cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bruno Peletjē
Biogrāfija
2022. gads ir Peletjē jubilejas gads: 60 dzīves gadi, 40 gadi uz skatuves un 25 gadi kopš singla "Miserere" iznākšanas. To atzīmējot, septembrī iznāca Bruno Peletjē biogrāfija "Il est venu le temps" un albums "Car le temps est venu". Šai gadā notika viņa atgriešanās uz Kvebekas teātru skatuvēm Grenguāra lomā mūziklā "Notre Dame de Paris". Paredzēts, ka 2023. gada janvārī-martā Peletjē dziedās vienu no galvenajām lomām Žana-Fēliksa Lalanna mūziklā "Al Capone" Parīzē, teātrī "Folies Bergere".
Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs
Latvijas Etnogrāfiskais brīvdabas muzejs ir 1924. gada 2. februārī Berģos, Juglas ezera krastā dibināts Latvijas tradicionālās kultūras pieminekļu brīvdabas muzejs, viens no vecākajiem šāda veida muzejiem Eiropā.
Pavisam uz muzeju pārvestas, uzstādītas un iekārtotas 118 no 17. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta 30. gadu otrajai pusei vēsturiskajos Latvijas novados — Kurzemē, Vidzemē, Zemgalē un Latgalē — būvētas celtnes. Vēl vairākas celtnes uz muzeju ir pārvestas, bet dažādu apstākļu dēļ nav uzstādītas un patlaban glabājas izjauktā veidā. Brīvdabas muzeja krājumā ir arī aptuveni 150 000 glabāšanas vienību, kas veido lielāko etnogrāfisko priekšmetu kolekciju Latvijā.
Vēsture
1924. gada 2. februārī pēc arhitekta Paula Kundziņa ierosinājuma Latvijas Republikas Izglītības ministrijas Pieminekļu valde pieņēma lēmumu par Brīvdabas muzeja dibināšanu. Zemes ierīcības komisija no Valsts zemes fonda muzeja vajadzībām piešķīra zemi Juglas ezera kāpās, Berģos, daļēji iekļaujot arī bijušās Bonaventuras muižas īpašumus. Dibinot Brīvdabas muzeju, Pauls Kundziņš definēja jaunā muzeja misiju: Turpmākajos gados ritēja pakāpeniska teritorijas pielāgošana muzeja vajadzībām kā arī pirmo celtņu un citu eksponātu apzināšana. Pirmā celtne — „Rizgu” rija no Vidzemes Vestienas pagasta uz muzeja teritoriju pārvesta un uzstādīta 1928. gadā. Apmeklētāju apskatei muzejs atvērts 1932. gadā, kad tā ekspozīcija bija 6 senceltnes un to iekārtas priekšmeti (Vidzemes sēta).
1940. gada un Otrā pasaules kara notikumi muzeja attīstību pārtrauca, bet muzejs turpināja strādāt un būt pieejams publikai arī visu kara laiku. Šī laika muzeja pārzinim arh. Jānim Jaunzemam pat izdevās noorganizēt vairāku celtņu nojaukšanu un pārvešanu uz Brīvdabas muzeju. Lai arī valdošo ideoloģiju maiņa un kara laika postījumi muzeju skāra maz, lielākais zaudējums bija tikpat kā viss pirmskara personāls, kas tika represēts vai spiests doties trimdā. No vadošajiem šī laika darbiniekiem var minēt arhitektus Paulu Kundziņu, Pēteri Ārendu, Ksaveriju Andermani un Jāni Jaunzemu, no kuriem tikai Jaunzems pēc Otrā pasaules kara bija palicis Latvijā.
Tomēr padomju vara diezgan ātri saprata brīvdabas muzeju nozīmi un jau 60. gados brīvdabas muzeji Latvijā piedzīvoja sava veida ziedu laikus. Muzeju vidē ienāca jauna profesionāļu paaudze un palielinājās sakari ar ārvalstīm. Tā rezultātā Latvijā izveidojās arī vairāki citi brīvdabas muzeji vai ekspozīcijas. Brīvdabas muzeja teritorija tika ievērojami palielināta un tika pārvesta un uzstādīta vesela rinda kultūrvēsturiski un arhitektoniski vērtīgu celtņu (piemēram, lībiešu zvejnieka/zemnieka sētas komplekss, Kurzemes zvejniekciems, kā arī vairākas sakrālās celtnes).
Muzejā izveidotas latviešu zemnieku, amatnieku un zvejnieku sētas. Visās apskatāma pastāvīgā ekspozīcija (sadzīves un darba priekšmeti, interjera iekārtojums), kas raksturo vēstures posmu, novadu un mājas saimnieku nodarbošanos. Muzejā strādā amatnieki, svin latviešu gadskārtu ieražu svētkus, izstāžu zālē var skatīt tautas lietišķās mākslas studiju un muzeja krājuma izstādes. Savukārt muzeja restaurēšanas nodaļa apvieno vienus no labākajiem speciālistiem koka, metāla, auduma izstrādājumu un keramikas restaurēšanas jomās.
Siltumnīcas gāze
Siltumnīcas gāzes ir gāzes atmosfērā, kuras laiž cauri redzamo gaismu un tuvo infrasarkano starojumu, kas nāk no Saules, bet absorbē tālā diapazona infrasarkano starojumu, kuru izstaro Zemes virsma. Šis process izraisa tā saucamo siltumnīcas efektu, jo siltumnīcas gāzes darbojas kā savdabīgs siltumizolators. Siltumnīcas gāzes būtiski ietekmē Zemes atmosfēras temperatūru; bez tām planēta būtu auksta un uz tās neeksistētu dzīvība. Saules sistēmā izteikti daudz siltumnīcas gāzu ir arī Veneras un Titāna atmosfērās.
24-25 neatgriežas
"24-25 neatgriežas" ir 1968. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisori ir Aloizs Brenčs un Rostislavs Gorjajevs. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā.
Sižets
No eksperimentālās klīnikas nozagta dārga izmēģinājuma zāļu partija. Majors Grigasts tur aizdomās klīnikas darbiniekus. Viņš nodod šo lietu jaunajai izmeklētājai Mārai. Izmeklēšana viņu aizved uz attālo robežpilsētu valsts dienvidos, kur noziedznieks gatavojas aizgādāt zāles uz ārzemēm.
Lomās
'''Epizodēs: Artūrs Dimiters, Voldemārs Pūce, Juris Strenga, Gunārs Placēns, Arno Upenieks, Arnolds Liniņš, Henrihs Pilipsons.
Jānis Baltušs
Nozīmīgākās starptautiskās sacensības, kurās ir startējis J. Baltušs, ir 2014. gada Eiropas čempionāts Cīrihē. Sportists 400 m barjerskrējienā ar personisko rekordu (50,89) kvalificējās pusfinālam, kur noskrēja vājāk, paliekot pēdējais savā skrējienā. Vairākkārtējs Latvijas čempions 400 m un 400 m barjerskrējienā.
Excelsus
Excelsus ir Latvijas instrumentālais ansamblis, kas izveidojās 2004. gadā pēc akordeonistu izglītojošās vasaras nometnes „Rēzekne 2004”, kad Zanes Vancānes akordeonistu kvartetam pievienojās basģitārists un bundzinieks. Pirmā uzstāšanās ansamblim notika 2004. gada 21. augustā IV Baltijas valstu uguņošanas festivālā „Uguns paparde” Rēzeknē.
Ansambļa Excelsus repertuārā ir dažādu stilu un žanru skaņdarbi – no baroka līdz pat tango nuevo, rok- un popmūzikai (A.Vivaldi, J.S.Bahs, A.Hačaturjans, A.Pjacolla, ABBA, Metallica u.c., latv.t.dz. popūrijs), un tas kopš izveidošanas brīža ir sniedzis koncertus pa visu Latviju un ārvalstīs (Prāgā (Čehija), Pērnavā (Igaunijā), Dmitrovā, Lianozovā, Smoļenskā (Krievija), Baltkrievijā, Norvēģijā, Vācijā, Zviedrijā un Itālijā.).
