cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muhammeds Atā
Muhammeds Muhammeds el Āmirs Avads el Saids Atā (ar, dzimis, miris ) bija Vācijā studējis ēģiptiešu arhitekts, viens no 2001. gada 11. septembra uzbrukuma ASV realizētājiem. Viņš bija pilots nolaupītajai American Airlines pasažieru lidmašīnai, kas ietriecās Ņujorkas Pasaules tirdzniecības centra ziemeļu tornī, to sagraujot.
Studēja arhitektūru Kairas Universitātē, kuru absolvēja 1990. gadā. Turpināja studijas Hamburgā Tehniskajā universitātē. Vietējā Hamburgas mošejā kopā ar citiem domubiedriem, izveidoja t.s. "Hamburgas šūniņu". 1999. un 2000. gadā viesojās Afganistānā, kur tikās ar Osamu bin Ladenu un citiem Al-Qaida līderiem.
2000. gada jūnijā kopā ar Marvānu al Šehī ieradās ASV, kur Floridas dienvidos iestājās paātrinātajos pilotu kursos. 2001. gada 11. septembra rītā Muhammeds Atā kopā ar vēl četriem teroristiem Bostonā iesēdās American Airlines reisa 11 pasažieru lidmašīnā uz Losandželosu. Piecpadsmit minūtes pēc pacelšanās teroristi sagrāba lidaparātu, ievainojot vairākus cilvēkus. Muhammeds Atā sēdās pie lidmašīnas vadības pults un 8.46 pēc vietējā laika ietriecās Pasaules tirdzniecības centra ziemeļu tornī Ņujorkā. Bojā gāja visi lidmašīnas pasažieri un vairāki tūkstoši cilvēku uz zemes.
Trejdaivu koraļļsakne
Trejdaivu koraļļsakne (la Châtel.) ir orhideju dzimtas suga. Tā ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, 10—30 cm augsts, sīks lakstaugs, saprofīts. Guma nav izveidots. Saknenis zarains, koraļļveidīgs. Stublājs stāvs, dzeltenīgs, kails. Uz stublāja dažas mazas plēkšņveidīgas lapas. Ziedkopa skraja, ziedu ne vairāk 10. Apziedņa lapas dzelteni zaļas. Lūpa vesela, balta vai sarkana, dažreiz ar punktiem. Auglis — no ass atstāvoša vai nokarena, olveidīga pogaļa. Latvijā zied maija beigās un jūnijā.
Izplatība
Aug dažviet Eiropā, Ziemeļamerikā un Āzijā.
Biotopi
Latvijā aug purvu, parasti priežu retāk berzu mežos. Sastopama arī mēreni mitrās pļavās. Rietumeiropā vairāk aug sausos kalnu mezos.
Sniega cilvēks
Sniega cilvēks ir arī viens no kriptozooloģijas slavenākajiem radījumiem. Stāsti par sniega cilvēku Rietumu pasaulē izplatījās no 19. gadsimta. Mūsdienās sniega cilvēkam līdzīgi radījumi tiek novēroti visā pasaulē. Ir pat izšķirtas vairākas citas sniega cilvēka formas, tai skaitā, piemēram, lielpēdis, kas, iespējams, ir sastopams Ziemeļamerikā.
44. gads
44. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā, bet pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Grāds
Grāds var būt:
Dunikas pagasts
Dunikas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām tā dienvidos Lietuvas pierobežā Bārtas un Sventājas starpupē. Robežojas ar sava novada Rucavas pagastu, Nīcas pagastu, Otaņķu pagastu, Bārtas pagastu, Kalētu pagastu, kā arī Lietuvas Klaipēdas apriņķa Skodas rajona Skodas un Lenkimu seņūnijām.
Upes
Bružupe, Dejupīte, Ģeišupe, Kalvaitu upīte, Lankupīte, Lukne, Melnupīte, Naudupe, Roļu upe, Sargupe, Vīves upe.
Vēsture
Dunikas pagasts izveidots 1919. gadā, apvienojot 13 Rucavas, Bārtas un Nīcas pagastu ciemus. 1920. gada zemes reformas gaitā Luknas mežniecību sadalīja 237 vienībās 2904 ha kopplatībā, Rucavas mežniecību sadalīja 386 vienībās 3324 ha kopplatībā, bet Ķāķišķes muižu sadalīja 25 vienībās 434 ha kopplatībā. 1935. gadā Liepājas apriņķa Dunikas pagasta teritorija bija 174,6 km² un tajā dzīvoja 2550 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Dunikas un Sikšņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Sikšņu ciems ietilpa Priekules (1949—1959) un Liepājas (1959—2009) rajonos. 1954. gadā Sikšņu ciemam pievienoja likvidēto Kāķišķes ciemu, 1968. gadā - Bārtas ciema kolhoza «Nākotne» teritoriju, bet Sikšņu ciema kolhoza «Padomju Latvija» teritoriju pievienoja Rucavas ciemam. 1989. gadā Sikšņu ciemu pārdēvēja par Dunikas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Dunikas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rucavas novadā. 2021. gadā Rucavas novadu iekļāva Dienvidkurzemes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Sikšņi (pagasta centrs), Dunika, Šuķene, Ječi, Liepieni, Slamsti, Sudargi.
Glāžu atsaite
Glāžu atsaite - ierīce, kas savieno automašīnas amortizatoru augšējos galus, tādējādi palielinot virsbūves stingrību un pretestību vērpei. Šādas atsaites tiek uzstādītas gan priekšējiem, gan aizmugurējiem amartizatoriem.
Kesko
Kesko Oyj ir Somijas tirdzniecības uzņēmumu grupa. Tā galvenā darbības nozare ir pārtikas, būvniecības un tehnikas, brīvā laika pavadīšanas preču un automašīnu tirdzniecība. Tam ir meitas uzņēmumi citās valstīs, tai skaitā Zviedrijā, Norvēģijā, Latvijā, Igaunijā, Lietuvā.
Uzņēmuma akcijas tiek kotētas biržā NASDAQ OMX Helsinki. Kesko lielākie kapitāldaļu turētāji 2017. gada septembrī bija: K-retailers´ Association (4,11 %), Vähittäiskaupan Takaus Oy (3,49 %), Kruunuvuoren Satama Oy (3,44 %), Ilmarinen Mutual Pension Insurance (1,95 %).
Vēsture
1950. gadu sākuma preču normēšana un importa ierobežojumi kavēja tirdzniecības pieaugumu. Pēc ierobežojumu atcelšanas 1950. gadu beigās Somijā sāka attīstīties veikalu tīkli, kuros Kesko bija nozīmīga vieta. Uzņēmums uzsvaru lika uz mājsaimniecības preču veikalu ķēdi un Kesko iegādāto preču uzglabāšanas sistēmu. Kesko sāka attīstīt arī lauksaimniecības produktu un iekārtu pārdošanu. 1950. gados uzņēmums attīstīja savu ražošanu, kas ietvēra miltu, maizes, gaļas, margarīna un apģērbu ražošanu un kafijas grauzdēšanu. 1950. gadu beigās Kesko daļa Somijas mazumtirdzniecības sektorā sasniedza 20 %.
1960. gados mainījās somu iepirkšanās paradumi, un veikalos parādījās svaigas pārtikas nodaļas. Desmitgades vidū parādījās pašapkalpošanās veikali un veikalu skaits valstī sāka samazināties. Kesko izveidoja valsts centrālo noliktavu Hakkila, Vantā. Uzņēmums sāka samazināt ražošanas darbību. 1960. gadā kompānija izlika savas akcijas Helsinku biržā. 1960. gadu beigās Kesko daļa Somijas mazumtirdzniecības sektorā sasniedza aptuveni 25 %.
