cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polija
Sports
Ļoti lielā cieņā ir arī spīdvejs, kurā poļu sportisti arvien biežāk iegūst starptautiskus panākumus. Polijas Ekstralīga ir spēcīgākā spīdveja līga pasaulē, poļu spīdvejists Tomašs Gollobs ir 2010. gada Spīdveja Grand Prix izcīņas uzvarētājs. Populāri sporta veidi ir arī volejbols un basketbols. Polijas volejbola izlase 2009. gada novembrī pasaules rangā ieņēma piekto vietu, savukārt sieviešu izlase ieņēma desmito vietu. No individuālo sporta veidu pārstāvjiem pasaules slavu ir ieguvuši tramplīnlēcējs Adams Mališs, Formula 1 braucējs Roberts Kubica un peldētāja Otīlija Jedžejčaka (Otylia Jędrzejczak).
Mikroshēmojums
Mikroshēmojums jeb čipsets ir mikroshēmu grupa uz datora mātesplates, kas nodrošina savstarpēju datortehnikas savietojamību, lietojamību un veic citas būtiskas funkcijas. Šo jēdzienu dažreiz attiecina arī uz bezvadu tīklakartēm jo tur arī bieži ir vairākas mikroshēmas (signālu procesors (un maģistrāles saskarne) un RF modulis)
Polija
Sports
Kopš 1924. gada Polija ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1984. gada olimpiskās spēles, kuras tā boikotēja. Polija ir arī piedalījusies visās ziemas olimpiskajās spēlēs.
Monreāla
Vēsture
20. gadsimta 50. gados Monreālas iedzīvotāju skaits pārsniedza 1 miljonu. 1967. gadā šeit notika EXPO, bet 1976. gadā - olimpiskās spēles. 1977. gadā Monreālā, tāpat kā visā Kvebekā, franču valodu atzina par vienīgo oficiālo valsts valodu.
Cilvēki
Monreālā dzimuši:
Raunaisis
Raunaisis (arī Raunaizis, Raunaiža ezers, Raunaižu ezers, Raunas ezers) ir caurteces ezers Cēsu novada Dzērbenes pagasta ziemeļaustrumos.
Nīcas pagasts
Nīcas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām Baltijas jūras piekrastē. Robežojas ar sava novada Otaņķu pagastu, Dunikas, Rucavas pagastiem un Liepājas ezerā ar Grobiņas pagastu, kā arī Liepājas pilsētu.
Daba
Atrodas Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā. Augstākā vieta ir Pūsēnu kalns - 37 m virs jūras līmeņa (augstākā kāpa Latvijas piekrastē, relatīvais augstums 31 metrs, garums 300 m, platums 100 m). Daļa no pagasta teritorijas atroadas zem jūras līmeņa.
Purvi
Agrākais Mēķes purvs (1360 ha) nosusināts kopā ar Mēķes ezeru.
Vēsture
Mūsdienu Nīcas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Nīcas jeb Lejasbārtas muiža (Gut Nieder-Bartau, Nīca), Papes muiža (Gut Papenhof), Pērkones muiža (Gut Perkuhnenhof).
1935. gadā Liepājas apriņķa Nīcas pagasta platība bija 219,3 km² un tajā dzīvoja 4160 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Nīcas, Banažu, Jūrmalciema un Otaņķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Liepājas rajona Nīcas ciemam 1951. gadā pievienoja daļu Banažu ciema, 1954. gadā — Jūrmalciema, Bernātu un Pērkones ciemus. 1956. gadā Pērkones ciemu, atdalot no Nīcas ciema I. Sudmaļa kolhoza un zvejnieku saimniecības «Sarkanais karogs» teritorijas, izveidoja no jauna. 1972. gadā Nīcas ciemam pievienoja likvidēto Pērkones ciemu un daļu Rucavas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Nīcas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Nīcas novadā. 2021. gadā Nīcas novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Aucugals, Pērkone, Bernāti, Jūrmalciems, Lauciņciems, Nīca (pagasta centrs), Kalnišķi.
Mežarejas
Mežarejas var būt:
Kolkas pagasts
Upes
Celmupe, Ķikans, Mazirbes upe, Otrvalks, Pitragsupe, Rokstvalks, Trešvalks, Ušvalks, Vagarvalks, Vecistabvalks, Vecročupe, Zartapvalks, Zēņvalks.
Ezeri
Lielais Pēterezers, Mazais Pēterezers, Vecezers.
Vēsture
Smilšainā un purvainā piejūras zemiene veido īpatnēju reljefu — vaļņveida kāpas — kangarus, un garas, šauras, purvainas ielejas — vigas. Kolkas pagastā atrodas zvejniekciemi — Sīkrags, Mazirbe, Košrags, Pitrags, Saunags, Vaide, Uši, kas iekļauti lībiešu kultūrvēsturiskajā teritorijā “Lībiešu krasts”. Praktiski viss pagasts ietilpst Slīteres nacionālā parka teritorijā. Iedzīvotāju iztikas avots jau izsenis bijusi jūra. No 19.gs. līdz 20.gs. vidum piekrastes ciemos bija izveidoti nelieli zivju pārstrādes uzņēmumi, kuros kūpināja plekstes, reņģes, gatavoja ķilavas.
Lielais Kristaps (kinofestivāls)
Lielais Kristaps ir Latvijas kinofestivāls. Iedibināts 1977. gadā kā ikgadēja labākās filmas apbalvošana, 1989. gadā tas kļuva par kinofestivālu. Kopš 2001. gada festivāls tika rīkots ik pēc diviem gadiem, taču no 2014. gada tas notiek katru gadu un to rīko Latvijas Kinematogrāfistu savienība. Par Lielo Kristapu sauc arī festivālā piešķirto augstāko Latvijas kino apbalvojumu — Lielā Kristapa statueti.
Apbalvojumi
Sākotnēji festivāla galvenā balva — Lielā Kristapa statuete bija darināta no koka un paredzēta kā ceļojošā balva, bet vēlāk balvas palika laureātu īpašumā. Pavisam kopā izgatavotās 3 koka statuetes kopš 1998. gada glabājas kino muzejā, bet laureāti tiek apbalvoti ar bronzas figūriņām. 2012. gadā par godu festivāla 25 gadu jubilejai tika pasniegtas balvas ar stilizētu Lielā Kristapa siluetu.
Cupola (SKS)
Cupola (no it "kupols") ir Starptautiskās kosmosa stacijas (SKS) modulis, ko kosmosā palaida ar kosmoplānu Discovery misijā STS-130. To izgatavoja uzņēmums Thales Alenia Space pēc Eiropas Kosmosa aģentūras pasūtījuma. Modulis paredzēts vizuālu novērojumu veikšanai, jo tas ir apgādāts ar septiņiem lieliem logiem. Cupola tika nogādāts stacijā kopā ar Tranquility moduli, pie kura arī tika pievienots.
Mežāres (Audriņu pagasts)
Mežāres ir skrajciems Rēzeknes novada Audriņu pagastā, daļēji saplūdis ar blakusesošiem Krupiem. Ciemu šķērso pievedceļš Rēzeknes lidlaukam (V575) un tajā atrodas Mežāru kapi.
Megamix
Megamix ir igauņu grupas Vanilla Ninja desmitais singls un vienīgais no grupas dziesmu izlases Best Of. Singls tika izdots. Dziesmā ir iekļauti 4 dziesmu - Tough Enough, Don't Go Too Fast, When the Indians Cry un Blue Tattoo - fragmenti. Singls iekļuva 2 valstu topos, un visaugstāko pozīciju dziesma ieņēma Šveicē (66. vieta).
Mežarejis
Mežarejis var būt:
Staicele
Staicele ir pilsēta Vidzemes ziemeļos, Limbažu novadā. Izvietojusies Salacas upes krastos pie autoceļa P15 13 km no novada centra Alojas un 140 km no Rīgas.