2005. gadā ansamblis ieguva 1. vietu Starptautiskajā akordeonistu konkursā Prāgā, kā arī piedalījās Eiropas dienās Prāgā. 2007. gada aprīlī Excelsus ieguva 3. vietu Starptautiskajā akordeonistu konkursā Sanktpēterburgā, bet tā paša gada novembrī — 1. un 2. vietu Starptautiskajā akordeonistu konkursā Pērnavā.
2017. gada maijā ar Mazo kultūras un tūrisma projektu konkursa atbalstu izdots ansambļa CD “Veltījums dzimtajai pilsētai”.
2022. gada oktobrī izdots ansambļa albums "Veltījums Astoram Pjacollo".
Moda (Norvēģija)
Moda (no, dzimusi Moda Šarlote Marija Viktorija (Maud Charlotte Mary Victoria) Marlborohausā, Londonā, mirusi  Londonā) bija Norvēģijas karaliene konsorte, pirmā pēc personālūnijas atcelšanas Norvēģijas karaļa Hokona VII sieva.
Dzimusi Londonā kā Apvienotās Karalistes monarha Eduarda VII jaunākā meita, Džordža V jaunākā māsa. Pēc dzimšanas saņēmusi Velsas princeses (en) titulu.
1896. gada 22. jūlijā Bakingemas pilī Moda apprecējās ar savu pirmās pakāpes brālēnu, Dānijas princi Kārli (vēlāko Norvēģijas karali Hokonu VII). 1903. gada 2. jūlijā piedzima princis Aleksandrs, nākamais Norvēģijas karalis Ūlavs V. 1906. gada 22. jūnijā Tronheimā Hokons VII un Moda tika kronēti par Norvēģijas karali un karalieni.
Zilbe
Zilbe ir burtu kopa, kurā ir iekļauts viens patskanis (vai tā vietā zilbisks līdzskanis) vai divskanis un papildus var būt iekļauti viens vai vairāki līdzskaņi. To izrunā ar vienu mutes atvērienu. Zilbe vai zilbju apvienojumi veido vārdus. Dažādās valodās ir atšķirīga zilbes uzbūve. Zilbē mēdz izšķirt 3 sastāvdaļas: zilbes sākumu, centru (kodolu) un nobeigumu. Piemēram, vārdā sēt zilbes sākums ir burts "s", centrs (kodols) — "ē", bet nobeigums — "t". Zilbē obligāta sastāvdaļa ir centrs (kodols), kuru visbiežāk veido patskanis vai divskanis, retāk zilbiski līdzskaņi, piemēram, vārdā "putns". Pēc zilbes nobeiguma izšķir slēgtas zilbes (aiz patskaņa ir līdzskanis) un vaļējas zilbes (aiz centra (kodola) nav līdzskaņa). Zilbes mēdz izšķirt arī pēc uzsvara, tas ir, uzsvērtas zilbes un neuzsvērtas zilbes.
Latviešu valodā, ja starp diviem patskaņiem ir līdzskanis, tad tas pieder pie nākamās zilbes ("mā-te"), bet, ja ir divi līdzskaņi, tad viens pie iepriekšējās, bet otrs pie nākamās zilbes ("lap-sa")
Atenboro
Atenboro (en) ir angļu cilmes uzvārds, kas cēlies no vietvārda Atenboro. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Dreidzs
Dreidzs (arī Drīdzis, Drīdzs, Drīdža ezers, Dridzis; ltg) ir ezers Krāslavas novadā, Skaistas un Kombuļu pagastos. Dziļākais ezers Latvijā un Baltijā. Saskaņā ar vēsturiskiem avotiem ezera dziļums pārsvarā publicēts kā 65,1 m, taču 1998. gadā ezera dziļums tika atkārtoti precīzi uzmērīts, konstatējot 63,1 m dziļumu dziļākajā vietā. Dreidzu 2020. gadā mērīja Daugavpils Universitātes Ekoloģijas institūta zinātnieki un pēc viņu datiem pati dziļākā vieta bija 66,2 m.
Drīdzis atrodas subglaciālajā iegultnē. Ezers izstiepts rietumu-austrumu virzienā, austrumgalā ļoti šaurs, rietumpusē sadalās divos atzaros. Gultne smilšaina, oļaina, līčos — dūņas. Dziļuma dēļ ūdens šķiet tumšs. Krasti stipri izroboti, vietām stāvi. Apkārtnē izveidots Dridža ezera dabas parks, ezers atrodas dabas aizsargājamā teritorijā kopš 1977. gada. Notece pa Kovšiku caur Kauseņa ezeru uz Siveru. Ar kanālu sistēmu savienots ar Ota un Ārdava ezeriem. 1929. gadā regulēta izteka, un ezera līmenis pazeminājās (līdz tam ezera platība bijusi 800 ha, samazinājusies līdz 753,2 ha). 20. lielākais no Latvijas ezeriem. Konstatētas 21 sugas zivis, tai skaitā ezersalakas. Agrāk ezerā ielaistas sēkļu sīgas.
Ezera ziemeļrietumu krastā atrodas Sauleskalns. Krastos vairākas atpūtas bāzes.
Salas
9 salas ar kopējo platību 18,7 ha:
2008.—2009. gada NBA sezona
'''Nacionālās basketbola asociācijas 2008.—2009. gada sezona''' bija 63. NBA sezona. Regulārā sezona ilga no līdz. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas (29 no ASV un 1 no Kanādas). Regulārajā sezonā tika izspēlētas 1230 spēles (katra komanda aizvadīja 82 spēles). Izslēgšanas spēles ilga no līdz, kad par NBA čempioniem kļuva Losandželosas "Lakers".
2008. gada NBA drafts notika, tajā ar pirmo numuru tika izvētēts Deriks Rouzs, viņu izvēlējās Čikāgas "Bulls". Fīniksas "Suns" organizēja 58. NBA Visu zvaigžņu spēli US Airways Center arēnā Fīniksā, Arizonas štatā. Tajā ar 146—119 uzvarēja Rietumu komanda.
Finālsērija
NBA finālā iekļuva abu konferenču uzvarētājkomandas: Orlando "Magic" un Losandželosas "Lakers". Piecu spēļu sērijā ar 4—1 uzvarēja klubs no Losandželosas. Par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju tika atzīts čempionu komandas kapteinis Kobe Braiants. Tas "Lakers" bija 15. tituls kluba vēsturē.
Kanāda
Kanāda (fr, en) ir valsts, kas aizņem lielāko daļu no Ziemeļamerikas ziemeļiem. Tā plešas no Atlantijas okeāna austrumos līdz Klusajam okeānam rietumos, bet ziemeļos to apskalo Ziemeļu Ledus okeāns. Kanāda ir pasaulē otra lielākā valsts pēc platības. Sauszemes robeža dienvidos un rietumos tai ir ar Amerikas Savienotajām Valstīm un austrumos Dāniju (robeža Hansa salā).
Modelis
Modelis ir kāda reāla objekta, parādības vai procesa vienkāršots analogs, kas izteikts ar zīmju palīdzību. Ar modeļu izstrādāšanu, to teoriju un izmantošanu nodarbojas modelēšana.
Kanāda
Zemi, kur mūsdienās atrodas Kanāda, vairākus tūkstošus gadu apdzīvoja dažādas ieziemiešu ciltis. 15. gadsimta beigās britu un franču ekspedīcijas devās izpētīt mūsdienu Kanādas austrumu krastu, bet vēlāk šeit arī apmetās uz dzīvi. 1763. gadā pēc Septiņgadu kara Francija atdeva gandrīz visas savas kolonijas britiem. 1867. gadā, Kanādas provincei apvienojoties ar vēl divām Britu Ziemeļamerikas kolonijām, tika izveidota federāla domīnija, kura sastāvēja no četrām provincēm. Ar to sākās citu provinču un teritoriju pievienošana, pastiprinoties tās autonomijai no Apvienotās Karalistes, kas īpaši tika uzsvērts 1931. gadā, kad tika pieņemts Vestminsteras statūts. Šis process sasniedza kulmināciju 1982. gadā, kad tika parakstīts Kanādas akts, kurš formāli atbrīvoja Kanādu no Britu parlamenta varas.