1980. gados Kesko veica lielus ieguldījumus celtniecībā. Turku un Oulu tika uzceltas jaunas telpas filiāļu birojiem, uzcelta jauna centrālā noliktava un vairāki lielveikali. Kapitāls tika palielināts, izlaižot akcijas. Kesko pārdeva savas apģērbu un velosipēdu fabrikas. Tika izveidots Pirkka pārtikas produktu zīmols. 1980. gadu beigās Kesko daļa Somijas mazumtirdzniecības sektorā pieauga līdz 40 %.
1990. gadu vidū Kesko sāka iziet Zviedrijas un Baltijas tirgos. Sākotnēji tas izpaudās, pārdodot celtniecības un mājsaimniecības preces K-rauta formātā. Baltijas valstīs tika izveidota lauksaimniecības mašīnu tirdzniecība.
2001. gada aprīlī pārtikas preču tirdzniecība tika izdalīta meitas uzņēmumā Ruokakesko Oy, bet patēriņā preču bizness - Keswell Oy. 2003. gadā Rautakesko Oy no Augustina Rakauska ģimenes ieguva 50 % + 1 balsi Lietuvas celtniecības materiālu un mājsaimniecības lietu veikalu tīklā UAB Senuku Prekybos Centras (Senukai). Pārtikas tirdzniecībā tika veidoti divu veidu veikali: hipermārketi un lēto preču veikali. 2004. gadā kopā ar Zviedrijas ICA AB tika izveidots kopuzņēmums Rimi Baltic ar 50 % daļu katrai, kas darbojās Latvijā, Lietuvā un Igaunijā. 2006. gada nogalē Kesko pārdeva Rimi Baltic daļas ICA un atstāja Baltijas pārtikas tirgu.
2005. gadā Kesko iegāja Norvēģijas tirgū, iegādājoties celtniecības materiālu tirgotāju Byggmakker, kā arī Krievijas tirgū, nopērkot Strojmaster celtniecības materiālu veikalu ķēdi Sanktpēterburgā. 2007. gadā Senukai ieguva vairākumu Lietuvas UAB Romos Holdingas, kam piederēja Baltkrievijas celtniecības materiālu tirgotājs OMA. 2006. gadā Strojmaster veikali sāka darboties ar K-rauta nosaukumu. 2005. gada 21. janvārī Kesko meitas uzņēmums Keswell nopirka Somijas uzņēmumu Indoor Group Oy, kam piederēja mēbeļu veikalu tīkli Asko un Sotka. 2006. gadā Keswell Oy tika apvienots ar mātes uzņēmumu Kesko Oyj, bet tā meitas uzņēmumi (Anttila, Indoor Group, Intersport un Musta Pörssi) tika tieši pakļauti Kesko Oyj. 2006. gadā Stockmann meitas uzņēmuma Stockmann Auto Volkswagen-Audi bizness tika pārdots Kesko meitas uzņēmumam VV-Auto Oy un tā mazumtirdzniecības uzņēmumam Helsingin VV-Auto Oy.
2008. gada 28. februārī par 79 miljoniem EUR Kauko-Telko Oy tika pārdots uzņēmumam Aspo.
2011. un 2012. gadā apavu tirdzniecības zīmoli K-Kenkä un Andiamo tika apvienoti KOOKENKÄ. 2015. gada 16. martā paziņots, ka plaša patēriņa preču mazumtirgotājs Anttila par vienu miljonu eiro tiks pārdots Vācijas investīciju fondam 4K INVEST. 2015. gadā tika pārtraukta elektropreču un sadzīves tehnikas veikalu Musta Pörssi darbība. Lai optimizētu Baltijas un Baltkrievijas operācijas, 2015. gada 3. novembrī panākta vienošanās par K-rauta pilnībā piederošās veikalu ķēdes Latvijā un Igaunijā pārdošanu Lietuvas kopuzņēmumam UAB Senuku Prekybos centras (Senukai). Darījumu 2016. gada 3. martā atļāva Latvijas Konkurences padome. K-rauta veikali Latvijā un Igaunijā pamazām tika pārveidoti par K Senukai. Pirmais jaunās koncepcijas iepirkšanās centrs K Senukai 2016. gada 2. decembrī tika atvērts Rīgā, Lucavsalā.
2016. gada 12. janvārī paziņots, ka Kesko no investīciju fonda Onvest Oy par 369 miljoniem EUR pērk inženiertehniskā aprīkojuma vairumtirgotāju Onninen Oy, izņemot tērauda ražošanu un Krievijas nodaļu; darījums pabeigts jūnijā. 12. aprīlī Kesko Food no privātā investīciju uzņēmuma Triton nopirka uzņēmumu Suomen Lähikauppa Oy, kam piederēja Siwa un Valintatalo veikali (tie Somijas pārtikas mazumtirdzniecībā aizņēma 6,7 %). 30. novembrī pārtikas preču tirdzniecības bizness Krievijā pārdots veikalu ķēdei Lenta. 1. decembrī VV-Auto Group Oy pabeidza Porsche automašīnu importēšanas un tirdzniecības uzņēmuma Oy AutoCarrera Ab iegādes procesu.
2016. gada 22. augustā Latvijas Konkurences padome saņēma paziņojumu par to, ka Kesko Oyj vēlas iegūt izšķirošu ietekmi pār Lietuvas uzņēmumu UAB Šeštoji projekto bendrovė; savukārt Šeštoji projekto bendrovė vēlas iegādāties SIA MD Galerija Azur, kas tirdzniecības centrā Atrium Azur (tagad Galerija Azur) izīrē telpas. 2. septembrī Konkurences padome atļāva šo darījumu. 27. oktobrī reģistrēta īpašnieku maiņa, Kesko Oyj iegūstot 50 % plus 1 Šeštoji projekto bendrovė kapitāla daļu (pārējās daļas pieder Lietuvas uzņēmumiem Genopas B.V., Wabashi B.V. un Nunica  Holdings  B.V.); savukārt Šeštoji projekto bendrovė ieguva 100 % kapitāldaļu uzņēmumā MD Galerija Azur.
2017. gada 10. februārī Konekesko Dānijas Danish Agro meitas uzņēmumam DAVA Agravis Machinery Holding pārdeva 45 % Baltijas meitas uzņēmumu kapitāldaļas. 13. martā Kesko panāca vienošanos ar Oriola-KD par kopuzņēmuma veidošanu, lai Somijā izveidotu veselības, skaistuma un labklājības preču veikalu ķēdi. 11. aprīlī paziņots, ka lauksaimnieku produktu mazumtirdzniecības ķēde K-maatalous tiek pārdota Zviedrijas kooperatīvam Lantmännen. 2017. gada jūnijā uzņēmums Indoor Group ar mēbeļu veikalu tīkliem Asko un Sotka tika pārdots Somijas investoru grupai. 30. jūnijā Yamarin laivu bizness tika pārdots Yamaha Motor Europe N.V meitas uzņēmumam Inhan Tehtaat Oy Ab. 29. septembrī paziņots, ka Kesko sadarbībā ar Alibaba atvērs tiešsaistes veikalu, Ķīnas tirgum piedāvājot Somijas pārtikas produktus.
2018. gada 16. februārī paziņots, ka Kesko pārtrauks celtniecības un mājas iekārtojumu preču tirdzniecību Krievijā (K-Pауtа, bijušais Stroimaster tīkls).