Vēsture
Staiceles vietā 19. gadsimta sākumā bijis tikai krogs, zirgu stallis un pārcēlāja mājiņa Salacas krastā. Ap 1846. gadu krogu un pārcēlāja māju apvienoja pusmuižā. Pēc nostāstiem, vietas nosaukums cēlies no krodzinieces zviedrietes Berklundes, kas bijusi gara un tieva un saukta par Stazeli. 1887. gadā Rozēnu un Unguru muižu īpašnieki likuši celt pār Salacu tiltu, ko nosaukuši par Zaļo tiltu, jo bijis krāsots zaļā krāsā.
Apdzīvotā vieta intensīvi sāka attīstīties pēc 1897. gada, kad ar Baltijas papīru un papes akciju sabiedrības finansiālu atbalstu uzbūvēja Staiceles papīrfabriku. Celtniecību pabeidz 1898. gadā. Sākumā fabrikā strādāja 100 cilvēku, 1935. gadā — 225, 1943. gadā — 234. 1913. gadā fabrikas vajadzībām no Pāles stacijas izbūvēja šaursliežu dzelzceļa līnijas Ainaži-Smiltene atzaru. Ar papīru piekrautos vagonus uz Pāli pa sliežu ceļu vilka zirgi. 1925. gadā Rozēnu pagasta centram Staicelei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, 1950. gadā — strādnieku ciemata (no 1961. gada — pilsētciemata) statusu. 1958. gadā Staicelei pievienoja likvidētos Rozēnu un Vīķu ciemus, izveidojot Staiceles lauku teritoriju. 1992. gadā Staicelei piešķīra pilsētas tiesības. 2009. gadā Staiceli ar lauku teritoriju iekļāva Alojas novadā, lauku teritoriju atdalot kā atsevišķu administratīvo vienību — Staiceles pagastu. 2021. gadā, Alojas novadu pievienojot Limbažu novadam, Staicele kļuva par vienu no Limbažu novada administratīvajām vienībām.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Hanna Ārente
Hanna Ārente (de, dzimusi, mirusi ) bija ebreju izcelsmes vācu publiciste un politikas teorētiķe. Bieži tiek uzskatīta par filozofi, kaut pati Ārente nepiekrita šim apzīmējumam. Viena no pirmajām, kas pēc Otrā pasaules kara ieviesa totalitārisma jēdzienu un saskatīja līdzību nacistiskās Vācijas un PSRS iekārtā.
Biogrāfija
Dzimusi Lindenē (Linden), kas mūsdienās ir Hannoveres daļa, sekulāru ebreju ģimenē. Bērnību pavadīja Kēnigsbergā un Berlīnē.
Studēja Marburgas Universitātē pie Martina Heidegera, ar kuru Ārentei bija romantiskas attiecības. Disertāciju par mīlestības jēdzienu Svētā Augustīna darbos Hanna Ārente tomēr aizstāvēja Heidelbergas Universitātē pie Karla Jaspersa. Kaut arī disertācija tika aizstāvēta, Ārente netika habilitēta viņas tautības dēļ. 1929. gadā Berlīnē apprecējās ar filozofu Ginteru Andersu (laulība ilga līdz 1939. gadam).
Pēc Otrā pasaules kara atgriezās Vācijā. Denacifikācijas procesa laikā aizstāvēja Heidegeru, kurš nacistu varas laikā bija iestājies NSDAP. 1950. gadā ieguva ASV pilsonību. Pasniedza vairākās ASV vadošās augstskolās.
Par vienu no būtiskākajiem Hannas Ārentes darbiem tiek uzskatīts 1958. gadā izdotais darbs The Human Condition.
Leons XIII
Viņš bija visu laiku vecākais pāvests (mira 93 gadu vecumā) un viņam bija trešais ilgākais pāvesta valdīšanas laiks (25 gadi, 5 mēneši un 1 diena — 9281 diena), ilgāk par Romas pāvestiem ir bijuši vienīgi Jānis Pāvils II un Pijs IX. Viņa laikā tika izveidota Vatikāna īpašumu pārvalde.
Eitanāzija dzīvniekiem
Iemidzināšana jeb eitanāzija - veterinārmedicīnā lietots apzīmējums dzīvnieka nesāpīgai nonāvēšanai, ja tas pakļauts stresam, sāpēm vai ciešanām, ko nevar (vai īpašnieks nevēlas) novērst citām metodēm, ja dzīvnieks ir pārāk agresīvs un apdraud gan cilvēkus, gan dzīvniekus savā tuvumā vai jebkura cita iemesla dēļ, ja eitanānziju pieprasa dzīvnieka īpašnieks.
Attiecīgi, dzīvnieku nonāvēšanā aizliegts izmantot metodes, kurās dzīvnieki nobeidzas sāpēs, krampjos vai nosmokot. Dzīvnieku eitanāzijā izmanto šādas metodes: Eitanāziju veic praktizējošs veterinārārsts pēc dzīvnieka īpašnieka rakstveida pieprasījuma saņemšanas, izmantojot zāļu līdzekļus, kuri izraisa tūlītēju nesāpīgu un neatgriezenisku samaņas zudumu un nāvi. Pēc eitanāzijas veterinārārstam jāpārliecinās, ka iestājusies dzīvnieka bioloģiskā nāve.
Retroflekss līdzskanis
Par retrofleksiem sauc līdzskaņus, kuru artikulēšanai mēle pieskaras mutes dobuma velvei aiz alveolas, vai arī tiek pagriezta atpakaļ līdz cietajām aukslējām; respektīvi - tiek artikulēti no postalveolārās līdz palatālai artikulācijas vietai. Šādus līdzskaņus, sevišķi indoloģijā, sauc par cerebrāliem līdzskaņiem.
Postalveolāra artikulācija ir raksturīga arī postalveolārajiem (palatoalveolārajiem) un alveopalatālajiem līdzskaņiem, bet tiem ir papildus palatalizēta līdzartikulācija. Palatāla artikulācija ir arī palatālajiem līdzskaņiem, bet tie tiek artikulēti ar mēles virspusi (dorsu) un pieskaitāmi dorsālajiem līdzskaņiem, pretēji koronālajiem retrofleksiem.
Citiem vārdiem sakot, retrofleksi ir aiz smaganu alveolas artikulēti koronālie līdzskaņi (mēleņi) bez papildus palatalizācijas.
Retrofleksi, tāpat kā citi mēleņi, var tikt artikulēti ar dažādas formas mēli:
Pielietojums
Apmēram 20% pasaules valodu ir raksturīgi retrofleksie līdzskaņi. Apmēram pusē gadījumu ir tikai retrofleksie kontinuanti, bet pārējos ir gan slēdzeņi, gan kontinuanti. Retrofleksie līdzskaņi ir diezgan reta parādība Eiropas valodās un atrodami tikai sardu, zviedru un norvēģu, poļu un krievu valodās. Reti atrodami šie līdzskaņi ir arī Amerikas pirmiedzīvotāju valodās, izņemot pašus Dienvidamerikas dienvidus un ASV dienvidrietumus (hopi un papago). Āfrikā retrofleksi līdzskaņi sastopami tikai dažās Nilosahāras valodās.
Retrofleksie līdzskaņi koncentrēti Indijas subkontinenta indoāriešu un valodās. Tie ir sastopami arī citās Āzijas valodās - ķīniešu, javiešu un vjetnamiešu valodās. Otra lielākā retroflekso līdzskaņu koncentrācija ir Austrālijas aborigēnu un Klusā okeāna rietumu daļas (sevišķi Jaunkaledonijas) valodās. Šeit lielākajā daļā valodu retrofleksi ir gan slēdzeņi, gan nazālie līdzskaņi, gan spraudzeņi..
