cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roberts Bērnss
Biogrāfija
Saņēmis pieprasījumu pievienot vārdus Skotijas melodijām, viņš sacerēja tekstus vairāk kā 100 dziesmām. Tāpat Bērnss deva ievērojamu ieguldījumu Džordža Tomsona A Select Collection of Original Scottish Airs for the Voice, kā arī Džeimsa Džonsona The Scots Musical Museum.
Bērnsa veselība kļuva arvien vājāka, viņš priekšlaicīgi novecoja un viņš pakļāvās arvien vairāk saviem nepacietības ieradumiem. Viņš nomira no reimatiska sirds stāvokļa 1796. gada 21. jūlijā 37 gadu vecumā.
Olimpiskās spēles
Olimpiskās spēles ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacīkstes, kurās vairāki tūkstoši sportistu sacenšas gan vasaras, gan ziemas sporta veidos. Olimpiskās spēles tiek uzskatītas par pasaulē lielākajām sporta sacensībām, tajās piedalās sportisti no vairāk nekā 200 valstīm. Mūsdienās olimpiskās spēles notiek ik pēc diviem gadiem, secīgi mijoties ziemas un vasaras spēlēm, katras sezonas olimpiskajām spēlēm notiekot ik pēc četriem gadiem. Olimpijā, Grieķijā, laikā no 8. gadsimta p.m.ē. līdz mūsu ēras 4. gadsimta notika Antīkās olimpiskās spēles. Franču barons Pjērs de Kubertēns 1894. gadā dibināja Starptautisko Olimpisko komiteju (SOK). SOK pašlaik ir olimpiskās kustības vadības institūcija, kuras struktūra un darbības ir definētas olimpiskajā hartā.
Olimpiskās kustības attīstības laikā 20. un 21. gadsimtā ir tikušas ieviestas vairākas izmaiņas olimpiskajās spēlēs, piemēram, ziemas olimpisko spēļu izveide, Paraolimpiskās spēles sportistiem invalīdiem, Jaunatnes olimpiskās spēles pusaudžiem. SOK tāpat ir nācies pielāgoties ekonomiskajai, politiskajai, tehnoloģiskajai realitātei 20. gadsimtā. Tā rezultātā olimpiskajās spēlēs var startēt profesionāļi, sākotnēji šajās sacensībās varēja startēt vienīgi amatieri. Pirmais un Otrais pasaules karš izraisīja 1916., 1940. un 1944. gada olimpisko spēļu atcelšanu. Daudz valstu boikots aukstā kara laikā izraisīja mazāku sportistu skaitu 1980. un 1984. gada olimpiskajās spēlēs.
Pirmās vasaras olimpiskās spēles notika. gadā Atēnās, Grieķijā, bet ziemas olimpiskās spēles pirmo reizi notika. gadā Šamonī, Francijā. Vienīgā valsts, kas piedalījusies visās olimpiskajās spēlēs, ir Šveice.
Vēsture
Mūsdienu olimpiskās spēles 1896. gadā iedibināja barons Pjērs de Kubertēns, par pamatu ņemot antīko olimpisko spēļu ideju. 1894. gada 23. jūnijā Parīzē barons de Kubertēns saaicināja starptautisku kongresu, kurā nāca klajā ar ideju atjaunot Senās Grieķijas olimpisko spēļu tradīciju kā no politikas un biznesa absolūti nošķirtas starptautiskas sporta spēles, kurās galvenais būtu sports un atlētu sacensība (ideja bija vairāk nekā aktuāla, jo Eiropas valstis gatavojās Pirmajam pasaules karam, kāpinot bruņošanos un politisko propagandu). Atsaucība bija necerēti plaša, un tūdaļ šajā tajā kongresā tika nodibināta Starptautiskā Olimpiskā komiteja, par kuras prezidentu ievēlēja grieķu komersantu Dimitri Vikelasu (el), bet de Kubertēnu — par tās ģenerālsekretāru (1896. gadā viņš kļuva par SOK prezidentu).
Pēc Demetriosa ierosinājuma, 1896. gadā Grieķijā, Atēnās (lai uzsvērtu saistību ar antīkajām spēlēm), ar devīzi Citius, altius, fortius! (no la Ātrāk, augstāk, spēcīgāk!) notika pirmās olimpiskās spēles.
Olimpisko spēļu idejas pamatā bija sengrieķu ideja par mieru (1916. gadā, gatavojoties uzvilkt mundieri un doties uz fronti, de Kubertēns nolika savas prezidenta pilnvaras SOK, jo uzskatīja, ka olimpiskie principi un līdzdalība karā nav savienojami), sportu kā indivīdu harmoniski attīstošu nodarbi, nevis valstu, bet sportistu sacensību. Profesionāliem sportistiem tika liegts piedalīties olimpiskajās spēlēs — tās tika dibinātas tikai un vienīgi kā amatieru sacensības, lai dotu iespēju piedalīties pēc iespējas plašākam atlētu lokam. Piemēram, 1913. gadā tika anulēta vieglatlēta Džima Torpa (Jim Thorpe) zelta medaļa, jo atklājās, ka viņš kā profesionālis startē beisbolā. Pēc Dž. Torpa nāves 1982. gada SOK viņu atkal atzina par olimpisko čempionu, jo sāka mainīties skats uz profesionāļiem sportā.
Politika
Olimpiskās spēles bija nevis valstu, bet sportistu sacensības, un sportisti pārstāvēja nevis valstis, bet gan paši sevi — valsts piederība figurēja tikai kā norāde par atlēta mītnes vietu, kā to noteica viens no olimpiskajiem pamatprincipiem: sports ir sports un tam nav nekāda sakara ar valsts varu un politiku. Politiķu manipulēšana ar olimpiskajām spēlēm sākās ar 1936. gada spēlēm Berlīnē — nacistiskās Vācijas kanclers Ādolfs Hitlers izmantoja šīs spēles savas politikas un valsts propagandai. Pēc tam, t.s. "aukstā kara" gados šo praksi pārņēma praktiski visas valstis, padarot spēles no sportistu sacensībām par valstis pārstāvošu komandu sacensībām.
Komercija
Olimpiskajām spēlēm kļūstot aizvien populārākām un masveidīgākām, to rīkošana prasīja aizvien lielākus finanšu resursus. Lai piesaistītu sponsorus, sākot no 1980. gadiem pamazām sāka atteikties no Kubertēna iedibinātajiem pamatprincipiem un atsevišķos sporta veidos sāka ļaut piedalīties profesionāļiem, un mūsdienās tās praktiski ir tikai komercializētas profesionāļu sacensības un krāšņs šovs skatītājiem.
Olimpieši no Latvijas
Pirmo reizi sportisti no mūsdienu Latvijas teritorijas piedalījās 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā (31 sportists no Vidzemes un Kurzemes guberņām tika iekļauts Krievijas Impērijas komandā, un šāvējs Haralds Blaus kļuva par pirmo, kurš izcīnījis godalgu olimpiādē (bronzas medaļa stenda šaušanā pa māla baložiem)).
1924. gadā olimpiskajās spēlēs Parīzē piedalījās jau Latvijas Republikas sportistu delegācija — kopā 41 sportists (nevienas godalgas). 1932. gada olimpiskajās spēlēs Losandželosā no Latvijas piedalījās tikai 2 sportisti (viena godalga). Latvijas sportisti startēja arī 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Berlīnē (izcīnot divas godalgas).
PSRS izlases sastāvā 1952. gada olimpiskajās spēlēs Helsinkos startēja trīs sportisti no LPSR. 1956. gada olimpiskajās spēlēs Melburnā pieci sportisti no LPSR (kuri izcīnīja piecas godalgas). 1964. gada olimpiskajās spēlēs Tokijā 15 sportisti no LPSR izcīnīja desmit godalgas. 1980. gada olimpiskajās spēlēs Maskavā 13 sportisti no LPSR izcīnīja trīspadsmit godalgas.