Uzņēmuma struktūra
Kesko bizness ir sadalīts trīs nodaļās:
Pārtikas preču veikali
K-food (K-ruokakauppiaat, agrāk Ruokakesko) ir Kesko meitas uzņēmumi pārtikas tirdzniecības nozarē. Šī ir viena no svarīgākajām Kesko uzņēmējdarbības formām. 2015. gadā K-food bija otrajā vietā pārtikas tirdzniecības nozarē Somijā un ieņēma 32,7 % šī tirgus segmenta. Lai apzīmētu veikala apmērus un kvalitātes līmeni, tiek lietoti atšķirīgi apzīmējumi:
Būvniecības un tehnikas tirdzniecība
Būvniecības un tehnikas tirdzniecības zīmoli:
Būvniecības un tehnikas tirdzniecības nodaļā ietilpst arī brīvā laika pavadīšanas preču tirdzniecība:
Automašīnu tirdzniecība
K-Auto (agrāk VV-Auto) ir Kesko meitas uzņēmums, kas nodarbojas ar vieglo automašīnu (Volkswagen, Audi, Porsche un SEAT), kā arī Volkswagen komerciālā transporta tirdzniecību. Tas arī importē SEAT mašīnas Igaunijā un Latvijā, kā arī MAN kravas mašīnas un Neoplan autobusus Somijā.
Ambientā mūzika
Ambientā mūzika jeb ambients ir mūzikas žanrs, kas ir ļoti tuvs (vai dažkārt uzskatīts par apakšžanru) New Age mūzikai un kas lielā mērogā koncentrējas uz tembrālām skaņas īpašībām, galvenokārt sakārtotām vai izpildītām, lai izraisītu "gaisīgas", "vizuālas" vai "klusas" īpašības. Ambients attīstījās no 20. gadsimta impresionisma mūzikas (komponisti Džons Keidžs, Mortons Feldmens), minimālisma mūzikas un no agrīnās elektroniskās mūzikas izpildītājiem 1960. gados un 1970. gados. Rokmūziķis Braiens Īno pirmoreiz minēja un faktiski arī radīja frāzi "ambientā mūzika" (ambient music) sava 1979. gada albuma Ambient 1: Music for Airports aprakstā.
Krišjānis Peters
Krišjānis Peters (dzimis Rīgā, miris  Austrijā) bija Latvijas politiķis, LPP/LC biedrs. Bijušais satiksmes ministrs. K. Peters bija latviešu dzejnieka Jāņa Petera dēls.
Izglītība
1997. gadā absolvējis Maskavas Valsts Starptautisko attiecību institūtu ar grādu starptautiskajās attiecībās un politoloģijā.
Politika
No 1998. gada decembra uz pusgadu bijis 7. Saeimas deputāts Jaunās partijas sastāvā, kamēr Ainārs Šlesers pildīja ministra pienākumus. 2002. gadā Peters jau Pirmās partijas sastāvā tika ievēlēts 8. Saeimā, paralēli tam strādājis Ekonomikas, bet vēlāk Satiksmes ministrijā.
pēc Aināra Šlesera atkāpšanās no amata Krišjānis Peters kļuva par satiksmes ministru, šo amatu saglabājot līdz tā gada. Kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Valsts iestādēs
Kopš 2007. gada janvāra VAS Starptautiskā lidosta "Rīga" valdes priekšsēdētājs. Līdz 2009. gadam bijis arī "Latvijas Gaisa satiksmes" padomes loceklis.
Nāve
Miris Austrijā, kur devies komandējumā. Apbedīts Raiņa kapos.
Pieces
"Pieces" ir kanādiešu pankroka grupas Sum 41 otrais singls no viņu otrā studijas albuma Chuck, kas tika izdots sadarbībā ar Island Records. Dziesma ir par kādu cilvēku, kurš tēlo citu cilvēku, taču vēlāk atklāj, ka viņam nepatīk šāda dzīve.
Berijs Goldvoters
Berijs Morriss Goldvoters (, dzimis, miris ) bija ASV politiķis no Republikāniskās partijas. Pieckārtējs senators no Arizonas (1953–1965, 1969–1987) un ASV prezidenta kandidāts 1964. gada vēlēšanās, kur zaudēja Lindonam Džonsonam. Viens no redzamākajiem konservatīvo pārstāvjiem ASV XX gadsimta sešdesmitajos gados. Ietekmējis libertārisma attīstību. Berijs Goldvoters bija prezidenta Franklina Rūzvelta iedibinātā Jaunā kursa redzams pretinieks. Bija redzams pretinieks arī PSRS, arodbiedrībām un labklājības valsts idejai.
Politiķa karjera
1964. gadā viņš pārliecinoši zaudēja esošajam prezidenta vietas izpildītājam Lindonam Džonsonam, arī daudzi redzami republikāņi šajās vēlēšanās zaudēja. Tomēr tas radīja apstākļus ASV politiskās ainavas pārmaiņai. Pirmkārt, Goldvoters kā republikānis pirmoreiz kopš Amerikas pilsoņu kara laikiem stabili uzvarēja t.s. Dziļo Dienvidu štatos (Alabamā, Misisipi utt.). Pirms 1964. gada vēlēšanām dienvidu štati bija gandrīz pilnīgi demokrātu varā. Mūsdienās valdošā tendence ir pretēja - šie štati balso par republikāņiem. Otrkārt, republikāņu masveida zaudējums vēlēšanās atbrīvoja ceļu republikāņu politiķu jaunajai paaudzei, kuras redzamākais pārstāvis kļuva Ronalds Reigans.
Pēc sakāves vēlēšanās Berijs Goldvoters atgriezās ASV Senātā. Kā senators bija t.s. Goldvotera - Nikolsa likuma autors, kas izmainīja ASV armijas augstākās pavēlniecības struktūru un pienākumus. Politiskās karjeras beigu posmā no liberālisma pozīcijām dažkārt kritizēja savu partiju, jo tajā pamazām nostiprinājās labējie kristieši.
48. autobusu maršruts (Rīga)
48. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Pļavnieku kapiem līdz Sarkandaugavai.
48. autobusu maršruta kopējais garums ir 34,238 km. Maršruta Pļavnieku kapi — Sarkandaugava kopējais garums ir 16,994 km, bet maršruta Sarkandaugava — Pļavnieku kapi kopējais garums ir 17,244 km.
Darbdienās pa 48. autobusu maršrutu kursē 5 autobusi, bet brīvdienās — tikai 3 autobusi. 48. autobusu maršrutu apkalpo 7. autobusu parks.
No 2022. gada 23. augusta, lai mazinātu sastrēgumu Struktoru ielas un Brīvības gatves krustojumā ietekmi uz transporta kustību, maršruts virzienā uz Sarkandaugavu tika novirzīts pa Biķernieku un Viļa Ģelbes ielu, ierīkojot sabiedriskā transporta joslu.
Maršruts
Pļavnieku kapi — Sarkandaugava kursē pa šādām ielām: Lubānas iela, A. Saharova iela, Brāļu Kaudzīšu iela, Ilūkstes iela, Dzelzavas iela, Vaidavas iela, Kastrānes iela, Biķernieku iela, Viļa Ģelbes iela, Brīvības gatve, Gustava Zemgala gatve, Gaujas iela, apgriešanās galapunktā "Meža kapi", Gaujas iela, Ķīšezera iela, Ezermalas iela, Meža prospekts un Tilta iela.
Sarkandaugava — Pļavnieku kapi kursē pa šādām ielām: Tilta iela, Meža prospekts, Ezermalas iela, Ķīšezera iela, Gaujas iela, apgriešanās galapunktā "Meža kapi", Gaujas iela, Gustava Zemgala gatve, Brīvības gatve, Viļa Ģelbes iela, Biķernieku iela, Kastrānes iela, Ieriķu iela, Gustava Zemgala gatve, Dzelzavas iela, Ilūkstes iela, Brāļu Kaudzīšu iela, A. Saharova iela un Lubānas iela.
Pieturvietas
48. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 56 pieturas, katrā virzienā ir pa 28 pieturām.
C!Q!
C!Q! ir saīsinājums no latīņu-franču vārda hibrīda (Conventsquartier).
Studentu korporāciju terminoloģijā ar C!Q! tiek apzīmēts konventa nams (dzīvoklis). Dažas korporācijas sava konventa dzīvokļa apzīmēšanai lieto latvisku saīsinājumu K!Dz!.