Modelis
Modeļu veidi:
Profesija:
Kanāda
Kanāda atrodas vistālāk ziemeļos no visām valstīm. Tā aizņem divas piektdaļas no Ziemeļamerikas un valsti šķērso 5 laika joslas. Kanāda ir decentralizēta federācija no 10 provincēm un 3 teritorijām, ko valda kā konstitucionālu monarhiju. Mūsdienās Kanāda ir attīstīta industriāla lielvalsts un viena no bagātākajām valstīm pasaulē. Rūpniecība visvairāk balstās uz bagātajiem dabas resursiem: koksnes, dažādu rūdu, naftas un koksa ogļu krājumiem. Kanādas galvaspilsēta ir Otava, kurā atrodas tās parlaments, ģenerālgubernators un premjerministrs. Kanāda ir tehnoloģiski attīstīta valsts, bet tās saimniecība tradicionāli balstās uz dabas resursu pārpilnību.
Tā sākotnēji ir bijusi Francijas, bet pēc tam Lielbritānijas kolonija, tāpēc tajā pastāv oficiāla divvalodība. Kanādā ir problēmas ar šo divu valodu līdzāspastāvēšanu, un frančvalodīgo apdzīvotā Kvebekas province regulāri cenšas atdalīties no valsts.
Etimoloģija
Nosaukums Kanāda ir cēlies no Sentlorensas irokēzu vārda kanata, kas nozīmē ‘ciemats’ vai ‘apmetne’. 1535. gadā vietējie iedzīvotāji mūsdienu Kvebekas pilsētas apkārtnē šo vārdu attiecināja uz franču pētnieka Žaka Kartjē dibināto Stadakonas ciematu. Kartjē vēlāk lietoja vārdu Kanāda ne tikai saistībā ar šo ciematu, bet arī apkārtējās teritorijas apzīmēšanai. 1545. gadā Eiropā rakstītajās grāmatās un zīmētajās kartēs šo reģionu sāka dēvēt par "Kanādu".
17. gadsimta sākumā teritorija no Sentlorensas upes līdz Lielo ezeru ziemeļu krastam tika nosaukta par "Kanādu". Tobrīd tā bija daļa no Jaunās Francijas. Vēlāk, kad šī teritorija nonāca britu pakļautībā, tā tika sadalīta divās atsevišķās kolonijās: Augškanādā un Lejaskanādā. 1841. gadā abas kolonijas tika atkal apvienotas un nosauktas par Kanādas provinci. 1867. gadā nosaukums "Kanāda" tika pieņemts par oficiālo nosaukumu jaunai valstij, kuru izveidoja pēc Kanādas konfederācijas, vienīgi nosaukumam papildus tika pievienots vārds "domīnija". Nosaukums "Kanādas domīnija" tika lietots līdz pat 1950. gadiem. Pēc tam, kad Kanāda ieguva politisku autonomiju no Apvienotās Karalistes, federālā valdība arvien biežāk oficiālos valsts dokumentos un līgumos sāka izmantot nosaukumu "Kanāda" bez papildus vārda "domīnija". 1982. gadā valsts svētkiem oficiāli tika nomainīts nosaukums no "Domīnijas dienas" uz "Kanādas dienu".
Vēsture
Saskaņā ar arheoloģiskajiem un ģenētiskajiem pētījumiem Ziemeļamerika un Dienvidamerika bija pēdējie kontinenti, kurus apdzīvoja cilvēki. Visplašāk pieņemtā teorija ir tāda, ka cilvēki ieradās Kanādā no Sibīrijas, šķērsojot zemes tiltu, kas pēdējā ledus laikmetā savienoja Āziju ar Ziemeļameriku. Šajā laikā Beringa šauruma nebija, jo jūras līmenis bija stipri zemāks nekā mūsdienās. Tā kā lielāko daļu no Kanādas teritorijas klāja masīvi ledāji, tad neliela cilvēku populācija apmetās Aļaskā, kura tobrīd nebija klāta ar ledājiem. Pirmie cilvēki Kanādas teritorijā, konkrēti Ziemeļjukonā, mitinājušies pirms 26 500 gadiem. Tikai pirms 16 500 gadiem, kad ledāji sāka kust, cilvēki sāka pārvietoties vairāk uz dienvidiem. Kanādas dienvidaustrumos, mūsdienu Ontārio provincē, cilvēki sāka dzīvot pirms aptuveni 9 500 gadiem.
Saskaņā ar islandiešu sāgām, pirmais eiropietis, kurš ieradās Kanādā, bija Bjarni Herjolfsons. Viņš uz rietumiem no Islandes un Grenlandes bija devies 985. vai 986. gada vasarā. Herjolfsons esot atklājis ar bieziem mežiem klātu zemi. Ap 1000. gadu Herjolfsonam sekoja Leifs Eriksons. Visticamāk, ka Eriksons sākotnēji nokļuva Bafina Zemē, pēc tam Labradorā, bet pēc tam Ņūfaundlendā, kuru nosauca par Vīnlandi. Pēc Eriksona vikingi vairākas reizes mēģināja kolonizēt šīs zemes, bet dēļ konfliktiem ar vietējiem iedzīvotājiem viņi tās pameta. Arheoloģiski pierādījumi vikingu klātbūtnei ir atrasti Ņūfaundlendas ziemeļos, Lansomedousā.
Tikai 1497. gadā eiropieši atkārtoti nokļuva Kanādā. Tas bija Anglijas karaļa Henrija VII uzdevumā nosūtītais pētnieks Džons Kabots (John Cabot). Viņa uzdevums bija atrast tirdzniecības ceļu uz Austrumu zemēm. Viņš bija pārliecināts, ka to bija paveicis, un nākamajā gadā atgriezās, lai izpētītu Ziemeļamerikas krastu no Bafina salas līdz Mērilendai. 1498. gadā arī Portugāle izvirzīja savas pretenzijas uz teritoriju, nosūtot ekspedīcijā Žoao Fernandezu Labradoru (João Fernandes Lavrador); viņš izsēdās Labradoras krastos. 1534. gadā arī Francijas karaļa uzdevumā uz Kanādu devās pētnieks Žaks Kartjē. 1603. gadā Kanādā ieradās franču ceļotājs Semuels de Šampleins, kurš 1605. gadā Portrojalā un 1608. gadā Kvebekā izveidoja pirmās pastāvīgās eiropiešu apmetnes. Portrojala atradās vietā, kur mūsdienās ir Anapolisrojalas pilsēta. Tā kļuva par nozīmīgāko koloniju Jaunskotijā, tolaik zināma kā Akādija. Akādijā ļoti lēni pieauga iedzīvotāju skaits. 1713. gadā šeit dzīvoja tikai 5 tūkstoši iedzīvotāju. Akādijā galvenokārt nodarbojās ar kažokādu tirdzniecību.
Savukārt Kvebeka, kuru Šampleins Sentlorensas upes ielejā dibināja trīs gadus pēc Portrojalas, drīz vien kļuva par Jaunās Francijas galvaspilsētu. Arī Kvebekā dzīves apstākļi nebija no tiem vieglākajiem, tāpēc arī šeit iedzīvotāju skaits sākotnēji pieauga ļoti lēni. Bet ar apmetņu izveidošanu Šampleins neapstājās. Viņš devās arī pētīt tuvāko apkārtni. 1609. gadā viņš atklāja Šampleina ezeru. 1615. gadā Šampleins ar kanoe laivām pa Otavas upi nokļuva Nipisinga ezerā un pēc tam arī vjandotu apdzīvotajā teritorijā pie Hūrona ezera Džordža līča krastos. Šajos ceļojumos Šampleins iesaistījās viandotu cīņās ar irokēziem, līdz ar to franči kļuva par irokēzu ļaunākajiem ienaidniekiem. 1629. gadā Šampleinu sagūstīja angļi, un kā ieslodzīto nosūtīja uz Angliju. Pāris gadus vēlāk Šampleins atgriezās un 1633. gadā kļuva par Jaunās Francijas gubernatoru. Turpmāk kolonijas attīstību ietekmēja tā sauktie Bebru kari starp frančiem un irokēziem, jo tieši tāpēc franči nevarēja veiksmīgi izpētīt apkārtni un tirgoties ar kažokādām.