Sengrieķu mitoloģija
Sengrieķu mitoloģija ir mītu un leģendu kopums par dieviem, varoņiem un rituāliem Senajā Grieķijā. Sengrieķu mitoloģija stāsta arī par dabu, par pasauli, tās izveidošanos, kā arī seno grieķu kultu un rituālu nozīmīgumu. Sengrieķu mītos ir daudz izdomājumu, bet sengrieķi tos vispārīgi uzskatīja par patiesiem notikumiem. Sengrieķu mitoloģija ir atstājusi milzīgu iespaidu uz Rietumu pasaules mākslas un literatūras attīstību. Mūsdienās zinātnieki, pētot mītus, ne tikai mēģina noskaidrot kaut ko vairāk par Senās Grieķijas civilizāciju, bet arī to, kā šie mīti ir veidojušies.
Grieķu mitoloģija ir izklāstīta ļoti daudzos nostāstos, kā arī attēlota mākslā, piemēram, gleznās, uz vāzēm, kā arī ziedojumos, kas pasniegti dieviem. Grieķu mītos tiek stāstīts, kā izveidojusies pasaule, kādi notikumi norisinājušies dažādu grieķu dievu, dieviešu un varoņu dzīvēs, kā arī citi mitoloģiski notikumi.
Mītu avoti
Sākotnēji mīti ir pārgājuši no paaudzes uz paaudzi tikai mutvārdu ceļā; tāpēc atsevišķos gadījumos notikumi noteiktā mītā var atšķirties. Mūsdienās zināmie mīti galvenokārt ir iegūti no sengrieķu literatūras, galvenokārt no Homēra eposiem "Iliāda" un "Odiseja". Šajos darbos ir aprakstītas dažādu varoņu dzīves gaitas.
Mīti par sengrieķu dievu izcelsmi un viņu raduraksti ir aprakstīti Hēsioda poēmā "Teogonija" (aptuveni 700 gadus p.m.ē.). Nozīmīgs avots ir arī otrs Hēsioda veikums "Darbi un dienas", kurā ir apskatīti zemnieku dzīves un darba apstākļi Senajā Grieķijā.
Fragmentāri pēc Homēra dažādos laikos un dažādu autoru radīti eposi ir palīdzējuši iegūt trūkstošu informāciju par Trojas karu, kas aprakstīts "Iliādā" un "Odisejā". Šie fragmentārie darbi tiek saukti par Homēra himnām (īsi prozas darbi), un tie ir atsevišķu mītu galvenie uzziņas avoti. Arī daudzi lirikas dzejnieki ir saglabājuši savos darbos sengrieķu mītus, piemēram, Tēbās dzīvojošā Pindara odas ir bagātīgas ar leģendām un mītiem.
19. gadsimtā vācu amatieru arheologs Heinrihs Šlīmanis atklāja Mikēnu civilizāciju, savukārt angļu arheologs Arturs Evanss 20. gadsimtā Krētas salā atklāja Mīnojiešu civilizāciju. Abi atklājumi būtiski veicinājuši izpratni par sengrieķu mitoloģiju un rituālu attīstību.
2. gadsimts p.m.ē.
2. gadsimts pirms mūsu ēras sākās 199. gadā p.m.ē. beidzās 100. gadā p.m.ē. Šis gadsimts ir uzskatāms par daļu no Antīkā laikmeta, tomēr atkarībā no apskatāmā reģiona, šī gadsimta apzīmēšanai var izmantot arī citus terminus. Piemēram skatoties uz gadsimtu Vidusjūras austrumu reģiona kontekstā, gadsimtu var apzīmēt kā Hellēnisma periodu.
Pārskats
Romas Republika turpināja paplašināties kaimiņu teritorijās pievienojot Grieķiju un Ziemeļāfrikas krastu, pilnībā izpostot Kartāgas pilsētu. Romas ietekme bija jūtama Tuvajos Austrumos.
Jānis Leimanis
Jānis Leimanis (dzimis 1886. gadā, miris 1950. gadā) ir latviešu kultūras un sabiedriskais darbinieks.
Pirmā pasaules kara laikā organizējis čigānu bēgļu apgādāšanu. Vēlāk, 1920. gados, sācis vākt čigānu folkloru, pārtulkojis Jāņa evaņģēliju čigānu valodā.
1930. gadā nodibinājis biedrību Čigānu draugs, vadījis biedrības kori.
Šarls Bodlērs
Šarls Bodlērs (, dzimis, miris ) bija viens no nozīmīgākajiem un ietekmīgākajiem franču 19. gs. dzejniekiem. Bodlērs tiek uzskatīts par vienu no simbolisma priekštečiem. Viņš bijis arī kritiķis un tulkotājs.
Par nozīmīgāko Bodlēra darbu uzskatāms viņa dzejoļu krājums "Ļaunuma puķes" (Les fleurs du mal, 1857), kurš pēc tā iznākšanas izsauca asu lasītāju un kritiķu reakciju. "Ļaunuma puķēs" Bodlērs, lietojot tā laika lasītājus šokējošu izteiksmi, pievēršas tādām tēmām kā nāve, iznīcība, seksualitāte, ļaunums.
Vēl viens ļoti nozīmīgs Bodlēra darbs ir dzejprozas krājums "Parīzes splīns" (Le Spleen de Paris, 1869).
Biogrāfija
Dzimis Parīzē. Tēvs - Fransuā Bodlērs bija mākslinieks un no bērnības dēlā audzināja vēlmi izprast mākslu - veda to uz muzejiem, iepazīstināja ar saviem draugiem māksliniekiem, bet zēns zaudēja savu tēvu, tad kad viņam palika 6 gadi. Pēc gada Šarla māte apprecējās atkārtoti un zēna attiecības ar audžutēvu nesekmējās.
Kad Šarlam palika 11 gadi, ģimene pārvācās uz Lionu un zēnu nosūtīja uz pansionātu. 1836. gadā Bodlērs atgriezās Parīzē un iestājās Svētā Ludviķa koledžā, no kurienes tika padzīts tikai gadu pirms skolas pabeigšanas. 1841. gada maijā Bodlēru nosūtīja ceļojumā (tas bija kā sods), lai tas atbrīvotos no "slikatjām ietekmēm". Pēc gada stājās spēkā mantojuma tiesības, taču Šarls ātri vien sāka notriekt tēva atstāto mantojumu un 1844. gadā ar tiesas lēmumu tiesības pārvaldīt mantojumu tika nodotas mātei un pats Šarls no tā brīža ik mēnesi saņēma niecīgu naudas summu "kabatas izdevumiem".
1864. gadā Bodlērs aizbrauca uz Beļģiju, kur pavadīja 2 savas dzīves gadus, tur viņa veselības stāvoklis strauji pasliktinājās. Viņš tika atvests uz Parīzi un ievietots klīnikā, kur arī pavadīja savas dzīves pēdējās dienas.
São Paulo Futebol Clube
Klubs ir viens no vislabākajiem klubiem Brazīlijā. Ieguvis dažus titulus gan pašmāju čempionātā, gan arī starptautiskajā arēnā. Šajos titulos ir ieskaitīti trīs Pasaules Čempionāti (divi no tiem Interkontinentālajā Kausā izcīnīti un atlikušais FIFA Klubu Pasaules Čempionātā), trīs Libertadores kausa tituli un viens Copa Conmebol (tagad Copa Sudamericana) tituls.
