesnešu lēmumu, kā rezultātā Donovans Radoks bija pēdējais no pieciem Maika pretiniekiem kurš cīņu pabeidza zaudējot pēc punktiem, netiekot nokautēts vai apstādināts. Cīņa ar čempionu Evanderu Holīfildu tika sarunāta uz, taču Maiks guva savainojumu, kā rezultāta cīņu nācās atcelt.
Apsūdzība par izvarošanu un cietums
, jūlijā Taisons tika arestēts par 18 gadus vecās titula Mis Melnā Amerika īpašnieces Dezirē Vašingtonas izvarošanu. Taisons apgalvoja, ka Dezirē Vašingtona esot pati uzmākusies. Vašingtona atkal apgalvoja, ka Taisons viņu esot izvarojis. Maiku Taisonu atzina par vainīgu izvarošanā. Taisonam tiesa piesprieda sešus gadus cietumā. No paredzētā termiņa Maiks "atsēdēja" trīs gadus, kuru laikā tāpat kā citi slaveni bokseri, tai skaitā Muhameds Ali, paguva pieņemt islāma ticību un nomainīt vārdu - kā brīvs cilvēks viņš jau saucās Maliks Abdula Azizs.
Atgriešanās ringā
Par Taisona pirmo cīņu pēc cietuma tika izrādīta tik liela interese, ka uz to brīdi tika uzstādīts Pay-Per-View rekords — 1 520 000 skatījumi. Savas pirmās divas atgriešanās cīņas Taisons uzvarēja pārliecinoši, kā rezultātā Maikam bija tiesības izaicināt WBC titula turētāju Frenku Bruno. Tā bija otrā cīņa kad Taisons un Bruno tikās savā starpā profesionāļos, taču tāpat kā pirmā cīņā Taisons uzvarēja ar nokautu, kā rezultātā Taisons atguva vienu no četriem galvenajiem tituliem boksā.
Cīņas ar Holīfildu
Pēc Bruno, Taisons aizstāvēja savu titulu vienu reizi ar pirmā raunda nokautu. Nākamais pretinieks bija Evanders Holīfilds. Taisons tāpat kā cīņā pret Daglasu bija liels favorīts — 25/1. Holīfildam nedeva nekādas izredzes, visi prognozēja pirmā raunda vai vismaz vidus raunda nokautus. Holīfilds pārliecinoši uzvarēja Taisonu, apstādinot viņu vienpadsmitajā raundā. Tas bija viens no lielākajiem pārsteigumiem boksa vēsturē. Taču daudzi cilvēki, boksa fani un arī Taisona komanda, un pats Taisons uzskatīja, ka Holīfilds ir tīši izdarījis sitienus ar galvu cīņas karstumā.
Taisons un Holīfilds tikās atkārtoti. Šī cīņa uzstādīja Pay-Per-View rekordu — 1 990 000 skatījumus, līdz kamēr Floids Meivezers pret Oskaru De La Hoju pārspēja šo rekordu. Taisons par šo cīņu saņēma 30 000 000 ASV dolārus, Holīfilds 35'000'000 ASV dolārus. Šī ir iespējams viena no slavenākajām(bēdīgi) cīņām boksā. Pirmos divus raundus cīņa bija ļoti līdzīgi, taču ik pa laikam Holīfilds izdarīja sitienus ar galvu, kurus tiesnesis nepamanīja. Sākoties trešajam raundam Maiks pārņēma iniciatīvu un gāja ar visiem spēkiem virsū Holīfildam, taču pēkšņi Maiks iekoda Evanderam ausī, tiesnesis atņēma Maikam divus punktus, cīņa atsākās un Taisons atkārtoti iekoda Holīfildam, kā rezultātā tiesnesis diskvalificēja Taisonu. Jāpiemin, ka Maiks nokoda gabalu no Holīfilda auss, gabals vēlāk tika atrast uz ringa grīdas. Cīņas beigās izcēlās kautiņš, taču policija un apsargi spēja to apturēt. Maikam atņēma boksa licenci un arī piesprieda 3 000 000 ASV dolāru lielu sodu.
Johans I fon Lūne
Johans I fon Lūne jeb Jānis no Lūnes (vācu: Johannes I von Lune, latīņu: Iohannes à Lunen), kļūdaini saukts arī par Jāni Līnenu, bija Rīgas arhibīskaps 1273.-1284. gadā.
Maiks Taisons
Cīņas ar Holīfildu
Izciešot sodu par bēdīgi slaveno kodienu, Maiks piedalījās Wrestlemania kā tiesnesis. Savu boksa licenci Maiks atguva.
