cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lielā panda
Izskats
Lielā panda sver apmēram 115 kg, mātītes 10—20% ir mazākas par tēviņiem un sver līdz 100 kg. Ķermeņa augstums skaustā ir 75 cm, garums 1,5 m. Ķermeņa formas tipiskas lāčiem. Kažoks balts ar melnām ausīm, kājām, pleciem, kā arī ap acīm ir melni plankumi. Deguns melns. Apspalvojums biezs, silts un sargā pandu no aukstā kalnu klimata. Lielajai pandai ir spēcīgs žoklis un lieli dzerokļi, kas lieliski piemēroti sīksto bambusu sakošļāšanai. Ķepām ir pieci pirksti un īkšķis, kas būtībā nav pirksts, bet īkšķa funkcijām piemērojies priekšķepas spieķakaula galviņas izaugums, kas ēdot palīdz saturēt bambusa zaru. Lielajai pandai ir otra garākā aste lāču dzimtā, tā ir apmēram 15 cm gara. Visgarākā aste ir garlūpu lācim (Melursus ursinus).
Ieradumi
Lielā panda savu dzīvi pavada uz zemes, barojoties bambusu mežos. Lielās pandas ir vientuļnieces, un katrai pieaugušai pandai ir sava teritorija, kura tiek apsargāta. Sociālie kontakti tiek veidoti tikai īsajā pārošanās sezonā. Mazuļus mātīte audzina viena. Savā starpā lielās pandas komunicē ar balsi un atstātām smaržu zīmēm. Tās mēdz uzrāpties kokā, lai iekārtotu migu koka dobumā, migu tās var iekārtot arī akmeņu krāvumā. Lielā panda neveido pastāvīgas alas, un nemēdz doties ziemas miegā. Tāpat kā citi subtropu zīdītāji, ja kļūst pārāk vēss, tās dodas uz siltākiem rajoniem. Lielā panda pārvietojoties izmanto vairāk telpas atmiņu nekā vizuālo atmiņu. Tāpat kā visiem lāčiem lielajai pandai ir slikta redze, tāpēc barību tās atrod galvenokārt ar ožu. Nebrīvē lielā panda dzīvo 25—30 gadus.
Barība
Lielā panda, lai arī pieder plēsēju kārtai, ir veģetāriete. Tā pamatā ēd bambusa dzinumus un zarus. Lielajai pandai tāpat kā citiem plēsējiem gremošanas sistēma slikti pārstrādā celulozi, tādēļ panda no bambusiem nepaņem visu iespējamo enerģiju un olbaltumvielas. Lai uzņemtu pietiekamā daudzumā barības vielas, lielajai pandai bambusi ir jāapēd daudz, 9—14 kg dienā. Gremošanas sistēmai ir jābūt piepildītai ar bambusiem visu laiku. No bambusu lapām panda iegūst vairāk olbaltumvielas nekā no zariem. Ēšanas ieradumi iespaido lielās pandas uzvedību. Tā maz kontaktē ar citām pandām, maz kustās un izvairās no stāvām nogāzēm, lai lieki netērētu enerģiju. Savvaļā pandas ēd 25 dažādas bambusu šķirnes. Lai panda varētu pilnvērtīgi baroties, tai ir vajadzīgas vismaz 2 dažādas šķirnes bambusu. Ja būs iespējams, panda tomēr ēdīs arī gaļu, zivis un olas.
Skotu valoda
Skotu valoda ir ģermāņu valodu atzara dialekts, kas attīstījies no vidusangļu valodas. Nedrīkst jaukt ar skotu gēlu valodu, kā arī ar Skotijas angļu valodu. Tā kā nav universālu vispārpieņemtu kritēriju valodu nošķiršanai no dialektiem, bieži tiek pretrunīgi vērtēts skotu valodas lingvistiskais, vēsturiskais un sociālais statuss. Lai arī atšķirības starp skotu valodu un Skotijas angļu valodu ir neskaidras, skotu valoda visbiežāk tiek definēta kā atsevišķa ģermāņu atzara valoda, bet Skotijas angļu valoda - kā angļu valodas Skotijas dialekts.
Lielā panda
Vairošanās
Dzimumbriedumu lielā panda sasniedz 4—8 gadu vecumā, un tā ir seksuāli aktīva līdz 20 gadu vecumam. Riesta laiks pandām ir no marta līdz maijam. Lielo pandu tēviņi (2—5) pulcējas ap mātītēm un cīnās par to labvēlību. Pārošanās brīdis ir īss; no pusminūtes līdz 5 minūtēm, bet mēdz notikt vairākas reizes. Grūsnības periods ilgst 95—160 dienas. Pandas migā piedzimst viens vai divi mazuļi, kas sver 90—130 g, kas ir 1/900 daļa no mātes svara. Mazuļi ir nevarīgi un mazi, un katram no tiem ir nepieciešama visa mātes uzmanība, tādēļ parasti izdzīvo tikai viens mazulis. Māte mēdz vienu no mazuļiem pamest, zinātnieki nav noskaidrojuši, kādā veidā māte savvaļā izvēlas mazuli, kuru audzināt. Tēviņi mazuļu audzināšanā nepiedalās.