Mājas stadions ir Estadio Cicero Pompeu de Toledo (Morumbi), kura ietilpība 80 000 vietas. Spēlē pelēkos kreklos ar divām horizontālām svītrām: viena ir sarkana, otra - melna; balti šorti un zeķes.
Virknes pieslēgvieta
Virknes pieslēgvieta, seriālā pieslēgvieta, virknes ports jeb seriālais ports (en) ir ievadizvades pieslēgvieta, kas nodrošina informācijas pārsūtīšanu virknes formātā starp datoru un ārējām ierīcēm. Parasti datoriem ir RS-232 standarta virknes pieslēgvietas, retāk arī RS422. Pirms plašas USB izplatības šo pieslēgvietu lietoja, lai pieslēgtu gandrīz visu veidu ārējās ierīces (peles, tastatūras, modemus). Virknes pieslēgvietas lietoja un vēl joprojām lieto, lai datorus savienotu ar specifiskām iekārtām (svari, laboratorijas mērinstrumenti, termostati, GPS uztvērēji). Pirms plašas PS/2 pieslēgvietas izplatības virknes pieslēgvietas bija galvenā metode peles pieslēgšanai.
Sākotnējā RS232 standartā bija paredzēts lietot spraudni ar 25 kontaktiem (no kuriem datu pārsūtīšanai lieto tikai 3), taču lielākajai daļai datoru virknes pieslēgvietu ir 9 kontakti (adatas). DOS vidē virknes pieslēgvietām var piekļūt kā ierīces failiem ar nosaukumu COMx, kur x — pieslēgvietas numurs. Datoriem parasti bija 2 virknes pieslēgvietas (COM1 un COM2), lai arī diezgan bieži bija vairāk (3 vai 4). Microsoft Windows arī virknes pieslēgvietas apzīmē kā COM, tāpēc tos dažreiz sauc par COM portiem. Mūsdienās visas virknes pieslēgvietas funkcijas spēj nodrošināt USB pieslēgvietas. Tās ir mazākas, vienkāršākas (mehāniski), spēj nodrošināt lielākus ātrumus, signāli ir noturīgāki pret traucējumiem, taču to programmēšana ir nesalīdzināmi sarežģītāka.
Lai lietotu virknes pieslēgvietu, atšķirībā no paralēlās pieslēgvietas jānorāda vairāk parametru (settings):
Virknes interfeisu lieto visi mūsdienu datu pārraides standarti (USB, firewire, utt), jo te ir iespējams panākt lielākus ātrumus (nav nepieciešamības sinhronizēt paralēlas bitu plūsmas). Visus parametrus šajos standartos norāda automātiski.
Sākotnējā RS232 standartā lietoja 25 kontaktu spraudņus un šis standarts bija paredzēts modemu savienošanai ar datoriem. Lielākā daļa no vadiem bija specifiski un bija paredzēti modema vadībai. Pēc tam, kad 20. gs. 80. gados IBM izveidoja IBM PC, tur lietoja 9 kontaktu spraudņus (DE-9), kur liela daļa modemu vadības signālu bija atmesti (smartmodemiem, kurus izveidoja 20. gs. 70. gados), tie tāpat nebija nepieciešami. Mūsdienās RS232 standarta seriālos savienojumus lieto dažādu industriālo un zinātnisko iekārtu savienošanai ar datoru (ja nav nepieciešami ļoti lieli datu pārraides ātrumi). Šādiem mērķiem pietiek vai nu ar 5 vadiem (ja vajag hardware flow control), vai pat iztiek ar 3 vadiem (ja nevajag). Šajām ierīcēm parasti lieto līdzīga veida 9 kontaktu spraudņus kā datoriem. Atsevišķos gadījumos (ja ir tikai 3 vadi), lieto apaļo, 3,5 mm spraudni (tādu pašu kā austiņām (audio signālam)). RS232 signāli var būt robežās no -15V līdz +15V. Negatīvās vērtības atbilst loģiskajam 1, pozitīvās vērtības atbilst loģiskajai 0, vērtības starp -3 un +3V atbilst kļūdai (tām ilgstoši nevajadzētu parādīties). Parasti lietotās spriegumu vērtības ir no 5 līdz 15V (atkarībā no ierīces barošanas avota iespējām).
RS232 savienotās ierīces iedala DTE un DCE. DTE (data terminal equipment) parasti ir dators un DCE (data communications equipment) parasti ir modems.
Triass
Triass ir ģeoloģiskais periods, kas sākās pirms 251 miljona gadu, kad notika perma-triasa izmiršana, un beidzās pirms 199,6 miljoniem gadu ar triasa-juras izmiršanu. Tas ir vecākais no trim mezozoja ēras periodiem. Triass sekoja pēc perma perioda, bet pēc triasa bija juras periods.
Triass sīkāk dalās trīs epohās: agrajā triasā (pirms 251—245 miljoniem gadu), vidējā triasā (pirms 245—228 miljoniem gadu) un vēlajā triasā (pirms 228-199,6 miljoniem gadu).
Triasa periodā uz Zemes dominēja dinozauri, parādījās pirmie lidojošie mugurkaulnieki (pterozauri), kā arī pirmie īstie zīdītāji. Šajā periodā superkontinents Pangeja sāka dalīties divos atsevišķos kontinentos: Gondvānā un Laurāzijā.
Triasa sistēmas dalījums
Triasa sistēmu iedala 3 nodalījumos un 7 stāvos:
Nogulumieži Latvijā
Triasa periodā jūra klāja vienīgi Latvijas rietumdaļu, tādēļ šī perioda nogulumi atrodami vienīgi Kurzemē. Triasa nogulumi sastāv pārsvarā no smilšakmens, merģeļiem un māla. Tos var atrast Loses krastos, Ventas krastos un Nīgrandē.
The Noose
The Noose ir 1928. gada ASV mēmā filma, tāda paša nosaukuma lugas adaptācija. Filmas režisors ir Džons Frenciss Dilons, galvenajās lomās filmējas Ričards Bartelmess, Montegju Lavs, Roberts Emets O'Konors un Telma Toda.
Ričards Bartelmess par galvenās lomas atveidošanu tika izvirzīts 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā".
Ivars Smilga
Dzīvesgājums
Dzimis 1892. gada 2. decembrī Alojas pagasta "Mežurgu" māju saimnieka Teņa Smilgas un viņa sievas Anetes Jūlijas (dzim. Lindes) ģimenē. Bērnībā viņu iespaidojuši tēva uzskati un grieķu mitoloģijas stāsti. 1905. gada revolūcijas laikā soda ekspedīcija 1906. gadā nošāva viņa tēvu, kas bija ievēlēts par pagasta rīcības komitejas priekšsēdi. Ivars Smilga tajā laikā mācījās Valmieras reālskolā un pēc tēva nāves 1907. gada janvārī iestājās LSDSP. 1910. gadā viņš sāka studijas A. Šaņavska Maskavas Tautas universitātes juridiskajā fakultātē, bet jau nākamajā gadā tika izslēgts par piedalīšanos studentu demonstrācijā. 1915. gadā Smilgu apcietināja un izsūtīja uz Sibīriju.
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada martā viņš ieradās Petrogradā, kur viņu ievēlēja par Krievijas Sociāldemokrātiskās (boļševiku) partijas (KSDS(b)P) Centrālkomitejas locekli un aizsūtīja organizēt padomju darbu Somijā. No 1917. gada vidus Smilga bija Somijas armijas, flotes un strādnieku izpildkomitejas priekšsēdētājs. Oktobra revolūcijas laikā viņš organizēja revolucionāro karaspēka daļu pārvietošanu no Somijas un Petrogradu. Pēc Somijas neatkarības proklamēšanas Ļeņins viņu iecēla par KSPFR pilnvaroto pārstāvi Somijā, kur viņš aktīvi iesaistījās Somijas pilsoņu kara organizēšanā 1918. gadā. Pēc atgriešanās Petrogradā Smilgu iecēla par Kara revolucionārās padomes (Реввоенсовет) locekli, un viņš bija viens no galvenajiem kauju organizētājiem Krievijas pilsoņu kara frontēs (1918—1921).