Attēlojums IPA
IPA iekļautie retrofleksie līdzskaņi ir::
Piezīme: Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā retrofleksajiem līdzskaņiem pārsvarā tiek lietoti tie paši simboli, kas attiecīgaliem alveolārajiem līdzskaņiem ar apakšā pievienotu pa labi pagrieztu "asti". Daži lingvisti šos simbolus attiecina tikai uz "īstajiem" retrofleksajiem līdzskaņiem ar subapikālu palatālu artikulāciju un lieto alveolāros simbolus ar novecojušo IPA apakšējo punktu apikālajai postalveolārajai artikulācijai:. Cits, vairāk atbilstošs oficiālajam IPA, ir rotizētās diakritiskās zīmes lietošana apikālajiem retrofleksiem:. Laminālos retrofleksus (kā poļu un krievu), bieži transkribē ar atvirzītās artikulācijas diakritisko zīmi: utt. Citos gadījumos tos nepareizi transkribē ar palatoalveolāro utt.
Uzbrukums Rīgas Policijas pārvaldei
Uzbrukums Rīgas Policijas pārvaldei jeb uzbrukums slepenpolicijai bija LSDSP kaujinieku grupas operācija 1905. gada revolūcijas laikā 1906. gada 17. janvārī, lai atbrīvotu apcietinātos biedrus. Atbrīvošana stipri apsargātajā policijas pārvaldes ēkā noritēja bez kļūmēm, stingri pēc iecerētā plāna. Vēstures materiālos šī operācija tika nosaukta par uzbrukumu Rīgas slepenpolicijai, kaut gan faktiski namā, kur risinājās notikumi, atradās Rīgas policijas pārvalde.
Priekšvēsture
1906. gada 13. janvārī policija veica provokatorisku kratīšanu ēdienveikalā "Austra" Dzirnavu ielā 82, kur atrada Brauniņa sistēmas revolveri, somu dunci un proklamācijas. Apcietināja Jāni Luteru, kas slēpās ar tirgotāja Ādolfa Karlsona vārdu un vēl trīs kaujinieku organizācijas biedrus, kurus atpazina provokators Ziediņš. Apcietinātos aizveda uz Rīgas policijas pārvaldes ēku. 14. janvārī kaujinieku sanāksmē nolēma ar strauju un rūpīgi izplānotu uzbrukumu atbrīvot apcietinātos. Grupas dalībniece Austra Dreifogele uzdevās par apcietinātā J.Lutera līgavu, aiznesa viņam divus sviestmaizēs noslēptus revolverus.
Norise
Uzbrukumu Rīgas Policijas pārvaldes ēkai īstenoja 14 kaujinieku grupa, starp kuriem bija Jēkabs Dubelšteins (segvārds "Jēpis", 1884—1907), Jānis Čoke (segvārds "Brašais", 1878—1910), Kristaps Salniņš (segvārds "Griška", 1885—1939), Ģederts Eliass (segvārds "Straume", 1887—1975), Rūdolfs Dēliņš (segvārds "Čoms", 1883—1906), J. Kulpe (1888—1938) un A. Kalniņa (1876—1960). 17. janvāra rītā Dubelšteins, Dēliņš, Eliass un Čoke iegāja policijas pārvaldes ēkā, pārējie piesedza uzbrucējus uz ielas. Ēkas iekšpusē tika nogalināts vismaz viens apsardzes kareivis un ievainoti vairāki policijas darbinieki.
Operācija notika gan no ārpuses, gan arī ar pašu apcietināto līdzdalību. Tika atbrīvoti apcietinātie kaujinieki J. Luters, T. Kalniņš, K. Dūmnieks, P. Krastiņš, M. Grundbergs un J. Paegle (Vāvers). Apcietināto atbrīvošanas operācija bija paveikta tik pārdomāti un ātri, ka tuvumā esošās karaspēka vienības nepaguva uzbrucējus aizkavēt.
Piemiņa
Līdz pat 1960. gadiem tālaika notikumi tika noklusēti. Līdz 1970. gadu sākumam rakstnieks Alberts Bels pēc arhīvos pieejamajiem dokumentiem apkopoja informāciju par 1906. gada pārdrošo uzbrukumu Policijas pārvaldei. Par kaujiniekiem nebija saglabājušās gandrīz nekādas ziņas, jo, kā A.Bels vēlāk sacīja — ''mūsdienās tas laiks ir kā sudraba migliņā tīts, notikumi jāpētī gluži kā zvaigznes ar teleskopu Visumā, jo revolucionāri savas privātās attiecības un dzīvi neafišēja. Taču šie jaunieši bija izglītoti un fanātiski cilvēki, kas dega par savu ideju. Tā laika notikumi pierādīja, ka latvieši ir stipra nācija, kas pārliecinoši pieteica sevi kā politisku spēku.'' Pētījumu rezultātā tapa romāns "Saucēja balss", kas iznāca žurnālā "Zvaigzne" turpinājumos 1972. gadā un kā atsevišķā grāmatā 1973. gadā.
1974. gadā režisors Oļģerts Dunkers Rīgas Kinostudijā uzņēma mākslas filmu "Uzbrukums slepenpolicijai", kurā Jāni Luteru (Bobi) tēloja Ģirts Jakovļevs.
Thales Alenia Space
Thales Alenia Space jeb TAS ir Francijas un Itālijas kopuzņēmums, kas dibināts. Kompānija nodarbojas ar kosmisko aparātu izgatavošanu. Thales Alenia Space 67 % pieder kompānijai Thales un 33 % Finmeccanica. Tā kopā ar Telespazio veido kosmisku aliansi.
Vārnavas pagasts
Vārnavas pagasts (līdz 1925. gadam Vārenbrokas pagasts) bija viena no Jēkabpils apriņķa (līdz 1924. gadam Jaunjelgavas apriņķa) pašvaldībām tā vidienē. Robežojās ar Sunākstes, Sēlpils, Biržu un Viesītes pagastiem. Pagasta valde atradās Vārnavā.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc Otrā pasaules kara 1945. gada 10. septembrī Vārnavas pagastā izveidoja Vārnavas ciemu, ko gan 1947. gada 18. novembrī likvidēja, bet 1949. gada 31. decembrī, līdz ar pagasta likvidēšanu, atjaunoja, ciemu iekļaujot Jēkabpils rajonā. Mūsdienās Vārnavas pagasta teritorija iekļauta Jēkabpils novada Viesītes un Salas pagastos.
Island Records
Island Records ir ASV mūzikas ierakstu kompānija, ko 1959. gadā Jamaikā dibināja Kriss Blekvels. Island Records pieder Universal Music Group. Tā sāka darboties Jamaikā, 1962. gada maijā Island Records pārcēlās uz Lielbritāniju. Kompānijai bija liela loma progresīvās mūzikas popularizēšanā Lielbritānijā 1970. gados. Kompānijas galvenā mītne atrodas Ņujorkā, ASV.
International Commerce Centre
Honkongas Starptautiskais komerccentrs (zh; en, saīsināti ICC Tower) ir 484 metrus augsts 118 stāvu komerciāls debesskrāpis Rietumkouluņā, kura būvniecība tika pabeigta 2010. gadā. Tas ir daļa no virs Kouluņas metrostacijas uzbūvētā Union Square projekta. 2014. gadā tā ir septītā augstākā ēka pasaulē, kā arī ceturtā augstākā ēka pasaulē pēc stāvu skaita, kā arī augstākā ēka Honkongā.
Ēkā atrodas The Ritz-Carlton viesnīca un skatu laukums 100. stāvā ar nosaukumu Sky100.