Tikko dzimis mazulis ir rozā, bez matojuma un akls. Tas ir ļoti maziņš. Māte mazuli zīda 6—14 reizes dienā, katru reizi apmēram 30 minūtes. Māte mazuli dienas laikā atstāj migā vienu pašu uz 3—4 stundām, lai barotos. Pēc divām nedēļām mazuļa āda melnā apsplavojuma vietās kļūst pelēka, un mēneša vecumā kažoka krāsojums ir pilnībā attīstījies. Mazuļa kažoks ir pūkains, ar laiku apspalvojums iegūst pieaugušas pandas raupjumu. Mazā panda sāk rāpot pēc 75—90 dienām, māte ar saviem mazuļiem spēlējas, tos ripinot un imitējot cīkstēšanos. Pēc sešiem mēnešiem mazuļi sāk nelielos daudzumos ēst bambusu. Māte mazuli zīda ar pienu līdz gada vecumam. Gada vecumā lielā panda sver apmēram 45 kg. Jaunā panda dzīvo kopā ar māti līdz 1,5—2 gadu vecumam. Tādējādi mazuļi pandām dzimst ik pa 3 gadiem.
Nebrīvē lielā panda zaudē interesi par pārošanos. Tādēļ zoodārzu darbinieki cenšas izgudrot dažādus paņēmienus, kā stimulēt lielo pandu seksualitāti, ieskaitot video filmu rādīšanu ar pandām, kas pārojas, un viagras lietošanu. Tomēr galvenais paņēmiens ir mākslīgā apaugļošana.
Sistemātika
Lielo pandu mēdz saukt par dzīvu fosiliju, jo tā nav mainījusies pēdējos 3 miljonus gadu. Tai ir divas pasugas:
Lūsija Lolesa
Lūsija Lolesa (, dzimusi Oklendā) ir Jaunzēlandes dziedātāja un aktrise. Viņa ir visvairāk pazīstama ar Ksenas lomu TV seriālā Ksena: Karotāju Princese, kā arī filmēšanos seriālā Battlestar Galactica.
Viņai ir bijušas arī epizodiskas lomas filmās Eiropas ceļojums, Zirnekļcilvēks un Bubulis.
Blue Tattoo
Blue Tattoo ir igauņu meiteņu poproka grupas Vanilla Ninja trešais studijas albums un pēdējais oficiālais albums, ko izdeva "Bros Music". Eiropā tas tika izdots.
Albuma producents un viens no albuma komponistiem ir vācu producents Dāvids Brandess. Albuma dziesmu sacerēšanas procesā ir piedalījušās grupas meitenes Lenna un Pireta, Bernds Meinungers, labāk pazīstams ar savu pseidonīmu Džons Oflains (en), un Džeins Tempests.
Gada vidū albums tika izdots Japānā. Vēlāk tika izdots Limited Edition. Šveicē un Vācijā albums ieņēma 4. pozīciju topos, un Austrijas topos — 7. vietu. Albums ir arī iekļuvis Igaunijas topā.
Dziesmu saraksts
Bonusi
Limited Edition
Bonusi
Dombe
Dombe, arī Dombe pie Neras - pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Kolo.
Rakstos pirmoreiz minēta 1232. gadā. Netālu no poilsētas Otrā Pasaules kara laikā atradās nacistu Helmno nāves nometne.
Žokļi 2
"Žokļi 2" (en) ir 1978. gada ASV šausmu trillera filma, kuras režisors ir Žano Švarcs. Šis ir filmas "Žokļi" turpinājums. Galvenās lomas atveido Rojs Šeiders, Loreina Gērija un Marijs Hemiltons.
Policijas šerifs Mārtins Brodijs (Rojs Šeiders) veltīgi cenšas salas pilsētiņas iedzīvotājus brīdināt par iespējamām briesmām, jo visi uzskata, ka viņš ir mazliet jucis. Atkal ir jauni upuri. Mārtins Brodijs pārdzīvo, jo viņa vieglprātīgie dēli kopā ar draugiem ir devušies jūras ceļojumā. Šoreiz šerifs ar haizivi-cilvēkēdāju cīnās vienatnē.
Abrenes apriņķa muižu nosaukumi
Abrenes apriņķa muižu nosaukumi ir viens no avotiem Abrenes apriņķa un Latvijas vēstures izziņai.
Pēc reformas tā laika Jaunlatgales apriņķa robežās saglabājās 1 liels muižas centrs (ar platību virs 150 ha) Bakavā, kā arī 2 mazie muižas centri (ar platību 50-100 ha) Balvos un Radavā.
Vietvārdu nosaukumos muižas vārds tika izskausts ar 1936. gada likumu par lauku nekustamo īpašumu pārdēvēšanu.
Romāns Apsītis
Romāns Apsītis (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu jurists un politiķis, Latvijas Republikas Augstākās Padomes, 5. Saeimas un 6. Saeimas deputāts. Pārstāvēja partiju "Latvijas Ceļš". No 2007. līdz 2011. gadam bija pirmais Latvijas tiesībsargs.