Pēc kara beigām 1921. gadā strādāja vadošos amatos Krievijas tautsaimniecībā: no 1921. gada līdz 1923. gadam bija kurināmā pārvaldes priekšnieks un Augstākās tautas saimniecības padomes priekšsēdētāja vietnieks. No 1924. līdz 1926. gadam bija Valsts plāna priekšsēdētāja vietnieks, līdz 1927. gadam G. Pļehanova Tautas saimniecības universitātes (Российский экономический университет имени Г. В. Плеханова) profesors un rektors. 1927. gadā neilgu laiku Tālo Austrumu bankas direktors.
Lielā terora laikā viņu 1938. gada pavasarī pārveda uz Maskavas NKVD cietumu. Pratināšanās neatzina savu vainu, par spīti spīdzināšanām. PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija 1938. gada 12. martā Smilgam piesprieda nāvessodu, kas izpildīts 26. martā. Līķis sadedzināts Maskavas Jaunās Donas kapsētas (Новое Донское кладбище) krematorijā un apglabāts masu kapā.
Represijas pret Smilgas radiniekiem
Ivara Smilgas sieva N. Polujana-Smilga tika arestēta 1936. gada naktī no 1. uz 2. jūniju, ieslodzīta Solovku salās un vēlāk nošauta. I. Smilgas vecākā meita Tatjana arestēta 1939. gadā, bet jaunākā meita Natālija 1949. gadā. Sākumā ieslodzīta Butirku cietumā, bet vēlāk pārsūtīta uz Kazahstānu. Brālis Pāvils Smilga arestēts 1936. gadā un gājis bojā kādā no GULAGa nometnēm.
Senegāla
Senegāla (fr), oficiāli Senegālas Republika (fr), ir valsts Āfrikas rietumos uz dienvidiem no Senegālas upes, Atlantijas okeāna krastā. Robežojas rietumos ar Gambiju, ziemeļos ar Mauritāniju, austrumos ar Mali un dienvidos ar Gvineju un Gvineju-Bisavu. Lielākā pilsēta un galvaspilsēta ir Dakara.
Vēsture
Līdz 20. gadsimta vidum Senegālas teritorija ir Francijas koloniālās impērijas sastāvā. 1959. gada janvārī Senegāla un Franču Sudāna izveido Mali federāciju, kas 1960. gada 20. jūnijā saņem neatkarību no Francijas. Jau 20. augustā federācija sabrūk, izveidojoties neatkarīgai Senegālai un Mali. Par Senegālas prezidentu ievēl Leopoldu Sengoru, kurš ir arī starptautiski pazīstams dzejnieks. Sākotnēji valstī pastāv parlamentāra sistēma, un Sengors sadarbojas ar premjerministru un aizsardzības ministru Mamadu Diā. Sengors atbalsta sadarbību ar PSRS, taču nav tik radikāls sociālists kā Diā. Starp abiem politiķiem sākas konflikti par valsts ekonomiskās attīstības politiku. 1962. gada decembrī Diā sarīko neveiksmīgu valsts apvērsuma mēģinājumu, un tiek arestēts un notiesāts uz mūža ieslodzījumu (atbrīvots 1974). Valsts pieņem jaunu konstitūciju, kas izveido prezidentālu republiku. 1963. gada decembrī Sengoru, kā vienīgo kandidātu, ar 832 919 balsīm no 941 273 atkal ievēl par prezidentu. No 1965. līdz 1975. gadam Sengora Senegālas Progresīvā savienība ir vienīgā valstī atļautā partija. Lai arī valstī demokrātija ir krietni ierobežota, Sengora režīms ir salīdzinoši maigs. Viņš ir viens no Āfrikāņu sociālisma un negritūdes ideologiem. 1967. gada martā pret Sengoru veic neveiksmīgu atentāta mēģinājumu. 1968. gada februārī viņu atkal pārvēl prezidenta amatā. 1970. gadā Sengors atjauno premjerministra amatu, uzticot to sev lojālajam Andu Diafam. 1974. gadā valstī atļauj veidot vēl divas partijas, un 1975. gada 9. jūlija likums nosaka, ka valstī var pastāvēt trīs partijas, katrai no kurām jāpārstāv cita ideoloģija (marksisms-ļeņinisms, sociāldemokrātija un liberālisms). Papildus Sangora Senegālas Sociālistiskajai partijai izveido marksistu Āfrikāņu Neatkarības partiju un liberālu Senegālas Demokrātisko partiju, par kuras vadītāju kļūst Abdulaje Vade.
1981. gada 29. jūlijā Gambijā, ko no trim pusēm ieskauj Senegāla, sākās militāra sacelšanās. 31. jūlijā Senegāla sāka ievest savu karaspēku Gambijā. 1982. gadā abas valstis noslēdza vienošanos par konfederācijas izveidošanu, kas pastāvēja līdz 1989. gadam, kad Gambija no tās izstājās.
1986. gadā Diufs sāk plašu AIDS novēršanas kampaņu, kuras rezultātā Senegālā ir viens no zemākajiem AIDS saslimšanas līmeņiem Āfrikā.
1993. gada vēlēšanās Diufs saņem 58% balsu. 2000. gada prezidenta vēlēšanu otrajā kārtā Abdulaje Vade sakāva Diufu, iegūstot 58,5% balsu. Diufs akceptēja sava ilggadējā politiskā oponenta uzvaru, un pirmo reizi kopš neatkarības, sociālisti zaudēja varu. 2012. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja Makijs Salls.
Ģeogrāfija
Senegālas teritorija pārsvarā ir līdzena un zema, vidējais augstums ir 200 metrus virs jūras līmeņa, ar smilšainu augsni. Valsts dienvidaustrumos reljefs ir augstāks virs 500 metriem virs jūras līmeņa. Dienvidaustrumos atrodas Senegālas augstākā virsotne — Nependiaha (584 m v.j.l.). Valsts ziemeļu robežu veido Senegālas upe. Lielākās upes ir Senegāla, Gambija un Kasamansa.
Senegālā atrodas Āfrikas kontinenta galējais rietumu punkts — Zaļā raga pussala, kurā izvietojusies Senegālas galvaspilsēta Dakara.
Senegālā atrodas viens no pasaules dabas brīnumiem — Rozā ezers. Ezera ūdens ir rozā krāsā, tas ir ļoti sāļš, sekls un silts un tā krastus ieskauj baltas putas. Ezera dibens sastāv no biezas sāls garozas, un vietējie iedzīvotāji no tā iegūst sāli. Sāls iegūšana ir būtisks iedzīvotāju ienākumu avots.
Klimats
Senegālā raksturīgs karsts, tropisks (subekvatoriālais) klimats ar izteiktām sausajām un lietus sezonām. Nokrišņu daudzums palielinās dienvidu virzienā. Tāpēc ziemeļos plešas sausas savanna s, bet dienvidos — ar augiem bagāti lietus meži. Gaisa temperatūra iekšzemē ir augstāka nekā piekrastes rajonos.
Iedzīvotāji
2021. gadā Senegālā dzīvoja 17 196 308 iedzīvotāji. Tā ir 72. lielākā valsts pasaulē pēc iedzīvotāju skaita. Summārais dzimstības koeficients 2013. gadā bija 5,0. Apmēram 70% Senegālas iedzīvotāju dzīvo laukos. Senegālā ir liela etniskā daudzveidība, lielākā etniskā grupa jeb 43,3% ir volofi, 23,8% ir fuli un 14,7% ir sereri, bet 18,2% ir ar citu etnisko piederību.
