cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
31. jūlijā
Ieņemts Klapkalnciems.
Matjē Fevrs
Karjera
2010. gada Pasaules čempionātā junioriem uzvarēja milzu slaloma disciplīnā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2010. gada martā Garmišā-Partenkirhenē, Vācijā, 18 gadu vecumā. Savās pirmajās sacensībās guva arī Pasaules kausa ieskaites punktus, ieņemot 15. vietu. 2011. gada Pasaules čempionātā junioriem ieguva bronzas medaļu. Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs 2014. gadā Sočos ieņēma 24. vietu milzu slalomā.
Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
7. augustā
Pēc nedēļu ilgām ielu kaujām ieņemta Jelgavas Lielupes kreisā daļa.
Letnijkuts
Letnijkuts ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Idzepoles ezers.
Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
9. augustā
Ieņemta Viesīte un Jēkabpils.
16.—20. augustā
Vērmahta "Dubultgalvas operācija" (Unternehmen Doppelkopf).
Uzbrukums Vidzemē
1. augustā sākās 2. Baltijas frontes (kopā ap 390 000 karavīru, no tiem ap 16 000 latviešu strēlnieku korpusa divīzijās ) uzbrukums Vērmahta aizsardzības līnijai Lubāna līdzenumā, kas stiepās no Balviem un Gulbenes līdz Līvāniem. Uz ziemeļiem no Lubāna no aizsargāja Vērmahta 18. armija, bet dienvidu daļu 16. armija, kopā 10 divīzijas un 5 atsevišķi pulki, rezervē Madonas apkārtnē izvietojās SS korpuss. Uzbrukums tiek dēvēts par Madonas operāciju ar mērķi sasniegt Galgauskas—Madonas—Pļaviņu līniju un līdz 10. augustam ieņemt Rīgu, taču stiprās pretestības dēļ tas neizdevās un kaujas ievilkās divu mēnešu garumā.
1. augustā 4. triecienarmija gar Daugavas labo krastu ieņēma Līvānus, bet 10. gvardes armija forsēja Pededzi, sasniedza Lubānas—Balvu lielceļu un turpināja uzbrukumu Gaujas virzienā. 2. augustā tika ieņemti Varakļāni, 3. augustā — Barkava. 3. triecienarmija uz ziemeļiem no Krustpils—Rēzeknes dzelzceļa šķērsoja Teiču purvu un forsēja Aivieksti. 6. augustā 22. armija ar 130. latviešu strēlnieku korpusu aplenca un 7. augustā ar 5. tanku korpusa palīdzību ieņēma Krustpili. 7. augustā 10. gvardes armija forsēja Aiviekstes upi un ieņēma Lubānu un Meirānus, 12. augustā — Lazdonu, 13. augustā pēc trīs dienu smagām kaujām — Madonu. Lubānas zemienes kaujās tika sagrauta Vērmahta 32., 227. un 263. kājnieku divīzija un smagus zaudējumus cieta latviešu 19. divīzija.
14. augustā 2. Baltijas frontes armijām tika pavēlēts sākt jaunu uzbrukumu Rīgas virzienā, taču tas uz mēnesi tika apstādināts Vidzemes augstienē, kur notika kaujas pie Vietalvas (21.—24. augustā) un Ērgļiem. Smagus zaudējumus 23. augusta kaujā pie Vietalvas skolas cieta 130. latviešu strēlnieku korpusa 43. divīzijas 125. pulks. 28. augustā tika dota pavēle uzbrukumu Rīgai uz laiku pārtraukt. Pēc padomju datiem Madonas uzbrukuma operācijā 14 669 Sarkanās armijas karavīru gāja bojā un 50 737 tika ievainoti, toties Vērmahta zaudējumus lēsa ap 20 000 karavīriem.
2. augustā
Ieņemti Varakļāni.
3. augustā
Ieņemta Barkava.
7. augustā
Ieņemta Krustpils, Lubāna un Meirāni.
17. augustā
Ieņemta Kalsnavas stacija.
18. augustā
Ieņemta Alūksne.
21.—24. augustā
Kaujas Vidzemes augstienē pie Vietalvas un Ērgļiem.
27. augustā
Ieņemta Ape.
28. augustā
Ieņemta Gulbene.
Rīgas operācija
14. septembrī Sarkanā armija izvērsa strauju uzbrukuma operāciju Vidzemes un Zemgales teritorijā, kas tiek dēvēta par Rīgas operāciju (Рижская операция).
Vidzemē uzbruka Baltijas 2. frontes un Baltijas 3. frontes armijas. Vērmahta 18. armijas vienības, tajā skaitā Latviešu leģiona 19. divīzija, atkāpās līdz Siguldas aizsardzības līnijai, kur 25. septembrī Sarkanās armijas uzbrukums tika apstādināts.
Zemgalē Sarkanās armijas 1. Baltijas frontes karaspēks pēc Bauskas ieņemšanas septembra otrajā pusē izlauzās līdz Iecavai un Jaunjelgavai, bet tika apstādināts pie Ķekavas un Baldones. Pēc tam, kad Sarkanā armija veica Klaipēdas uzbrukuma operāciju (Мемельская операция) no Šauļiem un 1944. gada 10. oktobrī sasniedza Baltijas jūras krastu pie Palangas, Vērmahts atkāpās no Siguldas līnijas un Sarkanā armija 13.—15. oktobrī ieņēma Rīgu. Latviešu korpusa 43. divīzija pēc nesekmīga 12. oktobra uzbrukuma no Ķekavas puses pārcēlās pāri Daugavai pie Dārziņiem un 15. oktobrī ar paceltiem karogiem caur Purvciemu ienāca Rīgas pilsētā, savukārt 308. divīzija ienāca Pārdaugavā. 22. oktobrī Esplanādes laukumā tika organizēts svinīgs mītiņš ar 130. latviešu korpusa piedalīšanos.
14. septembrī
Pēc sešu nedēļu kaujām ieņemta Bauska.
16.—19. septembrī
Vērmahta pretuzbrukums pie Dobeles.
18. septembrī
Ieņemta Jaunjelgava.
19. septembrī
Ieņemta Valka.
22. septembrī
Nodega Valmieras vecpilsēta.
23. septembrī
Ieņemta Smiltene un Strenči.
Matjē Fevrs
Karjera
Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos izcīnīja 2016. gada februārī, ieņemot otro vietu milzu slaloma sacensībās Japānā. Pirmo uzvaru Pasaules kausa posmos guva Valdizērā, Francijā. 2016.—2017. gada sezonā ieguva otro vietu Pasaules kausa milzu slaloma ieskaitē. 2017. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā kļuva par zelta medaļas ieguvēju komandu sacensībās. ieņēma 7. vietu milzu slalomā.
Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
26. septembrī
Ieņemti Limbaži un Cēsis. Sākas Mores kaujas starp Siguldu un Nītauri.
Mandžūru kandidāts (1962. gada filma)
"Mandžūru kandidāts" (en) ir 1962. gada ASV neo-noir psiholoģiska politiskā trillera filma, kuras režisors ir Džons Frankenheimers. Filmā galvenās lomas atveido Frenks Sinatra, Lorenss Hārvijs, Dženeta Lī, Andžela Lensberija, Henrijs Silva un Džeimss Gregorijs. Filma balstīta uz Ričarda Kondona 1959. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu.