ICC tornis atrodas pretī otrjai augstākajai ēkai Honkongā, 2 International Finance Centre (IFC), kurš atrodas Viktorijas ostas otrā krastā Honkongas salas centrālajā daļā. Arī IFC torni projektēja Sun Hung Kai Properties kopā ar citu lielu Honkongas nekustamo īpašumu attīstītāju Henderson Land.
Stāvu skaits
Vairāki avoti norāda, ka ēkā ir 118 stāvi, daži norāda, ka tam ir 118 stāvi virs zemes un 4 stāvi pazemē, bet citi, ieskaitot Council on Tall Buildings and Urban Habitat (CTBUH) piemin 108 stāvus virs zemes un 4 zem zemes. CTBUH atzīmē, kas viņu "stāvu skaits var atšķirties no citiem publicētiem avotiem, jo dažos pasaules reģionos konkrēti stāvi netiek iekļauti (piemēram, 4, 14, 24, u.c. stāvs Honkongā)". Ēkā ir stāvs ar numuru 118, kas ir daļa no Ritz-Carlton viesnīcas.
Garkalnes pagasts
Garkalnes pagasts ir viena no Ropažu novada administratīvajām vienībām. Robežojās ar sava novada Vangažu pilsētu un Stopiņu, un Ropažu pagastiem, Siguldas novada Inčukalna pagastu, Ādažu novada Ādažu pilsētu un Ādažu, un Carnikavas pagastiem, kā arī ar Rīgu. Lielākās apdzīvotās vietas ir Garkalne, Langstiņi, Bukulti, Priedkalne, Suži, Berģi, Upesciems. Pagasta administrācija atradās Rīgas pilsētas robežās Berģos, Brīvības gatvē 455.
Daba
Garkalnes pagasts atrodas Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā un Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā. Augstākais punkts ir Buļļu kalns (32,3 m).
Galvenās upes ir Lielā Jugla, Mazā Jugla (kā robežupe starp Garkalnes pagastu un Stopiņu pagastu), Krievupe, Jugla, nelielā upes posmā Tumšupe. Lielākie ezeri pagastā ir Lielais Baltezers, Langstiņu ezers, Lielais Jūgezers, Mālezers, Mašēnu ezers un Upesciema dīķi. Pagasta austrumu daļā atrodas Maltuves purvs.
Vēsture
1549. gadā pirmo reizi rakstos minēts Ādažu-Carnikavas draudzes novads (Neuermühlen-Zarnikau), 1826. gadā tajā ietilpa Sv. Pētera un Pāvila Ādažu baznīca ar divām filiālbaznīcām — esošo koka Carnikavas baznīcu un koka Garkalnes baznīcu jeb Vesterotes kapellu (Weterotten, Hilchens Kapelle).
Pēc 1920. gada agrārās reformas Ādažu muiža (Aahof), saukta arī par Gaujas-Pļavas muižu, tika sadalīta 104 vienībās 1358 ha kopplatībā, Carnikavas muiža saukta arī par Gaujas-Meņģeļu jeb Sānkaules muižu, tika sadalīta 101 vienībā 2237 ha kopplatībā, Iļķenu muiža 17 vienībās 475 ha kopplatībā, Remberģes muiža 47 vienībās 761 ha kopplatībā, Štāles muiža (Stalenhof) 18 vienībās 252 ha kopplatībā, Berģu muiža 35 vienībās 215 ha kopplatībā, Alderu muiža 29 vienībās 93 ha kopplatībā, Ādažu mācītājmuiža 1 vienībā 57 ha kopplatībā, Baloža muiža 4 vienībās 24 ha kopplatībā, Kluses (Klus) obroka gabals 1 vienībā 12,6 ha platībā.
1935. gadā Rīgas apriņķa Ādažu pagasta platība bija 402 km² un tajā dzīvoja 3338 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ādažu, Berģu, Carnikavas un Garkalnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Garkalnes ciems ietilpa Saulkrastu (1949—1956) un Rīgas (pēc 1956. gada) rajonā. 1977. gadā Garkalnes ciemam pievienoja daļu likvidētā Berģu ciema un daļu Vangažu ciema teritorijas, bet daļu Garkalnes ciema pievienoja Ādažu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2006. gadā Garkalnes pagastu reorganizēja par novadu. 2021. gadā Garkalnes novadu pievienoja jaunajam Ropažu novadam.
Teritoriālais iedalījums
Garkalnes pagastu veido 14 ciemi: Amatnieki, Baltezers, Berģi, Bukulti, Garkalne, Langstiņi, Makstenieki, Priedkalne, Priežlejas, Skuķīši, Sunīši, Suži, Upesciems un Ziemeļnieki.
Garkalnes pagasta platība ir 150,5 kvadrātkilometri. Iedzīvotāju skaits — 9172.(2018)
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
1967.gadā ar Rīgas pilsētas daļam
Kultūra
No 1995. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai tika izdots Garkalnes novada (līdz 2006. gadam – pagasta) reģionālais laikraksts Garkalnes novada vēstis, kurā lasāmas ziņas par kultūras un cita veida notikumiem Garkalnes novadā. Paralēli tam pastāvēja arī Garkalnes novada televīzija, kurā arī tagad, pēc reformas, tiek publicēti video par norisēm pagastā. Pēc administratīvi teritoriālās reformas tiek izdots jaunā novada laikraksts "Tēvzemīte".
Pagasta pārvaldes ēkā darbojas Kultūras centrs "Berģi".
1905. gada revolūcija Latvijā
1905. gada revolūcija Latvijā bija daļa no 1905. gada revolūcijas Krievijas Impērijā. Tā sākās 1905. gada 13. janvārī ar manifestācijas apšaušanu Rīgā, bet turpinājās ar streiku kustību oktobrī un bruņoto sacelšanos decembrī. Tās dēļ Kurzemes un Vidzemes guberņā ieviesa karastāvokli un sacelšanās apspiešanai ieveda Krievijas regulārā karaspēka un kazaku vienības jeb soda ekspedīciju.
Nacionālsociālistiskais melnais metāls
Nacionālsociālistiskais melnais metāls (zināms arī kā NSBM) ir termins, ar kuru apzīmē melnā metāla izpildītājus, kuri veicina nacionālsociālisma idejas, izmantojot savus dziesmu tekstus un tēlainību. Šīs idejas visbiežāk ir par baltās rases pārākumu, rasisko separātismu, antisemītismu, heteroseksismu un nacistu interpretāciju par pagānismu vai sātanismu.
1905. gada revolūcija Latvijā
1906. gada vasarā revolūcija formāli bija apspiesta, taču vietējie protesti un mežabrāļu darbība turpinājās un norima tikai 1907. gadā.
Revolūcijas cēloņi
Pēc baltvācu mācītāja un valodnieka Augusta Bīlenšteina domām, 1905. gada nemieru cēloņi bija:
Bez šiem iemesliem, kurus saskatījis Augusts Bīlenšteins, revolūcijai bija dziļāki cēloņi: nacionālais jūgs, lielākās iedzīvotāju daļas grūtie dzīves apstākļi un politiskā beztiesība.
Jaunlatviešu kustība
Līdz pat 1860. gadiem latviešiem bija salīdzinoši vāja nacionālās identitātes izpratne, jo ilgu laiku pastāvējusī dzimtbūšana ierobežoja zemnieku intelektuālās un sociālās ģeogrāfijas robežas. Latvija bija administratīvi sadalīta Vidzemes, Kurzemes un Vitebskas guberņā (Latgalē), kurās līdz pat 20. gadsimta sākumam bija spēcīgi izteikta reģionālā identitāte. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas veiktā muižu zemes sadalīšana lielajos muižnieku īpašumos un daudz mazākos zemnieku īpašumos noveda pie zemes nepietiekamības augošajam iedzīvotāju skaitam, radot bezzemnieku šķiru, kas veidoja 60% no visiem iedzīvotājiem. Stingrās pārkrievošanas politikas priekšā vācu garīdzniekiem un rakstniekiem radās pastiprināta interese par vietējo latviešu zemnieku valodu un kultūru. Vairāki izglītoti latvieši (Juris Alunāns, Krišjānis Barons, Atis Kronvalds, Rihards Tomsons un Krišjānis Valdemārs) radīja jaunlatviešu kustību, kuras mērķi bija veicināt latviešu izglītotību un ar publikācijām vērsties pret latviešu sociāli ekonomisko apspiestību. Svarīgs kustības centrs bija Tērbatas Universitāte (tagad Tartu Igaunijā), kur studēja daudzi latvieši.
Rīgas industrializācija
Tai pat laikā par svarīgu industriālo centru veidojās Rīga. 19. gadsimta beigās Rīga bija Krievijas trešā lielākā industriālā pilsēta pēc strādnieku skaita (aiz Maskavas un Sanktpēterburgas), kā arī ceturtā lielākā pēc saražotās produkcijas apjoma (aiz Maskavas, Sanktpēterburgas un Ivanovas).
Revolūcijas gaita
1905. gada 9. janvārī (22. janvārī pēc JS), kas ir pazīstama ar nosaukumu „Asiņainā svētdiena”, Sanktpēterburgā notika protesta gājiens, kuru apspieda bruņotie spēki. Gājiena dalībnieku mērķis bija iesniegt petīciju Nikolajam II. Mūsdienās ir pieņemts uzskatīt, ka kopā bija ap 130 nogalināto un 350 ievainoto. Pilsētā izplatoties ziņām par notikušo, sākās nemieri un laupīšanas. Tieši šos notikumus uzskata par 1905. gada revolūcijas sākumu.
13. janvāra notikumi Rīgā
Revolūcija Latvijā sākās ar 13. janvāra manifestāciju Rīgā, kuru, kā reakciju uz demonstrantu apšaušanu Sanktpēterburgā 9. janvārī, organizēja LSDP. Latvijas sociāldemokrāti Pēterburgas strādnieku atbalstam 12. janvārī Rīgā izsludināja ģenerālstreiku. Pirmie atsaucās Pārdaugavas strādnieki. 13. janvārī streikam pievienojās gandrīz visu Rīgas rajonu strādājošie, notika plašas demonstrācijas un mītiņi (tajos piedalījās apmēram 60 000 strādnieku). Kad demonstranti atgriezās no mītiņa Maskavas priekšpilsētā, pie Daugavas Dzelzs tilta tos sagaidīja karaspēka ķēde, kas atklāja uguni (pēc arhīvu datiem pirmie uguni atklājuši nezināmi cilvēki no demonstrantu puses, ievainojot kareivi vēderā). Izcēlās panika. Tika nogalināti 56 un ievainoti aptuveni 70 cilvēki. Daudzi plānā ledus dēļ noslīka Daugavā. Tomēr strādnieku pretestība nebeidzās. Protesta mītiņi un demonstrācijas sākās arī Liepājā, Ventspilī, Jelgavā, Krāslavā un Daugavpilī. Ar 13. janvāra notikumiem Rīgā sākās 1905. gada revolūcija Latvijā.
Maija demonstrācijas un pirmais terora akts
Ar plašām demonstrācijām un mītiņiem Latvijā 1905. gadā atzīmēja Strādnieku solidaritātes dienu 1. maijā. Tika izvirzītas ekonomiskas (algas palielināšana, darbadienas saīsināšana, darba apstākļu uzlabošana, soda naudas samazināšana u.c.) un politiskas (patvaldības ierobežošana vai likvidācija, biedrošanās un preses brīvība, likumdošanas uzlabošana u.c.) prasības. 1905. gada 2. maija vakarā Pērnavas un Lauku ielas stūrī Rīgā notika terora akts pret pašvaldības policiju, apcietināja daudzus vagonu rūpnīcas „Fēnikss” metāllietuves ceha strādniekus, kas bija izgatavojuši uzbrukumā izmantoto bumbu.
Streiku kustība un kaujinieku grupu uzbrukumi
1905. gada pavasarī sākās „baznīcu demonstrācijas” un muižu laukstrādnieku streiki, prasot paaugstināt darba algu par 20% un samazināt darba dienas ilgumu līdz 10 stundām. Rīgas rūpnīcās „Fēnikss”, „Etna” un Krievu-Baltijas Vagonu fabrikā sociāldemokrātu partijas organizācijas izveidoja kaujinieku grupas, bet vācbaltiešu muižnieki veidoja „pašaizsardzības nodaļas”. Rīgas un citu pilsētu fabrikās izgatavoja kaujinieku aukstos ieročus un bumbas. LSDSP 2. kongress 24.—26. jūnijā pieņēma jaunu partijas programmu un aicināja gatavoties bruņotai cīņai. Kad 22. jūlijā izsludināja ģenerālstreiku, darbu pārtrauca 60 Rīgas fabriku strādnieki. Rīgas Federatīvā komiteja sāka pildīt jaunās varas funkcijas un tās ietekme sniedzās pāri Rīgas robežām. Strādnieki sekoja tās aicinājumam sākt vai pārtraukt streikus, tā izsniedza atļaujas tirgotājiem un noteica cenu robežas. 1905. gada otrajā pusē Federatīvajai komitejai pievienojās arī vācu un lietuviešu pārstāvji.
1905. gada 28. jūnija notika Liepājas kara jūrnieku sacelšanās, augustā LSDSP vadība aicināja neierasties Krievu-japāņu kara rekrūšu mobilizācijas punktos. 19. augustā Viļņas kara apgabala pavēlnieks izsludināja karastāvokli Kurzemes guberņā. Vasaras beigās notika pirmās muižu dedzināšanas.
1905. gada 15. jūnijā Praulienā notika t.s kauja pie Svārpstu sila, kad astoņi bruņoti kaujinieki no slēpņa uzbruka kazaku jātnieku vienībai, kas bija izmitināta Saikavas muižā. Nošāva virsnieku un ievainoja vairākus kazakus. 1905. gada augustā LSDP Centrālkomiteja nolēma pie partijas organizācijām dibināt kaujas grupas. To uzdevums bija apsargāt partijas sapulces un gājienus, dot bruņotu pretsparu policijai, likvidēt spiegus, atbrīvot apcietinātos biedrus, pārzināt ieroču glabātuves un rūpēties par ieroču iegādi. Kaujas grupas nerīkojās patstāvīgi, bet darbojās partijas vietējo komiteju tiešā uzraudzībā. 1905. gada 8. septembrī Londonas latviešu emigranti Ernesta Minkas vadībā kopā ar somu un krievu kaujiniekiem savāca turpat 20 līdz 30 tūkstošus dažādu kalibru ieroču, munīciju un spridzekļus un ar kapteiņa Jāņa Trautmaņa vadīto tvaikoni „John Grafton” mēģināja tos pārvest uz Somiju. Pie Jakobstades (Pietarsāres) kuģis uzsēdās uz sēkļa, bet komandai izdevās izkraut ieročus un aizbēgt. 1905. gada 20. septembra nakts uzbrukumā Rīgas Centrālcietumam 52 kaujinieki atbrīvoja ieslodzītos partijas biedrus.
1905. gada oktobrī Latvijā sevišķi aktivizējās streiku kustība. Streikoja ne tikai strādnieki, bet arī kalpotāji, amatnieki, pārdevēji, studenti u.c. Plaša streiku kustība izvērsās arī laukos (laukstrādnieku jūlija ģenerālstreiks), notika t.s. „baznīcu demonstrācijas”. Revolucionāra kustība izpaudās kā muižu īpašnieku, mācītāju un ierēdņu nogalināšana, bieža dievkalpojumu traucēšana, organizētas demonstrācijas pret caru u.tml. Laukos sociāldemokrātu vadībā ar proklamācijām un mītiņiem izplatīja pret valsti un baznīcu vērstas idejas. Muižnieki izveidoja pašaizsardzības spēkus, lai sargātu savus īpašumus un apspiestu nemierus. Biežo ķīlnieku sagūstīšanas gadījumu dēļ uz provinci sūtīja dragūnu vienības, taču bruņotās tautas masas tiem uzbruka un aizdzina. Laukos valdības vara bija pilnīgi paralizēta, revolucionāru rokās bija arī dzelzceļš. Rīgā, kur patvērās atbēguši dienvidu Vidzemes muižu īpašnieki un mācītāji ar ģimenēm, kārtība saglabājās, tikai pateicoties bailēm no vācbaltiešu pašaizsardzības spēkiem.
Oktobra manifesta pieņemšana
1905. gada 5. septembrī Portsmutā Krievija parakstīja miera līgumu ar Japānu. 28. oktobrī LSDSP izsludināja ģenerālstreiku, kas ilga līdz 6. novembrim. 17. oktobrī Nikolajs II izdeva manifestu, kurā apsolīja nodrošināt personas neaizskaramību, sirdsapziņas, vārda, sapulču un biedrošanās brīvību. 1. novembrī Nometņu laukumā Pārdaugavā (tagadējās Stradiņa slimnīcas teritorijā) uz mītiņu sapulcējās apmēram 150 tūkstoši demonstrantu, bet 2. novembrī Grīziņkalnā (tagadējā 1905. gada parka teritorijā) apmēram 100 tūkstoši demonstrantu. Latvijā sāka dibināt dažādas biedrības un pilsoniskās politiskās partijas. Pastāvošās iekārtas aizsardzībai cara valdības slepenie dienesti Krievijas Impērijā organizēja tā sauktās „melnsimtnieku” grupas, kas rīkoja ebreju kvartālu grautiņus un uzbruka revolucionāriem. Rīgas kaujinieki ātri uzveica šīs grupas. Liepājā tika izveidota Apvienotā komiteja, kas novembrī un decembrī plānoja pārņemt varu šajā pilsētā.
Pēc LSDSP ierosmes izveidojās strādnieku arodbiedrības (Rīgā vien tajās apvienojās ap 15 000 strādnieku).
10.—14. novembrī Rīgā sanāca Latvijas tautskolotāju kongress, kurā piedalījās ap 1000 skolotāju. Kongress pieņēma Jāņa Asara un Kārļa Dēķena izstrādātu jauno tautskolu programmu un nolēma nekavējoties sākt mācības latviešu valodā. Kongresā ar ziņojumu par Latvijas pašvaldību uzstājās Rainis. Kongress ievēlēja skolotāju centrālbiroju, kurā no 15 locekļiem 9 bija sociāldemokrāti. Skolas šai laikā bija slēgtas, jo arī skolēni rīkoja sapulces un tos skolotājus, kas vēl gribēja strādāt, raidīja ārā no klasēm. Tautas sapulču rezolūcijās vērojamas sociāldemokrātu formulētās prasības. Tā, piemēram, „Dienas Lapa” nopublicēja Ventspils tautas sapulcē 15. novembrī pieņemto lēmumu: Mēs paziņojam, ka latvieši negrib atdalīties no Krievijas, viņi prasa pašu plašāko tautas pašvaldību (autonomiju) un katrai tautai pašnoteikšanās tiesības.
Oktobrī avīze „Dienas Lapa” pārgāja LSDSP rokās un to novembrī un decembrī rediģēja J. Jansons. Otrs oficiāls LSDSP preses izdevums bija „Pēterburgas Latvietis” (iznāca 16 numuros, no 4.11.1905. līdz 13.01.1906., līdz varas iestādes to slēdza), ko iespieda Pēterburgā, bet rediģēja toreizējā Suvorova ielā 25, Rīgā. „Pēterburgas Latvieša” redaktors bija tautsaimnieks K. Zvingēvičs (1873—1913), bet izdevējs bija grāmatnieks un rakstnieks Ansis Gulbis (1873—1936), vēlākais Latviešu konversācijas vārdnīcas izdevējs. Gulbis 1905.—1906. gadā izdeva vairākus legālus LSDSP darbus un aktīvi atbalstīja partiju. Līdzās legālai presei LSDSP nepārtrauca arī nelegālās „Cīņas” izdošanu. Tās tirāža 1905. gada oktobrī sasniedza 18 000. Nelegālās spiestuvēs turpināja iespiest daudzas proklamācijas. Pateicoties legālai presei un atklātām sapulcēm, partija 1905. gadā spēja ietekmēt plašākos iedzīvotāju slāņus, propagandējot savus uzskatus nevien strādniekiem, bet arī inteliģencei, zemniekiem kas ar lielu aizrautību pieslējās sociāldemokrātijas cīņai par brīvības izveidošanu un nostiprināšanu.
Rīcības komiteju veidošana laukos
Novembra pirmajās dienās LSDSP izlaida uzsaukumu „Visiem zemniekiem!”, kurā aicināja revolucionārā kārtā atcelt vecās, nedemokrātiski vēlētās pagastu valdes un ievēlēt vispārējās vēlēšanās to vietā katrā pagastā rīcības komitejas. Šāds pat aicinājums tika pieņemts 19. novembrī Rīgā notikušajā Latvijas pagastu delegātu kongresā, kurā piedalījās ap 1000 delegātu. Pagastos sākās sapulču vilnis un tika vēlētas rīcības komitejas. Līdz decembrim rīcības komitejas tika izveidotas 470 pagastos (94% no pagastu skaita Latvijā). Pirmo reizi pasaules vēsturē sievietes ieguva pilnas vēlēšanu tiesības — viņas ne tikai varēja piedalīties vēlēšanās ar savu balsi, bet varēja un arī tika ievēlētas. Vairākus mēnešus faktiskā vara lielākajā daļā Vidzemes guberņas latviešu daļas un Kurzemes guberņas laukos atradās latviešu tautas rokās. 16. novembrī Vidzemes gubernators Zvegincevs mēģināja nomierināt zemniekus un saaicināja pie sevis Rīgas pilī Rīgas apriņķa pagastu pārstāvjus, taču pasākums izgāzās, jo pagastu delegāti iesniedza gubernatoram virkni sociāldemokrātu sastādītu prasību.
Bruņotā sacelšanās un karastāvokļa ieviešana
1905. gada novembrī un decembrī revolūcija sasniedza augstāko pakāpi un Latvijas laukos situācija atgādināja pilsoņu karu. Kopš 1905. gada vasaras kaujinieki nogalināja 82 vācbaltiešus un kādus 200 latviešus. 16. novembrī pie Cesvaines pils sapulcējās ap 2000 liels ļaužu pūlis un sadursmēs tika nogalināti muižnieki brāļi Aderkaši. Kad šo lietu izmeklēt devās barons Rengartens ar kazakiem, revolucionāri tiem uzbruka pie Mucu kroga Cesvaines—Kraukļu—Dzelzavas krustcelēs un citās vietās. Cesvaines pils pārgāja tautas rokās. 28. novembrī Malienas LSDSP kaujas pulciņa biedriem tika dots rīkojums apbruņoties un sapulcēties Veckalsnavas mežā, lai iznīcinātu Brimmera muižu, kura bija apmetušies soda ekspedīcijas karavīri. Tikšanās vieta tika nozīmēta pie Kalsnavas kapsētas. Veckalsnavas muižu ielenca ap 3000 kaujinieku, taču kazaki atteicās padoties. Novembra beigās nemiernieki nodedzināja Dzelzavas muižas, Devēnas muižas (pie Mārcienas), Lauteres muižas (29. novembrī) un Bērzaunes muižas (30. novembrī) kungu mājas.
30. novembrī kazaki no aplenktās Veckalsnavas muižas vairākas reizes neveiksmīgi centās izlauzties uz Stukmaņu muižas pusi. 1. decembra rītā kazaki pārgāja uzbrukumā uz Bērzaunes puses pozīcijām, taču sacelšanās dalībnieki uzbruka kazakiem no mugurpuses, revolucionāri ieņēma Veckalsnavas muižu un to nodedzināja. 1. decembrī sakās apšaudīšanās pie Madonas Biržu muižas, muižas rijās un Liverkrogā izvietotais karaspēks 2. decembrī bēga. Karaspēkam pievienojās muižnieki un uradņiki (policisti). Madonas muižā atbrīvoja tur ieslodzītos revolucionārus.
5. decembrī Vidzemes guberņas teritorijā ieviesa karastāvokli, kas izraisīja jaunu ģenerālstreiku, kas ilga līdz 12. decembrim. Tiek lēsts, ka Rīgas fabrikās kaujinieku vajadzībām izgatavoja apmēram 20 tūkstošus zobenu, pīķu un dunču. Kaujinieki kontrolēja un savām vajadzībām izmantoja dzelzceļa līniju Pļaviņas—Gulbene—Alūksne—Valka—Rūjiena—Pērnava. Muižnieku ģimenes bēga uz pilsētām, 11. decembrī kaujinieki sagūstīja muižniekus uz Skrīveru—Lielvārdes ceļa, bet 16. decembrī notika Vecpiebalgas kauja, kurā abās pusēs bojā gāja vairāki desmiti karotāju. Pēc uzvaras šajā kaujā reāla vara visā Cēsu apriņķa austrumu daļā pārgāja revolucionāru rokās.
2010. gada NBA finālsērija
NBA finālsērija notika pēc 2—3—2 rotācijas, kas nozīmēja, ka "Lakers" ir mājasspēļu priekšrocības, jo viņiem bija labāks uzvarēto—zaudēto spēļu procents regulārajā sezonā nekā "Celtics". Šī bija 12. reize līgas vēsturē, kad "Celtics" un "Lakers" tikās finālā. Labāka bilance bija Bostonas klubam, kas uzvarēja iepriekšējās 9 reizēs (1959, 1962, 1963, 1965, 1966, 1968, 1969, 1984, 2008), kamēr Losandželosas klubs tikai 2 (1985, 1987). Šī bija pirmā reize kopš 2005. gada finālsērijas, kad čempiona noskaidrošanai nepieciešamas visas 7 spēles.
1905. gada revolūcija Latvijā
Bruņotā sacelšanās un karastāvokļa ieviešana
Arī Kurzemes guberņā notika bruņotās sacelšanās, no kurām lielākā — Tukuma bruņotā sacelšanās notika 1905. gada 13.—15. decembrī Tukumā. Bruņotas sacelšanās notika arī Talsos (16.—18. decembrī). Ventspilī un tās apkārtnē izcēlās bruņotas sadursmes, kas piespieda valdības karaspēku atstāt pilsētu un arī tur uz laiku varu pārņēma LSDSP Ventspils komiteja. Rīcības komitejas decembra vidū pārņēma varu arī Rūjienā un Mazsalacā. Sociāldemokrātu rīcības komitejas Latvijas laukos (470 kopskaitā, arī Latgalē) aptvēra gandrīz visus pagastus — veidoja jaunas tiesas, veica neatliekamas saimnieciskas funkcijas. Tautskolotāji sāka darbu skolās latviešu valodā, kas līdz tam bija aizliegts.
2010. gada NBA finālsērija
Pirms finālsērijas abi klubi 2009.—2010. gada regulārajā sezonā tikās divreiz: ar rezultātu 90—89 uzvarēja "Lakers" un  ar rezultātu 87—86 uzvarēja "Celtics".
1905. gada revolūcija Latvijā
Bruņotā sacelšanās un karastāvokļa ieviešana
Lielākajās Rīgas fabrikās izvietoja karaspēka vienības, kas uzmanīja strādniekus. 1905. gada 20. decembrī notika kaujinieku uzbrukums gumijas izstrādājumu fabrikā „Provodņiks” izvietotajai dragūnu nodaļai, kurā kaujinieki nogalināja vairākus kareivjus. 29. decembrī notika kauja pie Aizputes starp rīcības komitejas kaujiniekiem un dragūniem, kas izraisīja zemnieku uzbrukumu Aizputes pilsētas garnizonam. No 26. līdz 29. decembrim Rīgā, vēlāk arī Liepājā notika ģenerālstreiks.
2010. gada NBA finālsērija
Lūks Valtons kopā ar savu tēvu Billu Valtonu kļuva par pirmo tēvu un dēlu, kuriem katram ir izdevies izcīnīt vismaz 2 NBA čempionu titulus: Bills tos izcīnīja 1977. un 1986. gadā, Lūks — 2009. un 2010. gadā.
1905. gada revolūcija Latvijā
Muižu dedzināšana
1905. gada novembrī un decembrī latviešu un ebreju sociāldemokrātu izveidotās Rīgas sociāldemokrātisko organizāciju Federatīvās komitejas sūtītu instruktoru vadībā pagastu rīcības komiteju kaujinieki nodedzināja 449 muižas, pavisam bija apmēram 900 dedzināšanas gadījumi, kuros tika iznīcinātas arī muižu saimniecības ēkas, medību pilis utt. Pēc kāda notikuma dalībnieka uzrakstītā ''dedzinātāji izsūtīti no federatīvās komitejas, lai nodedzinātu visas muižnieku pilis un dzīvokļus, tādēļ arī viņi braucot no muižas uz muižu. Vietējie sociāldemokrāti pretojas dedzināšanai, lai gan zināms — ar vārdiem, bet dabūjuši tādu atbildi, palika mierā ar to.''
2010. gada NBA finālsērija
Spēles
Atsauce:
1905. gada revolūcija Latvijā
Muižu dedzināšana
Kā liecina Jānis Jansons-Brauns savā grāmatā „Baltijas revolūcija”, muižnieki pirmie cēla ieročus, aicinot dragūnus un pārvēršot muižu pagrabus par moku kambariem. Tādā gaisotnē muižu dedzināšana revolucionāriem nelikās nepieņemama cīņas forma.
Mielavs un Pārcēlāji
Mielavs un Pārcēlāji ir latviešu mūzikas grupa, ko 2005. gadā izveidoja bijušie grupas Jauns Mēness dalībnieki Ainars Mielavs, Gints Sola un Juris Kroičs. "Pārcēlāji", pretēji "Jauns Mēness" laikiem, spēlē mierīgu un lirisku mūziku.
Jau grupas dibināšanas gadā tika izdots pirmais albums "Parunā ar sevi". Radio apritē nonāca albuma singli "Paņem mani", "Sniegs izkūst tavos matos" un "Pāri jumtiem lido kaijas", kurai tika uzņemts arī videoklips. Albums tika nominēts Latvijas Mūzikas gada balvai kā gada labākais pop albums un žūrijas balsojumā ieņēma otro vietu, savukārt dziesma "Pāri jumtiem lido kaijas" tika izvirzīta nominācijā gada labākā pop dziesma.