Reliģija
Izplatītākā reliģija Senegālā ir islāms (94%). 5% no iedzīvotājiem ir kristieši, bet 1%- animisti.
Sports
No 1979. īdz 2008. gadam Senegālas galvaspilsēta Dakara bija Dakaras rallija finiša vieta. Kopš 2009. gada rallijreids norisinās Dienvidamerikā ar startu Argentīnas galvaspilsētā Buenosairesā, tomēr tas joprojām tiek saukts par Dakaras ralliju.
Senegālieši nodarbojas ar daudziem sporta veidiem. Cīņa un futbols ir populārākie sporta veidi valstī. Senegāla 2026. gada vasaras jaunatnes olimpiādi rīkos Dakarā, padarot Senegālu par pirmo Āfrikas valsti, kas rīko olimpiskos pasākumus.
Kauja pie Skodas (1259)
1259. gada kauja pie Skodas notika 1259. gada vidū, pēc miera līguma notecēšanas starp žemaišiem un Livonijas ordeni.
Priekšvēsture
1256./1257. gada kaujā pie Klaipēdas žemaiši uzvarēja Livonijas ordeņa karaspēku. 1256. gada beigās Žemaitijas kunigaiši rīkoja lielas dzīres, kurās viņu vadonis Almins (?) aicināja doties uz Kursu un izdzīt no turienes kristiešus. Viņu priesteris ar upurēšanas palīdzību pareģoja kara veiksmi, ar nosacījumu, ka trešdaļa no gūtā laupījuma jāatdod dieviem. Karagājienam sapulcējās ap 3000 žemaišu karavīru. Kuldīgas komturs aicināja palīgā ordeņa brāļus, vāciešus un kuršus no Klaipēdas. Kad Klaipēdas karadraudze ieradās Kuldīgā, krusta karotāji Klaipēdas komtura Bernharda no Hārenes vadībā devās pakaļ žemaišiem, kas ar Kursā iegūto laupījumu devās mājup.
Kaujas norise
Abi karaspēki sastapās pie kuršu Skodas pils (tagad pilsēta Klaipēdas apriņķī netālu no Latvijas-Lietuvas robežas). Pirmie uzbruka krusta karotāji komtura Bernharda vadībā, bet sastapa niknu žemaišu pretestību. Daļa no kuršu karavīriem atstāja kaujas lauku, ordeņa karaspēks cieta sakāvi, kurā krita 33 bruņinieki, arī Klaipēdas komturs Bernhards. Žemaiši pateicās dieviem par dāvāto uzvaru.
Čārlzs Vilsons
Čārlzs Tomsons Rīss Vilsons (en, dzimis, miris ) - skotu izcelsmes britu fiziķis. Kopā ar Artūru Komptonu 1927. gada ieguva Nobela prēmijas fizikā par Vilsona kameras izstrādi.
Dzimis zemnieku ģimenē. Pēc tēva nāves 1873. gadā ģimene pārcēlās uz Mančestru. Mācījies Mančestras Universitātē, iesākumā bioloģiju, vēlāk ieinteresējoties par fiziku. Turpināja studijas Kembridžas Universitātē, apgūstot fiziku un ķīmiju. Padziļināti apguva meteoroloģiju, sevišķi pievēršoties mākoņu veidošanās mehānismiem. Veicot eksperimentus par mākoņu veidošanos Kembridžas Universitātes laboratorijās un pētot jonu un radiācijas ietekmi, izveidoja Vilsona kameru, kura bija viena no pirmajām ierīcēm lādētu daļiņu reģistrācijai.
Ronijs Hodels
Ronijs Hodels (, dzimis Horvā, Lucernā) ir bijušais Šveices futbola aizsargs, kurš 2009. gada sezonā spēlēja FK Ventspils.
Spēlētāja karjera
Karjeru viņš uzsāka 2000. gadā vietējā klubā FC Lucerne, bet 2005. gadā pārcēlās uz BSC Young Boys. Tur viņš pavadīja 2 gadus, līdz 2006./2007. gada sezonas beigās pārgāja uz FC Basel. Viņš tiek uzskatīts par vienu no labākajiem Šveices kreisās malas pussargiem, lai arī nacionālajā izlasē nav spēlējis. Viņš bija Šveices futbola izlases kandidātos 2006. gada Pasaules kausam, bet galīgajā sastāvā netika iekļauts, jo priekšroka tika dota viņa konkurentiem Kristofam Spiheram un Ludovikam Maņinam.
Hodels aizvadījis 4 spēles Šveices U21 izlasē.
2009. gada 18. jūnijā Bāzeles kluba jaunais treneris Torstens Finks nolēma nepagarināt ar viņu līgumu. Drīz pēc tam viņš pievienojās FK Ventspils, kuri bija kvalificējušies UEFA Eiropas līgai.
2010. gada februārī viņš pameta Ventspils klubu, cerot parakstīt līgumu ar Servette FC, tomēr medicīniskajās pārbaudēs atklājās nopietnas problēmas ar ceļgalu un spēlētājam nācās beigt karjeru.
Fukusimas I AES avārija
Fukusimas I AES avārija ir notikusī kodolkatastrofa Fukusimas I atomelektrostacijā, Japānā. Katastrofa notika pēc 9,0 ballu stipras zemestrīces. Tā tiek uzskatīta par vienu no vēsturē lielākajām kodolkatastrofām. Fukusimas I AES avārija ir otrā kodolkatastrofa pēc Čornobiļas AES katastrofas, kas novērtēta ar 7. līmeni pēc Starptautiskās kodolnegadījumu skalas. Tā kā kodolkatastrofas sekas vēl aizvien tiek novērstas, eksperti uzskata, ka šī nav pasaulē postošākā kodolkatastrofa, taču visgrūtāk novēršamā.
Kopumā zemestrīces rezultātā darbību automātiski pārtrauca 11 reaktori četrās atomelektrostacijās, taču negadījums Fukusimas I AES ir nopietnākā avārija.
Cunami radīja traucējumus elektropadevē reaktoru dzesēšanas sistēmām. Avārijas rezultātā ir notikusi cilvēka veselībai bīstama apjoma radiācijas noplūde apkārtējā vidē. Divdesmit kilometru rādiusā ap AES evakuēti ap 200 000 iedzīvotāju. Vairākkārtēji sprādzieni atomelektrostacijas reaktoros un to izraisītie ugunsgrēki ir radījuši draudus par vienas no lielākajām kodolkatastrofām pasaules vēsturē iespējamību.
11. aprīlī oficiāli Japānas avoti atzina, ka avārija Fukusimas AES ir vērtējama kā augstākā 7. līmeņa katastrofa pēc Starptautiskās kodolnegadījumu skalas, iepriekš tā tika vērtēta kā 5.—6. līmeņa katastrofa. Tā ir otrā ar 7. līmeni novērtētā katastrofa cilvēces vēsturē (pirmā bija 1986. gadā notikusī Čornobiļas AES katastrofa).
Neraugoties uz intensīviem glābšanas darbiem, pēc avārijas situācija atomelektrostacijā turpināja pasliktināties, un 25. martā tika izsludināta evakuācija no teritorijas plašākā rādiusā — 30 km ap AES. AES apkārtnē turpināja paaugstināties radiācijas līmenis un marta beigās radioaktīvais piesārņojums Klusajā okeānā un sauszemē normu pārsniedza jau tūkstošiem reižu, maksimumu sasniedzot 31. martā, kad jūras ūdenī pie AES piesārņojums ar radioaktīvo jodu pārsniedza normu vairāk kā 4000 reižu.