Matjē Fevrs
Karjera
2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco izcīnīja divas zelta medaļas. Vispirms viņš uzvarēja paralēlajā milzu slalomā, kas pasaules čempionātos notika pirmo reizi, finālā pieveicot horvātu kalnu slēpotāju Filipu Zubčiču. Trīs dienas vēlāk viņš uzvarēja arī klasiskajā milzu slalomā. kļuva par bronzas medaļnieku milzu slalomā. Piedalījās arī komandu sacensībās, kurās Francija ieņēma 5. vietu.
Mandžūru kandidāts (1962. gada filma)
Filma stāsta par Korejas kara veterānu Reimondu Šo (Hārvijs), kurš ir ietekmīgas politiskas ģimenes loceklis. Kad kara laikā Šo armijas vadu sagūstīja komunisti, Šo tika skalotas smadzenes, lai atgriežoties ASV viņš kļūtu par slepkavu starptautiskā komunistu sazvērestībā.
Latvijas okupācijas hronoloģija (1944—1945)
27.—29. septembrī
Mores kaujas starp Siguldu un Nītauri, kuru laikā Sarkanā armija nespēja pārraut Vērmahta Siguldas aizsardzības līniju.
7. oktobrī
Ieņemta Sigulda.
8. oktobrī
Ieņemta Lielvārde, Ogre un Ikšķile.
12. oktobrī
13. oktobrī
Ieņemta Rīgas centrālā daļa.
15. oktobrī
Ieņemta Rīgas Pārdaugava.
Kurzemes kaujas
15. oktobrī sākās Kurzemes cietokšņa kaujas, kas ilga līdz par Vācijas kapitulācijai 1945. gada 8. maijā.
15.—22. oktobrī
Pirmā Kurzemes cietokšņa lielkauja. Sarkanā armija gar jūras krastu 16.—18. oktobrī spēja ieņemt Rīgas Jūrmalu, Sloku un Ķemerus, taču cieta neveiksmi uzbrukumā no Dobeles uz Džūksti, Vērmahta karaspēku izdevās atspiest tikai par 2 km.
21.—31. decembrī
Trešā Kurzemes cietokšņa lielkauja jeb Ziemassvētku kaujas sākās Saldus apvidū, vēlāk arī Vaiņodes un Dobeles sektoros. Kaujās starp Dobeli un Džūksti Sarkanās armijas sastāvā piedalījās 130. Latviešu strēlnieku korpuss ar divām divīzijām, bet Vērmahta sastāvā latviešu 19. ieroču SS grenadieru divīzija.
23. janvārī—3. februārī
Ceturtās Kurzemes cietokšņa lielkaujas laikā Sarkanā armija nesekmīgi mēģināja ieņemt Liepāju un Saldu. Liepājas virzienā uzbrukošajiem padomju spēkiem izdevās izveidot priekštilta nocietinājumus Bārtas un Vārtājas krastos.
12. februārī—14. martā
Piektās Kurzemes cietokšņa lielkaujas laikā notika Sarkanās armijas uzbrukums Džūkstes—Irlavas virzienā, ieņemot Džūksti. 18. februārī 19. divīzijas 43. pulks pretuzbrukumā atguva Lesteni. 20. februārī Sarkanā armija sāka uzbrukumu Liepājas virzienā un 21. februārī ieņēma Priekuli. 5. martā sākās uzbrukums austrumos no Saldus, Sarkanās armijas vienības sasniedza Saldus—Liepājas šoseju.
17. martā—3. aprīlī
Sestās Kurzemes cietokšņa lielkaujas laikā notika Sarkanās armijas uzbrukums Saldus virzienā, sasniedzot Jelgavas—Liepājas dzelzceļu rietumos no Blīdenes stacijas. 21. martā sākās arī uzbrukums uz ziemeļiem no Dobeles un 24. martā Liepājas telpā abpus Vārtājas upei. Sarkanā armija nespēja pārraut frontes līniju Jūrmalciems—Priekule—Pampāļi—Saldus—Grenči—Radziņciems—Klapkalnciems.
8. maijā
Ezerē karaspēka grupas "Kurzeme" vadība parakstīja kapitulācijas aktu. Sarkanā armija ieņēma Kandavu. Liepājas ostu atstāja pēdējie kuģi ar apmēram 27 700 pasažieru.
9. maijā
Sarkanā armija ienāca Liepājā, Saldū, Sabilē un Talsos.
10. maijā
Sarkanā armija ienāca Grobiņā, Kuldīgā, Valdemārpilī un Piltenē.
Vērmahts
No 1944. gada septembra tajā ietilpa 16. armija, 18. armija, armijas nodaļa "Grasser" (Armee-Abteilung Grasser), no 1944. gada novembra 16. armija, 18. armija, armijas nodaļa "Kleffel" (Armee-Abteilung Kleffel), no 1944. gada decembra 16. armija, 18. armija. No 1944. gada 23. jūlija to komandēja ģenerālpulkvedis Ferdinands Šerners (Schörner). 1945. gada janvārī Karaspēka grupa „Ziemeļi” tika pārdēvēta par Karaspēka grupu "Kurzeme", tās komandieris no 1945. gada 27. janvāra bija ģenerālpulkvedis Lotārs Rendulics, no 12. marta ģenerālpulkvedis Valters Veiss (Weiß).
Mandžūru kandidāts (1962. gada filma)
Filmas "Mandžūru kandidāts" pirmizrāde notika, Kubas raķešu krīzes laikā. Filma guva plašu kritiķu atzinību un to nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijās "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Lensberija) un "Labākā montāža". Lensberija par savu tēlojumu saņēma Zelta globusa balvu. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 97% vērtējums. 1994. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Oba (nozīmju atdalīšana)
Oba var būt:
Frederiks Vilems de Klerks
Frederiks Vilems de Klerks (af; dzimis, miris ) bija Dienvidāfrikas politiķis. No 1989. līdz 1994. gadam viņš bija Dienvidāfrikas valsts prezidents, pēc tam līdz 1996. gadam — viceprezidents.
De Klerks bija pēdējais baltādainais valsts vadītājs. Viņa vadības laikā tika uzsāktas sarunas par aparteīda izbeigšanu. 1993. gadā kopā ar nākamo valsts prezidentu Nelsonu Mandelu Frederiks Vilems de Klerks saņēma Nobela miera prēmiju par miermīlīgu aparteīda izbeigšanu. 1993. gadā de Klerks publiski atvainojās par aparteīda izraisītajām sekām, bet ne par pašu aparteīdu. 1997. gadā viņš pārtrauca politisko darbību. Viņš ir uzstājies ar lekcijām daudzās pasaules valstīs.
Oba (departaments)
Oba (fr) ir departaments Francijas ziemeļos, Šampaņas-Ardēnu reģionā. Tas ir viens no pirmajiem 83 departamentiem, kas tika izveidoti franču revolūcijas laikā 1790. gada 4. martā. Lielākās pilsētas ir Truā (administratīvais centrs) un Romiljī pie Sēnas. Departamenta nosaukums cēlies no caur departamentu plūstošās Obas upes nosaukuma.
