cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalahari kratons
Derīgie izrakteņi
Uz Kalahari kratona esošā Vitvatersrandas sistēma satur pasaulē bagātākās zelta iegulas. Transvālas sistēmā atrodas nozīmīgas dzelzs rūdas atradnes, Bušveldas komplekss satur platīna, hroma, titāna-dzelzs un alvas rūdas. Kalahari kratonā atrodas vienas no pasaulē nozīmīgākajām dimanta atradnēm; šeit ik gadu iegūst ap 9600 kg dimantu. Kratons satur arī augstvērtīgas mangāna rūdas atradnes.
STS-122
STS-122 bija Space Shuttle Atlantis ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Starts notika 19:45:30 UTC no Kenedija kosmiskā centra starta laukuma 39A. Nolaišanās notika. Lidojuma ilgums bija 12 dienas. Šis bija pēdējais Atlantis lidojums uz SKS (pēc tam paredzēts vēl viens lidojums orbitālā teleskopa Hubble remontam, un tad tiks pārtraukta Atlantis ekspluatācija).
STS-120 misijas galvenais uzdevums bija uzstādīt SKS jaunu Eiropā būvēto moduli Columbus. Ar kosmoplānu stacijā ieradās SKS 16. ekspedīcijas jaunais dalībnieks Leopolds Eijārs, kas nomainīja Danielu Tani.
Derīgā krava
Galvenā krava bija Eiropā būvētais modulis Columbus. Bez tam Atlantis kravas telpā uz ICC-Lite uzmontētas Solar Monitoring Observatory (SOLAR) un European Technology Exposure Facility (EuTEF). Uz zemi atpakaļ tika nogādāts bojātais žiroskops CMG, kurš agrāk tika nomainīts ar jaunu misijā STS-118.
Gatavošanās lidojumam
NASA nosauca misijas STS-122 apkalpi.
, sakarā ar Atlantis ekspedīcijas STS-117 aizkavēšanos, NASA vadība nolēma izmainīt Space Shuttle lidojumu secību. Misijai STS-122 paredzētais kosmosa kuģis Discovery tika nomainīts ar Atlantis.
Sebakves kratons
Sebakves kratons (arī Sebakves protokratons) ir hipotētisks kratons, kas veido Zimbabves kratona centrālo daļu, viens no senākajiem pastāvošajiem Zemes garozas fragmentiem. Atrodas Zimbabves centrālaja daļā, aptuvens diametrs 450 km. Veidojies pirms aptuveni 3,4 miljardiem gadu, stabilizējies pirms 3,35 miljardiem gadu. Aptuveni pirms 3,2 miljardiem gadu notika granitoīdu intrūzija.
STS-122
Gatavošanās lidojumam
Ārējā degvielas tvertne (ET-125) uz Kenedija kosmiskā centru tika nogādāta. To rūpīgi pārbaudīja, un 17. oktobrī tika modificēts šķidrā skābekļa vada turētājs. Tvertne pie cietās degvielas starta paātrinātājiem tika pievienota. Atlantis tika pārvietots uz starta laukumu. Columbus modulis kosmoplāna kravas telpā tika ievietots.
Starts tika paredzēts, bet dažas stundas pirms pacelšanās divos sensoros ārējā degvielas tvertnē tika konstatētai nepareizi rādījumi. Starts tika atlikts par vienu diennakti, lai atklātu kļūmju iemeslu. Pēc tam palaišana tika pārcelta uz, tad — uz. Nespējot atrisināt problēmu starta laukumā, starts tika pārcelts uz 2008. gadu (starta logs atveras 2. janvārī). Pēc tam tika precizets, ka starts nevarēs notikt ātrāk kā 10. janvārī, lai darbinieki varētu nosvinēt svētkus. veiktajos testos tika noskaidrots, ka paši sensori darbojas pareizi, bet problēma ir vados. 28. decembrī tika paziņots, ka, lai savestu kārtībā elektrosavienojumus, vajadzīgs laiks, un 10. janvārī starts nebija iespējams.
Lidojuma gaita
Piezīme. Šeit par dienu atskaites punktu tiek ņemts Atlantis starts 19:45:30 UTC.
1. lidojuma diena, starts (7.—8. februāris)
Pirmsstarta sagatavošanā vairs neparādījās degvielas sensoru problēmas. Starts notika 19:45:30 UTC no Kenedija kosmiskā centra starta laukuma 39A. Pēc ieiešanas orbītā tika atvērtas kravas telpas durvis, izvērsta Ku antena, pārbaudīts un aktivizēts kosmoplāna manipulators, kā arī pārraidīti uz zemi fotoattēli, kas uzņemti ārējās degvielas tvertnes atdalīšanās laikā. Apkalpe gulēt devās 8. februārī 1:45 UTC, cēlās 9:45 UTC. Pēc celšanās astronauti veica sagatavošanās darbus. Četras stundas tika veikta Atlantis karstumaizsardzības plāksnīšu pārbaude ar manipulatoram pievienoto stieni, pie kura piemontētas kameras un sensori. Tika pārbaudīta aparatūra, kas nepieciešama, tuvojoties un saslēdzoties ar staciju. Tāpat arī tika pārbaudīti skafandri.
2. lidojuma diena, saslēgsanās ar SKS (8.—9. februāris)
9. februārī 12:30 UTC sākās tuvošanās operācijas. No 16:24 līdz 16:31 UTC tika veikts SKS aplidojums. 17:17 UTC Atlantis veica saslēgšanos ar staciju pie Harmony modulim piestiprinātā pārejas adaptera PMA-2. Pēc hermētiskuma parbaudēm lūkas starp kosmoplānu un staciju tika atvērtas 18:40 UTC.
3. lidojuma diena (9.—10. februāris)
Sakarā ar Hansa Šlēgela medicīniskām problēmām (netiek paskaidrots, kādām) iziešana kosmosā, un līdz ar to arī Columbus moduļa uzstādīšana, tika atlikta par vienu diennakti. Viņa vietā iziešanu veiks Stenlijs Lavs, kopā ar Reksu Valheimu.
Izanalizējot kuģa apšuvuma attēlus, tika atklāts vienas plāksnītes bojājums. Līdzīgs bojājums bija misijas STS-117 laikā, un tā fiksēšanai tika rīkota iziešana kosmosā.
4. lidojuma diena, 1. iziešana kosmosā (10.—11. februāris)
Apkalpe veica dažādus darbus, gatavojoties iziešanai kosmosā.
11. februārī 14:13 UTC sākās iziešana atklāta kosmosā, kuru veica Rekss Valheims un Stenlijs Lavs. Vispirms viņi pārvietojās no stacijas Quest slūžu kameras uz Atlantis kravas telpu. Tur viņi no Columbus atvienoja kabeļus, un turētājus, uzmontēja manipulatora turētāju un metāla aizsargvairogus. Viņi šos darbus veica par vienu stundu ilgāk nekā plānots.
5. lidojuma diena, 1. iziešana kosmosā, turpinājums (11.—12. februāris)
Turpinājās iziešana kosmosā. 19:53 UTC moduļa turētājbultas tika atlaistas, un sākās Columbus pārvietošana ar stacijas manipulatoru, kuru no stacijas iekšienes vadīja Līlends Melvins. Savukārt kosmonauti devās uz slūžu kameru, un tālāk viņiem bija plānots doties uz P1 fermu, lai atvienotu elektrokabeļus un slāpekļa vadus no Nitrogen Tank Assembly. Šī slāpekļa tvertne bija iztukšota, un tiks nomainīta ar jaunu vēlāk šajā misijā. Tā kā skafandru resursi gāja uz beigām, tika nolemts Lavu atstāt slūžu kamerā, bet vairāk pieredzējušo Valheimu sūtīt uz P1, lai tas paveiktu kaut daļu no plānotā — atskrūvēt tvertni turošās skrūves. Pēc divu skrūvju atskrūvēšanas viņš atgriezās slūžu kamerā. 21:29 UTC Columbus tika novietots tam paredzētajā vietā pie Harmony moduļa, un 21:44 UTC turētājbultas cieši saslēdza moduli. Kosmonautu iziešana beidzās 22:11 UTC, iziešanas ilgums — 7 stundas 58 minūtes.