1186. gads
1186.
Vilsons
Vilsons ( — 'Vila dēls'; sieviešu dzimtē Vilsone) ir angļu un skotu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ideāla gāze
Ideāla gāze ir gāzes vienkāršots modelis. Šajā modelī gāzes tilpumu V, spiedienu p un absolūto temperatūru T, nemainoties gāzes masai, saista sakarība:
Šī sakarība ir ideālas gāzes stāvokļa vienādojuma vienkāršots variants, ko formulēja franču fiziķis Benuā Klapeirons.
Visas vielas gāzveida stāvoklī ir reālas gāzes un tām šis vienādojums ir pareizs tikai tuvināti, tomēr tas ir pietiekami precīzs praktiski visām retinātām gāzēm, ja to temperatūra ir tālu no kondensēšanās (iztvaikošanas) temperatūras. Konstanti (const) Klapeirona vienādojumā ērti noteikt tad, ja gāzes daudzums ir viens mols, jo zināms, ka 1 mol jebkuras gāzes absolūtajā temperatūrā T0 = 273,15 K (0° C) un normālā spiedienā p0 = 1,013×105 Pa vienmēr aizņem tilpumu V0 = 0,0224 m3 (22,4 l). Šajos apstākļos kur konstanti R = 8,314 J/(mol*K) sauc par universālo gāzu konstanti. Šī konstante ir vienāda ar Bolcmaņa konstantes un Avogadro skaitļa reizinājumu.
Vienādojums jebkuram vielas daudzumam
Jebkuros citos apstākļos gāzei, ja tās tilpums ir V, spiediens p, absolūtā temperatūra T, masa ir m un molmasa ir M, ideālas gāzes stāvokļa vienādojums ir
Šo vienādojumu ir ieguvis D. Mendeļejevs 1874. gadā, papildinot Klaiperona vienādojumu.
Pieņem, ka ideālas gāzes molekulas ir ar neievērojamu tilpumu, to sadursmes ir pilnībā elastīgas un nepastāv nekādi starpmolekulārie spēki.
Vieglatlētika 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 100 metri vīriešiem
Vīriešu 100 metru distances sacensības 2012. gada olimpiskajās spēlēs Londonā norisinājās 4. un 5. augustā Londonas olimpiskajā stadionā. Sacensībās uzvarēja Jamaikas sportists Useins Bolts, sudrabu ieguva Johans Bleiks (Jamaika) un bronzu — Džastins Getlins (ASV).
1198. gads
1198.
Jastrove
Jastrove (pl, vēsturiski Jastrova (de)) ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz rietumiem no Zlotovas.
Bijis viens no vistālāk uz dienvidiem izvirzītajiem pomerāniešu centriem. Rakstos pirmoreiz minēta 1363. gadā. No 1772. līdz 1945. gadam ietilpa Prūsijā. Pēc Otrā Pasaules kara iekļāvās Polijas valstī.
Otrajā Pasaules karā Jastrove bija svarīga aizsardzības sistēmas — t.s. Pomerānijas vaļņa (Die Pommernstellung) sastāvdaļa.
Viļānu katoļu baznīca
Viļānu Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Viļānu pilsētā, Kultūras laukumā 6a. Dievnams kopā ar darbojošu klosteri ir viens no retajiem 18. gadsimta šāda veida baroka arhitektūras pieminekļiem Latvijā.
Vēsture
1752. gadā Viļānu muižnieks Miķelis Riks uzaicināja bernardiešu mūkus, kuri ar muižnieka atbalstu Viļānos uzcēla klosteri un baznīcu. Dievnama, klostera un mūku uzturēšanai bija piešķirta Juriņu forvaļka jeb pusmuiža. Bernardiešiem vajadzēja apkalpot arī vairākas apkārtējās baznīcas un kapelas, kas tajā laikā bija uzceltas muižnieka Rika īpašumos — Baltiņā jeb Rikovā, Strūžānos, Gaigalavā jeb Bikovā, Dricānos un Piltenē. 1777. gadā Viļānu baznīcu Mogiļevas pirmais lietuviešu katoļu arhibīskaps Staņislavs Sestžencevičs-Bohušs konsekrēja Svētā Erceņģeļa Miķeļa godam. Krievijas valdība klosteri slēdza, savu darbību tas atjaunoja tikai 1924. gadā. Otrā pasaules kara laikā baznīcai sagrāva torņus un uzspridzināja klosteri, taču pēc kara dievnamu un klostera ēku atjaunoja. 2011. gadā pie klostera tika atklāts Rožukroņa dārzs ar Latvijas pirmā misionāra Svētā Meinarda skulptūru un atklāta baznīcas patrona, Erceņģeļa Miķeļa skulptūra. Baznīcas dārzā ir ierīkots rožu dārzs.
Vietas kuras jāapskata
Kopš senajiem laikiem Viļānu baznīcā ir daudz kas mainījies. Baznīca tika atjaunota gan no iekšpuses, gan no ārpuses. Sveču kapelā ir uzcelta grota par nedzimušajiem bērniņiem, Miķeļa Rika atdusas vieta, Terēzītes rožu dārzs, rožukroņa dārzs un kapela par mirušajiem. Ir plānots uzcelt Krusta ceļu.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Rinalds Stankevics. Viļānu iedzīvotāji, iespējams, sākotnēji piederēja pie Rēzeknes draudzes, bet vēlāk, 18. gadsimta trīsdesmitajos gados atradās Varakļānu draudzē, kur pastāvīgā misijā atradās Preiļu jezuīti. Par pastāvīgu draudzi viļānieši kļuva 1753. gadā, kad bernardieši uzcēla baznīcu un klosteri. Draudzei ir divpadsmit kapsētas — Solaskungu kapsēta, Brikuļu kapsēta, Broku kapsēta, Kūkoju kapsēta, Lagonu kapi, Makužu kapi, Masaļsku kapi, Medinsku kapi, Tēvenānu kapi, Trūpu kapi, Vacmurānu kapi un Viļānu jaunā un vecā kapsēta.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas svētki, Sveču diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki (40 stundas), Svētā Antona diena, Porciunkula svētki, Svētā Miķeļa diena, Rožukroņa svētki, Svētā Alberta diena.
Draudzes priesteri
Klosteri apkalpo pieci priesteri t.Šķeļš kurš ir vecākais no visiem priesteriem, t.Boļislavs,t.Alberts, t.Rinalds un t.Imants kurš ir klostera priekšnieks. Ja, neskaita svētku dienas kurās var pat atbraukt desmitiem priesteru. Šajā klosterī strādā arī saimniece kura katru dienu baro priesterus un atbild galvenokārt par virtuvē atrodamajām lietām. Bez visiem šiem klosterī ir arī daudz un dažādi cilvēki bez kuriem uzlabojumi nebūtu bijuši.
Interjers
papildinājums. 1. 1753. gadā Miķelis Riks iesāka celt Viļānu baznīcu un klosteri, baznīcā izveidojot 9 altārus. Diemžēl 1922. gada ugunsgrēka laikā sadega gandrīz viss baznīcas koka aprīkojums, tanī skaitā arī koka altāri. pēc 90 gadiem - 2012. gadā, svinot baznīcas konsekrācijas 235. gadu jubileju, tika atjaunoti sv. Jāzepa, sv. Annas, sv. Agates un sv. Monikas altāri. Baznīcā atkal var redzēt visus 9 altārus, kādi tie bija kopš baznīcas celtniecības sākumiem. Tātad baznīcā ir 9 altāri, nevis 3. 2. sv. Terēzes kapela atrodas nevis baznīcā, bet klostera dārzā. 3. turpretī baznīcas pagrabos - krustaceļš nodomā par nedzimušajiem bērniem, kapella nodomā par nedzimušajiem bērniem, Miķeļa Rika piemiņas vieta un krusta kapella.