Plānojums
Korporācija spēj pilnvērtīgi darboties tikai tad, ja tai ir savs nams vai dzīvoklis. Vācijā, nereti, studentu korporāciju mājas ir būvētas tieši šim mērķim ar speciālu plānojumu un iekārtu. Latvijas studentu un arī studenšu korporācijas, lielākoties, šim mērķim izmanto pielāgotus īres namus vai dzīvokļus. Tikai vienai Latvijas korporācijai: Fraternitas Lataviensis ir šim mērķim celts konventa nams. Tas kādreiz būvēts vācbaltiešu korporācijas Concordia Rigensis vajadzībām Aldaru ielā 7, Rīgā.
C!Q! plānojumi, lielos vilcienos, ir vienādi visām studentu korporācijām. Galvenais nama vai dzīvokļa elements ir konventa zāle kurā notiek konventa sēdes kā arī dažādi oficiāli pasākumi un arī svinības. Tāpat korporāciju namos parasti atrodas bibliotēka, telpa paukošanas nodarbībām un inventāram kā arī atsevišķas telpas filistriem un fukšiem (nepilntiesīgajiem biedriem).
Arābijas-Nūbijas vairogs
Arābijas-Nūbijas vairogs (arī Āfrikas vairogs, Etiopijas vairogs, Afroarābijas vairogs, Arābijas - Nūbijas masīvs) ir vairogs, kas stiepjas no Sahāras un Āfrikas rietumu raga līdz Saūda Arābijas rietumu daļai austrumos un Madagaskara austrumu pusei dienvidos, aptverot Sarkano jūru. Vairogu raksturo daudzi prekembrija (gk. neoproterozoja) iežu atsegumi lielā daļā tā teritorijas. Uz Arābijas-Nūbijas vairoga pilnībā vai daļēji atrodas tādas valstis, kā Ēģipte, Eritreja, Etiopija, Izraēla, Jemena, Jordānija, Madagaskaras austrumu daļa, Saūda Arābija, Seišelu salas, Somālija, Sudāna. Vairogu veidojošie ieži visvairāk atsedzas Sahāras un Arābijas tuksnešos, Etiopijas kalnienē, Asirā (Saūda Arābija) un Jemenas kalnos.
Āfrikas vairoga Arābijas daļu sauc par Arābijas platformu.
Ģeoloģiskā vēsture
Arābijas-Nūbijas vairogs izveidojies neoproterozojā, saduroties Austrumu un Rietumu Gondvanas kontinentālo Zemes garozas plātnēm, sadursmes zonas ziemeļu daļā. Vairogs izveidojās aptuveni 300 miljonu gadu laikā. Senākās vairoga daļas veidojās, saplūstot salu ķēdei un aiz salām esošajiem baseiniem un, iespējams, arī okeāniskajai Zemes garozai. Senākie šī cikla ieži ir 870 miljonus gadu veci, tie ir atrodami Sudānas austrumos un DA Arābijā.
Uzbūve un sastāvs
Arābijas-Nūbijas vairogs pieder kontinentālajai Zemes garozai ar šāda tipa garozai tipisku biezumu - 40 - 45 km. Sastāv galvenokārt no vulkāniskajām lavām, tufiem un granīta plutoniem. Arābijas-Nūbijas peneplēnu klāj lielākais smilšakmens masīvs uz Zemes - tas veidojies kembrijā un ordovikā. Šis smilšakmens vietām, piemēram Petrā (Jordānija) veido varenus klinšu atsegumus. Ēģiptē un Sudānā šī smilšakmens slāņa nav, šeit ir jaunāks, mezozojā veidojies smilšakmens - Nūbijas smilšakmens.
Pēdējo 25 miljonu gadu gaitā Arābijas-Nūbijas vairoga centrālo daļu sašķēlis rifts - jauns, topošs nākotnes okeāns - Sarkanā jūra. Veidojoties riftam tā malas paceļas uz augšu veidojot kalnājus un tiek erodētas, veidojot pamatiežu atsegumus, kas savukārt ļauj labāk izpētīt vairoga uzbūvi.
Derīgo izrakteņu ieguves vēsture
Zemes dzīļu resursu apguve sākās tieši uz Arābijas-Nūbijas vairoga - tagadējās Ēģiptes un ziemeļaustrumu Sudānas teritorijā senie ēģiptieši uzsāka zelta ieguvi. šo metālu ir salīdzinoši visvieglāk iegūt un tas neoksidējas. Senie ēģiptieši pilnībā izmantoja šīs senās zelta raktuves, taču mūsdienās ir atklātas jaunas zelta atradnes Sudānā, Eritrejā un Saūda Arābijā. 1150. gadā pmē. tika izgatavota vissenākā zināmā ģeoloģiskā karte - Turīnas papirusa karte. Tajā atainotas zelta iegulas Ēģiptes austrumu daļā.
Senie ēģiptieši Asuānas tuvumā ieguva arī granītu, kuru pludināja lejup pa Nīlu un izmantoja kā apšuvumu piramīdām. Romieši sekoja šai tradīcijai un Ēģiptes austrumos ieguva ganītu un porfīru.
Savukārt Saūda Arābijas teritorijā vismaz 5 000 gadus tiek iegūti dārgmetāli un citi metāli - zelts, sudrabs, varš, svins un alva. Visbagātākās zelta raktuves Saūda Arābijā bija Mahd adh Dhahab ("Zelta šūpulis"), kurās ieguve periodiski turpinājās pat tūkstošiem gadu un turpinās arī tagad. Uzskata, ka tieši šīs ir leģendārās ķēniņa Zālamana raktuves.
Celestīns IV
Pāvests Celestīns IV (latīņu: Caelestinus IV, miris 1241. gada 10. novembrī) jeb Gotfrīds no Kastiļones (itāļu: Goffredo di Castiglione) bija Romas katoļu baznīcas pāvests, kas valdīja tikai 17 dienas un ievērojams vienīgi ar to, ka pirmo reizi tika ievēlēts kardinālu konklāvā.
Bija Livonijas valsts nominālais valdnieks.
Dzīvesgājums
Gotfrīds no Kastiļones bija lombardietis pēc izcelsmes, 1223.-1226. gadā viņš pildīja Milānas arhibīskapijas kanclera amatu. Kopš 1227. gada pildīja Romas San Marco katedrāles kardinālpriestera, no 1238. gada Sabīnas kardinālbīskapa pienākumus.
1241. gadā viņš tika ievēlēts par pāvestu kardinālu konklāvā, kas zīmīgi notika Romas Palatīna pakalnā Senās Romas impērijas celtņu drupās. Konklāvs ieilga sakarā ar pretrunām starp kardināliem, kas atbalstīja izlīgumu ar ķeizaru Fridrihu II un tiem, kas bija pret to. Antisanitāro apstākļu dēļ viens kardināls nomira, bet vairāki nopietni saslima.
Slimības un stresa novājinātais Celestīns IV mira pēc 17 dienām savā amatā, viņa pēctecis Inocents IV tika ievēlēts tikai 1243. gadā.
Raiens Eliss
Raiens Eliss (dzimis 1991. gada 3. janvārī) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2013) Eliss spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Našvilas "Predators" rindās.
Spēlētāja karjera
2011.—12. gada sezonā Eliss debitēja Nacionālās hokeja līgas kluba Našvilas "Predators" sastāvā.
Kanādas izlases rindās Eliss ir kļuvis par 2008. gada Pasaules U18 čempionu, kā arī spēlējis 2009., 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātā junioriem, 2009. gadā izcīnot zeltu, bet 2010. un 2011. gadā — sudraba medaļas. 2011. gadā viņš tika atzīts arī par turnīra labāko aizsargu.