6. lidojuma diena, 2. iziešana kosmosā (12.—13. februāris)
13. februārī 14:27 UTC sākās 2. iziešana kosmosā, kuru veica Rekss Volheims un Hanss Šlēgels, kurš medicīnisku problēmu dēļ nevarēja piedalīties pirmajā iziešanā. Viņiem bija jānomaina tukšā slāpekļa tvertne Nitrogen Tank Assembly pret jaunu. Šī 250 kg slāpekļa tvertne tika uzstādīta 2002. gadā, un kalpoja stacijas dzesēšanas sistēmas spiediena nodrošināšanai, bet pa šo laiku jau bija iztērējusi savus 36 kp slāpekļa krājumus, un orbītā to otrreiz nevar uzpildīt. Vispirms jaunā tvertne ar stacijas manipulatoru tika izcelta no Atlantis kravas telpas un īslaicīgi novietota uz Crew and Equipment Translation Aid cart, kamēr kosmonauti atvienoja veco. Pēc jaunās tvertnes uzstādīšanas vecā tika nogādāta atpakaļ uz kosmoplānu.
7. lidojuma diena, 2. iziešana kosmosā, turpinājums (13.—14. februāris)
Turpinājās iziešana kosmosā. Tā kā tvertnes pārvietošanas darbu Volheims un Šlēgels paveica ātrāk, nekā plānots, viņi varēja uzstādīt siltumaizsardzības pārsegus Columbus modulim, kā arī veikt mikrometeorītu vairogu inspekciju. Iziešana kosmosā noslēdzās 21:12 UTC, ilgums — 6 stundas45 minūtes.
9. lidojuma diena, 3. iziešana kosmosā, turpinājums (15.—16. februāris)
Turpinājās iziešana kosmosā. Pēc galveno darbu paveikšanas viņi detalizēti apskatīja mikrometeorīta izraisītu "krāteri" uz roktura pie slūžu kameras. Kosmonauti iziešanu beidza 20:32 UTC, ilgums — 7 stundas 25 minūtes.
10. lidojuma diena, lūku aizvēršana (16.—17. februāris)
Kosmonauti veica sagatavošanās darbus, lai atvienotos no stacijas. Tika pārnestas nepieciešamās mantas uz kosmoplānu, pabeigti darbi jaunajā modulī. Lūkas starp SKS un Atlantis tika aizvērtas 17. februārī 18:03 UTC.
11. lidojuma diena, stacijas atstāšana (17.—18. februāris)
Atlantis atvienojās no SKS 18. februārī 09:25 UTC. Pēc atvienošanās tas veica tradicionālo stacijas aplidojumu.
13. lidojuma diena, nolaišanās (19.—20. februāris)
Atlantis kravas telpas duvis sāka aizvērt 10:14 UTC, un tas tika pabeigts 10:28. 13:00 UTC sākās 2 minūšu 43 sekunžu orbitālais manevrs, kura rezultātā kosmoplāns nogāja no orbītas un sāka nolaišanos. Atlantis pieskārās Kenedija kosmiskais centra skrejceļa Nr. 15 klājumam 14:07:10 UTC, un pilnīga apstāšanās notika 14:08:08 UTC. Lidojuma ilgums bija 12 dienas 18 stundas 21 minūte 40 sekundes.
Hānja
Hānja ir ciemats Veru apriņķī, Igaunijas dienvidaustrumu daļā. Tas atrodas 16 kilometrus uz dienvidiem no Veru pilsētas. Hānja ir Hānjas pagasta adminstratīvais centrs. Ciema iedzīvotāju skaits 2011. gadā bija 162 iedzīvotājs.
Netālu no Hānjas ciemata atrodas Igaunijas augstākā virsotne — Lielais Munameģis.
Kamerūnas premjerministri
Kamerūnas premjerministrs ir Kamerūnas valdības vadītājs. Tomēr premjerministra pilnvaras ir nelielas un plašākās izpildvaras funkcijas ir prezidentam, kurš var atlaist premjerministru.
Kristiāns Pelšs
Kristiāns Pelšs (dzimis, miris ) bija latviešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. No 2012. līdz 2013. gadam Pelšs spēlēja Amerikas hokeja līgas kluba Oklahomsitijas "Barons" sastāvā. Pelšs noslīka 2013. gada 11. jūnijā. Dzejnieka un atdzejotāja Eināra Pelša dēls.
Spēlētāja karjera
Sākumā nodarbojies ar džudo, taču astoņu gadu vecumā uzsāka trenēties hokejā. Vēlāk Pelšs divarpus sezonas spēlēja arī Liepājā, taču trīspadsmit gadu vecumā atgriezās Daugavpilī. Jau sešpadsmit gados Kristiānam izdevās ielauzties tolaik Baltkrievijas Ekstralīgā spēlējošā kluba DHK Latgale sastāvā. 2009.—10. sezonā Pelšs spēlēja Rīgas "Dinamo" fārmklubā - Rīgas "Dinamo Juniors" rindās. Pēc sezonas beigām NHL draftā viņu ar kopējo 181. numuru izvēlējās Edmontonas "Oilers". Kristiāns kļuva par 27. NHL draftēto latvieti. Vasarā Pelšs pārcēlās uz Ziemeļameriku, piedalījās Edmontonas "Oilers" jauno hokejistu nometnē un pievienojās Edmontonas "Oil Kings" rindām.
2012. gada 1. maijā Pelšs noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL klubu Edmontonas "Oilers", nākamo sezonu uzsākot tās Amerikas hokeja līgas fārmklubā Oklahomsitijas "Barons". 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta dēļ gan noturēties "City Barons" sastāvā hokejists nespēja, novembra sākumā tiekot nosūtīts uz ECHL klubu Stoktonas "Thunder". ECHL hokejists decembrī saņēma 21 spēles diskvalifikāciju, īsi pēc tam atgriežoties "City Barons" rindās.
Latvijas hokeja izlases rindās Pelšs aizvadījis divas spēles. Hokejists spēlējis arī 2009. un 2010. gada Pasaules U18 čempionātos, kā arī 2011. gada Pasaules junioru čempionātā. Pēc 2010. gada NHL drafta "Oil Kings" ģenerālmenedžeris Bobs Grīns atzina, ka Pelšu ievērojis tieši 2010. gada Pasaules U18 čempionāta laikā. Latvijas pieaugušo izlases sastāvā debitēja 2011. gada 8. aprīļa spēlē pret Somijas izlasi.
Gliese 581 d
Gliese 581 d ir citplanēta, kas atrodas 6,13 pc attālumā no Zemes Svaru zvaigznājā. Planēta riņķo ap zvaigzni Gliese 581 vidēji 0,218 AU attālumā. Planētas orbītas ekscentricitāte ir 0,3809. 1 gads uz planētas ilgst 66,8 Zemes dienas ilgi un tā sver 8,3 reizes vairāk par Zemi, tāpēc tā tiek klasificēta kā Superzeme. Planētu atklāja 2007.gada 24.aprīlī.
Ieraugot planētas orbitālos parametrus, varētu domāt, ka uz tās ir tikpat karsti, kā cepeškrāsnī, bet patiesībā tur ir normālas t.i., dzīvībai piemērotas temperatūras, jo zvaigzne Gliese 581 ir sarkanais punduris, kurš ģenerē salīdzinoši maz siltuma salīdzinājumā ar Sauli. Cilvēks uz šīs planētas saulē varētu sajusties tā kā uz Zemes, ja vien tās atmosfēras sastāvs būtu pieskaņots cilvēka dzīvībai. Planētas vidējā temperatūra ziemā ir -71 °C, bet vasarā karstums sasniedz tikai nieka 29 °C. Īsā (salīdzinājumā ar Zemi) apriņķošanas perioda dēļ planētas rotācija, zvaigznes Gliese 581 gravitācijas dēļ, varētu tikt bloķēta. Nakts pusē diemžēl būtu ļoti auksts, bet dienas pusē temperatūras svārstītos no -70 °C līdz +30 °C.