1723. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1723. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Dānijas kroņprincis Frederiks
Dānijas kroņprincis Frederiks (da; dzimis ), pilnajā vārdā Frederiks Andre Henriks Kristians (Frederik André Henrik Christian), ir pašreizējās Dānijas karalienes Margrētes II un viņas vīra Henrika pirmais dēls un Dānijas troņa troņmantnieks.
Studējis politoloģiju Orhūsā un Hārvardā. Ir izgājis militāro apmācību. 2004. gadā apprecējies ar austrāliešu mārketinga konsultanti Mēriju, ar kuru iepazinies laikā. Frederiks kopš 2009. gada ir SOK loceklis.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Rampa vīriešiem bija viena no 11 disciplīnām snovbordā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Gentinas sniega parkā, Džandzjakou. 2022. gada 9. februārī tika aizvadīta kvalifikācijas kārta, bet 11. febuārī notika fināla sacensības. Sacensībās startēja 25 sportisti no 12 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Japānas sportists Ajumu Hirano (labākais rezultāts finālā — 96.00 punkti), sudraba medaļu ieguva Austrijas sportists Skotijs Džeimss (labākais rezultāts finālā — 92.50 punkti), bet bronzas medaļu ieguva Šveices sportists Jans Šērers (labākais rezultāts finālā — 87.25 punkti). Hirano šī bija pirmā olimpiskā zelta medaļa, bet Šērers ieguva savu pirmo olimpisko medaļu.
Sišana garāmejot
Sišana «garāmejot» ir speciāls bandinieka gājiens šaha spēlē.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Kvalifikācija
Kopā sacensībām varēja kvalificēties 25 snovbordisti. No vienas valsts varēja startēt ne vairāk kā četri sportisti. Lai sportists varētu piedalīties sacensībās, viņam ir jābūt vismaz 50,00 FIS punktiem FIS punktu sarakstā 2022. gada 17. janvārī un 30 labāko finišētāju sarakstā Pasaules kausa sacensībās vai 2021. gada FIS snovborda pasaules čempionātā.
Sišana garāmejot
Šī gājiena apzīmēšanai izmanto arī franču vārdu en passant (fr — garāmejot) vai tā saīsinājumu e. p..
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Kvalifikācija
Kvalifikācijas kārtā katrs no 25 sportistiem veica 2 braucienus. Par pamatu kvalifikācijai finālā tika ņemts brauciens ar labāko rezultātu. Finālam kvalificējās 12 labākie sportisti.
Sišana garāmejot
Gājiena apraksts
Ja bandinieks no savas sākotnējās vietas iet uzreiz divus lauciņus uz priekšu un pie tam nokļūst horizontālē, kur tam blakus ir pretinieka bandinieks, tad šis pretinieka bandinieks ar savu atbildes gājienu var to sist, it kā tas būtu gājis tikai vienu lauciņu uz priekšu. To sauc par sišanu «garāmejot». Sišana «garāmejot» atļauta tikai gājienā, kas tieši seko pretinieka bandinieka gājienam par diviem lauciņiem. Ja tas nav izdarīts, tad tiesība ņemt bandinieku «garām ejot» ir zaudēta.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Kvalifikācija
— kvalifikācija finālam.
Sišana garāmejot
Gājiena apraksts
Sišanas «garāmejot» šaha spēles noteikumos iekļauta 15. gs. vienlaicīgi ar atļauju bandiniekam no sākuma pozīcijas izdarīt gājienu uzreiz par diviem lauciņiem.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Fināls
Fināla sacensībās startēja 12 sportisti. Sportistiem bija jāveic trīs braucieni, no kuriem par finiša rezultātu tika ņemts labākais no trim rezultātiem.
Sišana garāmejot
Sišana «garāmejot» atklātnē
Baltie sit «garāmejot» šādā krievu aizsardzības variantā:
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sieviešu sloupstaila sacensībās startēja 25 sportisti no 12 valstīm.
Sišana garāmejot
Sišana «garāmejot» vidusspēlē
1928.gadā Austrālijā tika izspēlēta interesanta partija Gundersens — Fauls. Baltie, sitot «garāmejot», pieteica pretiniekam neparastu matu 15. gājienā ar dubultšahu.
Snovbords 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — rampa vīriešiem
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Sišana garāmejot
Sišana «garāmejot» šaha kompozīcijā
Šaha uzdevuma (etīdes) pirmajā gājienā bandinieka sišana «garāmejot» atļauta tikai tajā gadījumā, ja ar retrogrādās analīzes palīdzību var neapstrīdami pierādīt, ka iepriekšējā gājienā tieši šis bandinieks gājis uzreiz divus lauciņus uz priekšu; pie tam nedrīkst būt nevienas pierādījuma partijas, kas beidzas ar citu gājienu.
Amelunga uzdevumā melno pēdējais gājiens var būt tikai '''0. ... g7-g5, jo 0. ... Kg7-h6''' ir neiespējami, ņemot vērā, ka lauciņš g7 ir “zem sitiena”, bet tā apdraudētājs — bandinieks f6 bijis tur jau iepriekš, jo nevarēja izdarīt gājienu uz šo lauciņu iepriekšējā ("0") gājiena laikā. Tātad sitiens «garāmejot» ir likumīgs un uzdevumu risina:
'''1. h5xg6 e.p. Kh6-h5 2. Th8xh7''' mats.
Aļmas kauja
Aļmas kauja (ru, en, fr, tr) bija pirmā lielā Krimas kara kauja starp sabiedroto (britu/franču/turku) karaspēku, kas bija izcēlies Krimā 1854. gada 14. septembrī, un Krievijas karaspēku. Tā notika Aļmas upes dienvidu krastā kādus 45 kilometrus uz dienvidiem no Sevastopoles centra. Kaujas rezultātā krievu armija cieta zaudējumu, kas vēlāk ļāva sabiedrotajiem sākt Sevastopoles aplenkumu.
Mits Romnijs
Biogrāfija
Viņa tēvs Džordžs Romnijs ir bijušais Mičiganas gubernators (1963—1969). Viņš ir bijis Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcas (mormoņu) misionārs Francijā. 1971. gadā ieguva bakalaura grādu Brigham Young University un 1975. gadā — zinātņu doktora grādu un biznesa vadības grādu Hārvarda Universitātē. M. Romnijs uzsāka karjeru menedžmenta konsultācijas jomā un 1977. gadā sāka strādāt Bain & Company uzņēmumā. Vēlāk, esot galvenā izpilddirektora amatā, viņš palīdzēja uzņēmumam izbēgt no finanšu krīzes. 1984. gadā viņš bija viens no privātā kapitāla fondu firmas Bain Capital dibinātājiem un kļuva par tās vadītāju. Tā kļuva par ļoti ienesīgu un par vienu no lielākajām šāda tipa firmām valstī. M. Romnija ienākumi ir novērtēti ar 190—250 miljoniem ASV dolāru, kas palīdzēja finansēt viņa politiskās kampaņas pirms 2012. gada.