Patērētāju lojalitāte
Lojalitātes būtība
Lojalitāte var veidoties kā pilnīgi brīvprātīga piesaiste apziņas līmenī uz uzticības pamata, kuru raksturo apzināta klientu uzvedība, mazinot iespēju aiziet pie kāda cita preces vai pakalpojuma piedāvātāja. Tās pamatā parasti ir klienta apmierinātība ar iepriekš patērētajiem produktiem (precēm vai pakalpojumiem). Piedāvātājs var arī apzināti veidot patērētāja lojalitāti, piedāvājot klientam izdevīgus nosacījumus. Savukārt klients izvēlas to produktu piedāvātāju, kura piedāvātie nosacījumi viņu apmierina. Lai novērstu patērētāju aiziešanu, piedāvātājs var veidot dažādas (materiālas, emocionālas, tiesiskas) barjeras.
Rodoties lojalitātei, piegādātājs vai pakalpojuma sniedzējs uzticas tam, ka patērētājs vēlreiz un vēlreiz vēlēsies saņemt tieši viņa pakalpojumus, savukārt patērētājs tic, ka, ikreiz atgriežoties, produkts, kvalitāte un apkalpošana būs tieši tādā pašā, viņu visapmierinošākajā līmenī vai pat augstāka. Patērētāju lojalitāte var būt viens no izšķirošajiem faktoriem, kas nosaka, vai viens vai otrs mazumtirdzniecības uzņēmums izdzīvo. Lojālu patērētāju loka izveidošanas nepieciešamību nosaka gan ekonomiskā situācija, kad cilvēki rūpīgāk izvērtē, ko un kur pirkt, gan vispārējā tirgus attīstība – jo vairāk tirgū konkurentu, jo vairāk jācīnās par klientiem un to uzticību.
Zinātniskas pieejas
Patērētāju lojalitātei ir vairākas pieejas. Līdz 20.gs 70.gadiem dominēja uzvedības (behavioral) lojalitātes pieeja, uztverot lojalitāti kā funkciju no kopējās pirktspējas daļas; kā funkciju no pirkšanas biežuma vai veida; vai funkciju no pirkšanas varbūtības. Minētas pieejas drīzāk aplūkoja zīmola lojalitāti no rezultāta viedokļa (atkārtotā pirkuma uzvedība) nekā no iemesliem, līdz G.S.Dejs (Day G.S.) ieviesa zīmola lojalitātes divdimensiālo pieeju, kas noteica, ka lojalitātei jābūt izteiktai abos - gan uzvedības jeb ieraduma (behavioral, habitual), gan attieksmes (attitudinal) kritērijos.
Mūsdienu pētījumi aplūko un uzsver lojalitātes psiholoģiskos faktorus un vairāk uzsver attieksmes jeb emocionālās lojalitātes nozīmi. Pēc ieraduma lojāli patērētāji uzvedās lojāli, bet viņiem nav emocionālās saiknes ar zīmolu vai piegādātāju, turpretim emocionāli lojāliem patērētājiem tāda ir. T.O.Džons un V.E.Sassers (Jones T.O. un Sasser Jr.W.E.) sauc šis divu veidu lojalitātes attiecīgi par ilgtermiņā patiesu un nepatiesu lojalitāti. Emocionālā lojalitāte ir daudz spēcīgāka un ilgstošāka nekā ieraduma lojalitāte. Emocionāli lojāls patērētājs cenšas saglabāt savas attiecības ar zīmolu ilgstoši, jo uztver tās kā vērtīgas. Šādi patērētāji ieteiks šo piegādātāju, produktu vai pakalpojumu citiem un kaislīgi aizstāvēs savu izvēli citu priekšā, uzstājot, ka viņi ir izvēlējušies labāko produktu vai pakalpojumu. Patērētājiem var būt raksturīga abu veidu lojalitāte.
Uzņēmuma klientus var iedalīt četrās kategorijās, atkarībā no tā cik lielā mērā viņiem raksturīgs katrs lojalitātes veids, izšķirot triju veidu lojālos klientus un klientus, kas nav lojāli. Patērētāji, kam ir ieraduma lojalitāte, bet nav attieksmes lojalitātes, īstermiņā bieži pērk produktu vai pakalpojumu, taču viņiem nav pozitīvas emocionālās saiknes ar zīmolu. Šādi patērētāji parasti meklē izdevīgus piedāvājumus un pārtrauks pirkt, tiklīdz kāds konkurents viņiem piedāvās labāku izdevību. Patērētāji, kam piemīt attieksmes lojalitāte, bet nav ieraduma lojalitātes, augstu novērtē zīmolu, taču reti izdara pirkumus. Visbeidzot patērētāji, kam piemīt abu veidu lojalitāte, gan augstu novērtē, gan bieži pērk produktu vai pakalpojumu.
Romāns Apsītis
Politiskā darbība
1966. gadā iestājies PSKP.