2 reizes lielāks nekā uz Zemes
Ja brīvās krišanas paātrinājums uz tās virsmas 2 reizes pārsniedz tādu, kāds ir uz Zemes, tad planētas blīvumam ir jābūt 5 396 kg/m3 un to ūdens varētu klātu daļēji, bet cilvēks uz tādas apmesties nevarētu, arī tad, ja atmosfēras sastāvs un spiediens būtu piemērots elpošanas orgāniem, jo pie tāda brīvās krišanas paātrinājuma cilvēku mocītu nogurums un normāla dzīve būtu neiespējama.
Tāds kāds ir uz Zemes
Tā kā planēta zvaigznes gravitācijas iedarbībā visu laiku vērsta pret to ar vienu un to pašu puslodi, tad cilvēkam vienīgā iespēja dzīvot uz cietzemes ir ledājs, kas aizņem visu nakts puslodi, kas paplašinās uz dienas puslodes rēķina, kad planēta attālinās no zvaigznes. Lielās planētas orbītas ekscentricitātes dēļ, ledus diemžēl būtu pārāk nestabils, lai ilgstoši noturētu māju un dreifētu tik ātri (arī milzīga dziļuma dēļ), ka visvecākais ledus būtu labi, ja dažus gadus vecs.
Smēķēšanas ierobežošana
Smēķēšanas ierobežošana ir ar likumu noteiktas normas, kas ierobežo tabakas izstrādājumu smēķēšanas tiesības publiskajā vai privātajā telpā (atkarībā no katras konkrētās valsts likumdošanas).
Vēsture
Vēsturiski pirmais smēķētāju vajāšanas gadījums fiksēts 1492. gadā: Inkvizīcija notiesāja uz 7 gadiem ieslodzījumā kādu donu Rodrigo de Heresu par smēķēšanu. Aktīvu cīņu pret smēķēšanu īstenoja arī Krievijas cars Aleksejs I, pavēlēdams smēķēšanā pieķertos sodīt: pirmajā reizē 60 sitienus ar nūju pa papēžiem, otrajā reizē - izraut nāsis un nogriezt ausis, trešajā reizē - sodīt ar nāvi (šo likumu atcēla tikai Pēteris I).
Mūsdienās statistika liecina, ka pasaulē vismazāk smēķē tādās valstīs kā Etiopija, Gana un Kongo, bet visvairāk smēķē Grieķijā.
2010. gadā Butāna kļuva par pirmo valsti pasaulē, kas aizliedza tabaku. Butānā par tabakas audzēšanu un pārdošanu tiek piespriests vairāku gadu cietumsods. Tabaku nelielā daudzumā personīgai lietošanai gan ir iespējams importēt no ārzemēm ar īpašām atļaujām.
Grants Hills
Grants Henrijs Hills (dzimis Dalasā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlējis vieglā uzbrucēja pozīcijā, bijis ASV basketbola izlases dalībnieks. 1994. gada NBA draftā viņu izraudzījās Detroitas "Pistons" ar kopējo 21. kārtas numuru. Septiņkārtējs NBA visu zvaigžņu spēles dalībnieks (1995—1998, 2000—2001, 2005).
Kopā ar ASV izlasi izcīnīja zelta medaļu 1996. gada Atlantas olimpisko spēļu basketbola turnīrā.
Karjera
NBA Hills debitēja 1994. gadā. Pirmajā sezonā viņš vidēji spēlē guva 19,9 punktus, izcīnīja 6,4 atlēkušās bumbas un atdeva 5 rezultatīvas piespēles. Kopā ar Džeisonu Kidu viņš dalīja sezonas labākā debitanta balvu. Turpmākās piecas sezonas Hills pavadīja Detroitā.
2000. gadā "Pistons" aizmainīja Hillu uz Orlando "Magic", apmaiņā pret Čakiju Atkinsu un Benu Vollesu. "Magic" komandas vadība cerēja, ka viņš kopā ar Treisiju Makgreidiju izveidos nepārspējamu duetu. Taču visas turpmākās karjeras laikā Hills mocījās ar savainojumu sadziedēšanu.
Pēc septiņu gadu sadarbības "Magic" nolēma līgumu ar Hillu nepagarināt. Fīniksas "Suns" basketbolistam piedāvāja divu gadu līgumu par 4 miljoniem ASV dolāru. "Suns" sastāvā viņš aizvadīja piecas sezonas, pēc kurām pārgāja uz Losandželosas "Clippers".
Pēc 2012.—2013. gada sezonas beigām paziņoja par karjeras beigšanu.
Privātā dzīve
Hilla tēvs bija veiksmīgs amerikāņu futbola spēlētājs. Pēc viņa karjeras beigām Hillu ģimene pārcēlās uz Restonu Virdžīnijas štatā. Tur viņš pavadīja vidusskolas gadus.
Hills apprecējās ar Tamiju. Viņus kādā saviesīgā pasākumā iepazīstināja dziedātāja Anita Beikere. Tamija dzemdējusi divas meitas.
Priedaine
Priedaine var būt:
Maraņauna
Etimoloģija
Izplatītākā versija par vārda "Maraņauna" nozīmi ir "tekošā jūra", un ka tā vietējās ciltis saukušas Amazoni. Analoģisks nosaukums ir arī vienai no divām Amazones satekupēm Brazīlijas—Peru robežas rajonā. Pastāv arī citas versijas, piemēram, ka Indijas rieksti, viens no kuru apzīmējumiem ir "maraņjoni", varētu būt nevis guvuši šo nosaukumu no to augšanas teritorijas, bet gan paši to devuši piekrastei.
Pirms kolonizēšanas
Ap eiropiešu ierašanās laiku Maraņaunā dzīvoja divas lielas indiāņu grupas: tupi galvenokārt piekrastes rajonos un ža jeb žesi iekšzemē. Lielākās tupu cilšu grupas, guažažara un urubi, pilnībā tika pakļautas tikai XX gadsimtā, kamēr galvenās žesu grupas — timbira un sakramekri — atkāpās no kolonistiem dziļāk iekšzemē. Arī dažas ciltis no kaimiņos esošās Pjaui teritorijas XVII gadsimtā atkāpās no kolonistiem uz Maraņaunas grūtāk pieejamajiem rajoniem.
Precīzu datu par pirmajiem eiropiešiem šai rajonā nav. Domājams, ka piekrasti pirmais pētījis spānietis Pinsons, kurš 1500. gadā devās ar kuģi no Pernambuku uz Amazones grīvu. Zināma 1519. gada portugāļu karte, kurā jau iezīmēta Maraņaunas piekraste. Taču Portugālei trūka resursu visas milzīgās teritorijas sagrābšanai, kuru tai bija atvēlējis Tordesiljasas līgums, un kopš 1524. gada Maraņaunas piekrastē sāka darboties Francijas tirgoņi. 1531. gadā Brazīlijā ieradās kolonizēšanas organizators Martīns Afonsu de Souza, kurš norīkoja kapteini Diogu Leiti izpētīt ziemeļu piekrasti. 1534. gadā Portugāles karalis Žuans III iedalīja aptuveni zināmo Brazīlijas teritoriju mantojamās kapitānijās, lai gan kolonizēšana vēl nebija sākusies. Starp tām bija arī Maraņaunas kapitānija, kas aptvēra mūsdienu Maraņaunas štata lielāko daļu un dažu citu štatu piekrasti.