Līdz 1682. gadam Jaunās Francijas pakļautība nonāca arī Ohaio upes ieleja, kā arī Misisipi upe līdz pat Luiziānai. Tas pilnībā neapmierināja britus, kuri ap 1610. gadu bija dibinājuši Trīspadsmit kolonijas Atlantijas okeāna krastā, tāpēc tā pieteica teritoriālas pretenzijas uz Hudzona līča baseinu (pazīstama arī kā Rūperta Zeme). Briti izveidoja savas apmetnes arī Ņūfaundlendā. Tikai 1670. gadā, lai apturētu franču izplešanos, briti dibināja Hudzona līča kompāniju. 1686. gadā Pjēra Troijes (Pierre Troyes) vadībā franči pa sauszemi no Monreālas devās uzbrukumā līča kompānijai. Viņam izdevās pārsteigt angļus un iekarot vairākus kompānijas fortus. Pēc tam arī ar floti vairākus gadus pēc kārtas izdevās veiksmīgi uzbrukt kompānijai un frančiem gandrīz izdevās padzīt angļus pavisam prom no šīs kontinenta daļas. Laika posmā no 1689. līdz 1763. gadam norisinājas četri kari starp frančiem un angļiem. Abu valstu flotes cīnījās galvenokārt Karību reģionā, bet nozīmīgākās sauszemes kaujas notika Kanādā un tās tuvumā. Pirmās teritorijas, kuras ieguva briti, bija Piejūras provinces (mūsdienās Jaunskotija, Ņūbransvika un Prinča Edvarda Sala). 1713. gadā pēc Ūtrehtas miera līguma noslēgšanas britiem palika tikai Jaunskotija, izņemot Keipbretonu, bet Hudzona līča teritorijas kontrolēja franči. 1757. gadā sākās Septiņgadu karš, kurš beidzās 1763. gadā, kad tika noslēgts Parīzes miera līgums. Pēc šī kara briti bija ieguvuši lielāko daļu no Jaunās Francijas.
Pēc Karaliskās proklamācijas no Jaunās Francijas tika atdalīta Kvebekas province un Keipbretona, un pievienota Jaunskotijai. 1769. gadā Svētā Džona sala (mūsdienās Prinča Edvarda sala) kļuva par atsevišķu koloniju. Lai novērstu konfliktus Kvebekā, ar Kvebekas aktu 1774. gadā Kvebekas teritorija tika paplašināta līdz pat Lielajiem ezeriem un Ohaio ielejai, atjaunots franču valodas oficiālais statuss, kā arī atjaunota katoļticības piekopšanas brīvība un Francijas civillikums. Tas sadusmoja daudzus Trīspadsmit koloniju iedzīvotājus, kuri atbalstīja Amerikas revolūciju.
1784. gadā noslēgtais Parīzes miera līgums atjaunoja Savienoto Valstu neatkarību un teritorijas uz dienvidiem no Lielajiem ezeriem tika atdotas ASV. Aptuveni 50 tūkstoši britu lojālisti pameta Savienotās Valstis un devās uz Kanādu. Ņūbransvika tika atdalīta no Jaunskotijas, jo tur apmetās uz dzīvi lojālisti. 1791. gadā konstitucionālais akts provinci sadalīja frančvalodīgajā Augškanādā un angļvalodīgajā Lejaskanādā, piešķirot katrai pašai savu ievēlētu likumdevēja varu. Gan Augškanāda, gan Lejaskanāda bija nozīmīgākā fronte 1812. gada karā starp Savienotajām Valstīm un Britu impēriju. Kanādas aizsardzība veicināja vienotības apziņu starp britu ziemeļamerikāņiem. 1815. gadā sākās liela mēroga imigrācija no Lielbritānijas un Īrijas. 19. gadsimta sākumā mežizstrāde kļuva par noteicošo tirdzniecības nozari, nomainot kažokādu tirdzniecību.
1867. gadā tika pieņemts Britu Ziemeļamerikas konstitucionālais akts, saskaņā ar kuru tika izveidota Kanādas domīnija, kas sākotnēji sastāvēja no četrām provincēm- Ontārio, Kvebekas, Jaunskotijas un Ņūbransvikas. 1931. gadā saskaņā ar Vestminsteras statūtu tika apstiprināta Kanādas neatkarība. 1949. gadā Kanādai pievienojās Ņūfaundlenda (kopš 2001. gada Ņūfaundlenda un Labradora).
Ģeogrāfija
Kanāda atrodas Ziemeļamerikas ziemeļos. Kanādas platība ir 9 984 670 km². Tā veido divas piektdaļas no kontinenta, un pēc platības Kanāda ir otra lielākā valsts pasaulē uzreiz aiz Krievijas. Ziemeļrietumos tā robežojas Amerikas Savienoto Valstu pakļautībā esošo Aļasku, bet dienvidos ar Savienoto Valstu kontinentālajiem štatiem. Rietumos to apskalo Klusais okeāns, austrumos — Atlantijas okeāns, bet ziemeļos — Ziemeļu Ledus okeāns. Kanādas augstākā virsotne ir Logans (5959 m). Tā atrodas Jukonā pie Aļaskas robežas. Savukārt garākā upe ir Makenzi (4241 km), kuras baseins lielākoties atrodas Ziemeļrietumu Teritorijās, bet lielākais ezers ir Greitbērleiks (31 153 km²).
Kanādas fizikālā ģeogrāfija ir ļoti dažāda. Valstī dominējošā bioma ir taiga. Arktiskos reģionus un Klinšu kalnus klāj sniegs un ledus. Valsts dienvidrietumos plešas prērijas, kur iedzīvotāji veiksmīgi var nodarboties ar lauksaimniecību, bet dienvidaustrumos atrodas Lielie ezeri un Sentlorensas upes ieleja, kuras zemienē dzīvo lielākā daļa Kanādas iedzīvotāji.
Apalaču kalnu sistēma stiepjas no Alabamas, Savienotajās Valstīs, līdz pat Gaspē pussalai, Kanādā. Apalači ir daļa no Kvebekas provinces dienvidu daļas. Šī kalnu sistēma, īpaši Notrdamas kalni un Longreindža, ir aptuveni 380 miljonus gadu veca. Augstākās virsotnes ir Žaka Kartjē kalns (1268 m) un Kārltona kalns (817 m).
Administratīvais iedalījums
Kanāda ir federācija, kura sastāv no 10 provincēm un 3 teritorijām. Kanādu neoficiāli iedala vairākos reģionus: Rietumkanāda, Ziemeļkanāda, Centrālā Kanāda un Atlantijas Kanāda. Dažreiz vēl ir Austrumkanāda, kurā ietilpst Centrālā Kanāda un Atlantijas Kanāda.
Valdība
Kanāda ir parlamentāra federatīva monarhija. Kanādas konstitūcija ir spēkā kopš. Valsts galva ir Apvienotās Karalistes karalis Čārlzs III, ko pārstāv Kanādas ģenerālgubernators. Ja gubernators atkāpjas no amata, nomirst vai, ja gubernators atstāj valsti ilgāk par vienu mēnesi, Kanādas galvenais tiesnesis kalpo kā valdības administrators un īsteno visas gubernatora pilnvaras.
Tā kā Apvienotās Karalistes karalim formāli ir likumdošanas vara un izpildvara, tad visi Kanādas parlamenta likumi un valdības lēmumi tiek pieņemti karaļa vārdā. Likumdevēja orgāns ir divpalātu parlaments, kas sastāv no apakšnama un senāta. Apakšnamu uz pieciem gadiem ievēlē tiešās un vispārīgās vēlēšanās. Senātā darbojas 105 locekļi (pa 24 locekļiem ir no Ontārio un Kvebekas provincēm, pa 10 ir no Ņūbransvikas un Jaunskotijas, pa 6 no britu Kolumbijas, Albertas, Manitobas, Saskačevanas un Ņūfaundlendas un Labradoras, 4 locekļi ir no Prinča Edvarda Salas, bet pa 1 no trim teritorijām). Senāta locekļus ieceļ ģenerālgubernators pēc premjerministra ieteikuma. Katrs senāta loceklis savā amatā ir līdz mūža beigām vai līdz brīdim, kad sasniedz 75 gadu vecumu.