Atmodas kustības laikā kopš 1989. gada R. Apsītis darbojies Latvijas Tautas frontē un kā viens no piecdesmit pieciem locekļiem tika ievēlēts Latvijas Tautas frontes domē, piedalījās 1989. gada 28. jūlija Latvijas PSR Augstākās Padomes "Deklarācijas par Latvijas valsts suverenitāti" izstrādāšanā. 1990. gada 12. martā joprojām bija Komunistiskās partijas biedrs, 1990. gada 18. martā ievēlēts Latvijas PSR Augstākajā Padomē no Rīgas pilsētas 27. vēlēšanu apgabala, uzvarot Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Politiskās daļas vadītāju Aleksandru Salenieku.
Bija viens no Latvijas neatkarības atjaunošanas deklarācijas autoriem un 1990. gada 4. maijā nolasīja to Augstākajā Padomē pirms balsojuma par deklarācijas pieņemšanu.
1993. gadā R. Apsītis bija viens no partijas (sākotnēji priekšvēlēšanu savienība) "Latvijas Ceļš" dibinātājiem. No šīs partijas saraksta ievēlēts par 5. Saeimas un 6. Saeimas deputātu. 1993. gadā viņš kļuva par Ministru prezidenta biedra, tieslietu ministra Egila Levita parlamentāro sekretāru. E. Levitam amatu atstājot, no 1994. gada 15. septembra līdz 1995. gada 20. decembrim R. Apsītis pildīja tieslietu ministra amatu Māra Gaiļa valdībā.
1996. gadā R. Apsītis tika ievēlēts par Satversmes tiesas tiesnesi, nolicis Saeimas deputāta mandātu (2000.—2006. gadā Satversmes tiesas priekšsēdētāja vietnieks). ievēlēts par tiesībsargu, amatā bijis četrus gadus. 2011. gadā amatā netika pārvēlēts un par tiesībsargu kļuva Juris Jansons.
Apbalvojumi
R. Apsītim kopā ar E. Levitu 2002. gadā tika piešķirts Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktora goda nosaukums. Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, 1991. gada barikāžu dalībnieku piemiņas zīmi un Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas I pakāpes atzinības rakstu.
Ģimene
R. Apsītis savus pēdējos mūža gadus dzīvoja Ogres novadā.
In the Court of the Crimson King
In the Court of the Crimson King ir 1969. gadā izdots britu grupas King Crimson debijas albums. Albums sasniedza 3. vietu Lielbritānijas mūzikas topā un tika sertificēts kā zelts ASV.
In the Court of the Crimson King tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem progresīvā roka ierakstiem, kurš atmeta pirms tam esošo blūza ietekmi rokmūzikā, tā vietā sajaucot roku ar džeza un Eiropas simfoniskās mūzikas elementiem.
Imūnsistēma
Daudzām sugām ir divas apakšsistēmas: iedzimta imūnsistēma un iegūta (adaptīva) imūnsistēma.
Imūnsistēmas veidojošie orgāni un audi
Imūnsistēmu veido dažādi orgāni un audi. Daļu no imūnsistēmas veido limfātiskā sistēma. Aizdegunē atrodas limfātiski audu veidojumi adenoīdi jeb aizdegunes mandeles. Rīkles galā ir trīs pāri mandeļu. Aiz krūšu kaula atrodas aizkrūtes dziedzeris. Limfa ir aktīvā viela, kas veic organisma aizsargfunkciju. Limfa tiek attīrīta limfmezglos. Pie imūnsistēmas pieder arī liesa un kaulu smadzenes.
Imūnsistēmas slimības
Ir dažādas imūnsistēmas slimības. Starptautiskajā statistiskajā slimību un veselības problēmu klasifikācijā noteikti imūno mehānismu (imūnsistēmas) traucējumi ir klasificēti ar kodiem no D80 līdz D89. Šajā uzskaitījumā ir šādas slimības: imūndeficīts ar dominējošu antivielu defektu (D80), kombinēts imūndeficīts (D81), imūndeficīts ar citām būtiskām anomālijām (D82), parasts mainīgs imūndeficīts (D83), citi imūndeficīti (D84), sarkoidoze (D86) un citi citur neklasificēti imūno mehānismu traucējumi (D89). Autoimūna slimība ir klasificēta ar kodu M35.9. Imūnsistēmas traucējumi var būt arī dažādas alerģijas — paaugstināta jutība jeb hipersensitivitāte, kas pēc būtības ir pārmērīga reakcija uz jebkuru antigēnu.
Medicīniskas manipulācijas
Imūnstimulatori ir vielas, kas stiprina organisma imūnsistēmu. Imūnstimulējoša darbība piemīt, piemēram, aizkrūtes dziedzera preparātiem (timalīnam, timozīnam), pretvīrusu līdzeklim interferonam. Savukārt imūnsupresori ir medikamenti, kas nomāc imūnsistēmu un ar to saistītās imūnās reakcijas, antivielu veidošanos un alerģiskās reakcijas. Imūnsupresorus lieto pēc orgānu transplantācijas, lai novērstu transplantāta atgrūšanu, kā arī autoimūnu slimību gadījumā. Kā imūnsupresorus izmanto glikokortikoīdus un vairākus pretaudzēju jeb citostatiskos līdzekļus.