M. Romnijs kandidēja uz vietu Senātā 1994. gada vēlēšanās (no Masačūsetsas), taču zaudēja Tedam Kenedijam. 1999. gadā kļuva par organizatoriskās komitejas priekšsēdētāju. 2002. gadā M. Romnijs tika ievēlēts par Masačūsetsas štata gubernatoru, 2006. gadā notikušajās vēlēšanās viņš nepiedalījās. Bija Republikāniskās partijas kandidāts 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanās, taču atsauca dalību no vēlēšanām.
60. autobusu maršruts (Rīga)
60. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas atklāts un kursē no Ķengaraga uz Ziepniekkalnu.
Autobuss kursē tikai darba dienās. Uz līnijas darbojas 2 autobusi, kas kursē 2 reizes stundā. Pasažieru pārvadājumus 60. autobusu maršrutā veic RP SIA "Rīgas Satiksme" 7. autobusu parks.
Maršruts
Virzienā no Ziepniekkalna uz Ķengaragu autobuss kursē pa Ozolciema ielu, Valdeķu ielu, Graudu ielu, Stērstu ielu, Mazo Stērstu ielu, Bauskas ielu, Ziepniekkalna ielu, Jāņa Čakstes gatvi, Dienvidu tiltu, Maskavas ielu.
Virzienā no Ķengaraga uz Ziepniekkalnu autobuss kursē pa Maskavas ielu, Dienvidu tiltu, Jāņa Čakstes gatvi, Ziepniekkalna ielu, Bauskas ielu, Mazo Stērstu ielu, Stērstu ielu, Graudu ielu, Valdeķu ielu, Ozolciema ielu.
Pieturvietas
60. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 26 pieturas. Virzienā Ķengarags — Ziepniekkalns ir 13 pieturas, bet virzienā Ziepniekkalns — Ķengarags ir 13 pieturas.
Ludvigs III Vitelsbahs
Ludvigs III (, pilnajā vārdā Ludvigs Luitpolds Jozefs Maria Aloizs Alfrīds ; dzimis, miris ) bija pēdējais Bavārijas karalistes karalis, valdīja no 1913. līdz 1918. gadam.
Ludvigs III bija Bavārijas prinča un reģenta Luitpolda dēls. Luitpolds Bavārijā valdīja kā reģents, jo Bavārijas karalis Oto tika atzīts par garīgi slimu un nespējīgu vadīt valsti. Pēc tēva Luitpolda nāves Bavārijas parlaments izmainīja valsts konstitūciju, kas ļāva Ludvigam pašam ieņemt troni, atceļot no troņa Oto. Izceļoties Novembra revolūcijai Vācijā, Ludvigs pameta Minhenes rezidenci un pārcēlās uz Anīfas pili pie Zalcburgas, kurā 1918. gada 12. novembrī izdeva Anīfas deklarāciju, atbrīvojot valsts darbiniekus no zvēresta karalim, tādējādi pārtraucot 738 gadu ilgo Vitelsbahu valdīšanu Bavārijā.
Dreika šaurums
Dreika šaurums (en, es) vai Osesa jūra (es) ir ap 800 km plats jūras šaurums Dienvidu okeānā, kas atdala Dienvidameriku no Antarktīdas. Par šauruma ziemeļu malu uzskata Hornas ragu, dienvidu — Dienvidšetlendas salas. Šaurums savieno Kluso okeānu ar Atlantijas okeāna Skotijas jūru un pa to plūst Antarktikas cirkumpolārā straume. Šaurums ir grūti kuģojams, jo tajā ir biežas, spēcīgas un neprognozējamas vētras, dienvidu daļā — aisbergi.
Par šauruma pirmatklājēju tiek uzskatīts angļu pirāts Frānsiss Dreiks, kura kuģi 1578. gada septembrī pēc Magelāna šauruma izbraukšanas vētra aiznesa tālāk uz dienvidiem, kā rezultātā tika atklāts vēl viens abu okeānu savienojums. Pusgadsimtu agrāk, 1525. gadā spāņu jūrasbraucējs Fransisko de Osess, iespējams, izbraucis šo jūrasšaurumu, kādēļ spāņu avotos tas nereti tiek saukts par Osesa jūru.
ICN Business School
ICN Business School (fr) ir Eiropas biznesa augstskola ar vairākām universitātes pilsētiņām, kas atrodas Ladefānsā, Berlīnē, Nirnbergā un Nansī. ICN dibināta 1905. gadā.
Skolas programmas ir trīskārši akreditētas — atbilstoši starptautiskajiem AMBA, EQUIS un AACSB standartiem.
Skolas absolventu vidū ir tādi ievērojami uzņēmēji un politiķi kā Nicolas Thévenin (Francijas katoļu arhibīskaps) un Masséré Touré (Kotdivuāras politiķe).
Naujenes iela (Rīga)
Naujenes iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā sākas krustojumā ar Maltas ielu un beidzas strupceļā. Kopējais ielas garums ir 122 metri.
Vēsture
Iela izveidota 1936. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies. Iela tika nosaukta Naujenes (apdzīvota vieta Augšdaugavas novadā) vārdā.
Ielu savienojumi
Naujenes iela krustojas ar šādām ielām:
1724. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1724. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Libiņi
Libiņi ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 257 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie vietējā autoceļa V615 (Andrupene_Kondraši). Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Olovecas ezers, Križovs.
Lielais
Lielais var būt:
Vanagu iela (Jūrmala)
Vanagu iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Vanagu iela sākas no pludmales un beidzas krustojumā ar Jomas ielu. Kopējais ielas garums ir 360 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Vanagu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Vanagu iela ir savienota ar šādām ielām:
Inferno
"Inferno" (en) ir ASV rakstnieka Dena Brauna romāns, kas sarakstīts kā ceturtais romāns sērijā par Roberta Lengdona piedzīvojumiem. Darbība notiek pēc notikumiem, kas aprakstīti romānos "Eņģeļi un dēmoni", "Da Vinči kods" un "Zudušais simbols". Romāna nosaukums un tajā attēlotie notikumi saistās ar Dantes "Dievišķās komēdijas" pirmo daļu "Inferno" (lv).
Sižets
Romāns sākas ar notikumiem Florencē, kur Lengdons nokļuvis noslēpumainā veidā. Viņš attopas slimnīcā pēc šautas brūces galvā un ir zaudējis atmiņu par dažu iepriekšējo dienu notikumiem. Jau pēc brīža viņam nākas bēgt no slimnīcas, lai glābtu savu dzīvību, jo viņam uzbrūk algota slepkava. Lengdonam aizbēgt palīdz slimnīcas darbiniece, jauna ārste Sjenna Bruksa. Drīz izrādās, ka Lengdonam nepieciešams likt lietā savas zināšanas par literatūru, mākslas darbiem un tajos attēlotajiem simboliem. Romāna beigās darbība pārceļas uz Stambulu, kur jāatrod un jāneitralizē kāda ģeniāla, bet prātā sajukuša zinātnieka Bertranda Zobrista radītais bioloģiskais ierocis, ar ko viņš iecerējis regulēt cilvēku skaita neierobežoto palielināšanos.