Provincēs izpildvaras galva ir leitnantgubernators, ko ieceļ ģenerālgubernators pēc valdības ieteikuma. Katrā provincē ir valdība un likumdevēja vara — Likumdevēja sapulce. Vietējās pašvaldības orgāni ir grāfistu un lauku apgabalu padomes. Municipalitātes faktiski ir pakļautas provinču pārvaldei.
Kanādas tiesu sistēmā ietilpst Kanādas augstākā tiesa, provinču augstākās tiesas, grāfistu tiesas un miertiesas.
Ārpolitika
Kanāda visvairāk ārpolitikā sadarbojas ar Amerikas Savienotajām Valstīm un Apvienoto Karalisti. Kanādai ir arī ļoti ciešas un pozitīvas attiecības ar Nīderlandi, kuru Kanāda palīdzēja atbrīvot Otrā pasaules kara laikā. Tā ir Apvienoto Nāciju Organizācijas, Nāciju Sadraudzības, Ziemeļatlantijas līguma organizācijas (NATO) un La Francophonie locekle.
Kanādas un Savienoto Valstu robeža ir garākā un neapsargātākā robeža pasaulē. Abas valstis ļoti cieši sadarbojas militāro kampaņu un uzdevumu izpildē, lai gan Kanādā saglabāja neitralitāti, kad Savienotajām Valstīm bija konflikts ar Kubu, kā arī tā neiesaistījās Irākas karā.
Bruņotie spēki
Kanādas bruņoto spēku augstākais virspavēlnieks ir ģenerālgubernators (pašlaik Mikaela Žana), kas kopā ar Aizsardzības padomi un Aizsardzības ministriju īsteno bruņoto spēku vispārēju vadību. 2009. gadā septembrī aktīvajā dienestā dienēja 66 949 cilvēku, kas ir 58. lielākais militārais personāls pasaulē. Militārājā dienestā var dienēt no 16 līdz 60 gadu vecumam (personām, kurām ir 16 gadi, vajadzīga vecāku vai aizbildņa atļauja), bet obligātās karaklausības valstī nepastāv. 2009./2010. gadā militārais budžets bija 19 miljardi ASV dolāri, tas ir 1,14% no iekšzemes kopprodukta.
Tautsaimniecība
Kanādai ir desmitā lielākā ekonomika pasaulē pēc iekšzemes kopprodukta, kā arī tā ir viena no bagātākajām valstīm. Tā ir Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas un Lielā septītnieka locekle. Tāpat kā citās attīstītās valstīs, Kanādā dominē pakalpojumu industrija, kurā nodarbojās aptuveni trīs ceturtdaļas kanādiešu. Pirmā sektora ekonomikā dominē mežizstrāde un naftas rūpniecība, kas nav rakstūrīgi citām attīstītajām valstīm. Valsts centrālajā daļā dominē arī ražošanas nozares, kurā nozīmīga loma ir automašīnu ražošanai.
Kanāda ir ar vienu no augstākajiem ekonomiskās brīvības līmeņiem pasaulē. Mūsdienās Kanādā ir līdzīga uz tirgus orientēta ekonomikas sistēma kā Savienotajām Valstīm. 2009. gada jūlijā bezdarba līmenis sasniedza 8,6%, kas ir sekas no globālās ekonomiskās krīzes. Saskaņā ar žurnāla "Forbes" publicēto iznformāciju, 2008. gadā Kanādā bāzējās 69 no 2000 pasaules lielākajiem uzņēmumiem.
Starptautiskā tirdzniecība veido lielu daļu no Kanādas saimniecības. Visvairāk tiek eksportēti tās dabas resursi. 2007. gadā 76% eksporta preces tika vestas uz Savienotajām Valstīm, arī 65% no importa precēm Kanādā tiek ievestas no ASV. 2006. gadā Kanāda starp visām valstīm ierindojās astotajā vietā pēc eksporta un importa. Britu Kolumbijā dominē mežizstrāde, bet Albertā un Ņūfaundlendā un Labradorā naftas rūpniecība. Savukārt Ontārio provinces ziemeļos ir daudz dažādu raktuvju. Kanādā lielos apmēros iegūst akmeņogles, varu, dzelzi un zeltu. Piejūras provincēs dominējošā sfēra ir zvejniecība.
Demogrāfija
2006. gadā pēc tautas skaitīšanas Kanādā dzīvoja 31 612 897 iedzīvotāji. Salīdzinot ar 2001. gadā veikto tautas skaitīšanu, iedzīvotāju skaits bija pieaudzis par 5,4%. Iedzīvotāju skaita pieaugums bija galvenokārt imigrācijas nevis dabiskā pieauguma dēļ. Aptuveni trīs ceturtdaļas Kanādas iedzīvotāju dzīvo 150 km attālumā no Savienoto Valstu robežas. Lielākā etniskā grupa ir angļi (21%), kuriem seko franči (15,8%), skoti (15,2%), īri (13,9%), vācieši (10,2%), itāļi (5%), ķīnieši (3,9%), ukraiņi (3,6%) un pirmiedzīvotāji (3,5%). Aptuveni viena trešdaļa respondentu ir atbildējuši, ka viņa tautība ir "kanādietis". Lielākās indiāņu tautas ir algokini, kri, irokēzi, atapaski un seliši. Kanādas ziemeļos, Arktikas piekrastē dzīvo aptuveni 20 tūkstoši inuīti.
Lielākā daļa no iedzīvotājiem ir katoļi (frankokanādieši un īru izcelsmes anglokanādieši) un protestanti.
Kultūra
Kanādas kultūra ir veidojusies galvenokārt tās vēsturisko notikumu un ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ. Lielākā daļa no Kanādas bija neapdzīvota un tika atklāta daudz vēlāk nekā citas eiropiešu kolonijas Amerikā. Kanādas kultūras pirmsākumā nozīmīga loma bija pētnieku, mednieku un tirgotāju tradīcijām. 1759. gadā Lielbritānijas Karaliste iekaroja Kanādu, pakļaujot frančvalodīgos iedzīvotājus britu likumiem. Britu un amerikāņu kultūras spēcīga ietekme bija arī vēlāk, kad Kanādā ieceļoja liels skaits Savienotās impērijas lojālisti no Trīspadsmit kolonijām. Lai gan ne bez konfliktiem, Kanādas attiecības ar indiāņiem un inuītiem salīdzinot ar Savienoto Valstu pieredzi bija relatīvi mierīgas. Tieši tāpēc liela ietekme uz kultūru bija arī šīm tautām.
Kanādas oficiālie simboli ir kļavas lapa, Kanādas bebrs un Kanādas zirgs. Laika gaitā Kanādas oficiālie simboli ir mainīti, piemēram, Kanādas karogs. Monarhijas simboli ir joprojām manāmi Kanādas ģerbonī.
Tā kā Kanādā ir divas valsts valodas, tad literatūra bieži tiek iedalīta angļu valodā un franču valodā sarakstītājā literatūrā. Kanādiešu literatūrā abās valodās bieži tiek aprakstīta valsts daba, pierobežas dzīve un Kanādas stāvoklis pasaulē. 1992. gadā Maikls Ondātšī (Michael Ondaatje) ar darbu "Angļu pacients" kļuva par pirmo kanādieti, kurš ieguva Bukera balvu (Man Booker Prize). 2000. gadā šo balvu par darbu "The Blind Assassin" saņēma arī Margarēta Etvuda (Margaret Atwood), bet 2002. gadā Jans Martels (Yann Martel) par "Life of Pi". Savukārt Pulicera balvu daiļliteratūrā 1995. gadā saņēma Kerolas Šīldsas darbs "The Stone Diaries".