Jalmars Rīsers-Larsens
Jalmars Rīsers-Larsens (no; dzimis Oslo, miris  Kopenhāgenā) bija norvēģu aviators, polārpētnieks, virsnieks un uzņēmējs. Tiek uzskatīts par Norvēģijas Karalisko gaisa spēku pamatlicēju.
Rīsers-Larsens 1909. gadā 19 gadu vecumā iestājās Norvēģijas Jūras akadēmijā, 1915. gadā — jaundibinātajos Karaliskajos Jūras gaisa spēkos. 1921. gadā kļūst par Norvēģijas Aizsardzības ministrijas Aviācijas padomes sekretāru.
Polārās ekspedīcijas
1925. gadā Rīsers-Larsens kā pilots piedalās Roalda Amundsena mēģinājumā sasniegt Ziemeļpolu ar lidmašīnām. Netālu no pola (88° 44’ N) Rīsera-Larsena pilotētā Dornier Do J sabojājās un lidmašīnas bija spiestas veikt piespiedu nosēšanos uz ledus, stipri sabojājot vienu no lidmašīnām. 26 dienu laikā tika sagatavota pacelšanās josla un ekspedīcija ar nesabojāto lidmašīnu atgriezās Špicbergenā.
1926. gadā Rīsers-Larsens piedalījās Roalda Amundsena un Umberto Nobiles ekspedīcijā uz Ziemeļpolu ar dirižabli Norge. Ekspedīcija startēja 11. maijā no Špicbergenas un divas dienas vēlāk sasniedza Telleru Aļaskā, kas kļuva par pirmo veiksmīgo pola pārlidojumu.
1928. gadā Rīsers-Larsens iesaistījās Nobiles glābšanas ekspedīcijā, vēl reizi sasniedza Ziemeļpolu, bet pats avarēja Svalbāras ziemeļaustrumos.
No 1929. gada Rīsers-Larsens iesaistījās Larsa Kristensena organizētajās Antarktīdas ekspedīcijās un bija atbildīgs tajās par aviācijas izmantošanu izpētē. Pats veicis daudzus lidojumus četru ekspedīciju laikā. Rīsera Larsena vārdā nosaukti vairāki objekti Karalienes Modas Zemē un tās piekrastē:
Kara un pēckara gadi
Pēc Norvēģijas armijas samazināšanas 1939. gadā Rīsers-Larsens kļuva par civilās aviokompānijas Det Norske Luftfartselskap (DNL) menedžeri. 1940. gadā pēc Vācijas iebrukuma atgriezās dienestā, bet drīz bija spiests to pamest un doties uz Kanādu, kur vadīja norvēģu Gaisa spēku treniņnometni. 1941. gadā atgriezās Londonā, kur kļuva par Norvēģijas Flotes gaisa spēku un no 1944. gada par Karalisko Gaisa spēku vadītāju. Atvaļinājas no armijas 1946. gadā.
1947. gadā, dažus mēnešus pirms kompānijas iekļaušanas Scandinavian Airlines (SAS), atgriezās DNL vadībā. Vēlāk kļuva par SAS amatpersonu, atbildīgu par starpkontinentālajiem reisiem. Miris 1965. gadā 74 gadu vecumā.
Entonijs Kvinns
Antonio Rudolfo Kvinns-Oksaka (en; dzimis, miris ), plašāk pazīstams kā Entonijs Kvinns (en), bija Meksikā dzimis amerikāņu aktieris. Pazīstams pēc tādām kritiķu un skatītāju atzītām filmām kā The Guns of Navarone (1961), "Arābijas Lorenss" (1962), "Grieķis Sorba" (1964), Lion of the Desert (1981). Divkārt saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā filmās "Viva Sapata!" (Viva Zapata!, 1952) un Lust for Life (1956). Spēlējis kopā ar sava laika ievērojamākajiem Holivudas aktieriem. Pazīstams arī kā aktīvs sabiedriskajā dzīvē, kā arī mākslas jomā.
Biogrāfija
Kvinns dzimis kā Antonio Rejess Meksikā, Čivavā. Māte bija meksikāniete, bet tēvs bija īru imigrants un piedzīvojumu meklētājs, par kuru Entonijs vēlāk stāstījis savās intervijās. Kvinss piedzima 1915. gadā, laikā, kad norisinājās Meksikas revolūcija. Agrā bērnībā Kvinns kopā ar ģimeni pārcēlās uz Losandželosu, ASV. Jaunībā Kvinss studējis mākslu un darbojies kā profesionāls bokseris. Mākslu un arhitektūru Kvinns mācījās pie Frenka Loida Raita. Tieši Raits bija tas, kas iedrošināja Kvinnu nodarboties ar aktiermākslu.