Pēc Holīfilda
Maiks aizvadīja savu pirmo cīņu, kopš zaudējuma Holīfildam, uzvarot to ar piektā raunda nokautu. Pēc vēl vienas cīņas, Taisons aizvadīja trīs cīņas. Visas uzvarot ar ātriem nokautiem, taču oktobra cīņa pret Andžeju Golotu Taisons atteicās veikt narkotiku testu, beigās izrādījās, ka Taisons ir lietojis marihuānu, kā rezultātā cīņas rezultāts tika anulēts.
Maiks aizvadīja vienu cīņu, apstādinot Braienu Nīlsenu septītajā raundā.
Luiss pret Taisonu
Pēc uzvaras par Braienu Nīlsenu, Taisons vienojās par cīņu ar smagsvara čempionu Lenoksu Luisu. Uz to brīdi Luisam piederēja WBC un IBF jostas, kā arī daudzi viņu uzskatīja par īsto un vienīgo smagsvara čempionu. Lenokss bija uzvarējis Holīfildu, kā arī cīņa pret Maiku tika uzskatīts par favorītu. Maikam netika izsniegta boksa licences Nevadas štatā, jo turēja aizdomās par seksuāliem uzbrukumiem. Tā rezultātā cīņa notika Memfisā,Tenesī,. Taisons uz šo cīņu svēra 105 kg(otrs lielākais svars Taisona karjerā), Lenokss 114 kg. Taisons zaudēja cīņu diez gan pārliecinoši ar nokautu astotajā raundā. Lenokss bija lielāks, spēcīgāks, svaigāks un pats galvenais labāks. Tajā naktī nekas nevarēja glābt Maiku, ja nu vienīgi laika mašīna.
Šī cīņa ir viena no lielākajām boksa vēsturē, kā arī Taisona karjera. Vienozīmīgi desmitgades lielākā boksa cīņa. Cīņu apmeklēja tādas slavenības kā Denzels Vašingtons, Toms Krūzs, Britnija Spīrsa, Klints Īstvuds, Bens Afleks, Halle Berija, Ričards Gīrs, Kevins Beikons, Hjū Hefners, Semjuels Džeksons, Maģiskais Džonsons, Kriss Vebers, Veslijs Snaips, Donalds Tramps, LL Cool J, Evanders Holīfilds.
Karjeras nobeigums un dzīve pēc boksa
Pēc Lenoksa nākamajā cīņa Maiks uzvarēja ar pirmā raunda nokautu, tam sekoja divi zaudējumi un Taisons izdomāja likt punktu savai boksa karjerai. Jau Taisons izsludināja bankrotu, pēc karjeras beigām bija skaidrs, ka Maiks ir ļoti lielos parādos. Lai kaut cik glābtos no parādiem Taisons piedalījās četru raundu paraugmačos, tīri šovam. Taisons ir arī vairākkārt izteicies, ka ir zaudējis visu un arī, ka viņš ir liela izgāšanās.
Taisons tika aizturēts par narkotiku lietošana pēc tā kā bija ietriecies policijas džipā, viņam piesprieda naudas sodu, sabiedrisko darbu un vēl deviņus mēnešus viņš pavadīja aiz restēm.
Taisonu atzina par vainīgi kokaīna lietošanā un auto vadīšanu narkotisko vielu(kokaīna) reibumā. Maikam piesprieda 24 stundas cietumsodu, kā arī 15 dienas sabiedriskos darbus.
Maiks kopā ar leģendāro meksikāņu bokseri Hulio Sesaru Čavesu, Krievijā dzimušo austrāliešu boksa čempionu Konstantīnu Cju, Silvestru Staloni, kurš pazīstams kā galvenās lomas atveidotājs filmu ciklā Rokijs un boksa tiesnesi Džo Kortesu tika uzņemts boksa slavas zālē.
Privātā dzīve
Precējies Maiks ir trīs reizes un viņam ir astoņi bērni no dažādām sievietēm.
Maika otrā laulība ilga piecus gadus. Šajā laulība Maiks kļuva par tēvu diviem bērniem.
Maika četrgadīgā meita Eksodusa gāja bojā uz skriešanas trenažiera. Meitenīti atrada viņas septiņgadīgais brālis, kāds trenažiera vads bija nožņaudzis viņu. Pats Maiks negadījuma brīdī nav atradies mājās. Meitene kritiskā stāvoklī tika nogādāta slimnīcā, kur viņu pieslēdza pie mākslīgās elpināšanas aparāta. Taču pēc kāda laika dzīvības uzturošo aparātu tika nolemts atslēgt un Maika meitas dzīvība izdzisa.
Desmit dienas pēc savas meitas nāves Maiks apprecējās trešo reizi. Taisons apprecējās Lasvegasas prestižajā Hilton viesnīcā, ar Lakihu Spaiseri.