Sports
Kanādā vispopulārākie sporta veidi ir hokejs, kanādiešu futbols, basketbols, futbols un beisbols. Hokejs oficiāli ir atzīts par nacionālo ziemas sporta veidu. Hokejs ir skatītāju visapmeklētākais sporta veids, kā arī Kanādas hokeja izlase allaž ir favorīti uz uzvaru jebkurā starptautiskā hokeja turnīrā. Vasaras oficiālais sporta veids ir lakross. Tas ir vecākais sporta veids valstī un ar to aizsāka nodarboties Amerikas pirmiedzīvotāji. Apmeklētības ziņā otrs populārākais sporta veids ir kanādiešu futbols. Kanādas futbola federācijas rīkotais "Grey Cup" ir lielākais ikgadējais sporta notikums valstī. Savukārt visvairāk reģistrēto spēlētāju ir futbolā, kuru Kanādā vairāk dēvē par sokeru (soccer), bet šis sporta veids nav iekarojis popularitāti skatītāju vidū.
Citi pietiekami populāri komandu sporta veidi ir kērlings, ielu hokejs, krikets, regbijs un softbols. Īpaši strauja attīstība pēdējā laikā ir vērojama kriketā. No individuālajiem sporta veidiem populāri ir autosports, bokss, riteņbraukšana, golfs, zirgu skriešanās sacīkstes, daiļslidošana, rodeo, skeitbords, snovbords, peldēšana, teniss, triatlons, vieglatlētika un cīņas sports.
Kanādas ģeogrāfiskā stāvokļa dēļ, tas ir, valsts atrašanās vairāk uz ziemeļiem, tā labākus panākumus gūst ziemas olimpiskajās spēlēs nekā vasaras olimpiskajās spēlēs. Kanādā trīs reizes ir organizētas olimpiskās spēles. Pirmo reizi 1976. gadā Monreālā tika organizētas vasaras olimpiskās spēles, bet 1988. gadā Kalgari notika ziemas olimpiskās spēles. 2010. gadā Kanāda rīkoja otrās ziemas olimpiskās spēles, tās norisinājās Vankūverā.
Dridža ezers (dabas parks)
Dridža ezers ir dabas parks Latgalē. Izvietojies Latgales augstienes dienvidu daļā, administratīvi ietilpst Krāslavas novada Krāslavas, Kombuļu un Skaistas pagastos. Ietver Drīdža ezeru un tā apkārtējo teritoriju ar Ota, Dubiņa, Sauleskalna, Solnas, Saules, Mazo Ožukna un Nameņa ezeriem. Dabas parks izveidots 1977. gadā, lai aizsargātu Latgales augstienes dienviddaļai raksturīgo ezeru un pauguraiņu ainavu. Baltijas dziļākais ezers (66,2 m), mezotrofs. Konstatētas daudzas Latvijā aizsargājamas augu un dzīvnieku sugas. Natura 2000 teritorija.
MICHAEL
MICHAEL ir akronīms un tas veidots daudzvalodu Eiropas kultūras mantojuma krātuve (Multilingual Inventory of Cultural Heritage in Europe). Šis interneta portāls nodrošina vienkāršu un ātru piekļuvi daudzveidīgām muzeju, bibliotēku un arhīvu digitālajām kolekcijām Eiropas valstīs.
Nacionālie un Eiropas interneta portāli
MICHAEL katalogs ir pieejams no Eiropas kultūras portāla. Šajā portālā tiks apvienoti visi katalogi, ko izveidojušas tās ES valstis, kas piedalās projektā. Pašlaik MICHAEL Eiropas portālā ir iekļauts saturs no trīs nacionālajiem portāliem — Francijas, Itālijas un Apvienotās Karalistes. Pārējās 13 valstis, kas iesaistījās projektā, nodrošinās piekļuvi saviem katalogiem 2008.gadā. Katra valsts izveidos pieeju arī savam nacionālajam MICHAEL portālam, kurā tiks iekļautas šīs valsts kolekcijas. Atbilstoši projekta iecerei, uzsvars tiek likts tieši uz dažādu nacionālo iniciatīvu integrāciju kultūras mantojuma digitalizācijā un atsevišķo katras valsts kultūras portālu sadarbspēju, veidojot vispārēju pieeju muzeju, bibliotēku un arhīvu digitālajam saturam.
Pārvaldīšana
Projektu MICHAEL finansē Eiropas Kopienas “e-TEN” programma. Projektu 2004. gadā uzsāka trīs valstis: Francija, Itālija un Apvienotā Karaliste. Projekta otrais posms sākās 2006. gada jūnijā, un tad tam pievienojās vēl vienpadsmit valstis: Čehija, Somija, Vācija, Grieķija, Ungārija, Malta, Nīderlande, Polija, Portugāle, Spānija un Zviedrija. Nedaudz vēlāk šim projektam pievienojās arī Igaunija un Beļģija. 2007.gada beigās projektā iesaistijās arī Latvija.
2007. gada jūnijā tika izveidots “MICHAEL-Culture AISBL”, lai uzturētu un turpinātu attīstīt MICHAEL Eiropas pakalpojumu klāstu.
Franks
Franks var būt:
Smiltis
Smiltis ir nogulumiezis, kā arī mākslīgs materiāls, ko veido irdens mazu iežu graudiņu maisījums, kuru izmērs var būt no 0,063 līdz 2 mm. Bieži smiltis veido gandrīz tīrs kvarcs. Smiltis veidojas, sabrūkot cietajiem iežiem. Upju un jūru smiltīm ir noapaļoti graudiņi, bet kalnu smiltīm, kas radušās vēja erozijas rezultātā, ir asas un smailas malas, tajās ir vairāk nevajadzīgo piejaukumu, nekā upju un jūru smiltīs. Smilšu krāsa ir atkarīga no minerālu sastāva. Smiltis no tīra kvarca ir baltā krāsā. Dažādi piejaukumi tās var iekrāsot pelēkā, dzeltenā, brūnā vai pat melnā krāsā. Pelēkā un melnā krāsa parasti norāda uz organisku vielu piejaukumu.
Smiltīm sacietējot ar dzelzs minerālu, kalcītu, kramu vai mālu, veidojas smilšakmens.
Ja smilšu graudiņu izmēri ir lielāki par 2 mm, tad to sauc par granti, savukārt, ja smilšu graudiņu izmēri ir mazāki par 0,1 mm, sauc par aleirītiem.
Cardiology
Dziesmu saraksts
Avots:
Smiltis
Izmantošana
Smiltis izmanto dažādiem mērķiem. Tās izmanto dambju un aizsprostu būvē. Nereti smiltis dabiski veido kāpas, kas aizsargā citas teritorijas no nevajadzīgas applūšanas. Plūdu laikā smiltis ber maisos, kurus izvieto tā, lai apturētu ūdens plūsmu uz vietām, kur tas nav vajadzīgs. Vēl viens smilšu izmantošanas veids ir ūdens attīrīšana, kad smiltis tiek izmantotas kā filtrs, uz kura nosēžas nosēdumi.
Smiltis tiek izmantotas arī lauksaimniecībā, jo, piemēram, burkāni, arbūzi, persiki labāk aug smilšainā augsnē. Šādiem mērķiem smiltis apzināti tiek kaisītas uz augsnes.
Tās izmanto arī celtniecībā. Smiltis tiek izmantotas kā pildvielas, piemēram, ēku pamatos un ceļu būvē. Tās piejauc cementam, lai iegūtu javu, kuru pēc tam izmanto betonēšanas darbos.
Silikātstiklu, kas ir viens no izplatītākajiem stikla veidiem, iegūst no smilšu izkausēšanas. To izmanto veidojot dažādus citus priekšmetus, piemēram, vāzes, glāzes, spoguļus, vitrāžas. Ja zibens iesper smiltīs, tas spēj izkausēt tās, veidojot stikla veidojumus fulgurītus.
Apstrādājot smiltis, iegūst silīciju. To plaši izmanto integrālo shēmu ražošanā.