1936. gadā Kvinns uzsāka kinoaktiera karjeru. Viņa debija bija filmā Parole! (1936). Vēlāk sekoja filmas Dangerous to Know (1938), Road to Morocco (1942) un daudzās citās. 1947. gadā Kvinns ieguva ASV pilsonību naturalizācijas kārtībā. Kvinns 1952. gadā tēloja kopā ar Marlonu Brando Elija Kazana filmā "Viva Sapata!". Kvinns vēlējies spēlēt titullomu, tomēr to saņēma Brando, kurš bija režisoram zināms no iepriekšējām filmām. Par savu otrā plāna lomu šajā filmā Kvinns ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu un kļuva par pirmo meksikāņu izcelsmes aktieri, kas saņēmis šo balvu. Brando arī nominēja balvai par galvenās lomas tēlojumu, bet viņu pārspēja Gērijs Kūpers, kas ieguva balvu par lomu filmā High Noon.
Kvinns piedalījies arī vairākās itāļu filmās. Slavenākā starp tām ir Federiko Fellīni filma "Ceļš" (1954), kurā Kvinns tēloja kopā ar Džuljetu Mazīnu. Otru Amerikas Kinoakadēmijas balvu Kvinns ieguva par otrā plāna lomu filmā Lust for Life (1956), kurā viņš tēloja Polu Gogēnu. Vēl divas reizes Kvinnu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labāko aktieri galvenajā lomā — par lomām filmās Wild Is the Wind (1957) un "Grieķis Sorba" (Zorba the Greek, 1964). Tēlojis tādās pazīstamās filmās kā The Guns of Navarone (1961) un "Arābijas Lorenss" (1962).
Vēlāk Kvinns tēloja filmā The Magus (1968) kopā ar Maiklu Keinu, filmā pēc Džona Faulza romāna motīviem. Filmā La Bataille de San Sebastian (1968) Kvinns tēloja kopā ar Čārlzu Bronsonu, bet filmā The Secret of Santa Vittoria (1969) — kopā ar itāļu aktrisi Annu Manjāni. Filmā "Blefs" (Bluff storia di truffe e di imbroglioni, 1976) Kvinna partneris bija itāļu dziedātājs un aktieris Adriāno Čelentāno. Šajās lomās Kvinns pierādīja sevi kā izcilu raksturlomu tēlotāju.
1976. gadā Kvinns spēlēja pretrunīgajā drāmā Mohammad, Messenger of God (The Message) par islāma izcelsmi. Filmā piedalījās arī grieķu aktrise Irēne Papa. Filmā Lion of the Desert (1981) Kvinns spēlēja beduīnu klejotāju līderi Omaru Muhtaru, kurš cīnījās ar Benito Musolīni vienībām Lībijas tuksnešos. Filmā piedalījās arī Olivers Rīds un Džons Gilguds. Lai gan filmu labi novērtēja, tā bija finansiāli neveiksmīga. 1982. gadā to pat aizliedza izrādīt Itālijā.
Pēdējā savas dzīves posmā Kvinns piedalījās tādās filmās kā Revenge (1990), Jungle Fever (1991), "Pēdējais varonis" (1993), "Pastaiga mākoņos" (A Walk in the Clouds, 1995), Seven Servants (1996), Gotti (TV filma, 1996) un Oriundi (2000).
Māksla Kvinna dzīvē
Jau no agras jaunības Kvinnu saistījusi māksla, pusaudža gados viņš uzvarēja vairākos jauniešu konkursos. Uzvara arhitektūras skiču konkursā deva iespēju kādu laiku mācīties pie Frenka Loida Raita. Raits ieteica Kvinnam apgūt arī aktierspēles meistarību, īpaši runas kultūras uzlabošanu. Kvinns nekad nav mācījies mākslas skolā, tomēr pašmācības ceļā studējis modernistu darbus Parīzē un Ņujorkā. Iespaidu meklējumos ilgstoši uzturējies Eiropā, Tuvajos Austrumos un Āfrikā. 1980. gados Kvinna darbus sāka izstādīt starptautiski, tai skaitā, Parīzē, Mehiko, Ņujorkā, Losandželosā.
Piemiņa un privātā dzīve
Par godu Kvinnam viņa vārdā nosaukta Belvedera publiskā bibliotēka Losandželosā, kā arī līcis un pludmale Rodas salā Dodekanesu salu grupā, kuru Kvinns iegādājās filmas The Guns of Navarone (1961) uzņemšanas laikā.
Kvinna privātā dzīve izraisījusi lielu publikas interesi. Pirmo reizi aktieris precējies 1937. gadā ar aktrisi Katrinu de Millu, kas bija kinorežisora un producenta Sesila de Milla adoptētā meita. Kvinnam no pirmās sievas bija pieci bērni. Šai laulībā viņi piedzīvojis smagu traģēdiju, jo pirmdzimtais dēls divu gadu vecumā noslīka piemājas baseinā. 1965. gadā laulību šķīra. 1966. gadā Kvinns apprecējās ar itāliešu tērpu mākslinieci Jolandu Adolori, ar kuru kopā viņiem bija trīs bērni. Bez tam Kvinnam bija arī vairāki ārlaulības bērni. 1997. gadā laulību šķīra un Kvinns apprecējās ar savu sekretāri Katrīnu Benvilu, ar kuru viņam jau bija divi bērni. Šī laulība ilga līdz pat aktiera nāvei 2001. gadā. Kvinns nomira 86 gadu vecumā no elpošanas mazspējas, pneimonijas un kakla vēža.