Nikolajs Rezanovs
Nikolajs Rezanovs (ru; dzimis Sanktpēterburgā, miris  Krasnojarskā) bija krievu diplomāts, ceļotājs un uzņēmējs. Viens no Krievijas-Amerikas kompānijas izveidotājiem un pirmā Krievijas jūrasbrauciena apkārt Zemeslodei vadītājiem (1803-1806). Pirmais oficiālais Krievijas sūtnis Japānā.
Itelmeņu valoda
Itelmeņu valoda (dažkārt arī kamčadalu valoda) ir viena no Čukotkas-Kamčatkas valodu saimes valodām, ko lieto neliela daļa itelmeņu Krievijas Kamčatkas novadā. No 3193 itelmeņiem (2010) valodu lieto 82 cilvēki, galvenokārt vecāka gadagājuma, un tā tiek uzskatīta par izzūdošu valodu — ģimenēs tā netiek nodota nākamajām paaudzēm un valodas pratēju skaits samazinās mirstības rezultātā.. Valodu kā mācību priekšmetu apgūst 32 skolēni Kovranas ciema vidusskolas pamatskolas klasēs (2012).
Nikolajs Rezanovs
Dzīvesgājums
Dzimis Pēterburgā, nabadzīgā ģimenē, tomēr ieguvis labu izglītību, jau bērnībā apguvis piecas valodas. Strauji veidojis karjeru.
1794. gadā Platona Zubova uzdevumā N. Rezanovs tika nosūtīts uz Irkutsku, kur viņa uzdevums bija izvērtēt pirmo krievu koloniju Aļaskā izveidotāja Grigorija Šeļihova darbību. Jau pēc G. Šeļihova nāves 1799. gadā N. Rezanovam izdevās realizēt viņa ieceri, izveidot Krievijas-Amerikas kompāniju.
Itelmeņu valoda
Ortogrāfija
Pirmā rakstība itelmeņu valodai izveidota 1931. gadā uz latīņu alfabēta pamata. 1937. gadā pārcelta uz kirilicu. 1938. gadā rakstība tika atcelta, jo tika uzskatīts, ka lielākā daļa kamčadalu, pie kuriem tolaik itelmeņi tika pieskaitīti, lieto krievu valodu. No jauna rakstība itelmeņu valodai tika izveidota 1988. gadā uz kirilicas pamata. Itelmeņu alfabēts:
Nikolajs Rezanovs
Dzīvesgājums
1804. gadā N. Rezanovs mēģināja ierasties vizītē pie Japānas imperatora, tomēr diplomātiskā misija nebija veiksmīga, valdnieks viņu nepieņēma, un tirdzniecības līgums starp valstīm netika noslēgts. Pēc neveiksmes Japānā viņš tika izslēgts no Krūzenšterna ekspedīcijas un norīkots veikt inspekciju Krievijas Amerikā. Šajā laikā viņš veica kuģojumu uz Spānijai piederošo Kaliforniju, lai nodrošinātu Aļaskas kolonijas ar pārtiku. 1806. gadā N. Rezanovs pameta Ameriku un rudenī sasniedza Ohotsku. Viņš devās mājupceļā, taču ziemā Sibīrijā ceļošana bija smaga, N. Rezanovs saslima un mira 1807. gada 1. martā (pēc jaunā stila 13. martā) Krasnojarskā.
2020.—2021. gada Pasaules kauss biatlonā
2020.—2021. gada Pasaules kauss biatlonā bija vairāku posmu biatlona sacensības, kas sākās Kontiolahti, Somijā, un noslēdzās  Estešundā, Zviedrijā. Pasaules kausa sacensības rīkoja Starptautiskā Biatlona savienība. Kopumā tika aizvadīti desmit posmi, kausa ieskaitē tiks ieskaitīts arī Pasaules čempionāts, kas 2021. gada februārī norisinājās Pokļukā, Slovēnijā. Iepriekšējās sezonas kausa ieguvēji bija Norvēģijas biatlonists Juhanness Tīngnēss Bē un Doroteja Vīrere no Itālijas. Juhanness Tīngnēss Bē arī šajā sezonā kļuva par pasaules kausa ieguvēju, titulu izcīnot trešo reizi, bet sievietēm pirmo reizi kopvērtējumā uzvarēja viņa tautiete Tīrila Ekhofa.
Lai samazinātu ceļošanu un ar to saistīto risku COVID-19 pandēmijas dēļ, Starptautiskā Biatlona savienība nolēma vairākus posmus aizvadīt vienā norises vietā. Sākotnēji plānotais 2. PK posms Estešundā, Zviedrijā, tika pārcelts uz 1. posma norises vietu Kontiolahti, bet 4. posms no Francijas pilsētas Ansī tika pārcelts uz Hohfilceni, aizvadot arī tajā divus posmus pēc kārtas. Divus posmus 2021. gada janvārī paredzēts rīkot Oberhofā, vienu no tiem pārceļot no Rūpoldingas. 2022. gada ziemas olimpisko spēļu norises vietā Pekinā plānotais posms tika pārcelts uz Nove Mesto Čehijā. Sezonas pēdējais posms sākotnēji bija paredzēts Holmenkollenē, taču Norvēģijas valdības noteikto COVID-19 ierobežošanas pasākumu dēļ tika pārcelts uz Estešundu Zviedrijā.
Brīvības laukums (Harkiva)
Brīvības laukums (uk, Plóshcha Svobódy) ir pilsētas laukums Harkivā, Ukrainā, tas ir astotais lielākais pilsētas laukums Eiropā.
Nosaukums
Pēc padomju varas okupācijas, 1926. gadā laukums nodēvēja par Dzeržinska laukumu (uk), boļševiku slepenpolicijas (čekas, VDK priekšteča) dibinātāja Feliksa Dzeržinska vārdā. Tas ir attēlots 1938. gada Harkivas kartēs.
Īsās vācu okupācijas laikā laukuma nosaukums divas reizes mainījās: 1942. gadā laukums tika nosaukts par Vācu armijas laukumu, bet 1943. gadā — par Leibstandarte SS laukumu. Pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas tas tika pārdēvēts par Brīvības laukumu.
Raksturojums
Laukuma galvenā daļa rietumos robežojas ar noņemtās Ļeņina pieminekļa vietu, austrumos ar Sumi ielu, ziemeļos ar viesnīcu Kharkiv un dienvidos ar Ševčenko parku. Tas ir aptuveni 690–750 metrus garš un 96–125 metrus plats.
Ievērojams laukuma orientieris ir Derzhprom ēka, kas ir izcils konstruktīvisma arhitektūras piemērs. Laukuma vienā galā atrodas Harkivas apgabala valsts pārvalde.
Monumentālo Ļeņina pieminekli uzcēla 1964. gadā, bet protestētāji to nogāza. Vietā, kur stāvēja Ļeņina piemineklis, 2016. gada augustā ieklāja bruģakmeņus, savukārt tur atklāta strūklaka.
Protesti un mītiņi
2014. gadā laukumā notika prokrievisko un proukraiņu aktīvistu demonstrācijas.