Paralēlā pieslēgvieta
Paralēlā pieslēgvieta ir ievadizvades pieslēgvieta, kas nodrošina informācijas pārsūtīšanu paralēlā formātā starp datoru un ārējām ierīcēm. Pirms plašas USB izplatības tā bija ātrākā PC savietojamo datoru ārējā pieslēgvieta. Lai arī SCSI bija ātrāks, tas nebija iebūvēts pamatplatē. Pie paralēlās pieslēgvietas parasti mēdza pieslēgt printeri, tāpēc to bieži vien sauc arī par printera pieslēgvietu.
Vēsture
Sākotnējās paralēlās pieslēgvietas versijās datus bija iespējams pārsūtīt tikai vienā virzienā — no datora uz ārējo ierīci. Divvirzienu datu pārsūtīšanas iespēja tika pievienota vēlāk. Šo saskarni nosauca par EPP (Enhances Parallel Port). Tas radīja iespējas ražot relatīvi lētus skenerus un ārējās datu glabāšanas iekārtas. Mūsdienās visas paralēlās pieslēgvietas funkcijas spēj nodrošināt USB pieslēgvietas. Tās ir mazākas, mehāniski vienkāršākas, spēj nodrošināt lielāku datu pārsūtīšanas ātrumu un signāli ir noturīgāki pret traucējumiem, taču to programmēšana ir nesalīdzināmi sarežģītāka.
Visbiežāk paralēlajām pieslēgvietām tika pieslēgts printeris, tādēļ tās sauc arī par LPT pieslēgvietām (Line Printer Terminal). DOS vidē paralēlajai pieslēgvietai var piekļūt kā LPTx, kur x — pieslēgvietas numurs. Parasti datoriem ir tikai viena paralēlā pieslēgvieta (ļoti reti — 2), tāpēc parasti tā ir LPT1. Arī Windows vidē paralēlās pieslēgvietas apzīmē kā LPT. Paralēlā pieslēgvieta parasti ir ligzda ar 25 caurumiem 2 rindās (attēlā). Vecu modeļu datoros dažreiz ir sastopamas līdzīgas formas virknes pieslēgvietas (arī ar 25 kontaktiem), taču tām ir adatas, nevis caurumi.
Vivjena Lī
Vivjena Lī (en; dzimusi Viviana Mērija Hārtlija (Vivian Mary Hartley), mirusi ) bija angļu teātra un kino aktrise. Viņa divas reizes ir ieguvusi Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Pirmā Kinoakadēmijas balva tika saņemta par Skārletas O'Hāras atveidošanu filmā "Vējiem līdzi" (1939), otru Kinoakadēmijas balvu, kā arī BAFTA kino balvu, Lī ieguva par Blanšas Dibuā lomas atveidošanu filmā "Ilgu tramvajs" (1951), par lomu, kuru viņa spēlēja arī Londonas teātrī West End. 1963. gadā Lī saņēmusi Tony balvu par lomu Brodvejas mūziklā Tovarich.
1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts Vivjenu Lī ierindoja dižāko Amerikas ekrāna leģendu saraksta "Visu laiku izcilākā sieviešu kārtas zvaigzne" 16. vietā.
Dzīves sākumposms
Vivjena Lī piedzima 1913. gadā Britu Indijā kā Viviana Mērija Hārtlija. Viņas tēvs Ernests Hārtlijs bija dzimis Skotijā, bet 22 gadu vecumā bija devies uz Indiju. Māte Ģertrūde Mērija Frānsisa bija dzimusi Indijā. Viņai piemita austrumniecisks skaistums, kuru no mātes mantoja arī Viviana. Viviana jau bērnībā ieinteresējās par teātri, un kad ģimene 1931. gadā atgriezās Lielbritānijā, Viviana iestājās Karaliskajā Teātra mākslas akadēmijā. 1932. gadā viņa apprecējās ar advokātu Herbertu Lī Holmenu un drīz studijas pameta. 1933. gadā viņiem piedzima meita Sūzanna.
Aktrises karjera
Nākamajā gadā Lī tēloja galvenās lomas filmās 21 Days Together (1940) un "Vaterlo tilts" (Waterloo Bridge, 1940).
1940. gadā Lī un Olivjē apprecējās. Viņi centās savu karjeru veidot kopā, bet reti ieguva partneru lomas filmās. Tomēr viņi spēlēja kopā vēsturiskā drāmā, filmā "Lēdija Hamiltone" (That Hamilton Woman, 1941), iegūstot publikas atzinību.
Otrā pasaules kara laikā, 1943. gadā Lī devās turnejā pa Ziemeļāfriku, ar uzstāšanos karavīriem. Bet drīz viņai sākās nopietnas veselības problēmas, un 1944. gadā viņai diagnosticēja tuberkulozi. Pēc vairākām nedēļām slimnīcā likās, ka veselība uzlabojas. Lī atkal filmējās galvenajā lomā filmā "Cēzars un Kleopatra" (1945). Šajā laikā Lī saprata, ka gaida bērnu, bet vājās veselības dēļ bērnu zaudēja. Šis notikums izraisīja depresiju, Lī cieta no bipolāri afektīviem traucējumiem. Tomēr 1946. gadā viņa atsāka tēlot teātrī, kā arī 1948. gadā attēloja galveno lomu filmā "Anna Kareņina". 1948. gadā Lī kopā ar Olivjē devās turnejā pa Austrāliju, kur viņiem saasinājās nesaskaņas, ko izraisīja Lī hroniskie psihes traucējumi, tomēr uzstāšanās bija veiksmīgas. Pēc atgriešanās Anglijā, viņi kopā uzstājās Londonas teātrī West End. 1949. gadā tur tika iestudēta arī Tenesija Viljamsa luga "Ilgu tramvajs" ar Lī Blanšas Dibuā lomā. Vēlāk Lī šo pašu lomu attēloja arī filmā "Ilgu tramvajs" (1951). Viņas tēlojums tika novērtēts kā izcils, Lī saņēma vairākas balvas, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", BAFTA kino balvu un Venēcijas kinofestivāla Volfi kausu.
1953. gadā Lī piedzīvoja psihiska rakstura sabrukumu. Viņa ārstējās vairākus mēnešus, kamēr atkal varēja atsākt tēlot lomas teātrī kopā ar Olivjē. Vēlāk Lī atsāka arī filmēties, tēloja galveno lomu filmā "Zilā jūras dzelme" (The Deep Blue Sea, 1955). Bet 1956. gadā Lī vēlreiz neveiksmīgā grūtniecībā zaudēja bērnu un maniakālā depresija atkal saasinājās. Lī arvien biežāk rīkojās nesaprātīgi, rīkoja skandālus. Lai arī Olivjē turpināja kopā ar Lī strādāt teātrī, tomēr ap 1958. gadu viņu laulība bija izjukusi, un Lī uzsāka attiecības ar aktieri Džonu Meriveilu (John Merivale). 1960. gadā Lī un Olivjē izšķīrās oficiāli.
1961. un 1962. gadā Lī devās ar izrādēm turnejā pa Austrāliju, Jaunzēlandi un Latīņameriku. Džons Meriveils viņu pavadīja un rūpējās par viņu. Lī guva panākumus, lai arī dažkārt cieta no depresijas. 1963. gadā Lī ieguva Tony balvu par lomu Brodvejas mūziklā Tovarich. Viņa arī filmējās galvenās lomās filmās The Roman Spring of Mrs. Stone (1961) un Ship of Fools (1965).
Dzīves beigas
1967. gada maijā Lī veselība atkal pasliktinājās tuberkulozes dēļ. Pēc dažu nedēļu ārstēšanās šķita, ka notiek atveseļošanās, tomēr naktī uz 8. jūliju, 53 gadu vecumā, Lī nomira.