White Hart Lane
White Hart Lane bija stadions Londonā, Anglijā. Anglijas futbola komandas Totenhemas "Hotspur" bijušais mājas stadions. Stadionā ir 36 214 vietas. Būvēts 1899 gadā.
2017. gadā stadions tika pilnībā nojaukts, lai tā vietā uzceltu jaunu stadionu ar tādu pašu nosaukumu. Tikmēr Totenhemas "Hotspur" komanda savas spēles aizvada Vemblija stadionā.
Smits
Smits (en — 'kalējs'; sieviešu dzimtē Smita) ir izplatīts angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
8. Saeima
8. Saeima ir Latvijas Republikas parlaments, kas darbojās no līdz.
Baklažāns
Baklažāns ir nakteņu dzimtas daudzgadīgs augs, kas bioloģiski ir radniecīgs kartupelim un tomātam. Baklažāniem ir nepieciešams silts klimats, tādēļ tos galvenokārt audzē Austrumāzijā un Dienvidāzijā. Tieši Ķīna un Indija ir valstis, kurās visvairāk gada laikā izaudzē baklažānus. Trešajā vietā ir Āfrikas valsts Ēģipte. Austrumāzijā un Dienvidāzijā baklažāni ir audzēti jau tālā senatnē, jo cilvēki pārtikā izmantoja tā mīkstos augļus. Šim nolūkam tos audzē tikai vienu gadu.
8. Saeima
Vēlēšanas
8. Saeimas vēlēšanas notika. Vēlēšanās kandidēja 20 saraksti un nobalsoja 997 754 vēlētāju (derīgas bija 995 085 aploksnes), kas sastādīja 71,36% no kopējā balsstiesīgo skaita. 5% barjeru pārvarēja un 8. Saeimā iekļuva 6 vēlēšanu saraksti:
Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits
Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits ir viena no nominācijām Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā, ko pasniedz populārākajai un spēlētākajai dziesmai aizvadītajā gadā Latvijas radiostacijās. Uzvarētājs tiek noteikts pēc "Latvijas Izpildītāju un producentu apvienības" datiem. Visvairāk reizes (septiņas) balvu ir ieguvusi grupa Prāta Vētra, tostarp 5 gadus pēc kārtas.
8. Saeima
Deputāti un frakcijas
8. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, tomēr mainoties Saeimas deputātu sastāvam, laika gaitā tajā ir bijuši 132 cilvēki.
Latvijas Mūzikas ierakstu gada radio hits
Balva tiek pasniegta katru gadu kopš 1994. gada, izņemot 1996. gadā.
8. Saeima
Deputāti un frakcijas
2004. gada februārī 5 Tautas Saskaņas partijas frakcijas biedri pievienojās Latvijas Pirmās Partijas frakcijai. 8. Saeimas pilnvaru termiņam noslēdzoties, bez frakcijas bija četri deputāti: Māris Gulbis (ievēlēts no JL), Ēriks Jēkabsons (LPP), Jānis Jurkāns (PCTVL) un Aleksandrs Kiršteins (TP).
Darbība
Jēkabsonu amatā nomainīja Andris Ārgalis (TP). Ārgalis amatu pameta, bet viņa vietā iecēla Vinetu Muižnieci (TP). Jēkabsonam nomainot Ārgali priekšsēdētājas biedra krēslā, Jāņa Reira kā Saeimas sekretāra vietā nāca Jānis Šmits (LPP). Muižniecei kļūstot par priekšsēdētājas biedri, Ingūna Rībena (JL) nomainīja A. Bartaševiču sekretāra biedra amatā. 8. Saeimā darbojās 17 pastāvīgās komisijas, 13 apakškomisijas un 1 izmeklēšanas komisija.
Pārkiuņa ezers
Pārkiuņa ezers (arī Pērkoņu ezers, Pērkoņa ezers) ir neliels caurteces ezeriņš Rēzeknes novada Mākoņkalna pagastā, rietumos no Bondariem. Krasti ir lēzeni, grūti pieejami. Notece pa grāvi uz Smagaņu ezeru un Kozupi un tālāk uz Zosnas ezeru. Ziemeļos no ezera atrodas Bondaru pilskalns.
Clean Bandit
Clean Bandit ir britu elektroniskās mūzikas grupa, kas radusies Kembridžā, Lielbritānijā, 2009. gadā. Viņu singls Mozart's House 2013. gadā ieguva 17. vietu UK Singles Chart, bet nākamā gada janvārī grupas populārākā dziesma Rather Be ieguva pirmo vietu šajā pašā mūzikas hitu sarakstā. Šī dziesma prestižajā pirmajā vietā atradās veselu mēnesi. 2015. gadā Rather Be ieguva Grammy balvu par labāko deju mūzikas ierakstu.
2006. — 2012: Grupas veidošana un sākums
Grupas dalībnieki Džeks Patersons, Greisa Čato, un Milans Nīls Amins-Smits iepazinās studējot bakalauru Jēzus Koledžā, Kembridžas Universitātē. Tajā laikā, Amins-Smits vadīja stīgu kvartetu kopā ar Čato. Tajā laikā viņa bija Džeka draudzene un viņš ierakstīja kvarteta uzstāšanās. Viņš sāka remiksēt šos ierakstus ar bungu ritmiem un citu elektronisko mūziku, ko viņš bija izveidojis. Kvarteta dalībnieki noklausījās šo ierakstu, kas viņiem ļoti patika. Viens no viņu draugiem Segava Sekintu Kivanuka tad rakstīja dzeju gabalu un dziesma Mozart's House materializējās. Galu galā, ideja par grupas veidošanu radās.
Grupas nosaukums, Clean Bandit, nāk no krievu frāzes tulkojuma (Čato un Patersons dzīvoja Krievijā uz laiku), kura nozīme ir līdzīga angļu frāzei "pilnīgu bastards".
2012—pašlaik: New Eyes
2012. gada decembrī grupa izlaida savu debijas singlu A+E, kas nokļuva UK Singles Chart 100. vietā. Šī dziesma ir galvenais singls no viņu pirmā albuma New Eyes, kas tika izlaists 2014. gada 2 jūnijā. Albuma iznākšanas datums sākotnēji bija iecerēts 30. maijs, bet dažādu apstākļu dēļ tas iznāca 2. jūnijā. Albums sastāv no 13 singliem, kas gan ir iepriekš bijuši publicēti, gan jauni un nedzirdēti. Interneta vietnē Youtube viņu pagaidām populārākais singls Rather Be ir sasniedzis vairāk nekā 100 miljonus skatījumu. Šajā vietnē viņu kanāls cleanbandit jau 2014. gada nogalē sasniedza 400 tūkstošus abonentu.
Krajenka
Krajenka (, vēsturiskais vācu nosaukums - Krojanke ) - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidiem no Pilas.
Clean Bandit
Mūzikas stils
Clean Bandit mūzika tiek raksturota kā "jauktā" mūzika, sajaucot elektronisko mūziku ar klasiskās un hausmūzikas elementiem. Lielākajā daļa no viņu mūzikas savijas klasiskās kompozīcijās, piemēram, no Bēthovena, Dvoržāka un citiem klasiskās mūzikas komponistiem (Dziesmā Mozart's House lielākais uzsvars tika likts uz Mocarta komponētiem skaņdarbiem.
Krajenka
Rakstos pirmoreiz minēta 1286. gadā. No 1772. līdz 1945. gadam ietilpa Prūsijā. Pēc Otrā Pasaules kara iekļāvās Polijas valstī, bet pilsētas vācu iedzīvotāji izbrauca vai tika padzīti.