Citi pasākumi un atpūtas pasākumi
Queen + Paul Rodgers uzsāka savu Rock the Cosmos turneju Brīvības laukumā, pulcējot skatītāju. Koncerta DVD ieraksts ar nosaukumu Live in Ukraine izdots.
Uzvaras parādes
No 2010. līdz 2013. gadam laukumā rīkoja ikgadēju militāro parādi par godu Uzvaras dienai, kurā piedalījās Harkivas garnizona armijas vienības, Harkivā esošās militārās akadēmijas kadeti un karaspēks no Krievijas.
Rubens Rodrigess
Rubens Rodrigess (es; — 1995) bija Filipīnu starptautiskais meistars šahā (1978).
Biogrāfija
1960. un 1970. gados Rubens Rodrigess bijis viens no Filipīnu vadošajiem šahistiem. 1973. gadā Čikāgā dalījis 1.-5. vietu ASV atklātajā šaha čempionātā. Ilgu laiku ticis uzskatīts par labāko Filipīnu šaha ātrspēles lietpratēju.
Rubens Rodrigess divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīros:
Pārstāvējis Filipīnu komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā Rodrigesam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Evina Demirhana
Evina Demirhana (tr; dzimusi ) ir turku brīvā stila cīkstone, Vidusjūras spēļu čempione, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Kazimirs Šļakota
Kazimirs Šļakota (dzimis Kaunatas pagastā) ir latviešu mežsaimnieks un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts (1990—1993) un Latvijas Republikas mežu valsts ministrs (1991—1995).
Evina Demirhana
Biogrāfija
Evina Demirhana dzimusi daudzbērnu ģimenē Siirtā, Turcijas dienvidaustrumu daļā, 1995. gada 2. jūlijā. Mācoties sporta vidusskolā, viņa ieguva Turcijas cīņas fonda stipendiju kā viena no divdesmit veiksmīgākajām skolniecēm un talantīgākajām cīkstonēm. Viņa, nodarbojoties ar cīņas sportu, finansiāli atbalstīja savu 13 locekļu lielo ģimeni.
89 minūšu garajā dokumentālajā filmā ar nosaukumu "Siirt'in Sırrı" Demirhana spēlē galveno lomu, 16 gadus vecu meiteni, un stāsta par savu dzīvi un cīņu par finansiālu atbalstu savai ģimenei. Filma saņēma “Labākās nacionālās dokumentālās filmas balvu” 49. Starptautiskajā Antālijas filmu festivālā (“Zelta Apelsīns”) un “Īpašo žūrijas balvu dokumentālajām filmām” 19. Starptautiskajā Ādanas filmu festivālā (“Zelta lelle”), abas 2012. gadā.
Kazimirs Šļakota
Dzīvesgājums
Dzimis Kaunatas pagastā, jaunākais brālis Voldemārs Šļakota. Mācījās Kaunatas vidusskolā, tad Viļakas vidusskolā. Studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mežsaimniecības fakultātē. Strādāja Viļakas mežrūpniecībā par meistaru. Pēc karadienesta Padomju armijā 1973. gadā sāka strādāt par mežzini Viļakas mežrūpniecības Liepnas mežniecībā. Pēc gada K. Šļakota kļuva par Viļakas mežrūpniecības direktora vietnieku, vēl pēc gada — par direktoru, bet 1985. gadā viņu iecēla par Balvu starpsaimniecību meža kombināta direktoru. Bijis PSKP biedrs, izstājies 1988. gadā.
Evina Demirhana
Sporta karjera
Ar cīņas sportu Evina Demirhana sāka nodarboties 15 gadu vecumā. Viņa trenējas divpadsmit stundas dienā, sešas dienas nedēļā. Savā svara klasē viņa bija četras reizes Turcijas čempione.
No 2010. līdz 2017. gadam viņa ieguva dažāda kaluma medaļas piedaloties kadetu, junioru un jauniešu Eiropas un Pasaules čempionātos.
Kazimirs Šļakota
Dzīvesgājums
Līdztekus deputāta darbam K. Šļakota bija Latvijas Republikas mežu ministrs (1991—1995) Ivara Godmaņa vadītajā valdībā. Mežu valsts ministra amatu saglabāja arī sekojošajās Valda Birkava un Māra Gaiļa vadītajās valdībās. 1995. gadā atkāpās no ministra amata.
1995. gadā K. Šļakota kļuva par "Latvijas Universālās bankas" "Rīdzenes" filiāles pārvaldnieku (1995—1997), bet 1997. gadā par AS "SEB Latvijas Unibanka" viceprezidentu. Kopš 2009. gada bija Latvijas Komercbanku asociācijas konsultants, dzīvoja Žīguros.
Evina Demirhana
Sporta karjera
Nākamajos divos gados Evina Demirhana savu medaļu klāstu papildināja ar bronzas medaļām 2018. un 2019. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2019. gada Eiropas spēlēs. Savukārt 2019. gada Vidusjūras spēlēs viņa izcīnīja zelta medaļu.
Kazimirs Šļakota
Apbalvojumi
2000. gadā K. Šļakotu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni un goda zīmi par piedalīšanos 1991. gada janvāra barikāžu laika notikumos.
Eino Rahja
Eino Rahja (fi; dzimis 1885. gada 20. jūnijā, miris 1936. gada 26. aprīlī) bija somu revolucionārs, militārais darbinieks Sarkanajā Somijā 1918. gadā un vēlāk Padomju Krievijā.
Eino brāļi Juka Rahja un Jāko Rahja arī bija revolucionāri.
Eino Rahja 1903. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. Viņš strādāja dažādus darbus Somijā. 1905. gada revolūcijas laikā organizēja ieroču un nelegālās literatūras ievešanu. 1917. gadā palīdzēja Ļeņinam bēgt uz Somiju un pēc tam atgriezties atpakaļ Petrogradā. Kopā ar brāli Juku palīdzēja sagādāt ieročus sarkanajiem somiem.
Somijas pilsoņu kara sākumā 1918. gadā Eino tieši nepiedalījās karadarbībā, bet bija starpnieks starp Krievijas impērijas karaspēka daļām un Sarkanajiem gvardiem. 9. martā Ļeņins Eino Rahju iecēla par somu dzelzceļa komisāru Krievijas teritorijā un Petrogradā. Pēc tam, kad kaujā par Tamperi no Sarkanās gvardes virspavēlnieka amata alkoholisma dēl tika atcelts Ēro Hāpalainens, viņa vietā 20. martā iecelta trijotne: Eino Rahja, Ādolfs Taimi un Everts Eloranta. Pēc trīs dienām Eino Rahju pārcēla uz Lempēles—Vesilahti fronti komandēt sarkangvardus. 24. martā viņš devās uz Petrogradu, mēģinot savervēt karotājus, bet izdevās dabūt tikai aptuveni 2000 cilvēku. Eino Rahja bija apguvis lidmašīnas pilotēšanu, un pats veica izlūklidojumus ar vienu no dažām sarkano rīcībā esošām lidmašīnām. Kad karš bija zaudēts, Eino Rahja aizbēga uz Padomju Krieviju.