1905. gada revolūcija Latvijā
Apspiešana
Pēc ķeizara Nikolaja II pavēles Latvijā ieradās regulārās armijas vienības ar 12 000 kājniekiem, gandrīz 4000 jātniekiem un 42 lielgabaliem. 1905. gada 25. decembrī Valkas stacijā no Krievijas ieradās liela soda ekspedīcija. Tā likvidēja rīcības komitejas, to locekļus vai nu sodīja ar nāvi uz vietas pēc ātra kara tiesas sprieduma, vai arī notiesāja uz katorgu Sibīrijā. 1906. gada janvārī krievu karaspēks ieņēma revolucionāru kontrolēto teritoriju un kopā ar apmēram 300 vācbaltiešu muižniekiem kā brīvprātīgajiem palīgiem līdz jūnijam nogalināja apmēram 1170 cilvēku, nodedzināja apmēram 300 zemnieku saimniecību un pilnīgi iznīcināja ebreju apdzīvoto Glazmankas (Gostiņu) miestu uz Vitebskas un Vidzemes guberņu robežas pie Daugavas. Tikai vēlāk arestētos nodeva karatiesām, kas piesprieda nāvessodus vēl apmēram 2 tūkstošiem cilvēku. Lai atbrīvotu arestētos kaujiniekus, 1906. gada 17. janvārī notika uzbrukums Rīgas Policijas pārvaldei, pazīstams arī kā "uzbrukums slepenpolicijai".
Liutprands
Liutprands (la; dzimšanas gads nezināms, miris 744. gadā) bija langobardu karalis no 712. līdz 744. gadam ar rezidenci Pāvijā.
1905. gada revolūcija Latvijā
Apspiešana
Kopumā revolūcijas laikā bez tiesas sprieduma dzīvību zaudēja 2041 revolucionārs, bet apmēram 7—8 tūkstošus lauka kara tiesas sodīja ar cietumsodiem. Pēc kara tiesu lēmumiem nāvessodu piesprieda 427, bet katorgā izsūtīja 2652 cilvēkus. Nežēlīgo represiju dēļ 1906. gada sākumā sākās revolūcijas atplūdi. Vietām streiki gan vēl turpinājās, taču tie bija nelieli. Aktīvie revolūcijas dalībnieki cīņu turpināja partizānu vienībās mežos (mežabrāļi). 1906. gada 13. februārī notika pēdējā latviešu kaujinieku grupas operācija Krievijas Impērijas teritorijā — uzbrukums Krievijas Valsts bankai Helsinkos ar mērķi nolaupīt naudu partijas nelegālās darbības finansēšanai.
Mielavs un Pārcēlāji
2006. gadā klajā nāca arī otrais "Pārcēlāju" albums "Tad, kad pasauli pārdos". 2007.gada sākumā no grupas aiziet Juris Kroičs. 2008.gada ierakstā "Bezgalīga lēnā deja" sitamos instrumentus spēlē Anrijs Grinbergs.
1905. gada revolūcija Latvijā
Apspiešana
1906. gada pavasarī Tukuma sacelšanās vadītājs Ferdinands Grīniņš ar 10 000 rubļiem bruņojuma iepirkšanai no jauna devās uz Beļģiju un Šveici. Policijai izdevās konfiscēt daļu no ieročiem, starp tiem bija modernās Mauzera un Brauniņa sistēmas automātiskās pistoles, revolveri un pašizgatavoti spridzekļi. 1906. gada oktobrī slepenpolicija Ferdinandu Grīniņu arestēja un tiesāja kopā ar vēl 16 cilvēkiem, apsūdzības tika izvirzītas par dažādiem uzbrukumiem, kopumā vismaz par 24 epizodēm. Grīniņam un O. Sniķeram piesprieda 15 gadu spaidu darbos, tomēr, aizbildinoties ar abu apcietināto it kā veikto bēgšanas mēģinājumu, 1906. gada 27. decembrī konvojs Grīniņu un Sniķeri pa ceļam uz Koknesi nošāva.
27. trolejbusu maršruts (Rīga)
27. trolejbusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta trolejbusu maršruts, kurā pasažieri tiek pārvadāti no 13. janvāra ielas, Gogoļa ielas, Marijas ielas un Raiņa bulvāra krustojuma apkārtnes pilsētas centrā (galapunkts saucas "Stacijas laukums") līdz Ziepniekkalna autobusu galapunktam Ziepniekkalna tirgus apkārtnē.
27. trolejbusu maršruta kopējais garums ir aptuveni 19,4 km, virziena Stacijas laukums — Ziepniekkalns garums ir 9,8 km, bet virziena Ziepniekkalns — Stacijas laukums - 9,6 km.
Tā kā pilsētas centrā nav uzstādīts trolejbusu kontakttīkls, tie posmā aiz Akmens tilta no pieturvietas "11. novembra krastmala" līdz galapunktam "Stacijas laukums" un atpakaļ līdz pieturvietai "Nacionālā bibliotēka" Mūkusalas ielā brauc, izmantojot dīzeļģeneratoru (vecais 8. un 9. maršruta kontakttīkls gan sākas 11. novembra krastmalā pie Akmens tilta, taču drošības apsvērumu dēļ kontaktstieņu uzlikšana uz kontaktvadiem notiek tikai pēc tilta šķērsošanas). Pagarinot trolejbusu maršrutu līdz Ziepniekkalna autobusu galapunktam, arī posmā no pieturvietas "Graudu iela" Vienības gatvē līdz Ziepniekkalna galapunktam un atpakaļ līdz pieturvietai "Ābolu iela" Vienības gatvē trolejbusi brauc ar dīzeļģeneratora palīdzību. Šis šobrīd ir viens no diviem (otrs ir 4.trolejbusu maršruts) trolejbusu maršrutiem Rīgā, kura divos posmos trolejbusi brauc, izmantojot dīzeļģeneratoru.
Darbdienās 27. trolejbusu maršrutā kursē 4 trolejbusi, brīvdienās — 3 trolejbusi. Pasažieru pārvadājumus veic RP SIA "Rīgas Satiksme" 2. trolejbusu parks.
Vēsture
2013. gada 2. septembrī maršruts tika pagarināts no galapunkta "Ābolu iela" pa Vienības gatvi un Ozolciema ielu līdz autobusu galapunktam Ziepniekkalnā, daļēji aizvietojot slēgto 42. autobusu maršrutu. Jaunajā aptuveni 5 km garajā posmā trolejbusi kursē, izmantojot dīzeļģeneratoru. Kontakttīkls uz veco galapunktu "Ābolu iela" tika saglabāts.
Saistībā ar Latvijas Nacionālās bibliotēkas jaunās ēkas būvdarbu tuvošanos beigām, no 2013. gada 1. novembra pieturvieta "Akmeņu iela" abos virzienos tika pārdēvēta par "Nacionālā bibliotēka".
Lai Rīgas iedzīvotājiem un pilsētas viesiem būtu vieglāk orientēties pilsētā, 2014. gada 1. jūnijā pieturvieta ""Stockmann" centrs" tika pārdēvēta par "Autoosta" tuvumā esošās Rīgas Starptautiskās autoostas dēļ, tāpat 1. septembrī Ziepniekkalnā esošā pieturvieta "Ozolciema ielā 18" abos braukšanas virzienos tika pārdēvēta par "Īslīces iela".
No 2023. gada 1. maija iekāpšana 27. maršruta trolejbusos notiek pa pirmajām durvīm.
Maršruts
Virzienā Ziepniekkalns — Stacijas laukums trolejbusi kursē pa šādām ielām: Ozolciema iela, Vienības gatve, Jelgavas iela, Buru iela, Laivu iela, Mūkusalas iela, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela un Marijas iela.
Pieturvietas
27. trolejbusu maršrutā ir 39 pieturas, virzienā Stacijas laukums — Ziepniekkalns ir 20 pieturas, savukārt virzienā Ziepniekkalns — Stacijas laukums - 19 pieturas.
Liutprands
Glābjoties no Ariperta II, jaunības dienas pavadīja kopā ar tēvu Ansprandu Bavārijā. Atgriezās Lombardijā 712. gadā un pēc tēva nāves ieņēma troni.