Televīzija
Televīzija (no el (tēle) un la — 'tālā redzēšana'; saīsinājumā TV) jeb tālrāde, ir telesakaru sistēma vai process, lai raidītu un uztvertu kustīgus attēlus un skaņu attālumā, izmantojot elektriskos vai elektromagnētiskos signālus. Televīzijas pārraides uztver ar televizoru. Vārds "televīzija" parasti tiek attiecināts uz vairākām lietām, taču galvenokārt apzīmē raidīšanu.
Pamatprincipi
Gaismai nokļūstot televīzijas kamerā, tā tiek sadalīta sarkanās, zaļās un zilās krāsas (RGB) komponentos, kuri veido pamatkrāsu attēlus trijās atsevišķās lampās. Lampas skenē attēlu 625 horizontālu rindu sērijās, spilgtumu katras rindas garumā pārveidojot par elektrisko signālu. Sinhronizācijas signāls nodrošina to, ka visas trīs lampas skenē reizē, tādēļ, šos trīs signālus kombinējot, iegūst krāsu un spilgtuma datus par vienu un to pašu attēla daļu vienā un tajā pašā laikā. No šiem skenējumiem vienā sekundē tiek salikti 25 kadri. Videoattēla signāli pirms pārraidīšanas tiek papildināti ar sinhronizācijas un skaņas signāliem.
Televizoros galvenokārt izmanto katodstaru lampu, kurai vienā galā ir trīs elektronu lielgabali, bet otrā galā — ar luminoforu pārklāts ekrāns. Katrs elektronu lielgabals izstaro katodstarus, kas skenē ekrānu ar mainīgu intensitāti atbilstoši videosignāla lielumam. Kad ekrāna luminofora svītriņām vai punktiņiem trāpa elektroni, tie izstaro sarkanu, zaļu vai zilu gaismu. Elektronu stari, skenējot fosforescējošo ekrānu, atveido katru pārraidīto kadru rindu pa rindai. Ātri mainīgās spīdošo luminofora punktu rindas acs apvieno kustīgā, krāsainā attēlā.
Televīziju iedalījums
Mūsdienās pastāv divu veidu televīzijas tehnoloģijas — ciparu un analogā televīzija. Parasti ar jēdzienu "televīzija" saprot analogo televīziju.
Vēl televīziju iedala:
Analogā televīzija
Analogā televīzija ir televīzija, kur attēlu un skaņu pārraida kā analogu signālu, tas ir, mainot tā amplitūdu un/vai frekvenci. Visas televīzijas sistēmas pirms ciparu televīzijas bija analogas. Vēl agrāk (krietni pirms Otrā pasaules kara) tika lietota mehāniskā televīzija, kur attēla izvēršanai lietoja mehānismus. Analogā un ciparu televīzija pretstatā tai ir elektroniskā televīzija.
Ciparu televīzija
Ciparu televīzija ir televīzija, kur video pārraida MPEG2, MPEG4 vai citādi kodētas ciparu straumes (stream) veidā, atšķirībā no analogās televīzijas. Ciparu signālu var izplatīt kabeļtīklos (ciparu kabeļtelevīzija), no pavadoņa (ciparu pavadoņtelevīzija) vai arī ar parasto TV raidīšanas aparatūru (ciparu virszemes televīzija). Atšķirībā no analogās televīzijas, te ir iespējams mainīt kvalitāti.
Rubiķu ezers
Rubiķu ezers (arī Anīkštis; lt, Anykštis) ir ezers Lietuvā, Aukštaitijā, Anīkšču rajonā. Ezerā 16 salas ar kopējo platību 27,2 ha. Kopš 1960. gada dabas aizsargājamā teritorija; tagad iekļauts Anīkšču reģionālajā parkā.
Jonu dzinējs
Jonu dzinējs ir reaktīvā raķešdzinēja veids, kurā par darbvielu izmanto jonizētu gāzi (tipiski ksenonu, argonu, slāpekli, amonjaku, cēziju, indiju u.c.), kas paātrināta elektriskajā vai elektromagnētiskajā laukā. Zemās jaudas dēļ jonu dzinējs nav izmantojams kosmosa kuģa palaišanai no Zemes, taču atklātā kosmosā ilgākā laikā ļauj sasniegt daudz lielāku ātruma izmaiņu nekā ķīmiskais dzinējs.