1918. gada jūlijā Eino Rahja iestājās Sarkanajā armijā. Viņš bija virsnieku kursu komisārs un inspektors. Krievijas pilsoņu kara laikā padomju Karēlijā bija strēlnieku divīzijas komisārs, vēlāk — komkors. Bija viens no Somijas komunistiskās partijas (SKP) dibinātājiem. Pēc brāļa Jukas slepkavības (Slaktiņš Kūsinena klubā) Eino Rahja nokļuva opozīcijā SKP iekšienē, bet 1927. gadā izslēgts no SKP Centrālās komitejas.
1932. gadā Eino Rahja aizgāja pensijā. Miris 1936. gadā no tuberkulozes un pārmērīgas alkohola lietošanas.
Lielā Bandarova
Lielā Bandarova ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Vangažu iela (Jūrmala)
Vangažu iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Vangažu iela sākas krustojumā ar Dzirksteles ielu un beidzas pie dzelzceļa. Kopējais ielas garums ir 210 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Vangažu ielā satiksmes kustība norit divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Vangažu iela ir savienota ar šādām ielām:
Augusts Heinrihs Hofmanis fon Fallerslēbens
Augusts Heinrihs Hofmanis fon Fallerslēbens (, dzimis, miris ) bija vācu dzejnieks, Vācijas himnas vārdu autors. Pazīstamas ir arī Hofmaņa fon Fallerslēbena bērniem domātās dzejas.
Dzimis Fallerslēbenē (tagad Volfsburgas daļa), pilsētas mēra ģimenē. Studēja Bonnā un Getingenē. 1823. gadā kļuva par uzraugu Breslavas universitātes bibliotēkā. Kopš 1830. gada - vācu literatūras pasniedzējs Breslavas universitātē. 1842. gadā atbrīvots no amata par dzejoļu krājumu Unpolitische Lieder ("Nepolitiskās dziesmas"), kurā kritizētas Prūsijas varas iestādes.
Ceļoja pa Vāciju, Šveici, Itāliju. 1841. gadā, atpūšoties Helgolandē (tolaik Lielbritānijas īpašumā), radīja "Vācu dziesmu" (Das Lied der Deutschen), kuras trešais pants ir pašreizējās Vācijas himnas teksts. Apmetās Mēklenburgā. Pēc 1848. gada revolūcijām atgriezās Prūsijā. 1849. gadā apprecējās. Vēlāk dzīvoja Bingenā pie Reinas, Neivīdā, vēlāk Veimārā, kur rediģēja Weimarische Jahrbuch (1854 – 1857). 1860. gadā kļuva par bibliotekāru Korvejas abatijā, kur nodzīvoja līdz savai nāvei 1874. gadā.
Bibliogrāfija (nepilna)
Dzeja:
Izdevis arī filoloģiskus pētījumus un memuārus.
Djepa
Djepa (fr,, nrm) ir komūna un pilsēta Francijas ziemeļos, Normandijas reģionā. Komūna atrodas Piejūras Sēnas departamentā. 2019. gadā Djepā dzīvoja 28,2 tūkstoši iedzīvotāju.
1725. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1725. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme kā Inflantijas vaivadija atradās Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.
Ukrainas Starptautiskais teritoriālās aizsardzības leģions
Ukrainas ārlietu ministrs Dmitro Kuleba apgalvoja, ka līdz 2022. gada 6. martam cīnīties par Ukrainu bija pieteikušies vairāk nekā 20 000 brīvprātīgo no 52 valstīm; Tiek ziņots, ka pēc paziņojuma pievienojās vēl vairāki tūkstoši. Kuleba noklusēja papildu skaitlisko informāciju, jo vairākas valstis aizliedz saviem pilsoņiem cīnīties par ārvalstu valdībām.
Latvija
Latvijas Saeima vienbalsīgi apstiprināja imunitāti pret kriminālvajāšanu Latvijas brīvprātīgajiem, kuri vēlas iesaistīties kaujā Ukrainas militāro formējumu pusē.
2022. gada 8. martā Saeimas deputāts Juris Jurašs no Jaunās konservatīvās partijas brīvprātīgi pieteicās cīņā kopā ar vēl citiem Latvijas tautiešiem Ukrainā.
Latgalīšu Kulturys Gazeta
Latgalīšu Kulturys Gazeta (LaKuGa; no latgaliešu valodas — 'Latgaliešu kultūras avīze') ir 2007. gadā izveidota tīmekļa vietne un avīzes „Latgales Laiks” pielikums latgaliešu valodā par Latgales un latgaliešu tradicionālo un mūsdienu kultūru, kā arī novada vēsturi, kultūru un nozīmīgām personām. Tās nosaukumu un saīsinājumu izdomāja dzejnieks Valentins Lukaševičs.
2017. gadā par latgaliešu valodas popularizēšanu Latgalīšu Kulturys Gazeta saņēma latgaliešu kultūras balvu „Boņuks 2016”. Togad tā arī atzīmēja savas pastāvēšanas 10. gadadienu.
Rasas iela (Rīga)
Rasas iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā sākas krustojumā ar Maskavas ielu un beidzas krustojumā ar Prūšu ielu. Rasas iela ir sadalīta divās daļās. Kopējais ielas garums ir 670 metri.
Vēsture
Iela izveidota 1932. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.
Ielu savienojumi
Rasas iela krustojas ar šādām ielām:
1. kilometrs
1. kilometrs ir ceļa postenis Daugavpils apvedceļa dzelzceļa līnijas sākumā. Tas atrodas Augšdaugavas novada Sventes pagastā, blakus autoceļam A14. Postenis paredzēts Daugavpils apvedceļa līnijas pieslēguma Eglaines—Daugavpils līnijai apkalpošanai. Postenī ir aizsargstrupceļš no 192. kilometra posteņa virziena un dažas vienkāršas ēkas signalizācijas ierīcēm. Šajā postenī saiet kopā abi pieslēguma ceļi Eglaines—Daugavpils līnijai, veidojot lielu sliežu trijstūri ar 1 km garām malām. Tālāk apvedceļa līnija aiziet pāri Daugavai (Sventes tiltam) Ļubestes virzienā. Postenis uzbūvēts 1966. gadā.
Brāļi Strugacki
Brāļi Strugacki — Arkādijs Strugackis (ru, dzimis 1925. gada 28. augustā Batumi, miris 1991. gada 12. oktobrī Maskavā) un Boriss Strugackis (ru, dzimis 1933. gada 15. aprīlī Ļeņingradā, miris 2012. gada 19. novembrī Sanktpēterburgā) — bija padomju un krievu rakstnieki, līdzautori, scenāristi, mūsdienu zinātniskās un sociālās fantastikas klasiķi.
Dzīve un darbs
Arkādija un Borisa Strugacku tēvs Natans Strugackis bija ebreju tautības Valsts Krievu muzeja zinātniskais līdzstrādnieks, māte Aleksandra Ļitvinčeva — krievu valodas skolotāja.
Viņu pirmajos darbos bija jūtama Ivana Jefremova un Staņislava Lema ietekme. Vēlāk viņi izveidoja savu, unikālu zinātniskās fantastikas stilu, kas radās no padomju racionālisma perioda PSRS topošajā literatūrā un pārtapa sociālajā kriticismā.