Skandināvijas pussala
Skandināvijas pussala - pussala Eiropas ziemeļos. To apskalo Baltijas, Norvēģu, Barenca un Ziemeļjūra. Tā izstiepusies ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 1900 km garumā. Tās platums ir ap 800 km. Pussala aizņem ap 800 000 km2 lielu platību. Tā ir Eiropas lielākā pussala pēc platības. Pussalas teritorijā atrodas Zviedrijas, Norvēģijas un Somijas rietumdaļas teritorija.
Ziemeļu un rietumu krasta līnija ir stipri izrobota, tajās ir daudz fjordu. Piekrastē atrodas liels daudzums salu un arhipelāgu. Austrumu un dienvidu krasti ir lēzeni un zemi. Krastu tuvumā ir daudz sīku salu un zemūdens klinšu - šēru, kuras stipri apgrūtina kuģošanu.
Pussalas rietumu daļā ir Skandināvijas kalni, kuru augstākā virsotne Galhēpigens (2469 m) ir arī visas pussalas augstākā virsotne.
Lielākā pussalas daļa atrodas mērenajā klimata joslā, tomēr ziemeļdaļa atrodas subarktiskajā klimata zonā. Tā kā rietumos ir Skandināvijas kalni, kuri ir diezgan nopietns šķērslis Atlantijas okeāna cikloniem un pussala ir izstiepta meridiānu virzienā, tad klimats tajā ir daudzveidīgs. Rietumos Atlantijas okeāna ietekmē ir jūras klimats ar maigu ziemu (vidējā temperatūra no -4 °C ziemeļos līdz +2 °C dienvidos), vēsu vasaru (jūlijā atbilstoši no 8 līdz 14 °C) un lielu nokrišņu daudzumu (1000 - 3000 mm gadā). Skandināvijas kalnu ziemeļdaļā janvāra vidējā temperatūra ir -16 °C, jūlija 6-8 °C. 5000 km2 liela teritorija šeit ir noklāta ar ledāju. Austrumos klimats ir mērens, tas pāriet kontinentālajā, janvāra vidējā temperatūra no -15 °C ziemeļos līdz -3 °C dienvidos, bet jūlijā tā ir no 10 °C ziemeļos līdz 17 °C dienvidos, nokrišņu daudzums 300 - 800 mm gadā, bet tā kā ūdens šeit ļoti maz iztvaiko, mitruma daudzums ir vai nu pietiekams vai arī pārāk liels, tāpēc ir daudz purvu. Upju tīkls pussalā arī ir liels, upes pārsvarā ir īsas, ūdeņainas, straujas, tām ir lielākais enerģijas potenciāls Rietumeiropā. Daudz ir arī ezeru. Lielākie no tiem ir Vēnerns un Veterns.
Banska Bistrica
Banska Bistrica (sk) ir pilsēta Slovākijas centrālajā daļā Zemo Tatru (Nízke Tatry) un Lielās Fatras piekalnē pie Hronas upes. Labi saglabājusies vecpilsēta. Apkārtnē kalnu kūrorti.
Vēsture
16. gadsimtā pilsēta bija viens no Slovākijas protestantisma centriem. Banskā Bistricā 1620. gadā par Ungārijas karali tika ievēlēts Gābors Betlens. Pēc atradņu izsīkšanas Banska Bistrica kļuva par vieglās rūpniecības centru.
Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 29. augustā Banskā Bistricā sākās Slovākijas Nacionālā sacelšanās. No 1993. gada — Slovākijā.
Ekonomika
Banska Bistricā kopš 1996. gada atrodas Slovākijas pasta (Slovenská pošta) galvenā mītne. Šeit atrodas arī Slovākijas Meža dienesta (Lesy SR) galvenais birojs.
Izglītība un kultūra
Banska Bistricā atrodas 1992. gadā dibinātā Mateja Bela universitāte, darbojas valsts opera (Štátna opera v Banskej Bystrici). No muzejiem, iespējams, ievērojamākais ir Slovākijas Nacionālās sacelšanās muzejs ar militārās tehnikas kolekciju.
Sports
Pilsētā bāzēts Slovākijas Ekstralīgas hokeja klubs HC '05 Banská Bystrica.
Cilvēki
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (94,7 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (46,6 %), nereliģiozi (30,2 %), luterticīgie (13,9 %).
Georgs fon Kihlers
Georgs Kārlis Frīdrihs Vilhelms fon Kihlers (, dzimis, miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā.
Virsbūve (kuģa)
Ar virsbūvēm saprot slēgtas telpas uz virsējā klāja, kuras iet no borta līdz bortam, vai arī to gareniskās sienas atrodas ne vairāk kā 4% kuģa platuma attālumā no jebkura tā borta. Ja slēgtā telpa neatbilst šīm prasībām un tās sienās atrodas durvis, iluminatori vai citi izgriezumi, tad to sauc par izbūvi (telpu). Izbūves uzstāda kā uz virsējā klāja tā arī uz virsbūves klāja. Virsbūves un izbūves piedalās kuģa kopējā liecē. Bez tam tās uzņem arī vietējās slodzes, no viļņu triecieniem, vēja spiediena, inerces spēkus no kuģa šūpošanās u.c.
Georgs fon Kihlers
Dzīvesgājums
Dzimis Hānavas apkaimē. Pēc kadetu skolas beigšanas, 1900. gadā iestājās vācu armijas dienestā. No 1910. līdz 1913. gadam studēja Prūsijas kara akadēmijā (Preußische Kriegsakademie), vēlāk dienēja vācu ģenerālštābā.
Virsbūve (kuģa)
Virsbūvju un izbūvju piedalīšanās pakāpe kuģa korpusa kopējā liecē atkarīga no to garuma, konstrukcijas un materiāla. Kuģa korpusa kopējā liecē pilnīgi piedalās tikai virsbūves ar samērā lielu garumu t.s. garās virsbūves un izbūves. Virsbūves un izbūves ar nelielu garumu gandrīz nekādu līdzdalību korpusa liecē neņem. Šādas virsbūves un izbūves sauc par īsajām. Īso vidējo virsbūvju, baka un pūpes konstrukciju veido ar tādu aprēķinu, lai nodrošinātu to vietējo stiprību, tādēļ to ārējās apšuves un klāja seguma lokšņu biezumi mazāki nekā garajām vidējām virsbūvēm. Virsbūvju saisti analogi saistiem starpklāju telpās, tikai vieglākas konstrukcijas. Vajadzīgā virsbūvju stinguma nodrošināšanai, kuģa korpusa šķērsstarpsienu plaknē, virsbūvēs izvieto rāmju saistus vai daļējas starpsienas.
Visstiprākās konstrukcijas izgatavo vidējo virsbūvju un pūpes priekšējās sienas. Virsbūves un izbūves un to saistus izgatavo no tērauda, bet pielieto arī materiālus no vieglo metālu (alumīnija) sakausījumiem, tā samazinot to masu un pazeminot kuģa smaguma centru. Izbūvju sānu un to galu sienas savieno noapaļoti, durvju, iluminatoru un citu izgriezumu stūrus noapaļo spriegumu koncentrācijas samazināšanai. Izgriezumu vietas pa perimetru pastiprina ar metālisku rāmi.
Georgs fon Kihlers
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara laikā cīnījās artilērijā Rietumu frontē, arī pie Sommas un Verdenas. Pēc kara cīnījās brīvkorpusos (freikorps) Baltijā. 1932. gadā kļuva par divīzijas komandieri Austrumprūsijā. 1939. gadā tieši Kihlera daļas ieņēma Lietuvas Klaipēdas apgabalu.
Otrā pasaules kara sākumā Kihners komandēja 3. armiju, kas dislocējās Austrumprūsijā. 1939. gada septembrī Vērmahta 3. armija piedalījās Polijas kampaņā, ieņemot Poļu koridoru un Dancigu, kā arī piedalījās uzbrukumā Varšavai. Pēc tam fon Kihlers tika norīkots komandēt 18. armiju, kas 1940. gada vasarā piedalījās iebrukumā Nīderlandē, Beļģijā un Francijā. 18. armija beidza šīs fāzes karadarbību, aplencot britu karaspēku Dinkerkā.