Relatīvs virziens
Relatīvs virziens ir virziens, kurš pastāv un ir izsakāms salīdzinājumā ar cilvēka ķermeņa novietojumu. Visbiežāk lietotie relatīvie virzieni ir šādi: uz augšu, uz leju, pa kreisi, pa labi, uz priekšu un atpakaļ. Absolūtie virzieni ne vienmēr atbilst relatīvajiem virzieniem.
Ugunskrusts (zīme)
Ugunskrusts ir sens simbols, kas vairākām tautām vēsturiski apzīmē sauli, gaismu, saules ceļu, aizsardzību. Zīme atveido nebeidzamu rotējošu kustību, tas ir rotācijas un mūžam aktīvas enerģijas simbols. Zīmes zaru aplauzuma virziens norāda uz vienu no iespējamajiem griešanās vai spēka iedarbības virzieniem.
20. gadsimta vidū šis simbols ieguva negatīvu slavu, jo vienžubura ugunskrusts, svastika ar uz labo pusi noliektiem zariem, tika plaši izmantots nacistiskajā propagandā, tāpēc bieži jebkurš ugunskrusts (arī vairākžuburu un ar uz kreiso pusi noliektiem zariem) var tikt kļūdaini uztverts kā nacismu slavējošs simbols.
Latvijā
Latvijā ugunskrustam ir dažādas variācijas: Pērkona krusts, tam pretēji rotējošs Laimas krusts, daudzžuburu — Zaru krusts, ar šaurā lenķī noliektiem galiem — Kāšu krusts vai Ķekšu krusts. Šī zīme pazīstama visā pasaulē ar nosaukumu „svastika”, bet nekur citur nav sastopams tik daudz šīs zīmes variāciju kā Latvijā. Tas norāda uz zīmes īpašo nozīmi baltu dzīvesziņā. Latviešu mitoloģijā ugunskrusts simbolizē Saules (uguns) kustības neapturamību, kas palīdz uzveikt ļaunumu un līdz ar to iegūt veselību, labklājību un laimi. Tas ir arī dievības Laimas krusts, kas simbolizē vērpšanas darbību, kuras rezultātā dažādie pasaules spēki un notikumi satiekas un tiek savīti vienotā laika un likteņa pavedienā. Baltu ugunskrusti ir ar stingri ģeometrisku un proporcionālu uzbūvi.
Daži pētnieki uzskata, ka ugunskrusts cēlies no Saules simbola, kurš jau no jaunākā akmens laikmeta pazīstams kā gredzens vai gredzenā slēgts krusts. Vēlākā attīstībā tas zaudējis gredzenu, bet ieguvid kāšus, lai tādā veidā apzīmētu Saules kustību. Citi pētnieki turpretim domā, ka ugunskrusts varējis izcelties vairākās vietās patstāvīgi vai nu no krustām saliektiem ugunstrinamiem rīkiem, vai arī, divām līkloču zibens līnijām krustojoties. Vēl citi zinātnieki izskaidro ugunskrustu kā auglības jeb radīšanas principa simbolu.
Pasaule
Ēģiptē ugunskrusts nav bijis visai iecienīts, tas sastopams gandrīz vienīgi Meandras līkloču krustojumos.
Ķeltos ugunskrusts parādās saistībā ar viņu lielāko dievību — Saules dievu un ir redzams uz bruņu cepurēm, bronzas jostām, vairogiem.
Ģermāņos ugunskrusts parādās jaunākā bronzas laikmetā. To sastop uz šķēpiem, lai piešķirtu ierocim spēku, un uz brakteatēm-amuletiem.
Mazāzijā uz kāda naudas gabala ir redzams ugunskrusts ar četriem pusmēnešiem stūros, kas simbolizē Sauli.
Indijā ugunskrusts ieņem redzamu vietu kā laimes simbols arī mūsdienās. Jaunu gadu sākot, to zīmē uz mājas sienām sarkanā krāsā, kāzās un citās svinībās — baltā krāsā uz grīdas un sienām.
Tibetā ugunskrustu vēl tagad lieto apģērbā kā greznojumu. Miroņiem to liek uz krūtīm, domājams, kā dzīvības zīmi.
Melecas apriņķis
Melecas apriņķis ir apriņķis Polijā, Piekarpatu vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Piekarpatu vojevodistes Tarnobžegas, Kolbušovas, Ropčices-Seņdzišovas un Dembicas apriņķiem, Mazpolijas vojevodistes Dombrovas apriņķi, kā arī Sventokšiskas vojevodistes Stašovas apriņķi.
Ugunskrusts (zīme)
Pasaule
Amerikā tas satopams kā amulets, karazīme (Kanzasas indiāņiem), kulta zīme Saules pielūdzējiem (Jaunmeksikā) un pūšļotāju burvju saitēs.