Viņu pazīstamākais darbs — garais stāsts "Pikniks ceļa malā" (Пикник на обочине) — ir tulkots angļu valodā. Pēc scenārija, ko brāļi veidoja, balstoties uz šo darbu, krievu režisors Andrejs Tarkovskis 1979. gadā uzņēma filmu "Stalkers". Savukārt 1989. gadā vācu režisors Pīters Fleišmans pēc brāļu Strugacku stāsta "Grūti būt dievam" uzņēma filmu ar tādu pašu nosaukumu.
Daži citi viņu darbi ir tulkoti angļu, franču, vācu un itāļu valodā, taču tie nesaņēma tāda apjoma pozitīvu vērtējumu, kādu tiem bija devuši padomju lasītāji. Tomēr brāļi Strugacki bija un joprojām ir populāri daudzās valstīs, tostarp Ungārijā, Polijā, Bulgārijā, bijušās Dienvidslāvijas republikās un Vācijā, kur lielākā daļa viņu darbu bija pieejami gan VDR, gan Rietumvācijas lasītājiem.
Arkādijs
Arkādijs Strugackis dzimis 1925. gada 16. augustā Batumi. Vēlāk viņa ģimene pārcēlās uz Ļeņingradu. 1942. gada janvārī, Ļeņingradas blokādes laikā viņš kopā ar tēvu (tobrīd slimais Boriss kopā ar māti bija spiesti palikt Ļeņingradā) pa aizsalušo Lādogas ezeru (pa tā saukto ”Dzīvības ceļu”) pameta aplenkto pilsētu, taču pēc Vologdas sasniegšanas viņa tēvs mira. Nedaudz vēlāk, 1943. gadā, Arkādijam izdevās māti un brāli evakuēt no pilsētas. Tai pašā 1943. gadā Arkādijs tika iesaukts padomju armijā, mācījās Berdičevskas kājnieku skolā Aktjubinskā, vēlāk studēja Kara svešvalodu institūtā Maskavā, kuru absolvēja 1949. gadā kā angļu un japāņu valodas tulks. Līdz 1955. gadam dienēja armijā, pasniedzot valodas virsnieku skolā Kanskā (1950—1952), vēlāk (1952—1954) strādājot par militāro tulku Kamčatkā dislocētajā padomju armijas divīzijā, 1955. gadā tika nozīmēts uz Habarovsku. Pēc demobilizēšanās no 1955. gada strādāja par redaktoru Maskavas izdevniecībās Гослитиздат un Детгиз, kā arī Vissavienības Zinātniskās un tehniskās informācijas institūtā (ВИНИТИ — Всесоюзный институт научной и технической информации), šai laikā sākot nodarboties ar rakstniecību. 1964. gadā kļuva par PSRS Rakstnieku savienības biedru. Kopš 1958. gada līdz savai nāvei 1991. gada 12. oktobrī rakstīja kopā ar savu brāli Borisu. Pēc nāves tika kremēts. Izpildot rakstnieka vēlēšanos, viņa pelni tika izkaisīti no helikoptera.
Boriss
Boriss Strugackis dzimis 1933. gada 14. aprīlī Ļeņingradā. Otrā pasaules kara laikā viņš kopā ar māti palika aplenktajā Ļeņingradā (līdz pat 1943. gadam, kad Arkādijam izdevās viņus evakuēt). 1950. gadā Boriss ar zelta medaļu pabeidza vidusskolu un iestājās Ļeņingradas Valsts universitātes Fizikas fakultātē, kur studēja arī astronomiju. 1955. gadā absolvējis universitāti, viņš līdz 1966. gadam strādāja Pulkovas observatorijā par astronoma asistentu un skaitļošanas iekārtu inženieri, pēc tam nodarbojās tikai ar rakstniecību. PSRS Rakstnieku savienības biedrs no 1964. gada. No 1972. gada bija Ļeņingradas jauno rakstnieku-fantastu semināra vadītājs (vēlāk šis seminārs kļuva pazīstams kā "Borisa Strugacka seminārs"). No 2002. gada bija žurnāla "Pusdiena, XXII gadsimts" (Полдень. XXII век) galvenais redaktors. Bija ateists, agnostiķis, kaislīgs filatēlists, mīlestība uz filatēliju izpaudās arī viņa daiļradē. Miris Sanktpēterburgā 2012. gada 19. novembrī. Viņa pelni ir izkaisīti virs Pulkovas observatorijas.
Daiļrade
Savukārt Boriss Strugackis sāka rakstīt 1950. gadu sākumā.
1959. gadā iznāca pirmā brāļu Strugacku kopīgi sarakstītā grāmata — garais stāsts ”Ugunīgo mākoņu valstībā” (Страна багровых туч) (šis ir viens no nedaudzajiem latviski tulkotajiem Strugacku darbiem). Interesanti, ka šo darbu brāļi rakstīja, atrodoties katrs savā pilsētā. Visus turpmāk kopā sarakstītos darbus viņi veidoja, strādājot līdzās, apspriežot un saskaņojot katru frāzi. Ar šo stāstu saistītie turpinājumi, kuros darbojas tie paši varoņi — Путь на Амальтею, 1960, Стажёры, 1962, kā arī Strugacku pirmajā stāstu krājumā apkopotie darbi iezīmēja vairāksējumu ciklu par nākotnes Pusdienas pasauli, kādā autori vēlētos dzīvot.
Brāļi Strugacki daudzus gadus bija padomju zinātniskās fantastikas vadošie pārstāvji.
Pirmās Strugacku grāmatas bija atbilstošas sociālistiskā reālisma tradīcijām. Strugacku darbi organiski saplūda ar ”atkušņa” periodu valstī un atspoguļoja toreizējo ticību gaišākai nākotnei un nenovēršamam sabiedrisko attiecību progresam. Par šī perioda ”programmas” grāmatu kļuva garais stāsts Полдень, XXII век (1962), kas lielos vilcienos iezīmēja aizraujošo cilvēces nākotnes perspektīvu, kuras pārstāvji bija spilgtas un radošas personības, inteliģenti cilvēki, kosmosa iekarotāji, meklētāji. Garajā stāstā ”Tālā Varavīksne” (Далёкая Радуга, 1963) izvirzās priekšplānā viena no Strugacku tālākās daiļrades pamattēmām — sarežģītā situācijā nokļuvuša cilvēka tikumiskā izvēle.
Tajā laikā Strugacki uzrakstīja vairākus darbus, kas neiederas standarta vai tradicionālajos žanros. Viens no tiem bija ”Pasaka jaunākā vecuma zinātniskajiem līdzstrādniekiem” Понедельник начинается в субботу (1965), tai sekojošā Сказка о Тройке (1968), kurā humoru nomainījusi asa satīra par birokrātisko kazarmu sociālismu. Taču šis stāsts ir ”noausts no vispretrunīgākajām sabiedriskās dzīves tendencēm. Tā ir neticama pasaule. Tā ir dažādu, reizēm visai drūmu sociālo potenču pasaule. Mūsu priekšā ir to vai citu nākotnes iespējamo fenomenu dīgļi — tās nākotnes, kas iespējama, ja šiem dīgļiem ļautu attīstīties”.