1535. gadā karalis izsniedza atļauju trīs vīriem sākt Maraņaunas kolonizēšanu. Bagātākais no viņiem — vēsturnieks un ierēdnis Žuans Barrušs — sagatavoja 10 kuģus, 900 zaldātus un viena no triumviriem — Airesa de Kuņjas vadībā tie devās ceļā. Taču plānus stipri izbojāja vētra pie Maraņaunas krastiem. Kuģi nogrima, kapteinis gāja bojā, izdzīvojušajiem izdevās izsēsties tagadējās Sanluisas salas krastā un nodibināt fortu, ko nosauca par Nacareti. Saprasties ar vietējiem tupinambasu cilts indiāņiem viņiem neizdevās, un tie fortu 1538. gadā iznīcināja. 1539. gadā laimi šeit pamēģināt devās portugāļu muižnieks Luišs de Melu da Silva. Arī viņu piekrastē piemeklēja kuģa katastrofa, bet viņš izrādījās veiksmīgāks izdzīvotājs vai labāks diplomāts un pēc 15 gadiem spēja atgriezties dzimtenē. Pēc viņa atgriešanās Žuans Barrušs 1555. gadā nosūtīja uz turieni divus savus dēlus, kuri atgriezušies apgalvoja, ka viņi redzējuši savā kapitānijā 17 franču kuģus, ka franči uzbūvējuši tur akmens mājas un veiksmīgi tirgojas ar iezemiešiem. Apstiprinājuma viņu apgalvojumiem trūkst, toties tie bija labs arguments pasteidzināt pašiem savu ekspansiju. Tomēr pirmā pastāvīgi apdzīvotā vieta Sanluisā tika radīta tika 1594. gadā, kad franču kapteinis Rifo ieradās salā ar vienu kuģi, jo vēl divi bija gājuši bojā tai pašā piekrastē, kur daudzi iepriekšējie. Atgriezdamies Francijā, viņš daļu apkalpes atstāja salā. Ir ziņas, ka franči, tāpat kā viņi rīkojās Ziemeļamerikā, apzināti iefiltrējuši starp indiāņiem jaunus francūžus, lai tie visu dzīvi dzīvotu starp indiāņiem un būtu par tirdzniecisku un politisku saikni starp abām rasēm. Grupa cilvēku Francijā ilgstoši mēģināja pierunāt karaļnamu sākt ekspansiju ekvatoriālajā Amerikā, un galu galā 1612. gadā karaliene Marija Mediči piekrita. Trīs kuģi veiksmīgi sasniedza salu un pēc pārrunām ar indiāņiem uzbūvēja fortu Sanluisu, nosaucot to kādreizējā Francijas karaļa Luija IX vārdā. Franči atveda sev līdzi misionārus un no savas puses vairākus kristītos indiāņus aizveda uz Parīzi uzrādīt karaļpārim. Šīs atklātās darbības satrauca portugāļus, un 1614. gadā pie Gvašendubas notika kauja starp portugāļiem un frančiem, kurus atbalstīja attiecīgi tabažaras un tupinambasu cilšu indiāņi. Portugāļi bija uzbūvējuši krastā nocietinājumu pretī franču nocietinājumam un gaidīja uzbrukumu, būdami nedaudz pārāki eiropiešu spēkos (270 pret 200), bet ar 100 indiāņiem palīgos pret 2500. Franču uzbrukums nocietinājumam bija neveiksmīgs (ap 500 kritušo, no kuriem 100 eiropiešu, pret 10 kritušajiem portugāļiem), pēc kā puses norunāja pamieru līdz jautājuma izlemšanai Eiropā. Pēc gada portugāļi, saņēmuši papildspēkus, pārkāpa pamieru un pēc divu dienu Sanluisas aplenkuma franči padevās, kas izšķīra konfliktu par labu Portugālei.
Kolonizēšanas periods
1621.—1774. gadi administratīvi pastāvīgi maina Maraņaunas jēdzienu — tai pievieno jaunas teritorijas vai tās noņem, vienlaikus vienā teritorijā pastāv Maraņaunas kapitānija un Maraņaunas koloniālais štats. Sanluisa kļūst par jauno administratīvo vienību galvaspilsētu, lai gan teritorijas attīstība rit lēni.
Vienlaikus ar to Holande, izmantojot to, ka formāli Portugāle bija nokļuvusi Spānijas pakļautībā un slikti kontrolēja savas kolonijas, kopš 1624. gada pamazām sāka sagrābt sev Brazīlijas ziemeļaustrumu daļu. Pēc neatkarības atgūšanas 1640. gadā Portugāle savukārt mēģināja to atgūt. Šā kara laikā 1641. gadā holandiešu flote nopostīja Sanluisu un ieņēma Maraņaunu, taču 1644. gadā, nespēdami tikt galā ar apvienoto portugāļu, indiāņu un jezuītu pretestību, holandieši atkāpās.
Pēc holandiešu izdzīšanas sākās ekonomiskā krīze. Lēto holandiešu piegādāto vergu vairs nebija, to cenas kļuva neizdevīgas, mēģinājumi paverdzināt indiāņus saņēma jezuītu pretestību, kuriem indiāņi bija vajadzīgi darbam viņu kontrolētajos ciematos. Plantatori sāka organizētus uzbrukumus jezuītu kristīto indiāņu ciematiem vergu sagrābšanai. 1682. gadā karalis, lai risinātu problēmu, pavēlēja izveidot Maraņaunas Tirdzniecības kompāniju, kurai vajadzēja kontrolēt vergu cenas noteiktā līmenī, 20 gadus uzturēt pilnīgu tirdzniecības monopolu (no kura tomēr bija atbrīvoti jezuīti un franciskāņi) un attīstīt vietējo patēriņa preču ražošanu, lai aizvietotu importu. Kompānijai savus uzdevumus izpildīt neizdevās, jo tās piedāvātās cenas bija pārāk neizdevīgas. 1684. gadā Sanluisā uzliesmoja sagatavota sacelšanās, kura bija sekmīga. Nākamajā dienā izveidotā hunta nosūtīja parlamentāriešus uz gubernatora tābrīža rezidenci Belenu un Lisabonu ar savām prasībām, kuras paredzēja kompānijas likvidāciju, monopola atcelšanu un jezuītu padzīšanu. Viņiem tika atteikts, un pēc gada valdība atsūtīja kareivjus, kuri bez pretestības ieņēma Sanluisu. Nemiernieku vadoņi tika pakārti vai uz mūžu ieslodzīti. Ekonomiskā krīze Maraņaunā turpinājās vēl 80 gadus. 1759. gadā jezuīti tika izraidīti no Portugāles un tās kolonijām pēc konflikta ar faktisko Portugāles vadītāju marķīzu Pombālu, bet jezuītu saimniecību pārņēma karaļa vara. Vienlaikus tika izveidota jauna valsts tirdzniecības kompānija, kuras saimnieciskā darbība bija veiksmīgāka kā priekšgājējai. Teritorijā attīstījās kokvilnas un rīsa audzēšana, 1770.-1800. gadu laikā kokvilnas ražošana štatā pieauga ap 10 reižu.
Neatkarīgajā Brazīlijā
Brazīlijas Neatkarības kara laikā (1822—1823) Sanluisa, tāpat kā lielākā daļa Maraņaunas un visas Brazīlijas ziemeļdaļas, pēc dažādām iekšējām sadursmēm sākotnēji nostājās Portugāles pusē. 1823. gadā Brazīlijas dienestā esošais britu admirālis Kokreins pēc savas iniciatīvas pietuvojās Sanluisai un piespieda tās garnizonu padoties, blefojot ar it kā brazīliešu flotes un armijas tuvošanos, par ko drīz tika iecelts par Maraņaunas marķīzu un gubernatoru. Pēc gada Kokreins, palīdzējis apspiest sacelšanos netālajā Pernambuku, pieprasīja sev naudas balvu par Maraņaunas pakļaušanu gadu iepriekš. Nesaņēmis to, viņš piesavinājās provinces naudu un 1825. gadā atgriezās Anglijā. Pēc šiem notikumiem dzīve provincē stabilizējās, taču 1838. gadā uzliesmoja Balaiadas zemnieku un vergu sacelšanās ar centru ap Kašiasas pilsētu, kas ilga trīs gadus un tā tika apspiesta tikai pēc šķelšanās starp sacelšanās dalībnieku visai mēreno politisko vadību un radikālajiem vienību komandieriem. Sacelšanās apspiešanas laikā abas puses parādīja lielu cietsirdību, ap 12000 sacelšanās dalībnieku gāja bojā.
Maraņaunā tradicionāli bija spēcīgas republikāniskas simpātijas, pateicoties kam Brazīlijas pāreja no monarhijas uz republiku XIX gadsimta beigās par štatu pārveidotajā provincē notika bez satricinājumiem. Arī XX gadsimtā štata vēsture neizcēlās ar politiskiem satricinājumiem, kuri notika valsts dienvidu un centrālajos štatos. 1970. gadā uz robežas ar Pjaui tika uzbūvēta Boaesperansas HES, pateicoties kam provinces austrumos sākās saimnieciskā attīstība.
Klimats
Visā Maraņaunā klimats ir karsts ar vidējo temperatūru ap 26 °C. Vietējo klimatu iedala trīs tipos: pārmitrais tropiskais musonu jeb ekvatoriālais klimats un tropiskie ar lietus sezonām rudenī vai vasarā. Pirmajam, kurš valda štata rietumdaļā, raksturīgs ļoti liels nokrišņu daudzums (virs 2000 mm gadā) un maz izteikta 2—3 mēnešu sausā sezona februārī—martā; abiem pārējiem nokrišņu daudzums ir no 1250 līdz 500 mm gadā un krasi izteikta 4—6 mēnešu ilga sausā sezona. Vasaras ir karstas ar temperatūru bieži virs 40 °C, ziemā, kura saskan ar sauso sezonu, kalnainajā dienvidu daļā tā var nokristies līdz 10 °C.
Hidrogrāfija
Maraņauna ir bagāta ar nokrišņiem un upēm, kuras savus ūdeņus nes no dienvidiem uz okeānu ziemeļos. Štata austrumu un rietumu robežas lielā garumā iezīmē attiecīgi Parnaibas un Tokantinsas upes. Okeānā ietekošām upēm raksturīgi spēcīgi paisuma viļņi (pororokas), kas sasniedz līdz 1,5 m augstumu un maina upju tecējuma virzienu līdz 150 km dziļi iekšzemē.
Augājs
Pēc 2010. gada datiem, ap 25% augstieņu savannu — seradu ir pārveidotas par lauksaimniecības zemēm, īpaši sojas plantācijām. No mežiem augstieņu rajonos atlikusi apmēram trešdaļa, kopumā štatā dabiskais augājs saglabājusies uz 50% zemju. Īpaši cietuši dabiskie babasu palmu meži, no kuriem atlikuši 0,09%. Maraņaunā vairāk vai mazāk ir izplatīti 8 augāju veidi:
Iedzīvotāji
2010. gadā 63,08% štata iedzīvotāju dzīvoja pilsētās, vīriešu bija 49,61%. Sociālā ziņā Maraņauna ir viens no nabadzīgākajiem štatiem Brazīlijā un 2005. gadā bija vidējā Brazīlijas 1980. gada līmenī pēc Tautas attīstības indeksa, lai gan pēdējā laikā atpalicība tikusi mazināta. 2014. gadā Maraņauna pēc šī rādītāja kopā ar kaimiņu Pjaui dalīja 3.—4. vietu no beigām, apsteidzot tikai Alagoasas un Paras štatus. Viena no iedzīvotāju smagākajām problēmām ir veselības aprūpe. Bērnu mirstība štatā ir augstāka kā selvas (Amerikas džungļu) štatos, līdz 1 gada vecumam nenodzīvo 39 bērni no tūkstoša. To ietekmē nabadzība un kā tās sekas — nepietiekoša ēšana, ap 40% iedzīvotāju nav pieejams attīrīts ūdens un pat galvaspilsētā ap 50% — kanalizācija. 2008. gadā štatā bija 20% lasītnepratēju.
Etniskais iedalījums
Brazīlijas Ģeogrāfijas un statistikas institūts (IBGE) ievāc informāciju pa rasēm un šķiro tās pēc krāsas. Pēc 2015. gada datiem, 68,0% štata iedzīvotāju pārstāvēja brūnādaino rasi — jauktus dažādu rasu kreolus, kuri ir lielākā grupa arī visā valstī. 19,7% bija baltādainie, 11,57% melnādainie, 0,04% dzeltenādainie un 0,5% indiāņu. Vairums iedzīvotāju ir portugāļu, ieskaitot Azoru salu, un portugāļu Āfrikas koloniju izcelsmes. Maraņaunā ir arī sīriešu un libāniešu kopienas, kas parādījās tajā pēc Osmaņu impērijas sabrukuma. Štatā runā vietējā portugāļu valodas dialektā, kurš tuvāks Eiropas portugāļu valodai kā vairums Brazīlijas dialektu.
Reliģija
Pēc IBGE 2010. gada datiem, 74,5% Maraņaunas iedzīvotāju atzina sevi par piederīgiem Romas katoļu baznīcai. 17,2% pārstāvēja protestantu baznīcas, 6,6% bija nereliģiozi, 1,7% piederēja citām reliģijām.
Māris Kučinskis
Māris Kučinskis (dzimis ) ir latviešu politiķis, bijušais Latvijas Republikas Ministru prezidents (2016—2019). Šobrīd Latvijas Republikas iekšlietu ministrs, ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts". Bijušais Valmieras pilsētas domes priekšsēdētājs un reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministrs. M. Kučinskis ir bijis septiņu Saeimas sasaukumu deputāts. Liepājas partijas, agrāk Tautas partijas, biedrs.
Maraņauna
Politika un administrācija
Štata izpildvaru vada gubernators, ko ievēl uz četriem gadiem vispārējās vēlēšanās. 2018. gadā par gubernatoru otro reizi pēc kārtas tika ievēlēts Flavio Dino de Kastro e Kosta (Flavio Dino) no kreisās Brazīlijas Komunistiskās partijas. Štata likumdošanas sapulce ir vienpalātas, tā arī tiek ievēlēta uz četriem gadiem. No 42 tās deputātiem 2019.-2022. gados lielākā frakcija ar 7 deputātiem ir mēreni kreisajai Demokrātiskajai Strādnieku partijai (PDT), 6 deputāti ir Brazīlijas Komunistiskajai partijai (PCdoB), 5 — labēji centriskajiem Demokrātiem (DEM), 4 pārstāv uzskatos daudzveidīgo Republikas partiju (PR), 3 — centrisko un ekoloģisko Zaļo partiju (PV) un mēreni kreiso Solidaritāti (SD), 2 — uz centrismu pārgājušos Progresistus (PP), centrisko Brazīliešu Demokrātisko kustību (MDB) un kreiso Brazīliešu Sociālistu partiju (PSB), un 8 partijām ir pa vienam deputātam. Federālajā līmenī Pjaui pārstāv četri senatori un 18 deputāti.
Māris Kučinskis
Dzīves gājums
Dzimis Limbažu novadā. Mācījās Ķirbižu pamatskolā (1969—1977) un Valmieras 4. vidusskolā (tagadējā Valmieras Pārgaujas ģimnāzijā, 1977—1980). Uzsāka strādāt par Valmieras rajona padomes Finanšu nodaļas ekonomistu (1980—1981). Pēc dienesta Padomju armijā strādāja par Ugunsdzēšanas iekārtu rūpnīcas galveno grāmatvedi (1984—1987) un Valmieras rajona dzīvokļu komunālās saimniecības ekonomistu (1987—1991), līdztekus studēdams Latvijas Valsts universitātes Vadības un ekonomiskās informācijas fakultātē (1983—1988), ko absolvēja ekonomista specialitātē.
Maraņauna
Saimniecība
Maraņaunas saimniecības pamatā ir zemkopība. Daudz tiek audzēta kokvilna, cukurniedres, rīsi, soja, manioka, kafija un kakao. Upju ielejās tiek vākti babasu palmu rieksti un karnaubas palmu vasks, ko lieto pārtikas rūpniecībā. Štata ZR daļā audzē asaī palmas, kuru augļu ražošanā štats ir trešajā vietā Brazīlijā. Vērā ņemama ir arī lopkopība — 2016. gadā štatā turēja 7,6 miljonus lopu. Piekrastē un iekšzemes ūdeņos zvejniecība ar primitīviem līdzekļiem. Parnaibas baseinā tiek iegūta dabas gāze, ko lieto vietējās TES ar kopjaudu 1,4 GW. Vēl 1,1 GW jaudu dod HES un 1,3 GW citas stacijas, kas kopā dod vairāk enerģijas, kā štatam vajadzīgs, un daļa no tām strādā ar pusjaudu. Atrasti un tiek iegūti kaļķakmens, marmors, granīts un ģipsis. Sanluisā koncerns "Alumar" 1984. gadā uzbūvēja Paras štatā iegūstamās alumīnija rūdas apstrādes rūpnīcu, ko 21. gadsimtā slēdza saimniecisku un ekoloģisku apsvērumu dēļ. Maraņaunas eksportā 2012. gadā 34% vērtības sastādīja dzelzs un dzelzs rūda, kas, tāpat kā citas metālu rūdas, nāk no Paras štata, 29% — alumīnijs un tā oksīds un 26% — soja. Tāpat kā visā Brazīlijas Ziemeļaustrumu reģionā, arī Maraņaunā ir augsts bezdarba līmenis, kurš galvaspilsētā Sanluisā 2018. gadā bija 16,4% pie valsts vidējā līmeņa 12,3%.
Māris Kučinskis
Dzīves gājums
Bija SIA "Apgāds" direktora vietnieks (1991—1994) un direktors (1994—1996, 1997—1998).
Maraņauna
Tūrisms
No tūrisma objektiem īpaši izceļas baltās piejūras kāpas dabas parkā Lensois-Maraņensis, vēl populāri ir ūdenskritumi upēs Šapadas duš Mesas nacionālajā parkā pie Karolinas pilsētas, Parnaibas delta, Sanluisas un Alkantaras pilsētu centri, vietējā virtuve un festivāli — abi ar āfrikānisku akcentu. Vēl viens no tūrisma paveidiem ir sērferu vizināšanās uz paisuma viļņiem upju grīvās.
Māris Kučinskis
Dzīves gājums
Vecākais dēls no pirmās laulības Gints Kučinskis ir zinātnieks, specializējies fundamentālajā fizikā, dzīvo un strādā Latvijā. Dzīvesbiedre — Laine Kučinska, ar kuru laulībā dzimuši trīs dēli.
Maraņauna
Aviācija
Lielākā lidosta atrodas Sanluisā, 15 km no pilsētas centra. Apkalpo regulāru iekšzemes satiksmi 3—4 reizes dienā ar Brazilju, Sanpaulu, Fortalezu, ik dienas notiek lidojumi arī uz Resifi, Imperatrisu, Belenu, Belu Orizonti un Terezinu. 2016. gadā lidosta pārvadāja 1,5 miljonus pasažieru. 2004. gadā tā saņēma starptautiskas lidostas statusu. Vēl viena lidosta, no kuras notiek regulāri pasažieru reizi, štatā ir Imperatrisā (ikdienas reisi uz Sanluisu, Brazilju un Sanpaulu), citas lidostas ir Santainešā (tikai kravas pārvadājumi), Bakabalā un Karolinā (nav regulāru lidojumu) un Alkantarā (lieto kosmodroma vajadzībām).
Māris Kučinskis
Politiskā darbība
1994. gadā tika ievēlēts Valmieras pilsētas domē, 1996.—1997. bija Valmieras pilsētas domes priekšsēdētājs. 1998. gadā kļuva par Tautas partijas biedru un nesekmīgi kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās. Toties pēc partijas biedra Kārļa Greiškalna ievēlēšanas Saeimā M. Kučinskis ieņēma viņa amatu, jo tika ievēlēts par Valmieras pilsētas domes priekšsēdētāju. Šo amatu viņš saglabāja arī nākamajā pašvaldības sasaukumā līdz 2003. gadam, bet no 1998. līdz 2000. gadam M. Kučinskis bija arī Valmieras rajona padomes priekšsēdētājs.
Maraņauna
Dzelzceļš
Hronoloģiski pirmais vēl funkcionējošais štata dzelzceļš ir līnija Sanluisa—Fortaleza. Līnija iet lokveidā caur iekšzemes rajoniem un Terezinu Pjaui štatā. Līdz Terezinai pār Parnaibas upi tā tika uzbūvēta 1938. gadā un pēc tam lēni virzīta tālāk uz austrumiem. Tā tiek izmantota tikai kravas — pārsvarā degvielas — pārvadājumiem uz Terezinu, pasažieru pārvadājumi tajā beidzās 1991. gadā līnijas sliktā stāvokļa dēļ. . Krietni labākā stāvoklī ir līnija no Sanluisas uz Karažasu Paras štatā, kas caur Arari, Santainešu un Asailandiju saista lauksaimniecības un rūdu ieguves rajonus ar Itakvi un Ponta de Madeiras ostām Sanluisā. Pa to notiek arī pasažieru pārvadājumi līdz Marabai Paras štatā ar vidējo ātrumu ap 65 km/st. Šī līnija slavena ar milzīgiem dzelzceļa sastāviem, kas dzelzs rūdas pārvadājumos sasniedz 330 vagonus ar 3 lokomotīvēm vienā reizē un ir vairāk kā 3 km gari. Tiek būvēts Ziemeļu—Dienvidu dzelzceļš, kuram jāsavieno Maraņaunas štata Asailandiju ar Sanpaulu štatu, tā pieslēdzot Maraņaunu visas valsts dzelzceļiem pa kvalitatīvu līniju, taču tās būve stipri kavējas. Praksē kopš būves sākuma 1987. gadā pēc 30 gadiem tiek lietoti 720 km no Asailandijas līdz Portunasjonalai Tokantinsā, kā arī īss atzarojums līdz Imperatrisai. Lai gan 2014. gadā teorētiski pabeigta līnija arī no Portunasjonalas līdz Anapolisai Gojasā, kas ļauj saslēgt to ar valsts centra dzelzceļu tīklu, tā vēl nav pilnvērtīgi lietojama un gaida investoru, kas izbūvēs ceļu pārvadus, signālzīmes un citu papildus infrastruktūru.
Māris Kučinskis
Politiskā darbība
2002. gadā viņš piedalījās 8. Saeimas vēlēšanās un, kaut arī sākotnēji netika ievēlēts, nākamajā gadā ieņēma Andra Šķēles vietu 8. Saeimā, kad tas nolika deputāta mandātu un pameta politiku. 2004. gada 2. decembrī, kad pie varas nāca Aigara Kalvīša valdība, M. Kučinskis kļuva par reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministru.
2006. gada oktobrī M. Kučinskis tika ievēlēts 9. Saeimā, bet līdz 2009. gadam ieņēma arī Tautas partijas Saeimas frakcijas priekšsēdētāja amatu, līdz atkāpās no tā par labu Vinetai Muižniecei. Pēc A. Šķēles atgriešanās politikā M. Kučinskis ieņēma vietu partijas valdē, bet 2010. gada pavasarī, kad V. Muižniece tika ievēlēta par Satversmes tiesas tiesnesi, atguva arī Saeimas frakcijas vadītāja amatu. 2010. gada okobrī ievēlēts 10. Saeimā no apvienības "Par Labu Latviju" saraksta.
Maraņauna
Autoceļi
Autoceļi Maraņaunā ir svarīgs transporta veids, taču arī tie nesasniedz visus nostūrus. Ar dienvidiem štatu savieno autoceļš BR-135 Sanluisa — Belu Orizonti, kurš gan ne visā garumā ir klāts ar segumu un viegli izbraucams. Analoģiska problēma ir ar štata dienviddaļu šķērsojošo Transamazonijas šoseju, BR-010 Belena—Brazilja rietumdaļā un vairākiem citiem dižceļiem, kas tika būvēti pēc valdības rīkojuma vairāk iekšpolitisku nekā saimniecisku apsvērumu dēļ. Cietais segums no štata 52 600 km autoceļiem ir apmēram desmitajai daļai, kas pārmitrās zemienēs ir svarīgs faktors to izbraucamībai. Daļu reģionu apkalpo autobusu transports, pa galvenajām trasēm tas saista arī attālas štatu galvaspilsētas.
Māris Kučinskis
Politiskā darbība
11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās M. Kučinskis kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, nebūdams to veidojošo partiju biedrs (Tautas partija šajās vēlēšanās vairs nepiedalījās, taču M. Kučinski atbalstīja savienībā ietilpstošā Liepājas partija), bet netika ievēlēts. No 2011.g. novembra viņš darbojās Latvijas Lielo pilsētu asociācijā padomnieka, izpilddirektora vietnieka, pēc tam (no 2013. gada septembra) izpilddirektora statusā, kā arī vadīja Liepājas pilsētas pārstāvniecību. 2014. gada vasarā M. Kučinskis kļuva par 11. Saeimas deputātu pēc tam, kad Iveta Grigule tika ievēlēta Eiropas Parlamentā.
2016. gada janvārī Latvijas prezidents Raimonds Vējonis nominēja M. Kučinski Ministru prezidenta amatam. Viņa vadītā valdība tika apstiprināta un nostrādāja līdz 2019. gada 23. janvārim, kad jaunā 13. Saeima vienojās par Krišjāņa Kariņa valdības apstiprināšanu. 2018. gada rudenī M. Kučinskis tika ievēlēts 13. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta. Saeimā vadīja Nacionālās drošības komisiju.
2022. gada pavasarī Liepājas partija paziņoja par lēmumu izstāties no ZZS, lai kopā ar Latvijas Zaļo partiju, Latvijas Reģionu apvienību un Ulda Pīlēna veidoto biedrību startētu 14. Saeimas vēlēšanās. Saistībā ar jaunās apvienības veidošanu 2022. gada jūnijā M. Kučinskis kopā ar Raimondu Bergmani un Edgaru Tavaru atstāja ZZS Saeimas frakciju, kļūstot par pie frakcijām nepiederošu deputātu. Pēc izstāšanās no apvienības un frakcijas M. Kučinskis tika arī atsaukts no Saeimas Nacionālās drošības komisijas, kuras vadītājs viņš bija. Rudenī ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts". Decembrī apstiprināts par iekšlietu ministru Krišjāņa Kariņa valdībā.
Premjera prioritātes
Prezentējot 2017. gada budžetu Saiemā, M. Kučinskis nosauca sociālas problēmas par "trīs māsiņām, kuras bieži ir sauktas par svarīgām, bet allaž ir palikušas bāreņos, tās ir — izglītība, veselības aprūpe un demogrāfija". Viņš iezīmēja ambiciozo mērķi — tuvāko 7 gadu laikā izveidot budžetu, kurā veselības aprūpei tiek paredzēts 1000 eiro uz katru Latvijas iedzīvotāju.
Arī premjers uzsvēra nepieciešamību nodrošināt zemāko darba algas likmi skolotājiem līdz 680 eiro mēnesī un attīstīt profesionālo izglītību, jo "ekonomiskās emigrācijas iespaidā pēdējo desmit gadu laikā Latvijas ekonomiski aktīvo iedzīvotāju skaits ar vidējo profesionālo izglītību ir sarucis par 20%." Lai mazinātu darbaspēka deficītu, profesionālajai izglītībai 2017. gada budžetā ir paredzēti naudas līdzekļi, kas nodrošinās 8800 profesionāli izglītotu speciālistu sagatavošanu.
Viroterapija
Viroterapija (la — 'inde'; el (terapeía) — 'ārstēšana, dziedēšana') ir ļaundabīgo audzēju bioterapijas veids. Viroterapijas metode pamatojas uz vīrusu selektīvu iedarbību uz audzēja šūnām, izraisot to bojāeju jeb onkolīzi, praktiski nebojājot veselās šūnas un vienlaikus stimulējot normālu imunitāti un tās pretreakciju pret audzēju.
Onkotropiem un onkolītiskajiem vīrusiem ir dubultā iedarbība uz cilvēka organismu: pirmkārt, vīruss spēj atpazīt, atrast un iznīcināt audzēja šūnas, nekaitējot organisma veselajām šūnām. Otrkārt, šie vīrusi aktivizē imūnsistēmas dabiskās aizsargfunkcijas. Cilvēka imunitāte atpazīst jebkādu svešu ģenētisku informāciju, kas iekļuvusi organismā, tajā skaitā arī ģenētiski pārveidotas šūnas un audus, piemēram, vēža šūnas.
Viroterapijas pētniece Aina Muceniece uzskatīja, ka vēža viroterapijas daudzās problēmas tiks atrisinātas 10 — 25 gadu laikā un tai vajadzētu kļūt par piekto vēža ārstēšanas pamatmetodi (pēc ķirurģiskās ārstēšanas, staru terapijas, ķīmijterapijas un hormonu terapijas).
Viroterapijas pētnieki Latvijā Aina Muceniece, Ā.Volrāte, I.Priedīte, R.Brūvere šo parādību konstatēja jau 60. gadu beigās.
Rigvir vēsture
1960. gadā konstatēta līdz tam pasaulē nezināma parādība, ka cilvēka zarnu vīrusi (ECHO grupas enterovīrusi), kas iegūti no maziem bērniem, spēj iznīcināt dažus cilvēka audzēju veidus (angiosarkomu), kas piepotēti kāmjiem. 1965 gadā Latvijas ZA Mikrobioloģijas institūtā organizēta vēža viroterapijas laboratorija, lai pētītu šo parādību. Tika pārbaudīti 60 dažādi zarnu vīrusu tipi, no kuriem iegūti 5 visiedarbīgākie vēža šūnu iznīcinātāji. Viens no tiem nosaukts par RIGVIR. Konstatēts, ka RIGVIR ir nekaitīgs pieaugušam cilvēkam un nespēj vairoties tā organismā.
1968. gadā saņemta Latvijas Veselības aizsardzības ministrijas atļauja pielietot RIGVIR vēža slimniekiem un uzsākts pētījums, kurā iekļauti 415 slimnieki. Pierādīts, ka RIGVIR ir nekaitīgs vēža slimniekiem un nevar izsaukt epidēmijas. Veikta veiksmīga vīrusa adaptācija ādas melanomas — pret staru un ķīmijterapiju nejutīga audzēja — audos un konstatēts ārstnieciskais efekts. 1970. gadā radīts preparāts "Larifan".
1985. gadā saņemta pozitīva atsauksme no Vissavienības Vēža centra Maskavā zinātniskās padomes, lai uzsāktu RIGVIR plašu klīnisku izpēti melanomas slimnieku ārstēšanā (pētījumā piedalās 1063 slimnieki. 1987. gadā veikti klīniskie pētījumi arī Vissavienības Onkoloģijas centrā Maskavā un Saratovas onkodispanserā. Atzīts, ka RIGVIR nav kaitīgs pat ļoti smagiem un neārstējamiem slimniekiem. No 1990. līdz 1995. gadam ar RIGVIR tiek ārstēti dažāda veida vēža slimnieki Paula Stradiņa klīnikā un Latvijas Onkoloģijas centrā. 1999. gadā preparāta eksperimentālo sēriju ražošana Mikrobioloģijas institūtā pārtraukta.
saņemts RIGVIR patents. zāles RIGVIR reģistrētas LR Valsts Zāļu aģentūrā. No 2005. gada 22.augusta ir uzsākta zāļu RIGVIR izplatīšana Latvijas teritorijā. 2008. gada jūlijā atsākta RIGVIR kā recepšu zāļu ražošana un izplatīšana Latvijas teritorijā (ražots SIA "Latima", reģistrācijas numurs injekciju šķīdumam 04-0229 ). Kopš 2011. gada Latvijā RIGVIR ir iekļauts kompensējamo zāļu sarakstā pacientiem ar diagnozi ļaundabīgā ādas melanoma (izņemot acs melanomu).