Simbola nozīme
Senie latvieši uzskatīja, ka ugunskrusts ir enerģētiski spēcīga zīme. Dažādām variācija ir piedēvēta dažāda "enerģētiskā kvalitāte" un tās ir tikušas izmantotas noteiktos gadījumos. Šīs variācijas ir sastopamas daudzās rotās — Stāmerienas sagšas nelielajā saglabātajā daļā ir atrodami 37 ugunskrusti 20 dažādās variācijās. Slavenajā Kaldabruņas jostā no 49 elementiem 36 ir ugunskrustu variācijas.
Pērkons ir viens no vecākajiem senču dieviem un tiek dēvēts arī par Veco tēvu. Latvijā Pērkona krusts sastopams jau no 3.—4. gadsimta izrakumos atrastajās lietās. Agrajā dzelzs laikmetā tas attēlots, piemēram, latgaļu bronzas rotās un somugru cilšu emaljētajās saktās. Vēlajā dzelzs laikmetā rakstam parādās jau daudz dažādu atvasinājumu un ir sastopami dažādi krāšņi varianti.
Šai zīmei ir vairāki nosaukumi — svastika, ugunskrusts, Pērkona krusts vai zarukrusts. Ugunskrusts jeb Pērkona krusts, pēc ticējumiem, simbolizē un piesaista laimi, enerģiju, uguni, pērkonu un vēju. Zīmei ir sastopams ļoti liels variantu skaits. Latviešiem ugunskrusts ir saistīts ar Sauli, Laimu, un Pērkonu, tādēļ to mēdza iegriezt bērna gultiņas galā, kā arī ieaust jostā ar kuru bērnu satin. Kādreiz Augškurzemē bija paraža, bērniņam piedzimstot, mājas spāres galā pakārt kokā grieztu ugunskrustu, kuru noņem tikai cilvēkam nomirstot. Šī zīme, tāpat kā Jumis, bieži ir redzēta uz svētakmeņiem, kā arī plaši izmantota amuletos, rotās un zintniecībā. Jostās, sagšās, cimdos, zeķēs un kreklos šo zīmi ierakstīja, lai nēsātāju pasargātu no visa ļaunā. Senos laikos tika uzskatīts ka Pērkons darbojas kā visu ļauno spēku vajātājs.
Jostās un citur ornamentos bieži vien blakus esoši kāršu krusti savienoti tā, ka vienam gali noliekti Saules kustības, bet otram — pretējā virzienā. Kompozīcijās Pērkona krusts bieži vien ir novietots stūrainās saulītes centrā.
Dažos variantos ugunskrustu ir grūti pazīt. Garenajās joslu kompozīcijās mēdza izmantot tikai pusi vai pat ceturto daļu raksta, brīvās vietas aizpildot ar citiem, sīkākiem rakstiem.
Iemesli
Mūsdienās ugunskrusts izsauc daudz negatīvu emociju, jo tas tika lietots kā nacistiskās Vācijas simbols. Bet tas varēja kļūt arī par padomju simbolu. Krievijas pirmskristietības kultūrā ugunskrusts bija ļoti izplatīts, bet Pilsoņu kara laikā tas tika attēlots uz pirmajām naudas zīmēm, bija arī uz Dienvidaustrumu armijas karavīru piedurkņu uzšuvēm un karodziņiem. Tikai 1923. gadā šo seno simbolu Ļ. Trockis nomainīja pret sarkano zvaigzni. Vācijā interesi par ugunskrustu vispirms izrādīja Teitoņu ordeņa filiāle — sabiedrība “Thule” 20. gadu sākumā. Pēc tam, kad Trockis ugunskrustu nomainīja to pret zvaigzni, Hitlers nacistu kongresā piedāvāja partijas sarkanā karoga projektu ar melnu ugunskrustu baltā aplī centrā.
Kritika
2010. gada maijā Lietuvas tiesa tika atzinusi, ka visas pērkonkrusta zīmes nevar tikt uzskatītas par nacisma ideoloģiju slavējošiem simboliem, jo lielāka nozīme ir tieši kontekstam, kādā šī zīme tiek lietota.
BK Ventspils
Kluba vēsture
Basketbola klubs "Ventspils" tika dibināts 1994. gadā, taču jau kopš 1992. gada LBL sezonas startēja komanda ar šādu pašu nosaukumu. Iesākumā BK "Ventspils" bija vidusmēra Latvijas komanda, bet par pagrieziena punktu komandas attīstībā var uzskatīt 1997./1998. gada sezonu, kad komandu sāka trenēt Armands Krauliņš un tika uzcelts Ventspils Olimpiskais centrs. Šajā sezonā Ventspils debitēja Eiropas kausu turnīros, iekļūstot Korāča kausa astotdaļfinālā. 1998./1999. gada sezonā Ventspils jau startēja Saportas kausa izcīņā. Šajā sezonā Ventspils pēdējo reizi LBL finālā piekāpās Brocēni/LMT komandai.