Marians Hosa
Marians Hosa (dzimis 1979. gada 12. janvārī Stara Ļubovņā, Čehoslovākijā) ir bijušais slovāku hokejists, uzbrucējs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 19 sezonas un 1309 spēles dažādos Nacionālās hokeja līgas klubos, guvis 1134 punktus. Kopā ar Čikāgas "Blackhawks" kļuvis par 2010., 2013. un 2015. gada Stenlija kausa čempionu. 2020. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.
Mariana jaunākais brālis Marcels arī bija profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
1998. gadā kopā ar WHL klubu Portlendas "Winterhawks" izcīnīja CHL čempiones titulu - Memoriālo kausu.
Savu NHL karjeru Hosa iesāka Otavas "Senators", kuras sastāvā aizvadīja 7 sezonas. Hosu 1997. gada NHL draftā 1. kārtā ar kopējo 12. numuru draftēja Otavas "Senators". Pirmā pilnā sezona kopā ar "Senators" Hosam bija 1998-99 sezona un viņam pietrūka pavisam nedaudz, lai iegūtu Kaldera balvu, jo labāks izrādījās tikai Kriss Drurijs no Kolorādo "Avalanche".
2010., 2013. un 2015. gadā, spēlējot Čikāgas "Blackhawks" sastāvā, izcīnījis Stenlija kausu. Pirms 2017.—18. gada sezonas "Blackhawks" paziņoja, ka savainojuma dēļ Hosa gaidāmo sezonu izlaidīs. 2018. gada maijā hokejists paziņoja, ka vairs nevarēs spēlēt profesionālu hokeju.
Knox
Knox var attiekties uz:
Šķēres
Šķēres jeb grieznes ir instruments drēbju, papīra un citu materiālu griešanai, kuru veido divi krustiski salikti un kustīgi asmeņi, kas vērsti viens pret otru. Asmeņi parasti ir gatavoti no metāla. Par šķērēm var dēvēt arī dzirkles, kas parasti ir lielākas par parastajām šķērēm un ar atsperi.
Itālijas futbola izlase
Itālijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Itālijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Itālijas futbola izlasi pārvalda Itālijas Futbola federācija. Izlase ir četrkārtēja Pasaules čempione, uzvarot 1934., 1938., 1982. gadā un 2006. gadā. Eiropas čempionātā ir uzvarējusi divas reizes — 1968. gadā un Euro 2020, kas notika 2021. gadā.
Izlases sastāvs
Komandas sastāvs 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā.
Dagnija Staķe
Dagnija Staķe (dzimusi Vietalvas pagastā) ir latviešu pedagoģe un politiķe, Latvijas Zemnieku savienības biedre, bijusī ministre un Saeimas deputāte. Vairākās valdībās bijusi labklājības ministre.
Biogrāfija
D. Staķe dzimusi šofera un mūzikas skolotājas ģimenē, viņas jaunākais brālis Pēteris Jankavs ir tulkotājs un izdevējs. Mācījās Odzienas pamatskolā un Rīgas Pedagoģiskajā skolā. No 1970. līdz 1977. gadam strādāja par Mārupes vidusskolas dziedāšanas skolotāju. Studēja Daugavpils Pedagoģiskā institūta Mūzikas pedagoģijas fakultātē, ko pabeidza 1981. gadā ar specialitāti mūzikas pasniedzēja un metodiste vidusskolā.
No 1981. līdz 1984. gadam bija Daugavpils Pedagoģiskā institūta mūzikas metodikas un diriģēšanas pasniedzēja. No 1984. līdz 1994. gadam strādāja par Rīgas pedagoģiskās skolas mūzikas metodikas pasniedzēju, pedagoģiskās prakses vadītāju. Dzīvoja Tumē pie Tukuma. 1999. gadā ieguva otru augstāko izglītību — maģistra grādu sabiedrības vadības specialitātē Latvijas Universitātē.
Politiskā darbība
1994. gadā D. Staķi ievēlēja par Tumes pagasta padomes priekšsēdētāju un 1997. gadā par Tukuma rajona padomes priekšsēdētāju.
1998. gadā viņa kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās no Demokrātiskās partijas "Saimnieks", bet saraksts neguva vēlētāju atbalstu. 2002. gadā 8. Saeimas vēlēšanās D. Staķe piedalījās kā Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) deputāta kandidāte, tomēr atkal netika ievēlēta. Toties, pie varas nākot Einara Repšes valdībai, D. Staķe kļuva par labklājības ministri, šajā amatā paliekot arī Induļa Emša valdībā un Aigara Kalvīša valdībā.
2006. gada oktobrī D. Staķe tika ievēlēta 9. Saeimā un palika labklājības ministres amatā arī A. Kalvīša otrajā valdībā, atkāpjoties valdības krīzes laikā. Daži mediji uzskata, ka D. Staķei bija jādemisionē uzreiz pēc 2007. gada februārī Reģu pansionātā notikušā traģiskā ugunsgrēka, kurā iestādes darbinieku nolaidības dēļ bojā gāja 26 cilvēki. D. Staķe atteicās demisionēt, jo "ja pansionātā nebūtu signalizācijas, tad varētu runāt par Labklājības ministrijas atbildību. Bet es taču nevaru atbildēt par visas Latvijas pansionātu darbiniekiem." Demisiju 2007. gada oktobrī D. Staķe skaidroja ar nespēju panākt savlaicīgu pensiju piemaksu paaugstināšanu jau no 2008. gada 1. janvāra, nevis 1. jūlija, bet agrāk viņa bija akceptējusi šādu risinājumu. Vēlāk D. Staķe atzina, ka viņas demisija ir saistīta ar Valsts kontroles atklātajiem pārkāpumiem valsts aģentūrā “Tehnisko palīglīdzekļu centrs” (TPC) 2004. un 2007. gadā. Valsts kontrole bija konstatējusi pārkāpumus TPC darbībā, kad palīglīdzekļu izgatavotājs SIA "Orto pluss" no TPC saņēma naudu par neesošām protēzēm. Tika ierosināta arī krimināllietu par krāpšanu lielā apmērā (74 793,18 lati). 2007. gadā Valsts kontrole atkārtoti konstatēja, ka tehnisko palīglīdzekļu pieprasījumus TPC reģistrēja un lēmumus pieņēma viena persona, daudzkārt tie bija izsniegti jau mirušiem cilvēkiem.
D. Staķes ministrēšanas laikā tika attīstīta dzimumlīdztiesības politika. Кā viens no ieguvumiem tika panākts, ka vecāku pabalstu var saņemt viens no vecākiem – māte vai tēvs, kuram attiecīgi ir bijusi lielāka alga.
Pēc demisijas D. Staķe atjaunoja Saeimas deputāta mandātu, bet 2010. gadā kļuva par reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministri Valda Dombrovska valdībā, ieņemot vienu no vakancēm, kas atbrīvojās pēc tam, kad valdību pameta Tautas partija.
2010. gada oktobrī notikušajās Saeimas vēlēšanās D. Staķe netika ievēlēta 10. Saeimā, bet kļuva par Veselības ministrijas parlamentāro sekretāri. Šo amatu ieņēma līdz 2011. gada oktobrim, kad viņu nomainīja Liene Cipule. 11. Saeimas vēlēšanās startēja ar desmito numuru ZZS sarakstā Zemgales apgabalā, bet netika ievēlēta. Tāpat vēlētāju atbalstu nesaņēma arī 12. Saeimas vēlēšanās, toties pirms tam tika ievēlēta Tukuma novada domē 2013. gada pašvaldību vēlēšanās.
Ģimene
D. Staķe ir precējusies, viņai ir četri bērni: dēli Mārtiņš, Andrejs, meitas Ieva un Marta.
Dēls Mārtiņš Staķis ir uzņēmējs, arī ir iesaistījies politikā, bija 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no "Attīstībai/Par!" saraksta, kandidēja 2020. gada Rīgas domes vēlēšanās kā apvienības mēra kandidāts un kļuva par Rīgas domes priekšsēdētāju.