Virsbūve (kuģa)
Virsbūvju daudzums un to izvietojums nosaka kuģa arhitektūras tipu. Kuģa virsbūves var būt vienstāvīgas un daudzstāvīgas. Vienstāvīgs ir baks, parasti īsā virsbūve, kas stiepjas līdz priekšpīķa starpsienai, apmēram 0,005 L no priekšgala perpendikula. Uz ģenerālās kravas kuģiem lietderīgāk būtu pagarināts baks. Pakaļgalā parasti daudzstāvīga virsbūve - pūpe. Kuģus, kuriem aiz pakaļgala virsbūves vēl ir kravas tilpne, sauc par kuģiem ar nobīdītu pakaļgala virsbūvi. Uz pasažieru kuģiem ir stipri attīstītas vidējās virsbūves, kurās izvietotas pasažieru kajītes.
Georgs fon Kihlers
Dzīvesgājums
1942. gada 17. februārī Kihlers tika iecelts par armiju grupas "Ziemeļi" komandieri. Kihners komandēja armiju grupu līdz pat 1944. gada janvārim, tomēr nespējot ieņemt Ļeņingradu. 1942. gada 30. jūnijā fon Kihneram tika piesķirta ģenerālfeldmaršala pakāpe. 1944. gada janvārī Ļeņingradas blokāde tika pārrauta un, kad Kihners pieprasīja armijas atkāpšanos līdz Lugas upei, viņš tika atcelts no amata.
Pēc kara Kihneru arestēja ASV okupācijas zonas varas iestādes un 1948. gadā viņam piesprieda 20 gadus cietumā par darbību pret partizāniem Austrumu frontē. Pēc pieciem gadiem (1953. gadā) tika atbrīvots no ieslodzījuma vecuma un veselības stāvokļa dēļ. Miris 1968. gadā.
Virsbūve (kuģa)
Virsbūves un izbūves ne tikai piedalās kuģa korpusa kopējā liecē, bet arī uzņem viļņu triecienus, ūdens masas spiedienu, kuru uzņem uz klāja, dažādu ierīču svaru, kas izvietotas uz tām. Apakšējie stāvi uzņem augšējo stāvu spiedienu. Atkarībā no to garuma, tās attiecīgi arī piedalās kuģa kopējā liecē, tās būvē ar plānākām sienām un no vieglākiem materiāliem un sauc par vieglajām virsbūvēm. Virsbūvju stiprību iespaido arī palielināta kuģa stiprība.
Atkarībā no virsbūvju daudzuma, to izvietojuma un konstrukcijas, izšķir vairākus kuģu arhitektūras tipus.
Farels Viljamss
Farels Viljamss (en; dzimis ) ir amerikāņu dziedātājs, dziesmu autors, reperis, ierakstu producents, mūziķis un modes dizainers.
Mažeiķi
Pilsētas dienvidu daļai cauri tek Venta. Caur pilsētu iet dzelzceļš. Darbojas mūzikas un horeogrāfijas skolas, kā arī arodskola. Mažeiķos ir trīs baznīcas.
Farels Viljamss
Kopā ar Čadu Hugo ir izveidojis producentu duetu The Neptunes. Tāpat ir grupas N.E.R.D vadošais vokālists un bundzinieks. 2003. gada jūnijā tika izdots viņa debijas solo singls Frontin', kurā piedalījies arī Jay-Z. 2006. gadā iznāca viņa debijas studijas albums In My Mind, 2014. gadā — Girl. Albuma Girl vadošais singls Happy bija iekļauts filmas "Nejaukais es 2" skaņu celiņā, tāpat dziesma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai.
Mažeiķi
Vēsture
Lielākais pilsētas uzņēmumi ir poļu uzņēmumam PKN Orlen piederošais naftas pārstādes uzņēmums ORLEN Lietuva (agrāk „Mažeikių nafta”), kā arī somu kompānijai Ingman piederoša saldējumu rūpnīca.
Novadnieki
Mažeiķi ir latviešu tēlnieka Kārļa Zāles (1888-1942) dzimtā pilsēta.
Farels Viljamss
Ir producējis vairākus singlus dažādiem mūziķiem, kas kļuvuši par hitiem. Viljamss ir septiņas reizes saņēmis Grammy balvu, no kurām divas reizes — kopā ar The Neptunes.
Spārnu pilskalns
Spārnu kalns jeb Spārnu pilskalns ir sens zemgaļu pilskalns Spārņa ezera austrumu krastā pie "Guntiņām". Mūsdienās tas atrodas Dobeles novada Īles pagastā, dažus km no Īles muižas kungu mājas un Dobeles-Īles lielceļa, netālu no Pokaiņu meža.
Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, apstiprināts ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr.128 kā Valsts aizsardzības objekts Nr.: 761. "Spārnu kalns - pilskalns".
Raksturojums
Pilskalns ir apmēram 30 m augsts ar iegarenu formu un 2 m augstu uzbērumu ziemeļu daļā. Kalna malas ir neparasti stāvas, gandrīz 45° leņķī, kas zemgaļu pilskalnos ir retums. Pilskalns ir izkopts un no tā paveras skats uz Spārnu ezeru. Braucot no Īles Dobeles virzienā, gar Īles luterāņu baznīcu jānogriežas pa labi uz lauku ceļu, kas aizvedīs līdz pilskalnam.
Vēsture
Zemgaļu pilskalns bija apdzīvots no 9. līdz 13. gadsimta beigām, kad tika nopostīts Livonijas krusta karu laikā. Vēsturnieki to identificē ar Spārnenes pilsnovada pārvaldes centru. Izteikta arī maz ticama hipotēze, ka tur atradusies Raktes pils.
2011. gada NHL Visu zvaigžņu spēle
2011. gada NHL Visu zvaigžņu spēle bija 2010.—2011. gada sezonas NHL Zvaigžņu spēle, kas norisinājās RBC Center hallē Roli, Ziemeļkarolīnas štatā, ASV. Spēlē uzvarēja Niklasa Lidstrēma komanda, kas ar rezultātu 11—10 uzvarēja Ērika Stola komandu.
Cirišs
Cirišs (arī Cirīša ezers) ir ezers Preiļu novada Aglonas pagastā.
Kazimirs Būga
Kazimirs Būga (lt, 1879—1924) bija lietuviešu valodnieks, kopā ar Jāni Endzelīnu viens no baltu filoloģijas pamatlicējiem, baltu vārdu etimoloģijas un hidronīmu pētnieks.
Cirišs
Gultne smilšaina, akmeņaina, oļaina. Līčos dūņas. Krasti vietām stāvi. 1957.—1958. gados ūdens līmenis ezerā tika pazemināts par 0,3 metriem. Konstatētas 20 zivju sugas, tai skaitā store (izlaista ezerā 1950.—1960. gados). Eitrofs, regulāri zied. Uz Tartaka netālu no tā iztekas no ezera uzcelta Cirīšu HES.
Kazimirs Būga
Dzīvesgājums
Kazimirs Būga dzimis senās Sēlijas Lietuvas daļā Pažiegē, Zarasu (tolaik — Novoaleksandrovskas) apriņķa Dusetu draudzē 1879. gada 6. novembrī (25. oktobrī pēc vecā stila kalendāra) zemnieka Kazimira Būgas septiņu bērnu ģimenē.
1890.-1891. gada ziemā viņš sāka mācības Dusetu pagasta skolā, 1891. gada rudenī pārgāja uz Novoaleksandrovas apriņķa skolu. 1892. gada maijā tēvs Kazimiru aizveda uz Pēterburgu pie sava brālēna Zigma Brieža. Pēc tēva vēlēšanās Kazimirs 1898. gadā iestājās Pēterburgas garīgajā seminārā. Tomēr viņš to pameta un strādāja par mājskolotāju un palīgstrādnieku meteoroloģiskajā stacijā.
Cirišs
Netālu no ezera atrodas Aglonas bazilika. Kopš 1977. gada ezers un tā apkārtne iekļauta Cirīša ezera dabas parkā, bet Upursala un Ošu sala aizsargājamas kopš 1931. gada.
Salas
Ezerā 8 salas ar kopējo platību 39 ha: