cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Misters Bīns
Animācijas seriāls
Vairākas animācijas sērijas veltītas Mistera Bīna "citplanētiešu" izcelsmei. Pēdējā sērijā tiek parādīta vesela Bīnu rase, kuri atlido, lai atrastu zaudēto draugu, bet viņš nolemj palikt uz Zemes kopā ar savu draudzeni Irmu Gobu.
Misters Bīns
1997. gadā kinokompānija PolyGram Filmed Entertainment sadarbībā ar Working Title un Tiger Aspect Films izlaida pilnmetrāžas mākslas filmu "Bīns" (režisors Mels Smits (Mel Smith)). Tajā tika pārkāptas daudzas seriāla tradīcijas, piemēram, filmā bija daudz darbojošos personāžu. To lomas atveidojuši pazīstami aktieri: Pīters Maknikols (Peter MacNicol), Džons Mills (John Mills), Pamela Rīda (Pamela Reed), Hariss Julins (Harris Yulin), Bārts Reinolds (Burt Reynolds), Lerijs Dreiks (Larry Drake).
Filma sākas ar to, ka Misteru Bīnu vēlas atlaist no Londonas Nacionālās galerijas, kur viņš strādā par uzraugu. Atlaišanas iemesls ir vienkāršs: snauda darba laikā un neparastā darbinieka pastāvīgas muļķīgas izdarības. Pēdējā brīdī iejaucas galerijas priekšsēdētājs. Viņš piedāvā aizsūtīt Misteru Bīnu uz ASV kā profesoru-delegātu, kur Bīnam jāuzstājas lielākajā izstādē Amerikas vēsturē. Iemesls, Losandželosas mākslas galerijai, kura pieder Džordžam Griversonam, ļoti paveicies: ģenerālis Ņūtons veicis milzīgu labdarības ziedojumu, par kuru Francijā tika izpirkta amerikāņu mākslinieka Vistlera glezna "Manas mātes portrets". Ne bez piedzīvojumiem Bīns ierodas Kalifornijā, kur izmitinās Losandželosas piepilsētā pie viena no galerijas darbiniekiem. Tad arī sākas neticamu atgadījumu virpulis. Bīnam izdodas sabojāt gleznu, pēc tam to "atjaunot". Bez tā, pašam nenojaušot, viņš veic sarežģītu ķirurģisku operāciju, kā arī atgriež pie samaņas meiteni, kura bija iekļuvusi autokatastrofā.
Daudziem faniem nepatīk šī filma Holivudas klišejas dēļ. Kopējie filmas ienākumi sastādīja 230 miljonus dolāru, kaut filmas budžets bija tikai 22 miljoni dolāru.
Mistera Bīna brīvdienas
2005. gada martā tika paziņots par jaunas pilnmetrāžas mākslas filmas filmēšanu ar Misteru Bīnu galvenajā lomā. Filmēšanas gaitā tās veidotāji izdomāja dažādus filmas nosaukumus, tajā skaitā "Bīns 2" un "Bīns Francijā", bet beigās nolēma palikt pie nosaukuma "Mistera Bīna brīvdienas" (en). Pirmizrāde notika 2007. gada 30. martā. Filmas devīze: Katastrofai ir pase (en).
Filmas režisors — Stīvs Bendeleks (Steve Bendelack). Scenāriju sarakstījis Ričards Kērtiss. Filmēšanu uzsāka 2006. gada 15. maijā.
Penza
Penza (ru) ir apgabala nozīmes pilsēta Suras upes krastos Krievijā, Penzas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala centrā pie federālā autoceļa R158, 629 km no valsts galvaspilsētas Maskavas.
Vēsture
Pilsētas nosaukums cēlies no mokšu valodas un nozīmē ‘Purvainās upes beigas’. Pilsēta dibināta 1663. gadā pēc cara Alekseja I rīkojuma kā cietoksnis Krievijas dienvidaustrumu nomalē. 1708. gadā kļuva par Kazaņas guberņas apriņķa centru, bet 1719. gadā par Penzas provinces centru. 1796. gadā nodibināta Penzas guberņa, bet jau nākošajā gadā tā likvidēta un Penza kļuva par apriņķa centru Saratovas guberņā. 1801. gadā Penzas guberņa tika izveidota no jauna un Penza bija tās centrs līdz 1928. gadam. 1874. gadā atklāta dzelzceļa satiksme līnijā Moršanska—Sizraņa. No 1928. līdz Penzas apgabala izveidošanai 1939. gadā Penza bija rajona centrs dažādos apgabalos un novados.
Otrā pasaules kara laikā uz Penzu evakuēti daudzi uzņēmumi no PSRS rietumu daļas un pilsēta strauji kļuva par nozīmīgu rūpniecības centru.
Luols Dengs
2004. gada NBA draftā viņu Fīniksas "Suns" izraudzījās ar septīto kārtas numuru, taču pēc drafta viņš tika aizmainīts uz Čikāgas "Bulls". Pirms karjeras NBA viņš spēlēja NCAA, pārstāvēdams Djūka Universitātes basketbola komandu. Vidusskolas karjeras laikā viņš tika uzskatīts par vienu no perspektīvākajiem jaunajiem basketbolistiem.
2006.—2007. gada sezonā viņš saņēma NBA Sportsmanship Award, kā arī savā pirmajā sezonā līgā viņš tika iekļauts simboliskajā debitantu pirmajā izlasē.
1953. gads
1953. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.
Nogales pagasts
Nogales pagasts bija viena no Talsu apriņķa pašvaldībām tā ziemeļos, Rīgas līča krastā. Robežojās ar Talsu apriņķa Lubezeres, Ārlavas, Vandzenes un Upesgrīvas pagastiem. Pagasta valde atradās Nogalē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Nogale, Kaltene un Jaunciems.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Jaunciema un Nogales ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Talsu rajonā. Mūsdienās Nogales pagasta teritorija iekļauta Talsu novada Rojas, Lubes, Ārlavas un Vandzenes pagastos.
Dzidra Ritenberga
Dzidra Ritenberga (dzimusi Dundagas pagasta Mežildzeres "Mazpaņos", mirusi  Rīgā, apglabāta Rīgas Meža kapos) bija latviešu aktrise un režisore.
Biogrāfija
1948. gadā beigusi Drāmas teātra studiju, 1974. gadā — Latvijas Valsts konservatorijas Režisoru nodaļu. 1948. gadā D. Ritenberga uzsāka aktrises karjeru Liepājas teātrī, kur tēloja tādās izrādēs kā "Liela brēka, maza vilna" (Viljams Šekspīrs, 1950) un "Skroderdienas Silmačos" (Rūdolfs Blaumanis, 1956). 1957. gadā pārgāja uz Rīgas Krievu drāmas teātri, vēl laikā no 1962. līdz 1975. gadam viņa bija K. Staņislavska Maskavas drāmas teātra aktrise. Tāpat tēlojusi kino, tai skaitā filmās "Pēc vētras" (1955), "Malva" (1956; titulloma), "Mans draugs — nenopietns cilvēks" (1975), "Ilgais ceļš kāpās" (1981). Par lomu filmā "Malva" 1957. gadā saņēma Venēcijas kinofestivāla Volpi kausu. Laikā no 1975. līdz 1990. gadam D. Ritenberga bija Rīgas Kinostudijas režisore. Debitēja ar filmu "Šīs bīstamās balkona durvis".
1958. gadā kļuva par Latvijas Kinosavienības biedri, 1960. gadā — Latvijas PSR Nopelniem bagāto skatuves mākslinieci. No 1966. gada Komunistiskās partijas biedre.
Precējusies ar krievu aktieri Jevgēņiju Urbanski (1932—1965), meita Jevgēņija.
Filmogrāfija
Režisore
Lomās
Simetrijas ass
Simetrijas ass ir taisne, kas sadala plaknes figūru divās daļās, kas ir viena otras spoguļattēls attiecībā pret šo taisni. Piemēram, jebkura taisne, kas iet caur riņķa centru, ir riņķa simetrijas ass.
Ambeļu pagasts
Ambeļu pagasts ir viena no Augšdaugavas novada pašvaldībām tā ziemeļaustrumos, novada Latgales daļā. Robežojas ar sava novada Biķernieku un Višķu pagastiem, Preiļu novada Aglonas pagastu un Krāslavas novada Šķeltovas un Izvaltas pagastiem.
Upes
Balta, Dubna, Gņilaručejs, Līksna, Ļakša, Mazā Muša, Paršučka, Raudinka, Rudņa, Šoltupeite, Tartaks, Taukupeite.
Ūdenstilpes
Belinsku ezers, Daņileviču ezers, Dubeņecas HES ūdenskrātuve, Galvānu ezers, Galvānu HES ūdenskrātuve, Gluhoje, Guta ezers, Jonānu ezers, Kaļķu ezers, Maksinova ezers, Melnais ezers, Miglānu dzirnavezers, Raudinkas ezers, Speigeits, Stupelišku ezeri, Šekšineits, Škīvišku HES ūdenskrātuve, Vargļu ezers, Višķu ezers (pa robežu), Zabornajas ezers.
Purvi
Belinsku pūrs, Speigas pūrs, Škutes pūrs, Zabornaja.
Vēsture
Līdz 1920. gada agrārajai reformai tagadējā Ambeļu pagasta teritorijā atradās Ambeļu muiža.
1945. gadā Daugavpils apriņķa Višķu pagastā izveidoja Augstkalnes ciema padomi. Daugavpils rajona Augstkalnes ciemam 1959. gadā pievienoja Pavlovas un Višķu ciemu P. Stučkas padomju saimniecības teritorijas un ciemu pārdēvēja par Ambeļu ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Ambeļu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits 2008. gadā: 731, no tiem 58,7% latvieši, 32,7% krievi, 1,8% baltkrievi, 1,3% poļi, bet 5,4% — citas tautības.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ambeļi (pagasta centrs), Augškalne, Jaunaiskrūgs, Jurgeliški, Gļinaruča, Guta, Kalna Škapari, Kondavnīki, Lauku Ļāperi, Lielā Baranauska, Lielie Kuseņi, Mīžusāta, Pītreiši, Putāni, Svēteņi, Vecie Stupeliški.
Īstā tabaka
Īstā tabaka ir nakteņu dzimtas augs, kas satur nikotīnu. Auga dabiskais izplatības arēals ir Bolīvijā, tas ir viengadīgs vai daudzgadīgs augs un savvaļā aug galvenokārt sezonāli sausajā tropu biotopos. To izmanto kā indi, zāles un bezmugurkaulnieku barību, to komerciāli audzē visur pasaulē. Notiek pētījumi par tā izcelsmi savvaļā, taču tiek uzskatīts, ka īstā tabaka ir sugu Nicotiana sylvestris, Nicotiana tomentosiformis un iespējams Nicotiana otophora hibrīds. Šī ir visbiežāk audzētā no visām tabakas ģints sugām, augs tiek audzēts komerciāli, lai tā lapas pārstrādātu tabakā.
Deivids Keps
Karjera
Deivids Keps kā scenārists strādājis pie tādiem Holivudas kases grāvējiem, kā "Juras laikmeta parks", "Neiespējamā misija", "Zirnekļcilvēks" un citām filmām. Pēc filmas "Vīri melnā" scenārija pārrakstīšanas, viņš lūdza, lai netiek minēts filmas titros, pēc kā viņam piedāvāja uzrakstīt scenāriju filmas turpinājumam "Vīri melnā II", bet Keps atteicās. Keps atveidoja epizodisku lomu filmā "Juras laikmeta parks 2", kurā viņš darbojies arī ka scenārija autors un otrās grupas režisors.
Viņa režisētās filmas nav guvušas lielus kases ienākumus. 2005. gadā Kepu uzaicināja filmas "Indiana Džonss un kristāla galvaskausa karaļvalsts" scenārija pieslīpēšanai Stīvena Spīlberga un Džordža Lūkasa uzraudzībā.
Privātā dzīve
Keps dzimis Pivaukī pilsētiņā Viskonsinas štatā, ASV. Kepa māte bija ģimenes ārste, bet tēvam piederēja vides reklāmas stendu uzņēmums. Kamēr Deivids mācījās Kītlas Moreinas vidusskolā, viņš pa vakariem un nedēļas nogalēm strādāja "McDonald" restorānā. Kepa sieva ir Melisa Tomasa, viņiem ir četri bērni.
Verdzība
Verdzība ir sociāli un juridiski beztiesisku cilvēku (vergu) atrašanās cita cilvēka īpašumā (kā kustamais īpašums), kurš tos izmanto darbā kādā tautsaimniecības nozarē vai atsevišķu darbu veikšanai. Kā jebkuru īpašumu, vergus varēja pirkt un pārdot. Mūsdienās verdzība juridiski vairs nepastāv, bet ja sastopama, tad ir nelegāla.
Vēsturiski pastāvējusi virkne verdzības tipu:
Pirmā starptautiskā konvencija, kas bija vērsta pret verdzību, tika noslēgta Tautu Savienības ietvaros 1926. gadā. 1756. gadā aptuveni 450 litrus ruma varēja apmainīt pret spēka gados esošu vīriešu kārtas vergu.
Upesgrīvas pagasts
Upesgrīvas pagasts bija viena no Talsu apriņķa pašvaldībām tā ziemeļrietumos, Rīgas līča krastā. Robežojās ar Talsu apriņķa Nogales, Vandzenes un Mērsraga pagastiem. Pagasta valde atradās tagadējā Uguņciemā (Uguņos). Lielākās apdzīvotās vietas bija Uguņi un Upesgrīva.
Verdzība
Mūsdienās cilvēku turēšana verdzībā un piespiedu darbs ir aizliegts lielākajā daļā valstu, kā arī saskaņā ar starptautiskajām tiesībām. Tā kā reāli verdzība nelegāli joprojām pastāv (tiek uzskatīts, ka visā pasaulē verdzībā tiek turēti 27 miljoni cilvēku), pēdējā laikā izveidojusies aktīva starptautiska abolicionisma kustība par verdzības likvidēšanu.
Biķernieku pagasts
Biķernieku pagasts viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, rajona Latgales daļā. Robežojas ar sava novada Naujenes, Maļinovas, Višķu un Ambeļu pagastiem, kā arī Krāslavas novada Izvaltas un Ūdrīšu pagastu.
Verdzība
Verdzības atcelšanas hronoloģija
Verdzības institūcijas tika atceltas šādās valstīs šādos gados:
Upesgrīvas pagasts
Vēsture
Pagasts izveidots 1920. gadu sākumā.
Biķernieku pagasts
Reljefa formas
Graņica, Lielais Gorbatiks, Plans, Siānas kalns.
Verdzība
Ārējās saites
Latviski Krieviski: Angliski:
Biķernieku pagasts
Ūdensteces
Balta, Leiksna, Malnupeite, Mazā Muša, Puniška, Putānu upīte.
Heinrihs Ādolfijs
Heinrihs Ādolfijs (la, de; dzimis Bžegā, Silēzijā, miris  Jelgavā) bija vācu tautības garīdznieks, letonists un garīgo dziesmu tulkotājs, kas darbojās galvenokārt hercoga Jēkaba valdīšanas laikā Kurzemes un Zemgales hercogistē. Jelgavas vācu draudzes virsmācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents (1661-1686).
Biķernieku pagasts
Ūdenstilpes
Gluhoje, Gulbju dīķis, Meļņicas ezers, Pantelišku ezers.
Bauskas apriņķis
Bauskas apriņķis (de, ru) bija administratīva vienība Kurzemes guberņas (1819—1918), īslaicīgi Kurzemes un Zemgales hercogistes (1918) un Latvijas SPR (1919), Latvijas Republikas (1918—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1940/1944—1949) sastāvā.
Biķernieku pagasts
Purvi
Ļadi, Mohs, Unguru pūrs, Viselovas purvs.
Heinrihs Ādolfijs
Nozīme
Ādolfijs nodarbojās ar latviešu valodas pareizrakstības stabilizēšanu, sekojot Georga Manceļa aizsāktajām tradīcijām šajā jomā. Viņš bija 17. gadsimta ievērojamākās un plašākās latviešu valodas gramatikas izdevējs. 1685. gadā Jelgavā tika izdots viņa "Pirmais mēģinājums īsai latviešu valodas mācībai" (Erster Versuch Einer kurtz-verfasseten Anleitung Zur Lettischen Sprache). Šis ilgu laiku bija latviešu rakstu valodas normu avots. Grāmatā tikušas apkopotas līdzšinējās atziņas un zināšanas, it īpaši Fīrekera.
Bauskas apriņķis
Ģeogrāfija
Bauskas apriņķa rietumu daļa atradās Zemgales līdzenumā, kur maz mežu, bet daudz atklātu klajumu ar auglīgām druvām, iekoptām un turīgām mājām augļu dārzos. Austrumu daļa, Iecavas un Misas upes augšdaļā, ar lēzeni viļņotu virsu un vairāk smilšainu zemi (Upmales paugurlīdzenums); lēzenos pauguros lauki, mājas; seklās, bet vietām plašās lieknās slapjas pļavas, krūmi vai tīreļi. Te mežu vairāk nekā rietumu daļā, sevišķi apriņķa austrumu un ziemeļaustrumu nomalē, kas piekļaujas plašiem mežiem Jēkabpils apriņķī un lielākoties sastāv no priedēm un jauktiem kokiem. Lielākās upes iegrauzušas līdzenumā diezgan dziļas gultnes, kur vietām atsegts devona dolomīts un zilā glūda. Zemes virskārta sastāv no akmeņainā morēnu un kārtainā māla pārmijus ar smilti. Gar visām upēm ienesīgas, pavasara palos applūdināmas pļavas jeb lankas.
1925. gadā Bauskas apriņķī dzīvoja 45 274 iedzīvotāji. Latvieši veidoja 91% no apriņķa iedzīvotāju kopskaita, lietuvieši 4%, ebreji 3% (Bauskā), pārējie bija vācieši un poļi. Luterticībai piederēja 75% iedzīvotāju, Romas katoļu baznīcai 21%, galvenokārt Leišmales pagastos), ebreji bija Mozus ticīgi. 1926. gadā apriņķī atradās trīs vidusskolas un 134 pagasta skolas. Galvenā nodarbošanās šajā laikā bija zemkopība (aramzeme aizņēma 38%) un lopkopība (pļavas 10% un ganības 11%). 58 rūpniecības uzņēmumi, ķieģeļu rūpnīcas, izmantojamas kaļķakmens un dolomīta iegulas Mēmeles un Lielupes ielejās. 1923. gadā meži aizņēma 26,3% no apriņķa platības, nederīga zeme 14,4%. Pa Mēmeli un Lielupi pavasaros pludināja baļķus un malku uz Jelgavu un Rīgu.
Biķernieku pagasts
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits: 798 (2009), no tiem 76% krievi, bet 11% - latvieši.
Heinrihs Ādolfijs
Nozīme
Miris Jelgavā.
Bauskas apriņķis
Ģeogrāfija
Bauskas apriņķi šķērsoja platsliežu dzelzceļa līnija Jelgava—Krustpils un šaursliežu dzelzceļa līnija Meitene—Bauska. Pa Lielupi lejup no Mežotnes palu laikā un pa Mēmeles upi no Budbergas līdz Bauskai pastāvēja tvaikoņu satiksme, kas zemā ūdenī tika pārtraukta. Autobusu satiksme bija no Bauskas uz Rīgu tieši vai caur Jelgavu. Būvēja šosejas Bauska-Code un Bauska-Jelgava. Apriņķa valde no 1927. gada uzturēja dārzniecības skolu "Ziedonis" bijušajā Bornsmindes muižā. Slimnīcas bija Iecavā (8 gultas) un Bauskā.
Kurzemes guberņas sastāvā
Bauskas apriņķi izveidoja 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas rezultātā, pārdēvējot Bauskas pilskunga tiesu (Hauptmannschaft Bauske, Баускское гауптманство) par apriņķi.
Biķernieku pagasts
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Biķernieki (pagasta centrs), Akleņiški, Bramaņiški, Dekšņi, Krasnoje, Krivošejeva, Kudina, Lielie Krivini, Lipiņiški, Meļņica, Panteļiški, Pavlovska, Reiņiški, Šelehovka, Viselova, Zvindeļiški.
Bauskas apriņķis
Kurzemes guberņas sastāvā
Līdz 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanai apriņķī bija četri draudžu novadi:
Latvijas Republikas sastāvā
1921. gadā izveidoti: Budbergas pagasts (no Lietuvas pievienotajā teritorijā, kas pirms kara bija Kauņas guberņas Paņevežu apriņķī) un Jaunsaules pagasts (atdalot no Vecsaules pagasta).
1924. gada maijā Mercendorfas pagasts pievienots Baldones pagastam.
1924. gada jūnijā apriņķim pievieno Kurmenes un Valles pagastus no Jaunjelgavas apriņķa, bet trīs pagasti no Bauskas apriņķa — Baldones, Līves-Brambergas un Tomes pagasts — pievienoti Rīgas apriņķim.
1925. gadā pārdēvēti pieci pagasti: Bornsmindes pagasts par Īslīces pagastu, Budbergas pagasts par Panemunes pagastu, Grienvaldes pagasts par Zālītes pagastu, Šenbergas pagasts par Skaistkalnes pagastu un Valles pagasts par Taurkalnes pagastu.
1939. gadā Vecmuižas pagastu pārdēvē par Vecumnieku pagastu. Pēc 1924. gada Bauskas apriņķis bija 2302 km2 liels un tas robežojās ar Jelgavas apriņķi, Rīgas apriņķi Jēkabpils apriņķi un Lietuvu. Lielākās apdzīvotās vietas bija Bauska, Iecava, Vecumnieki, Rundāle un Kurmene.
Teritoriālais iedalījums
1940. gada sākumā Bauskas apriņķī bija 1 pilsēta un 20 pagasti:
Latvijas PSR sastāvā
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Bauskas apriņķis tika likvidēts, tā teritorija iekļauta Bauskas un Baldones rajonos.
Tērvete (nozīmju atdalīšana)
Tērvete var būt:
Orenburga
Orenburga (ru) ir pilsēta Urālas upes krastos, Orenburgas apgabala centrs Krievijas Federācijā. Tajā dzīvo 550 000 iedzīvotāju. Orenburga atrodas 1468 km no Maskavas.
Vēsture
Kad 1731. gadā Kazahu hanistes Jaunākais (Mazais) žuzs kļuva par Krievijas impērijas vasaļvalsti, tās  hans Abulhairs  atļāva krieviem uzbūvēt cietoksni pie Oras upes ietekas Jaikas upē (tagadējā Orskas vietā), ko nodēvēja par Orenburgu (no  — "Oras cietoksnis"). 1743. gadā Orenburgas pilsētu no jauna dibināja tagadējā vietā, un tā kļuva par Orenburgas guberņas centru, kurā ietilpa Orenburgas, Ufas un Isetas provinces.
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. līdz 1920. gadam Orenburgas apgabala teritorija ietilpa kazahu Alašordas (Алаш-Орда) republikā. Arī pēc kara beigām 1920. gada augustā padomju valdība Orenburgas guberņas teritoriju iekļāva Kirgīzu Autonomās Padomju Sociālistiskās Republikas (APSR) sastāvā, pie kam tās galvaspilsēta atradās Orenburgā. Tomēr, kad 1925. gada aprīlī izveidoja Kazahu APSR, Orenburgas apgabalu izdalīja no tās. 1938. gadā Orenburgu pārdēvēja par Čkalovu (Чка́лов). Otrā pasaules kara laikā uz to evakuēja daudzus PSRS Eiropas daļas rūpniecības uzņēmumus kopā ar to strādniekiem. 1957. gadā Orenburga atguva savu seno nosaukumu.
Uzturs
Uzturs ir uzturvielu kopums, kas vajadzīgs organisma dzīvības norišu normālai nodrošināšanai. Uzturs cilvēka ikdienā ir ļoti svarīgs; nepietiekama uztura gadījumā cilvēka organisms var mainīties un tikt traucēta tā darbība, bet, uzņemot pārāk daudz uzturvielu, var sākt veidoties liekais svars.
Ar uzturvielām organismā uzņemto enerģijas daudzumu parasti mēra kilokalorijās (kcal) vai kilodžoulos (kJ). Uzturu pamatā veido 3 galvenās uzturvielu grupas — ogļhidrāti, tauki un olbaltumvielas. No 1g olbaltumvielu organisms uzņem 4 kcal jeb 17 kJ, no 1g tauku — 9 kcal jeb 38 kJ, savukārt no 1g ogļhidrātu 4 kcal jeb 17 kJ, neskaitot ar izkārnījumiem un olbaltumvielu galaproduktiem — urīnvielu un urīnskābi — zaudēto niecīgo enerģijas daudzumu.
Latvijas iedzīvotājiem uzturā visvairāk raksturīgs joda, fluora, selēna, kalcija, folskābes, B12, C un E vitamīnu, kā arī ω-3 taukskābju trūkums.
Ilūkstes novads
Ilūkstes novads bija pašvaldība Sēlijas dienvidaustrumu daļā. Izveidota 2003. gadā, apvienojoties Daugavpils rajona Ilūkstes pilsētai, Pilskalnes, Šēderes un Bebrenes pagastam. 2009. gadā novadam pievienoti arī Dvietes pagasts, Eglaines pagasts un Subates pilsēta ar lauku teritoriju. Novada dome atradās Ilūkstē.
Robežojās ar Lietuvu, Jēkabpils novadu, Aknīstes novadu un Daugavpils novadu.
Upes un ūdenstilpes novada teritorijā (līdz 2009. gadam)
Upes: Akmeņupe, Alkšņupīte, Daugava, Dviete, Eglaine, Ilūkste, Ilzupīte, Kazupe, Lašupīte, Līčupīte, Munda, Pļepovka, Rauda, Rupsīte, Viesīte.
Ūdenstilpes: Dvietes ezers, Ilzines ezers, Kamiņčas ezers, Ombergas ezers, Puru ezers, Skuķu ezers, Šarlotes ezers.
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka Ilūkstes apkārtnē atradies 1251. gadā minētais Alektenes pilsnovads. Vēlāk atradās Livonijas ordeņa Daugavpils komturejai piederošajā Sēlijas daļā. Livonijas kara laikā 1559. gadā pirmoreiz pieminēta Ilūkste. 1570. gadā pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs Gothards Ketlers Subates tirgus vietu (de) Sēlpils virspilskunga iecirknī izlēņoja Plāteru dzimtai. 1680. gadā Vecsubates miestam piešķīra Magdeburgas tiesības. Pēc pievienošanas Krievijas Impērijai tas ietilpa Ilūkstes pilskunga tiesā (Hauptmannschaft Illuxt), pēc 1819. gada teritoriāli administratīvās reformas Ilūkstes apriņķī. 1840. gadā garām Ilūkstei izbūvēja veco Pēterburgas—Varšavas lielceļu, 1873. gadā dzelzceļa līniju Dinaburga—Tilzīte. 1892. gadā Ilūkstes miestam piešķīra ierobežotas pašvaldības tiesības. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā Ilūkstes novads ilgāku laiku atradās kauju zonā, pēc tam galvenās kaujas par Daugavpili notika vairāk uz austrumiem.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada sākumā apriņķi ieņēma lielinieku karaspēks, 1919. gada vasarā to atbrīvoja Lietuvas armija kopā ar 3. Jelgavas kājnieku pulka 3. bataljonu. Lietuvas valdība pieprasīja pievienot Lietuvai tās armijas ieņemtos pagastus (Bebrenes, Dvietes, Gārsenes, Kurcuma, Lašu, Pilskalnes, Prodes, Rubenes, Stelles, Susējas un Sventes pagastus). Pēc Latvijas—Lietuvas robežas novilkšanas 1920. gada oktobrī arī Lietuvas armija bija spiesta atstāt ieņemtos Ilūkstes apriņķa pagastus.
2003. gada 29. oktobrī tika izveidots Ilūkstes novads, apvienojoties Daugavpils rajona Ilūkstes pilsētai, Pilskalnes, Šēderes un Bebrenes pagastam. 2009. gadā novadam pievienojās arī Dvietes pagasts, Eglaines pagasts un Subates pilsēta ar lauku teritoriju.
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Baltiņi, Bebrene, Būku sala, Diņģeļkalns, Dirbeļi, Doļnaja, Celtnieks, Gorbunovka, Grendze, Ilūkste, Ilze, Ilzmuiža, Juneļi, Kaupiški, Kazimirišķi, Kūliņi, Lielie Sīļi, Mazie Sīļi, Pašuliene, Pilskalne, Pristaine, Pūdānu sala, Pupiņi, Putnu sala, Rauda, Sīļi, Skaistkalni, Skujiņas, Šarlote, Šēdere, Šteinburga, Ūžuļu sala, Žāgeri.
21. augusts
21. augusts ir gada 233. diena pēc Gregora kalendāra (234. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 132 dienas.
Vārda dienas
Janīna, Linda
Foboss
Foboss var būt:
Okupācija
Okupācija (la) nozīmē citas valsts sagrābšanu ar bruņotu (vardarbīgu, militāru) spēku un savas pārvaldības ieviešana tajā. Okupācijas juridiskais skaidrojums tika noformulēts 1907. gada Hāgas konvencijā. Saskaņā ar konvencijas 42. pantu, teritorija ir okupēta, kad tā ir pakļauta naidīgas armijas faktiskai pārvaldei. Okupācija aptver tikai to teritoriju, kur šāda pārvalde ir noteikta un var tikt īstenota.
Jēdziena skaidrojums
Hāgas, kā arī vēlākā Ceturtā Ženēvas konvencija (GCIV), kura tika pieņemta 1949. gadā, līdz ar citiem tiesību dokumentiem veido karadarbības starptautisko tiesisko bāzi, kuras pamatā bez okupācijas ir izskaidroti arī tādi jēdzieni kā agresija, ekspansija, aneksija u.c., kā arī to savstarpējā saistība. Tika noteikti okupējošās, kā arī citu militārajā konfliktā iesaistīto pušu (ja tādas ir) darbības un rīcības nosacījumi okupētajā teritorijā. Galvenā uzmanība šajos dokumentos tika pievērsta okupētās teritorijas iedzīvotāju tiesību aizsardzībai. Piemēram, GCIV 48. pantā noteikts aizliegums okupācijas varai vardarbīgi izvest (deportēt) cilvēkus no okupētās teritorijas uz savu vai citu valstu teritoriju. Tāpat aizliegts arī ievest okupētajā teritorijā cilvēkus no savas teritorijas.
Izšķir arī citus okupācijas veidus. Tā, okupācija var būt militāra, bet nevardarbīga. Pastāv arī okupācijas piemēri, kuri tiek uzskatīti par strīdīgiem, tas ir, - vai šajos gadījumos okupācijas apzīmējums ir vai nav piemērojams. Atšķirībā no vardarbīgas militāras okupācijas, nevardarbīga militāra okupācija ir tāda, kurā nav konstatējamas Hāgas konvencijā minētās pazīmes.
Islandes piemērs
Kā piemēru var minēt ASV Islandes nevardarbīgu okupāciju 1941. gada 7. jūlijā. Šī okupācija saglabājās visa Otrā pasaules kara laikā ar mērķi nodrošināt sabiedroto aviācijas un transporta kuģu bāzēšanos Atlantijas okeānā. Tā tika uzskatīta par nevardarbīgu okupāciju tādēļ, ka ASV okupācijas karaspēks attiecībā pret Islandi netika klasificēts kā naidīgs vai naidīgas valsts karaspēks. Tā klātbūtne Islandē bija nepieciešama, lai nepieļautu tās militāru, vardarbīgu okupāciju no nacistiskās Vācijas puses, kā arī lai nodrošinātu karaspēka un materiālās piegādes sabiedroto frontei Eiropā no ASV.
Baltijas valstu piemērs
Kā militāras, vardarbīgas okupācijas piemēri tiek minēti Vācijas Impērijas teritoriju okupācija Pirmā pasaules kara laikā, nacistiskās Vācijas virknes Eiropas valstu teritoriju okupācija Otrā pasaules kara laikā, PSRS Latvijas pirmā okupācija 1940.-1941. gadā, nacistiskās Vācijas Latvijas  okupācija 1941.-1945. gadā, PSRS otrā Latvijas okupācija 1944.-1945. gadā un citi.
.dm
Ārējās saites
Toppdomän
Nometinājuma josla
Nometinājuma josla (ru) bija teritorija Krievijas Impērijas rietumu apgabalos, ārpus kuras saskaņā ar imperatores Katrīnas II rīkojumu (указ) bija aizliegts apmesties uz dzīvi ebrejiem (izņemot 1. ģildes tirgoņus, personas ar augstāko izglītību, reģistrētās prostitūtas, bijušās militārpersonas, kristītos ebrejus).
Rīkojumu imperatore izsludināja 1791. gada 28. decembrī, pēc pirmās Polijas dalīšanas un Žečpospolitas austrumu daļas aneksijas. Šajā joslā tika ietilpināta arī Latgale.
Ebrejiem bija aizliegts apmesties arī dažās nometinājuma joslas teritorijā esošajās pilsētās - Kijivā, Nikolajevā un Jaltā. Sevastopolē ebrejiem atļāva apmesties tikai dažos pilsētas rajonos.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gadā Krievijas Pagaidu valdība nometinājuma joslas likumu atcēla.
Zonde
Zonde var būt:
Soloņicins
Soloņicins (ru; sieviešu dzimtē Soloņicina (Солони́цына)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
1188 (nozīmju atdalīšana)
1188 var būt:
24. decembris
24. decembris ir gada 358. diena (359. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 7 dienas.
Vārda dienas
Ādams, Ieva
Rjazaņa
Rjazaņa (ru) ir pilsēta Rjazaņas apgabalā Krievijā, Rjazaņas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta dibināta 1719. gadā. Rjazaņā dzīvo 509 800 iedzīvotāju un tās platība ir 223,7 kvadrātkilometri. Rjazaņa atrodas 196 km no Maskavas.
Rjazaņas klimats ir mēreni kontinentāls. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir ap 550 mm no kuriem lielākā daļa izkrīt no maija līdz novembrim (jūlijā 83 mm), bet februārī ir tikai 26 mm nokrišņu. Vēji šeit nav stipri, tie ir mēreni, galvenokārt rietumu un dienvidrietumu virziena. Gada vidējā gaisa temperatūra ir 5 °C (janvārī -10,4 °C, jūlijā +19,1 °C).
Vēsture
Senā Rjazaņas kņazistes galvaspilsēta atradās 50 km no tagadējās pilsētas. 1237. gada ziemā to pilnīgi nopostīja mongoļu karavadonis Batuhans, 14. gadsimtā tās iedzīvotāji 50 km augšup pa Okas upi nodibināja Perejaslavļas pilsētu (Переяслав-Рязанский). 1778. gadā to pārdēvēja par Rjazaņu un izveidoja Rjazaņas vietniecību, 1796. gadā tā kļuva par Rjazaņas guberņas centru.
27. autobusu maršruts (Rēzekne)
27. autobusu maršruts bija Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Blaumaņa ielas līdz Liepu ielai. Šo maršrutu apkalpoja SIA „Dekom” autobusu parks, kas atradās Viļakas ielā 1b.
2011. gada 31. decembrī 27. autobusu maršruts tika likvidēts, bet sākot ar 2012. gada 1. janvāri tā reisus pārņema jaunizveidotais 10. autobusu maršruts, kuru apkalpo SIA „Rēzeknes Satiksme”.
Maršruts
Blaumaņa iela — Liepu iela kursēja pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Latgales iela, Kr. Barona iela un Liepu iela.
Liepu iela — Blaumaņa iela kursēja pa šādām ielām: Liepu iela, Ludzas iela, Latgales iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Pieturvietas
27. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 27 pieturas. Maršrutā Blaumaņa iela — Liepu iela bija 14 pieturas, bet maršrutā Liepu iela — Blaumaņa iela bija 13 pieturas.
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā
Sakarā ar Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas darbiem, no 2011. gada 14. marta sabiedriskā transporta kustība tika novirzīta uz Dārzu ielu, ka rezultātā 27. autobusu maršruts arī tika mainīts.
Maršruts
Blaumaņa iela — Liepu iela kursēja pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Stacijas iela, Dārzu iela, Latgales iela, Kr. Barona iela un Liepu iela.
Liepu iela — Blaumaņa iela kursēja pa šādām ielām: Liepu iela, Ludzas iela, Latgales iela, Dārzu iela, Stacijas iela, Atbrīvošanas aleja, Maskavas iela un Blaumaņa iela.
Pieturvietas
Atbrīvošanas alejas rekonstrukcijas laikā 27. autobusu maršrutā arī bija 27 pieturas: maršrutā Blaumaņa iela — Liepu iela bija 14 pieturas, ka arī maršrutā Liepu iela — Blaumaņa iela bija 13 pieturas.
Pauļuka Ministru kabinets
Jāņa Pauļuka vadībā Latvijas Republikas Ministru kabinets darbojās laika posmā no līdz.
Foboss (pavadonis)
Foboss ir lielākais un tuvākais no diviem Marsa dabiskajiem pavadoņiem. Pavadoni atklāja amerikāņu astronoms Asafs Holls (Asaph Hall). Tā vārds ir dots par godu grieķu dievam Fobosam, kas nozīmē "bailes". Foboss ir neregulāras formas debess ķermenis, atrodas 9376 km no Marsa centra, tas ir, daudz tuvāk nekā jebkurš cits pavadonis Saules sistēmā. Foboss Marsu apriņķo 7 stundās un 39,2 minūtēs, kas nozīmē ka Foboss apriņķo Marsu mazliet vairāk kā trīs reizes Marsa diennaktī. Orbītas slīpums attiecībā pret Marsa ekvatoru ir 1,093°.
Fobosa izcelsme tiek pētīta, bet ir joprojām neskaidra. Viena no versijām apgalvo, ka Foboss ir Marsa “noķerts” asteroīds. Vēl tiek pieļauts, ka Foboss ir izveidojies pēc kāda liela objekta ietriekšanās Marsa virsmā, kad tas atdalījās un sāka riņķot ap Marsu. Fobosa vecums tiek lēsts no 3,66 līdz 4,3 miljardiem gadu.
Interneta vēsture
Pirmais mēģinājums izveidot datortīklu, kas ļautu savā starpā sazināties dažādu datoru lietotājiem bija ARPANET. Šis 1969. gadā radītais datortīkls bija pirmais, kurā tika izmantots pakešu komutācijas princips.
Interneta saknes stiepjas ARPANET tīklā, kas ir ne tikai Interneta intelektuālais priekštecis, bet arī kalpoja par bāzes tīklu veidojot Internetu.
Skatīt arī
Pirms plašu izplatību internetā darba, kas noveda pie interneta, visbiežāk komunikāciju tīkli bija ierobežota ar to būtību, lai tikai nodrošinātu saziņu starp stacijām lokālā tīkla un izplatītas datortīklu metode balstās uz centrālās lieldatora modelis. Vairākas pētniecības programmas, sāka pētīt un formulēt principus tīklu starp fiziski atsevišķus tīklus, kas noved pie attīstības pakešu komutācijas modelim digitālo tīklu veidošanu. Šos pētniecības centienus iekļaut tos Donald Davies (NPL), Paul Baran (Rand Corporation) laboratoriju un Leonard Kleinrock MIT un UCLA. Pētījumu rezultātā tika izveidoti vairāki pakešu komutācijas tīklu risinājumi beigās 1960. un 1970., ieskaitot ARPANET un X.25 protokoliem. Turklāt sabiedrības piekļuvi un hobbyist sakarus starp sistēmām pieauga popularitāti, ieskaitot Unix-to-Unix kopija (UUCP) un FidoNet. Viņi bija tomēr vēl joprojām ir nesakarīgs atsevišķu tīklu, izsniedz tikai ar ierobežotu vārtejas starp tīkliem. Tas ļāva piemērot pakešu komutācijas izstrādāt protokolu internetworking, kad daudzu dažādu tīklu varētu būt savienotas kopā vērā super-sistēmu tīkliem. Nosakot vienkāršu kopēja tīkla sistēma, Internet Protocol Suite, jēdzienu tīkls varētu būt atdalīta no tās fiziskās īstenošanu. Šī internetworking izplatīties sāka veidot vērā ideju par vispasaules tīklu, kas varētu saukt par internetu, kas pamatojas uz standarta protokoliem oficiāli ieviesta 1982. Pieņemšana un starpsavienojumu notika ātri pāri modernu telesakaru tīklu rietumu pasaulē, un tad sāka iespiesties pārējo pasauli, kā tā kļuva par de-facto ir starptautisks standarts vispasaules tīklā. Tomēr atšķirības pieauguma starp progresīvām tautām un trešās pasaules valstīm, izraisīja digitālo plaisu, kas joprojām ir bažas šodien.
Kurtīne
Kurtīne (no de) — zemes valnis (cietokšņa siena) starp diviem bastioniem, bastionu frontes vidējā daļa. Kurtīnē var būt iebūvētas arī noliktavas vai kazemāti. Parasti pret kurtīni tika vērsts galvenais uzbrukums. 16. gs. beigās kurtīnes priekšā sāka būvēt ravelīnus, lai aizsargātu kurtīni no tiešas uguns un kavētu uzbrukumu.
Dombrova Gurņiča
Dombrova Gurņiča ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē. Ietilpst Augšsilēzijas aglomerācijā. Līdz 1990tajiem gadiem akmeņogļu ieguves centrs. Pilsētā atrodas lielākā melnās metalurģijas uzņēmums Polijā - Huta Katowice. Pie pilsētas atrodas vienīgais "tuksnesis" Polijā - 32 km² lielais Blendovas tuksnesis (Pustynia Błędowska), kur 2. pasaules kara laikā pirms došanās uz Ziemeļāfriku trenējās Vācijas Āfrikas korpusa (Deutsches Afrikakorps) karavīri.
Leonīds Āriņš
Leonīds Āriņš (dzimis, miris ) bija latviešu gleznotājs. Izveidojis Tukuma muzeju.
Biogrāfija
Leonīds Āriņš dzimis 1907. gada 8. aprīlī Rīgā, skolotāju ģimenē. Vecāki pēc dažiem gadiem pārcēlās uz Lubānu, kur Rupsalas pamatskolā viņš ieguva pirmo izglītību. Jau bērnībā radās interese par mākslu un mūziku. 1920. gadā sarīkojis savu pirmo zīmējumu un akvareļu izstādi. Viņa pirmais zīmējums publicēts 1922. gadā jaunatnes žurnālā "Jaunības Tekas".
1921. gadā ģimene sāka dzīvot Tukumā. Āriņš mācījās pilsētas vidusskolā (1921-1925). Draugi Kārlis Neilis un Ansis Artums veicināja domu mācīties Latvijas Mākslas Akadēmijā. Tajā Leonīds Āriņš studēja ar pārtraukumiem no 1925. līdz 1942. gadam. 1941. gadā mācījās profesora Jāņa Kugas Dekoratīvās glezniecības meistardarbnīcā. Āriņš diplomdarbā izstrādāja dekorācijas Annas Brigaderes lugai „Sprīdītis”. Darbs tika noraidīts, tāpēc Leonīds Āriņš no akadēmijas izstājās. Strādāja par dekorāciju gleznotāju Latvijas Nacionālajā operā (1929-1936), aizrāvās ar ideju izveidot mākslas muzeju provincē. To īstenoja, divu gadu laikā dāvinājumu veidā savācot piecdesmit darbus no Tukuma un Rīgas māksliniekiem. Muzeja dibināšanas izstāde notika 1936. gada janvārī, regulāra kolekcijas eksponēšana skatītājiem — no 1938. gada. Leonīds Āriņš kļuva par muzeja pirmo direktoru (1938—1953). Paralēli darbam muzejā, bija Tukuma pilsētas bibliotēkas vadītājs (1938—1941). Otrā pasaules kara gados izglāba muzeja kolekciju no bojāejas, paslēpjot gleznas metāla mucās un aprokot, kā arī daļu no gleznām izvedot ārpus pilsētas. Muzejā Leonīds Āriņš nostrādāja līdz 1953. gadam, kad ideoloģisku nesaskaņu dēl ar okupācijas varas Mākslas lietu pārvaldi no muzeja aizgāja.
No 1941. līdz 1968. gadam ar neilgu pārtraukumu strādājis par pedagogu Tukumā. 1953. gadā sāka strādāt Tukuma 1. vidusskolā par zīmēšanas un rasēšanas skolotāju. Intensīvi pievērsās glezniecībai pēc aiziešanas pensijā 1968. gadā.
Miris 1991. gada 6. oktobrī Tukumā, apglabāts Vilkājas kapos.
Izstādes
Izstādēs L. Āriņš piedalījās jau studiju gados, vēlāk visās Tukuma mākslinieku ikgadējās un Latvijas mākslinieku kopējās izstādēs Rīgā, dažreiz arī ārzemēs. Dzīves laikā sarīkojis 15—20 personālizstādes. No tām par sev nozīmīgāko atzinis gleznu, akvareļu un zīmējumu izstādi Rīgā Valsts mākslas muzejā 1991. gadā, īsi pirms savas nāves.
Pirmo personālizstādi sarīkoja skolas gados Rupsalas pamatskolā (1920), tās ekspozīcijā 30 zīmējumi. Pirmā katalogā fiksētā izstāde (1935) — Kultūras fonda 2. Latvijas mākslas izstāde Rīgā. Pirmā līdzdalība mākslas izstādē aiz Latvijas robežām (1968) — Varšavā, Polijā.
Leonīds Āriņš vairākkārt apbalvots ar Latvijas Kultūras ministrijas un Latvijas Mākslinieku savienības Goda rakstiem, kā arī Latvijas PSR Augstākās padomes Goda rakstu (1987).
Āriņa piemiņas un atceres personālizstādes notikušas regulāri, no tām vērienīgākā Latvijas Nacionālās mākslas muzejā Rīgā 2007. gada februārī.
Māksla
Leonīds Āriņš visbiežāk zīmēja dabā. Zīmējumi tapa ātri, mirkļa noskaņās, izmantojot improvizāciju un izteiksmes lakoniskumu. Mūža devums — vairāk kā četri tūkstoši zīmējumu.
Savukārt gleznas Āriņš darināja tikai darbnīcā. Gandrīz pie katras gleznas Leonīds Āriņš strādāja ilgi, sev tuvās tēmas un motīvus atkārtoja, variēja. Viņa gleznās bija darbnīca ar atvērtu logu uz pasauli, mākslinieks ar modeli, māja ar birzi, pavasara vagas ar sauli, kā arī Engures jūras līcis, tīklu namiņi Ķesterciemā, Kurzemes mazpilsētas, Vecrīga, Gurzufa pie Melnās jūras Krimas pussalā. Klusajās dabās attēloja galvenokārt pudeles, puķu vāzes, maizi. Zināmas ap 500 gleznas, kuras atrodas Latvijas Nacionālajā Mākslas muzejā, Latvijas Mākslinieku savienības muzejā, Tukuma muzejā, Talsu novada muzejā, Madonas novadpētniecības un mākslas muzejā, vairākos Krievijas muzejos, privātkolekcijās Latvijā un ārzemēs.
Mākslinieks par sevi
"„Cilvēka būtība nāk no viņa bērnības un vecākiem. Mana bērnība pagājusi Lubānā, tēvs bija skolotājs Rupsalas skolā. Apkārt klānu zaļā bezgalība, dziļi sili, Aiviekstes rāmais plūdums starp varenajiem ozoliem. Tēvs brīvajā laikā nopūlējās ar izgudrojumiem. Muzicēja. Novakarēs lielajā klasē, kādā kaktiņā apmeties, stundām varēju klausīties viņa ērģeļspēlē. Māte bija vairāk uz bildēm: ik reizes no braucieniem uz Rīgu tika atvests kāds rullis. Pati zīmēja. Vakaros mums mēdza lasīt priekšā kādu grāmatu. Iztikšana gan bija visai pieticīga. Nebija pat zirdziņa kā citās skolās, bet cik laimīgi bijām ar savām grāmatām, bildēm un mūziku. Tās gaismas pieticis visam mūžam, pieticis izturēt visgrūtākās dienas, pieticis darbam.” („Gleznotājs par sevi”, Stars, 1978. gada 18. aprīlī)"
„Nestrādāju un strādāju. Akadēmijā amizējos, sēdu bibliotēkā, maz zīmēju. Strādāju operā un par šo darbu nevaru vien beigt priecāties. Darbs, samaksa, jauni iespaidi.” (no 1927. gada 9. septembra ieraksta L.Āriņa dienasgrāmatā) "„... pret tiem atradumiem ir tāla pilsētiņa tepat pie meža. Muzejs un dižvīri, un kritiķi un biroji, valdes arī. Neilis mazliet tuvāk, gan Eiropā atrazdamies. Tak ne vistuvākie līdzcilvēki – Pikaso, Matiss, Braks. Tie dzīvo kā tēvs un māte tepat darbnīcā ap mani, dalās gudrībās un balsta grūtos brīžos. Tuvinieki un draugi visīstākie.” (no 1975. gada 22. februāra ieraksta L.Āriņa dienasgrāmatā)"
"„... ir sākušies divdesmitā gadsimta pēdējie desmit gadi. Noslēgums. Arī mākslas gadsimta noslēgums. Pārdomājot to, ko esmu padarījis, tas ir arī mana mūža darbu noslēgums. Pārdomājot padarīto, redzu mērķtiecību. Jau jaunības meklējumus, cenšanos izprast notiekošo visus virzienus. Apgūt visu labāko, un nu piepildījums – visu sasniegumu sintēze gadsimtu beigu mākslā, nākušu dabīgi, no iekšējas vajadzības. Likumsakarības. Darba piepildījums.” (no 1991. gada 18. jūlija ieraksta L.Āriņa dienasgrāmatā)"
2010. gada Pasaules čempionāts basketbolā — A grupa
2010. gada FIBA Pasaules čempionāta spēles A grupā norisinājās no 28. augusta līdz 2. septembrim. Grupas komandas spēles aizvadīja Kayseri Arena Kajseri. Grupā tika ielozētas Angolas, Argentīnas, Austrālijas, Vācijas, Jordānijas un Serbijas izlases.
Jānis Rapa
Jānis Rapa var būt:
Jēkabpils apriņķis
Jēkabpils apriņķis bija administratīva vienība Latvijas Republikas (1924—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1940/1944—1949) sastāvā. Izveidots 1819. gadā kā Jaunjelgavas apriņķis.
Ģeogrāfija
Apriņķa zemes virsas pamatā guļ augšdevona dolomīti, kas aprakti zem bieziem diluvija ledāju materiāliem un kļūst redzami g.k. tikai tur, kur Daugava iegrauzusi samērā dziļu ieleju. Reljefa formās un un virsas sastāvā galvenā loma glaciāliem materiāliem — paaugstām mālainām gala morēnu paugurainēm un relatīvi zemākiem līdzeniem diluvija smiltājiem jeb sandriem un slokšņu māliem. Pauguraiņu apriņķī maz, līdzenumu daudz. Šim apstāklim izšķiroša loma vietējo cilvēku dzīvē. Gala morēnu pauguraine (Viesītes morēnu valnis) šķērso apriņķa teritoriju meridiāna virzienā caur Viesīti.
Rapa
Rapa var būt:
Jēkabpils apriņķis
Morēnu valnis
Tas ir ap 10 km plats izcils valnis ar nemierīgi viļņotu virsu. Tas stāv ap 20 metrus augstāk par līdzenumu, kas piekļaujas tā pamatam abās pusēs, un reprezentē it kā milzu dambi, kas uzmests pār līdzenumu un saista Augšzemes un Austrumlietuvas augstienes ar Dienvidvidzemes augstieni pie Pļaviņām. Vaļņa virsa vidēji 100—120 mi v.j.l., bet augstākās vietās sasniedz 140 m (ap Viesīti), 144 m (ap Piksteri) un 167 m (Ormaņkalns Saukas pagastā. Vaļņa platākajās vietās glaciālās dobēs vai pie vaļņa pamata ir vairāki ezeri: Akmeņu, Aizdumbļu, Viņaukas, Krigānu, Saukas, Viesītes, Piksteres un Baltiņu ezeri. Tomēr upju sistēmā valnim maza loma, un tam nav ūdensšķirtnes nozīmes.    Uz vaļņa ir samērā auglīga māla zeme; arī dabiskās drenāžas apstākļi tur samērā labi, tādēļ zemkopju darbībai valnis daudz labāk piemērots nekā līdzenumi pie tā pamata. Sakarā ar to valnis atmežots, aizņemts ar lauku klajumiem un apdzīvotām vietām, kuru starpā lielākā ir Viesīte, novada tirgus centrs. Vaļņa kolonizācija sākusies jau aizvēsturē, un tur atrasts diezgan daudz austrumu baltu uzkalniņu kapu no agrā dzelzs laikmeta. Tie diezgan skaidri liecina, ka Viesītes morēnu valnis bijis par svarīgu tiltu baltu kolonizācijas izplatībai no dienvidiem uz ziemeļiem caur Sauku, Viesīti un Pļaviņām uz Vidzemes augstieni.
Latvijas Republikas sastāvā
Ar 1924. gada 26. jūnija likumu par Latvijas teritorijas iedalīšanu apriņķos Jaunjelgavas apriņķis pārdēvēts par Jēkabpils apriņķi. Par apriņķa pilsētu noteica Jēkabmiestu, nosaucot to par Jēkabpili.