2016. gadā RIGVIR ražotājs SIA Latima saņēma Veselības inspekcijas sodu par negodīgu komercpraksi, jo zāļu reģistrācijas apliecības īpašnieka īstenotā komercprakse ir maldinoša un neatbilst profesionālajai rūpībai un reklāmas pārkāpj Noteikumu Nr. 378 prasības, kas nosaka, ka ir aizliegta recepšu zāļu reklamēšana sabiedrībai un ka reklāmā sniegtajai informācijai jāatbilst zāļu aprakstā norādītajām ziņām. Dažādās ar ražotāju saistītās interneta vietnēs tika reklamēta RIGVIR lietošana citām onkoloģiskajām saslimšanām, nevis ādas melanomai, kas ir vienīgā saslimšana, kam tas ir reģistrēts.
2019. gada martā apturēta RIGVIR izplatīšana Latvijā un ārzemēs, kā arī tas izņemts no valsts kompensēto līdzekļu saraksta, pamatojoties uz vairākās kārtās veiktu laboratorijas testu rezultātiem. Tie parāda, ka "Rigvir" sastāvā esošais ECHO-7 vīrusa daudzums neatbilst šo zāļu reģistrācijas dokumentācijā norādītajam minimālajam daudzumam. Saskaņā ar Zāļu Valsts aģentūras teikto, rezultātu var interpretēt kā "Citrona sulas vietā - ūdens ar citrona garšu". Tāpat Veselības ministrija paziņo, ka zāļu ražotājs maldinājis ne tikai valsts institūcijas, bet arī pacientus. Saskaņā ar medicīnas tiesību ekspertes S. Olsenas teikto "Fakti, kas ir atklājušies publiski, liecina par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. Valsts policijai ir pienākums aizstāvēt šo cietušo cilvēku tiesības un intereses, jo tas ir ārkārtīgi bīstams precedents, ka mums, cilvēkiem, tiek doti kompensējami medikamenti, šķidrumi, kuriem pat nav tā viela, kurai tur vajadzētu būt. No sabiedrības veselības viedokļa, tas ir ārkārtīgi bīstams precedents."
Audzēju veidi, kuriem RIGVIR ir reģistrēts
RIGVIR ir reģistrēts ļaundabīgās ādas melanomas ārstēšanai.
KEV
KEV var būt:
Pols Bija
Pols Bija (dzimis 1933. gada 13. februārī) ir kamerūniešu politiķis, pašreizējais Kamerūnas prezidents, kas amatā stājās 1982. gada 6. novembrī. Kļuva par prezidentu pēc Ahmadu Ahidžo atkāpšanās no amata. Pirms kļūšanas par prezidentu, bijis Kamerūnas premjerministrs no 1975. gada 30. jūnija līdz 1982. gada 6. novembrim.
Viņš sāka virzīt valsti demokrātijas virzienā, taču pēc neveiksmīga valsts apvērsuma mēģinājuma 1984. gadā viņš pārņēma sava priekšteča vadības stilu. Bija atjaunoja daudzpartiju sistēmu 1990. gadā un uzvarēja pirmajās daudzpartiju vēlēšanas 1992. gadā ar 40% balsu. Viņš tika atkārtoti ievēlēts 1997., 2004., un 2011. gada vēlēšanās. Bija gatavojas kanditēt 2018. gada vēlēšanās. Bija ir otrais ilgāk valdošais Āfrikas līderis aiz Ekvatoriālās Gvinejas prezidenta Teodoro Obianga, kurš stājās amatā 3 gadus pirms viņa. Viņš ir bijis valsts prezidents 36 gadus. Ja viņš uzvarēs 2018. gada vēlēšanās, tad tas būs viņa 7 termiņš prezidenta amatā. Bija uztur Kamerūnas draudzīgās attiecības ar Franciju. Kamerūna bija Francijas kolonija.
Ļevs Jašins
Ļevs Jašins (ru; — ) bija krievu izcelsmes padomju futbola vārtsargs. Viņš tiek uzskatīts par labāko vārtsargu futbola vēsturē. Viņš izcēlās ar atlētisku spēli vārtos, iespaidīgo augumu un lieliskiem refleksiem, kā tiek uzskatīts par pirmo vārtsargu, kas pielietoja taktiku izsist bumbu ar dūrēm, nevis vienmēr to ķert rokās un aktīvi darboties savā soda laukumā. IFFHS balsojumā viņš tika atzīts par 20. gadsimta labāko vārtsargu.
Biogrāfija
Visu savu karjeru viņš pavadīja Maskavas "Dinamo" sastāvā, no 1949. līdz 1971. gadam piecas reizes uzvarot PSRS futbola čempionātā un trīs reizes iegūstot PSRS kausu. Jašina kluba biedrs, sāncensis un padomdevējs bija Aleksejs Homičs, PSRS futbola izlases vārtsargs, kurš kļuva slavens pēc Maskavas "Dinamo" Lielbritānijas tūres.
1954. gadā Jašinu izsauca uz PSRS izlasi, kurā viņš nospēlēja 78 spēles. Kopā ar izlasi viņš uzvarēja 1956. gada olimpiskajās spēlēs un 1960. gada Eiropas čempionātā. Viņš piedalījās trijos Pasaules kausos: 1958. gada Pasaules kausā, 1962. gada Pasaules kausā un 1962. gada Pasaules kausā. 1958. gada turnīrā Zviedrijā Jašins lika par sevi runāt visā pasaulē, PSRS izlasei iekļūstot ceturtdaļfinālā. Grupu turnīrā spēlē pret nākamajiem čempioniem Brazīliju, ko padomju komanda zaudēja ar 2:0, Jašina darbība neļāva rezultātam kļūt apkaunojošam. Viņš tika izvēlēts šī Pasaules kausa simboliskajā izlasē. 1962. gadā PSRS izlase atkal iekļuva ceturtdaļfinālā, zaudējot mājiniekiem Čīlei, spītējot divām smagām sadursmēm turnīra gaitā. Šis turnīrs pierādīja, ka Jašins nav pārcilvēks, pieļaujot dažas neraksturīgas kļūdas. Spēlē pret Kolumbiju, kurā PSRS bija vadībā ar 4:1, Jašins ielaida dažus vienkāršus vārtus, ieskaitot "Olimpiskos vārtus", tieši no stūra sitiena. Spēle noslēdzās ar rezultātu 4:4, un Francijas avīze l'Equipe jau pareģoja Jašina karjeras beigas. Bet viņš atgriezās nākamajā gadā ar lielisku spēli, saņemot Ballon d'Or apbalvojumu un palīdzēja PSRS izlasei sasniegt tās augstāko sasniegumu, 1966. gada Pasaules kausā iegūstot 4. vietu. Vienmēr gatavs sniegt padomu saviem biedriem, Jašins devās līdzi komandai arī uz Pasaules kausa finālturnīru 1970. gadā kā trešais vārtsargs un trenera palīgs. PSRS komanda sasniedza ceturtdaļfinālu. 12 spēlēs Pasaules kausā Jašins 4 reizes ir nostāvējis sausā.
Jašins mira 1990. gadā 60 gadu vecumā no komplikācijām, kas radās, amputējot viņa kāju pēc ceļgala savainojuma 1986. gadā.
Statistika
326||0|||||||| 326||0||||||||
Mensons
Mensons var būt:
Stratēģijas datorspēles
Stratēģijas datorspēles ir videospēļu žanrs, kurā spēlētājam ir jādomā ilgtermiņā un jāplāno, kā sasniegt uzvaru. Tās tiek iedalītas četros apakšžanros — reāllaika un gājienu stratēģijas spēlēs un stratēģiskajās vai taktiskajās, atkarībā no tā, uz ko spēles ir koncentrētas.