2018. gada 29. decembrī diennakts tumšajā laikā ceļu negadījumā tika notriekti četri gājēji, kuri šķērsoja ielu neatļautā vietā un bija ceļā uz mazdēla koncertu Jūrmalā, Dzintaros. Te bija D. Staķes vīrs Juris, kurš gāja bojā notikuma vietā, bet vīratēvs Gunārs nomira slimnīcā. Smagas traumas guva arī Dagnijas dēla Andreja sievas abi vecāki.
Itālijas Futbola federācija
Itālijas Futbola federācija (FIGC) (it) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Itālijā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Itālijas A Sēriju, kā arī atbild par Itālijas futbola izlasi. FIGC galvenā mītne atrodas Romā. Tā ir gan UEFA, gan FIFA locekle.
Adrijas jūra
Adrijas jūra (it, sl, hr, sr, sq) ir Vidusjūras vistālāk ziemeļos novietotā daļa starp Apenīnu pussalu un Balkānu pussalu. Jūra apskalo Itālijas, Slovēnijas, Horvātijas, Bosnijas un Hercegovinas, Melnkalnes un Albānijas piekrastes. Izcili ainaviska un tūristu iemīļota jūra.
Nosaukums
Senajā Romā Adrijas jūru dēvēja par Mare superum — ‘Augšējo jūru’, pretstatā Apenīnu pussalai otrajā pusē esošajai Tirēnu jūrai, kuru dēvēja Mare inferum — ‘Apakšējā jūra’. Viduslaikos latīņu valodā jūru jau sauca Mare Hadriaticum vai Mare Adriaticum. Nosaukums cēlies no etrusku kolonijas Adrijas, kuras nosaukums savukārt cēlies no ilīriešu valodas adur — ‘ūdens’ vai ‘jūra’. Sākotnēji par Adrijas jūru dēvēja tikai tagadējo daļu līdz Otranto šaurumam dienvidos, savukārt grieķu un romiešu laikos par Adrijas jūru dēvēja arī daļu no Jonijas jūras un pat Vidusjūras daļu starp Krētu un Maltu.
No Reason
"No Reason" ir kanādiešu pankroka grupas Sum 41 ceturtais singls no viņu otrā studijas albuma Chuck, kas tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Island Records. Dziesma ierindojās 16. vietā Billboard moderno rokdziesmu topā. Šī ir 2005. gada filmas "Netīrā mīlestība" (Dirty Love) tituldziesma.
Adrijas jūra
Vispārējs apraksts
Ziemā kuģošanu apdraud spējš, ļoti auksts un spēcīgs vējš no ziemeļaustrumiem — bora. Citi vēji ir siroko — dienvidu vējš, kas nes lietu, un mistrāls — rietumu vējš, kas vasarā nes skaidru laiku.
Plūdmaiņas vāji izteiktas.
Lielākā pieteka ir Po Apenīnu pussalas ziemeļos, citas lielākas ietekas ir Neretva, Drina, Devoli un Vjosa.
Piekraste
Ziemeļu daļā krasts ir lēzens, ar daudzām lagūnām. Dienvidos no Po upes deltas un tālāk uz dienvidiem rietumu piekraste paliek stāvāka. Austrumu krasts no Istrijas pussalas uz dienvidiem ir klinšains, piekrastē ļoti daudz salu, jo īpaši Horvātijas piekrastes novadā Dalmācijā. Dalmācijas salas pārsvarā ir izstieptas paralēli krasta līnijai. Adrijas jūrā ir vairāk kā 1000 salu, no kurām 67 ir apdzīvotas. Īpaši ainavisks ir 30 km garais Kotoras līcis Melnkalnē ar saviem stāvajiem krastiem. Adrijas jūras dienvidaustrumu piekrastes reģions ir lēzens un purvains.
Vides problēmas
Adrijas jūra ir iekšējā jūra un ūdens apmaiņa ar Vidusjūru nav intensīva. Rūpniecības radītais piesārņojums negatīvi ietekmē Adrijas jūra ekoloģisko situāciju. Ik gadus caur Po upi Adrijas jūrā iekļūst ap 50 miljardi kubikmetru piesārņota ūdens, kas satur alvu, cinku, svinu, hromu, varu, arsēnu, dzīvsudrabu un naftas produktus. Adrijas jūru sasniedz arī lauksaimniecības radītais piesārņojums. Piesārņojuma koncentrācija jūrā pašlaik ir divas reizes lielāka nekā vēl pirms 10 gadiem. Rezultātā Adrijas jūras ziemeļrietumu piekrastē notiek aļģu "ziedēšana". Horvātijas piekrastes ūdens kvalitāte joprojām ir samērā laba.
Rekreācija un tūrisms
Adrijas jūras piekrastē atrodas Eiropā ļoti populāri kūrorti. Populārākie ir: Albānijas piekrastē tūrisma industrija sāk attīstīties.
Salas un līči
Adrijas jūrā, sākot no ziemeļiem un virzoties pulksteņa rādītāja virzienā, ir šādas salas un līči (uzskaitītas tikai lielākās salas un līči):
Antsla
Antsla (et) ir pilsēta Igaunijas dienvidaustrumos, Veru apriņķī. Pilsēta ir Antslas pagasta centrs.
Džons Nokss
Džons Nokss, arī Džons Knokss, (en, dzimis ap 1513. gadu, miris ) bija skotu garīdznieks, publicists un baznīcas reformētājs. Viens no reformācijas līderiem Skotijā un prezbiteriešu baznīcas dibinātājs.
1547. gadā ieslodzīts, bet 1549. gadā izsūtīts uz Angliju. Kad Anglijā pie varas nāca Marija Tjudora, atjaunojot katolismu, Nokss devās uz Ženēvu, kur tikās ar Kalvinu. 1559. gadā atgriezdamies Skotijā vadīja baznīcas reformēšanu. Noksa pazīstamākais literārais darbs ir starp 1559 un 1566. gadu sarakstītā The History of the Reformation in Scotland piecos sējumos.
Hūpene
Hūpene, saukta arī Hopena vai Cerības sala, ir klinšaina sala Barenca jūrā uz dienvidaustrumiem no Svalbāras, pie kuras tā pieder administratīvi. Salā nav pastāvīgo iedzīvotāju. Norvēģija uztur salā Hūpenradio meteostaciju ar 4 cilvēku personālu.
Ģeogrāfija
Sala stiepjas ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā 33 km garumā. Virsma klinšaina, izceļas 6 kalnu masīvi, no kuriem augstākais ir Īvešenfjellets (370 m vjl) salas dienvidu galā. Tundras augu valsts. Kopš 2003. gada visa sala ar apkārtējo akvatoriju, izņemot nelielu teritoriju ap meteostaciju, iekļauta Hūpenes dabas rezervātā.
Vēsture
Iespējams, ka pirmais, kas ieraudzījis salu bija holandietis Reips (Rijp) 1597. gadā, kurš nodēvēja to par Vaļu salu (Visch Eylandt).
Salu 1613. gadā atklāja brits Tomass Marmadjūks no Hallas, kurš to nosauca sava kuģa Hopewell vārdā Hope Island. Tā laika un vēlākās dažādu valstu kartēs salas nosaukums tiek tulkots kā ‘Cerības sala’.
19. gadsimtā sala ir intensīva valzirgu medību vieta. 20. gadsimta sākumā salā medīti leduslāči un polārlapsas, tika ierīkotas divas mednieku bāzes, viena no tām tagadējās meteostacijas vietā. 1924. gadā salā tiek rīkota pirmā kompleksā izpētes ekspedīcija zivjsaimniecības konsultanta Tora Īvešena vadībā.