Uz 1924. gadu Jēkabpils apriņķī bija 2 pilsētas (Jēkabpils un Jaunjelgava), 1 miests (Eķengrāve, no 1928. gada — pilsēta Viesīte) un tas sadalījās 19 pagastos :
Pēc 1924. gada apriņķis bija 3013 km2 liels un tas robežojās ar Bauskas, Rīgas Daugavpils, Ilūkstes apriņķiem un Lietuvu. Lielākās apdzīvotas vietas bija Jēkabpils, Jaunjelgava, Viesīte un Nereta.
Teritoriālais iedalījums
1940. gada sākumā Jēkabpils apriņķī bija 3 pilsētas un 19 pagasti:
Latvijas PSR sastāvā
1941. gada 18. martā apriņķim tika pievienoti Daugavpils apriņķa Krustpils un Gostiņu pilsētas un četri pagasti, kā arī Rīgas apriņķa Pļaviņu pilsētu un Pļaviņu pagastu. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Jēkabpils apriņķis tika likvidēts un tā teritorija iekļauta Aknīstes, Jaunjelgavas, Jēkabpils, Krustpils, Neretas un Pļaviņu rajonos.
Enārbora
Enārbora (Ann Arbor) ir ASV pilsēta, kura atrodas Mičiganas štata Vaštenovas apgabalā (Washtenaw County). Tā ir štata septītā lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita (2020. gadā dzīvoja 123 851 iedzīvotāji), no kuriem 32% ir universitātes un koledžas studenti. Enārborā atrodas Mičiganas Universitāte.
Rēzeknes lidlauks
Rēzeknes lidlauks ir nesertificēts lidlauks Rēzeknes novadā. Izvietojies Audriņu pagastā Kuciņos uz ziemeļrietumiem no Rēzeknes 10 km no pilsētas centra. Lidlaukam ir viens 1300 m garš un 40 m plats asfaltbetona seguma skrejceļš. Lidlauka īpašnieks ir Aizsardzības ministrija. Pie lidlauka atrodas NATO pretgaisa aizsardzības radars TPS-117, kas spēj kontrolēt gaisa telpu 450 kilometru rādiusā un 30 kilometru augstumā.
Vēsture
Rēzeknes lidlauks izveidots Pirmā pasaules kara laikā. Latgales atbrīvošanas kauju laikā 1920. gada janvārī to izmantoja Sarkanās armijas gaisa spēki. Pēc lidlauka ieņemšanas 1920. gada aprīlī lidlaukā bija stacionētas britu kaujas lidmašīnas Sopwith Strutter un Sopwith Camel.
Civilā lidosta tika uzbūvēta 1970. gados un tā piedāvāja tikai reisu Rēzekne-Rīga; tās darbība tika drīz pārtraukta.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā Rēzeknes lidlauks tika saglabāts valsts īpašumā un nodots Aizsardzības ministrijas valdījumā. 2001. gadā Latvijas valdība parakstīja līgumu ar ASV firmu Lockheed Martin par NATO prasībām atbilstoša astoņus miljonus latu vērta radara iegādi. Rēzeknes pilsētas un rajona iedzīvotāji pret radara uzstādīšanu Audriņu pagastā savāca aptuveni 17 tūkstošus parakstu. Tālas darbības trīsdimensiju radars TPS-117 2004. gadā tomēr tika uzstādīts. Audriņu pagastam un blakus esošajiem vēl sešiem pagastiem Aizsardzības ministrija samaksāja kompensāciju ap 140 000 latu apmērā, kas ieguldīti feldšerpunktu iekārtu iegādei un veselības monitoringam.
2009. gadā tika saņemts pieteikums privatizēt zemesgrāmatā uz Aizsardzības ministrijas vārda reģistrēto lidlauku. Ministru kabineta izveidotā komiteja nolēma, ka Rēzeknes lidlauks netiks nodots privatizācijai. No lidlauka iespējami panorāmas lidojumi grupām un individuāli virs Rēzeknes, Latgales ezeriem, kā arī iespēja skatīt ES robežu no putna lidojuma.
Aviokompānijas un galamērķi
Šobrīd (2015) regulāri lidojumi netiek veikti.
Novokuzņecka
Novokuzņecka (ru) ir pilsēta Krievijā, Kemerovas apgabalā. Vecākā apgabala pilsēta (dibināta 1618. gadā). Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Tomas upes krastos.
Vēsture
Dibināta šoru zemēs 1618. gadā kā Kuzņeckijostrogas (Кузнецкий острог) nocietinājums netālu no Kondomas ietekas Tomas upē. 1620. gadā nocietinājums pārnests uz Tomas labā krasta terasi. 1622. gadā piešķirts pilsētas statuss un pārdēvēta par Kuzņecku-Sibirsku (Кузнецк-Сибирский), no 1932. līdz 1961. gadam dēvēta par Staļinsku (Сталинск).
Klimats
Gada vidējā gaisa temperatūra ir +0,80 °C. Gadā vidēji ir 280 saulainas dienas. Vidējais bezsala perioda ilgums pilsētā ir 123 dienas. Gadā šeit izkrīt ap 600 mm nokrišņu, turklāt 450 mm no tiem izkrīt siltajā periodā. Pastāvīga sniega sega noturas vidēji 160 dienas. Vidējais augsnes sasaluma dziļums ir 190 cm. Galvenie vēja virzieni ir dienvidu un dienvidrietumu. Gada vidējais vēja ātrums ir 2,3 m/s, kas palīdz aizpūst piesārņoto gaisu ārpus pilsētas robežām. Tajā pat laikā apmēram 90 dienas gadā ir bezvējš.
Sports
Novokuzņeckā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Novokuzņeckas "Metallurg". Tas savas mājas spēles aizvada 1984. gadā atklātajā Novokuzņeckas Sporta pilī.
Demenes pagasts
Demenes pagasts ir Augšdaugavas novada teritoriāla vienība, kura atrodas Augšzemes daļā pie Lietuvas un Baltkrievijas robežas. Pagasta centrs atrodas Demenē. Robežojas ar Lietuvu, Baltkrieviju, kā arī Medumu, Laucesas un Skrudalienas pagastiem.
Upes
Jāņupīte, Kumbule, Kumpota, Silica, Straumene.
Ezeri
Akmenka, Briģenes ezers, Dārza ezers, Čerņava, Demenes ezers, Dervanišku ezers, Kumbuļu ezers, Riču ezers, Skirnas ezers, Škirnates ezers, Ugarinka, Vasarišku dīķis.
Vēsture
Pirmās ziņas par Demeni atrodamas 1493. gadā. Līdz 1830. gadam tā piederēja Freitāgu - Loringhofenu dzimtai, kas parādu dēļ muižu pārdeva. Pagasts dibināts ap 1885. gadu, apvienojot Briģenes, Šembergas, Behovas, Feldhovas, Demenes un Demenes mācītājmuižas pagastus.
1920. gada zemes reformas gaitā Demenes (Demmen) muižu sadalīja 30 vienībās 681 ha kopplatībā, Briģenes (Brüggen) muižu sadalīja 62 vienībās 782 ha platībā, Skaistkalnes (Schönberg) muižu sadalīja 10 vienībās 300 ha platībā, Lauku muižu (Neufeld) sadalīja 2 vienībā 111 ha platībā, Dārza muižu (Gartenhof) sadalīja 15 vienībās 392 ha platībā, Matulānišķu (Matuliszki) muižu sadalīja 13 vienībās 248 ha platībā, Robežu muižu (Grenztal) sadalīja 11 vienībās 238 ha platībā, Apeļu muižu sadalīja 6 vienībās 184 ha platībā, Kondrašova muižu sadalīja 7 vienībās 261 ha platībā, Upes muižu (Bächhof) sadalīja 10 vienībās 300 ha platībā, Turmontu (Turmont) muižu sadalīja 2 vienībās 217 ha platībā