Clean Bandit
Mūzikas video
Grupas čelliste Greisa norādīja, ka katras dziesmas video klips ir neatņemama sastāvdaļa no visa kopēja darba pie dziesmas. Idejas par video parasti rodas jau dziesmas rakstīšanas laikā un bieži vien satur atsauces uz dažādiem mākslas darbiem (piemēram, ideja par vīru, kas slido dziesmas Dust Clears video klipā, radās no Henrija Reberna gleznas The Skating Minister). Greisa ar Džeku ir izveidojuši filmu produkcijas kompāniju CleanFilms, lai veidotu mūzikas video sev un citiem māksliniekiem. 2014. gada jūlijā grupa izlaida desmito oficiālo video klipu kādai no viņu dziesmām.
Krajenka
1846. gadā pilsētā tika uzcelta protestantu baznīcu pēc ievērojamā arhitekta Karla Frīdriha Šinkela (Karl Friedrich Schinkel, 1781 - 1841) projekta.
Pēteris Damiāns
Pēteris Damiāns (la vai  Petrus de Honestis; arī Pietro Damiani, Pier Damiani; ap 1006. gadu—1072. gada 21./22. februāris) bija benediktiešu mūks, filozofs, teologs, eremīts, Baznīcas reformators, svētais.
Aktīvs sava laika Baznīcas iekšējo reformu veicinātājs, rakstos un disputos aktīvi uzstājās pret nolaidību, pret simoniju. Baudīja Sv. Romas impērijas imperatora Henriha III aizgādniecību. Tika ievēlēts par kardinālbīskapu, aktīvi aizstāvēja Baznīcas dominanti pār valsti. Reformēja benediktiešu ordeņa dzīvesveidu, ieviešot striktāku askēzi (t.s. kamaldoliešu kustība).
Biogrāfija
Dzimis 1006. vai 1007. gadā Ravennā (Ravenna) paputējušu muižnieku ģimenē. Agrā bērnībā kļuvis par bāreni. Audzis un skolojies pie vecākā brāļa, kurš bijis arhipriesteris (bīskapa palīgs, vecākais priesteris).
Pēc studijām Ravennā, Faencā un Parmā (Parma) 19 gadu vecumā ieguvis tiesības strādāt par skolotāju. Ap 1035. gadu kļuvis par eremītu un apmeties uz dzīvi Fonteavelanā, Apenīnu kalnos.
Ap 1040. gadu bija ieguvis ticības brāļu vidū tādu autoritāti, ka tika ievēlēts par Tā Kunga svētā krusta klostera ekonomu, bet ap 1043. gadu par abatu. Būdams t.s. Klinī kustības piekritējs, aktīvi pilnveidoja kopienas dzīvi, pārbūvējot klosteri, dibinot filiāles, izveidoja plašu bibliotēku, īstenoja aktīvu teorētisko darbību, popularizēdams iekšējo reformu nepieciešamību, aktīvi aicināja likvidēt simoniju.
1057. gadā tika iecelts par Ostijas kardinālbīskapu. Aktīvi kā pāvestu sūtnis pildīja diplomātiskas misijas, risinot strīdus un samierinot dažādos ideoloģiskos strāvojumus Baznīcā. Aktīvi iestājās par laicīgo monarhu pakļautību Baznīcai, pret Romas kūrijas patvaļu, izslēdzot no Baznīcas pārāk brīvdomīgus garīdzniekus utt.
Piederēja tam teologu strāvojumam, kuri izskatīja, ka pēc Kristus cilvēcei jebkuras problēmas risināšanai pietiek tikai ar Dievišķo atklāsmi. Postulēja ticības prioritāti pār saprātu: filozofija esot tikai ticības kalpone. Sarakstījis 7 traktātus (ievērojamākais teoloģiski filozofiskais apcerējums Epist. de Dei omnipotentia), 53 sprediķus, ap 240 poēzijas sacerējumus (lūgsnas, himnas utt.), aptuveni 180 politiskas vēstules.
Miris 1072. gadā, atgriežoties no diplomātiskas misijas Ravennā, apglabāts Faencas katedrālē.
1828. gadā pāvests Leo XII izsludināja viņu par "Baznīcas doktoru" (doctor angl. Doctor of the Church) jeb skolotāju, bet kā tā piemiņas diena tika noteikts 23. februāris.
Sovrala
Sovrala (es) bija vissezonas Argentīnas polārstacija Antarktīdā. Stacija bija izvietota Filhnera šelfa ledāja dienviddaļā 1000 m vjl 420 km no pie ledāja frontes izvietotās Heneralas Belgrano un 780 km no Dienvidpola. Staciju atklāja 1965. gada 2. aprīlī un nosauca par godu 1903. gada Oto Nordenšelda ekspedīcijas dalībniekam mičmanim Hosē Marijam Sovralam (José María Sobral) — pirmajam zināmajam argentīnietim, kas pārziemojis Antarktīdā.
Stacija bija paredzēta 7 cilvēkiem. Stacijas darbības laikā zemākā reģistrētā temperatūra bija -67,1 °C, augstākā — -17 °C. Pētniecības programma iekļāva novērojumus meteoroloģijā, ģeomagnētismā, kā arī ziemeļblāzmu novērojumus. Viens no stacijas mērķiem bija nodrošināt Argentīnas Dienvidpola ekspedīciju 1965. gadā (Operación 90).
Aklais Valentīns
Johans Lībeks (, miris 1664), iespējams, īstajā vārdā — Jānis Lībietis, plašāk pazīstams pēc iesaukas Aklais Valentīns, bija latviešu partizānu vadonis Kurzemes hercogistē Otrā Ziemeļu kara laikā.
Sovrala
Kopš 2000. gada oktobra Sovralas stacijas vietā tiek ierīkota ikgadēja apmetne, kurā no septembra līdz decembrim Belgrano II personāls veic ozona slāņa mērījumu.
Aklais Valentīns
Izcelsme
Par Johana Lībeka tautību un izcelsmi noteiktas ziņas nav saglabājušās. Tā kā viņa vārds un uzvārds nav sastopams Kurzemes hercogistes ievērojamāko muižnieku un namnieku sarakstos, pastāv uzskats, ka viņš ir cēlies no latviešu zemnieku vai brīvcilvēku vidus, bet jaunībā apstākļu spiests vai piedzīvojumu kāres mudināts karojis kā algotnis dažādās armijās — sākumā Zviedrijas, bet vēlāk Polijas, kur uzdienējis līdz leitnanta pakāpei.
Piedalīšanās karadarbībā
Kad Kurzemes hercogs Jēkabs sācis veidot savu algotņu karaspēku, Lībeks iestājies tā dienestā. Pēc Zviedrijas karaspēka iebrukuma viņš nevis stājies muižnieku pulka rindās, bet sācis formēt partizānu vienības no latviešu zemniekiem. 1658. gada ziemu Lībeka partizāni pavadīja Kurzemes mežos, vingrinoties kara mākslā un uzbrūkot mazākām zviedru vienībām. Lībeks no stihiski veidojušām ar rungām un dakšām bruņotām latviešu partizānu grupām izveidoja daudzas nelielas dragūnu vienības. Ieroči, zirgi un ekipējums tika atņemti Zviedrijas karaspēkam, kā arī iepirkti Lietuvā. Pavasarī Lībeka partizāniem pievienojās Polijas karavīri pulkveža Švarckofa vadībā un korpusā nu bija ap 1000 jātnieku, no kuriem vismaz divas trešdaļas sastādīja latvieši. Lībeka partizānu vienību uzbrukumu rezultātā drīz vien Zviedrijas vara Kurzemē nesniedzās ārpus cietokšņu mūriem.