1943. gadā salā Vācijas Luftwaffe apgādes dienests salā ierīko pirmo meteostaciju «Svartisen». Aprīkojumu un personālu uz salu nogādā ar zemūdeni un daļa aprīkojuma gāja bojā, tādēļ stacija darbu sākt nevarēja. 1944. gadā salā tiek ierīkota otrā stacija «Helhus», kura darbojas uz sūta ziņojumus līdz pat 1945. gada 5. augustam, kad personāls tiek evakuēts. 1946. gada 8. oktobrī staciju pārņēma Norvēģija.
1978. gada 28. augustā salā avarē PSRS smagais bumbvedējs Tu-16. Septiņu cilvēku apkalpe iet bojā. Padomju puse noliedz lidaparāta zaudēšanu, līdz tiem tiek nosūtītas apkalpes locekļu mirstīgās atliekas.
1986. gadā Hūpenei tiek piešķirts pasta kods «9174 Hopen».
Bafina jūra
Robežas
Ziemeļos atrodas Nersa šaurums (Nares Strait) starp Grenlandi un Elsmīra salu, kas savienojas ar Linkolna jūru. Austrumos atrodas Grenlandes rietumu piekraste. Dienvidos ar Atlantijas okeānam piederīgo Labradoras jūru savieno Deivisa šaurums. Rietumos atrodas Kanādas Arktiskais arhipelāgs — Bafina Zeme, Bailota sala, Devona un Elsmīra sala.
Vispārējs apraksts
Vidējais dziļums ir 861 m, virsējā ūdens slāņa temperatūra vasarā 0—5 °C, ziemā — –1 °C. Lielāko daļu gada jūra nav kuģojama, jo tajā ir ļoti daudz aisbergu.
Jūras ziemeļu daļā, pie ieejas Smita šaurumā, atrodas neaizsalstoša jūras daļa, kuras platība ir ap 50 000 km² (North Water Polynya).
Jūrā dzīvo ap 120 000 baltvaļu, kas pārtiek no mazām zivīm un vēžveidīgajiem. Šī iemesla dēļ jūrā 19. gadsimtā notika aktīvas vaļu medības.
Vēsture
Jūru pirmais sasniedza britu avantūrists Džons Deiviss 1585. gadā. Viljams Bafins veica piecus ceļojumus uz Arktiku, sasniedzot Bafina jūru 1616. gadā. Šo ceļojumu mērķis bija atklāt ziemeļrietumu jūras ceļu apkārt Ziemeļamerikai un pētnieki pārliecinājās, ka Hudzona līča rajonā šāda jūras ceļa nav.
Gersicania
Korporācijas nosaukuma "Gersicania" izvēle
Vēsturiski korporācijas nosaukums ir tapis 1947. gada februārī, kad grupa studentu, vēloties dibināt jaunu korporāciju Baltijas Universitātes (B!U!) nometnes 1. bloka 308. istabā pavadīja daudzus vakarus un savstarpējā domu apmaiņā nonāca pie vārda "Gersicania". Korporācijas nosaukuma "Gersicania" izvēles pamatā varētu būt daudzi aspekti. Kā vienu no piemēriem var minēt to, ka gandrīz visi dibinātāji (kopskaitā 24) un pirmo coetu krustdēli savulaik bijuši karavīri Otrajā pasaules karā, kad, dienējot leģiona rindās un vēlāk uzsākot bēgļu gaitas, nebija pazudusi cerība kādreiz atkal ieraudzīt Latviju — brīvu un neatkarīgu. Tas, ka 20. gadsimta notikumi ir ļoti līdzīgi teiksmainajiem nostāstiem daudz senākās Jersikas vēsturē, ir kā apliecinājums, ne vien gersikāņu piedzīvotajam, bet arī daudzo latviešu turpmākās pēckara dzīves gaitas — gan paliekot Latvijā, gan kļūstot par trimdiniekiem.
Vārds Gersicania (Gerzike, Gerecke, Gersica, Garsika) tika izvēlēts par pamatu ņemot vārdu "Jersika" un tā sākotnējā izcelsme ir saistāma ar jau 13. gadsimtā lietotām viena un tā paša vietvārda dažādajām formām, kuras ir sastopamas dažādos vēsturiskajos avotos (Indriķa hronikā, 1209. gada Letijas dalīšanas līgumā) saistībā ar Jersikas pili Daugavas krastā un tās valdnieku Visvaldi.
Jersikas nosaukums ir ziemeļniecisks. Norvēģu valodā vārds "gerckr" apzīmē vikingu, kurš dzīvo zemēs uz austrumiem no Baltijas jūras. Vēsturnieks Arveds Švābe (1888—1959) savulaik esot norādījis, ka vēsturnieks un filologs Ernsts Eduards Kuniks (1814—1899) esot atsaucies un kādu 1292. gada avotu, kur vikinga Rurika pils Naugarida esot saukta par Gerceke, kas savukārt norāda uz to, ka karalis varētu būt "vikings", kas dzīvo vai arī ir bijis Gardarīkē (Garðaríki), t.i. Baltijas, Krievijas vai pat Grieķijas reģionā. Senvācu valodā vārds "Gerceke" varētu būt bijis pārveidots kā sugas vārds, ar ko apzīmēja vikingu kunga sētu. Gan Jersikas, gan tās pilskunga Visvalža vārds (sal. Visvalldr, Sigvaldr, Gyrdr, Ragunvaldr) ir valodniecības pētāmie objekti, par kuriem visprecīzāko ieskatu varētu dot etimoloģija un onomastika, jo tajās tautu valodās, kurās par šo vietu vēstures avotos ir kaut kas minēts, vārdu skanējums un vēsturiskā nozīme ir samērā līdzīga.
Jersikas karaļvalsts, kā minēts Latviešu Indriķa hronikā un citos vēstures avotos, esot atradusies Daugavas labajā pusē un tās robežas sniegušās no Cēsīm līdz Daugavpilij. Par Jersikas pils atrašanās vietu vēsturniekiem dažādos laikos bijušas domstarpības, pēc dažādiem uzskatiem pils atradusies Lokstenes pilskalnā Daugavas krastā vai arī Oliņkalna un Jersikas ezera apkārtnē.
Tagad uzskata, ka tā atradusies pie Pilskalnu mājām uz dienvidiem no Līvāniem, to apliecina 1939. gadā Franča Baloža (1882—1947) vadībā veiktie arheoloģiskie izrakumi, kuros pēc atrastajām senlietām, Daugavas kreisajā krastā izpētītajiem apbedījumiem un to rakstura varēja secināt, ka Jersikas iemītnieki bijuši pareizticīgie latgaļi. Senlietu forma un pazīmes neliecināja par vācu vai citu tautu ietekmēm, lai arī ir zināms, ka Visvaldis esot uzturējis tirdznieciskas attiecības ar leišiem un krieviem.
Ģerbonis (vapenis)
Heraldikas simboli, kas ir pazīstami jau no seniem laikiem, parasti pauž stipras vienotības, brālības saišu, kopēju centienu un kopējas ideoloģijas nozīmi. Arī korporācijām, kā disciplinētām un mērķtiecīgām organizācijām ģerbonis (vapenis) ir kopības un vienotības simbols - uzskatu un mērķu izteicējs. Tajā ir cirstas korporācijas devīzes, solījumi. Gersicanias oriģinālo vapeņa zīmējumu pēc pašu gersikāņu idejiskajām skicēm, kuras vairākkārt pārrunāja konventā, 1947. gadā ir radījis mākslinieks, grafiķis Vilis Krūmiņš. Vapenī ir ieverts korporāciju vapeņiem raksturīgais: latviskās un latīniskās devīzes, vairogs, senlatviešu bruņu cepure kā latviskais elements un cīņas gribas simbols. Tāpat vapenī ir arī iekļauts brīva vīra simbols - zobens. Lāpa nes gara gaismu. Vapenis ir ievīts ozola lapās - trīs no tām bruņu cepures virsotnē veido Gersicania trikoloru.