Darbības principi
Biežākās gāzes jonizācijas metodes:
Pēc veida, kā jonizētā gāze tiek paātrināta, jonu dzinējus iedala:
Palielinot izejošās plūsmas ātrumu, impulss pieaug lineāri un kinētiskā enerģija — kvadrātiski. Pēc enerģijas nezūdamības likuma (pieņemot vienādus lietderības koeficientus), arī nepieciešamā elektriskā enerģija pieaug kvadrātiski. Tipiski par enerģijas avotiem lieto saules baterijas vai beta reaktorus, kas, pietiekami ilgi darbojoties, relatīvi pret savu masu sniedz vairāk enerģijas nekā ekvivalentas masas ķīmiskā degviela sadegot. Tā kā šie enerģijas avoti parasti ir ar visai zemu jaudu, tie nespēj darbināt tādus jonu dzinējus, kas hipotētiski spētu no Zemes virsmas pacelt savu pašmasu, kā rezultātā tik jaudīgi jonu dzinēji pagaidām neeksistē. Jonu dzinējus lieto ilglaicīgiem manevriem atklātā kosmosā, kur relatīvi mazā jauda ir pilnīgi pietiekama.
Jonizētai gāzei parasti ir ļoti augsta temperatūra, kas rada nelieterīgo darbu galvenokārt siltuma zudumu formā, tāpēc jonu dzinējiem parasti ir nepieciešama aktīva papildus dzesēšana. Tā kā jonu dzinējus lieto kosmosā, praktiski nav iespējams atdot siltumu videi, savukārt iztvaikojoša dzesētāja izmantošana likvidē jonu dzinēja sniegto masas ietaupījumu, tāpēc praktiski tiek lietoti infrasarkanie radiatori.
Lārisa (pavadonis)
Lārisa (gr) ir piektais tuvākais Neptūna pavadonis. Pavadonis nosaukts Lārisas, sengrieķu mitoloģiskas būtnes, Poseidona (Neptūna) mīļākās vārdā.
Atklāšana
Lārisas atklāšana tiek piedēvēta Haraldam Reitsemam (Harold J. Reitsema) 1981. gada 24 maijā novērojot zvaigžņu pārklāšanos. Tam tika dots pagaidu nosaukums S/1981 N 1. Starpplanētu zondei „Voyager-2”, pārlidojot Neptūna orbītu 1989. gadā, Lārisa tika vēlreiz atklāta, un tai tika dots jauns nosaukums S/1989 N 2. Tika nosūtīti arī pavadoņa attēli.
Fiziskais raksturojums
Lārisa ir neregulāras formas pavadonis (216×204×168 km.), iespējams, ar triecienkrāteriem pārklātu virsmu bez ģeoloģiskās aktivitātes pazīmēm. Attēlos novērojami vairāki 30-50 km. lieli krāteri. Pagaidām par šo pavadoni ir pārāk maz informācijas.
Vostok-1 (nozīmju atdalīšana)
Vostok-1 var būt:
Makss Vēbers
Maksimiliāns Karls Emīls Vēbers (Maximilian Carl Emil Weber; dzimis, miris ) bija vācu sociologs un politekonomists, "kvalitatīvās socioloģijas" pamatlicējs. Savu karjeru viņš sāka Berlīnes universitātē, bet vēlāk strādāja arī citās universitātēs Freiburgā, Heidelbergā un Minhenē.
Vēbera galvenie darbi bija saistīti ar racionalizāciju gan reliģijas socioloģijā, gan politiskajā socioloģijā. Viens no ievērojamākajiem viņa darbiem ir "Protestantiskā ētika un kapitālisma gars" (Die protestantische Ethik und der Geist des Kapitalismus), ar kuru viņš sāka strādāt reliģijas socioloģijas nozarē. Šajā darbā Vēbers argumentēja to, ka reliģija nebija viens no svarīgākajiem cēloņiem, lai rietumu un austrumu pasaules kultūras attīstītos dažādi, kā arī uzsvēra askētiskā protestantisma īpašā raksturojuma nozīmīgumu, kas Rietumos vadīja kapitālisma, birokrātijas un tieslietu attīstību. Citā ievērības cienīgā darbā, Politik als Beruf, Vēbers definēja valsts būtību, kura ir tiesīga iegūt monopolu, izmantojot fizisku spēku. Šī definīcija kļuva par galveno tematiku politiskās zinātnes studijās. Vēberu interesēja galvenokārt reliģijas ietekme uz sabiedrību. Viņš pētīja reliģijas attiecības ar citām kultūras iestādēm, it īpaši ekonomikā. Vēbers atšķir vēsturiskā pieejas un funkcionālas pieejas savienojumu: salīdzinošas analīzes rezultātus, viņš klasificēt ar viņa izgudroto jēdzienu "ideāls veids". Šīs analīzes viens no svarīgākiem rezultātiem ir Vēbera piedāvāta reliģiju klasifikācija, kā dažāda veida veidus glābšanas ceļus, kuru motivācija ir pasaules pieņemšanas vai noraidījumu. Vēbers pieeja reliģijai ir ar mērķi izprast " noteikta veida sociālās uzvedības rezultātā nosacījumus ", ar to nosakot indivīdu uzvedības vērību. Vēbers uzskatīja savu pētījums kā pasaules reliģiju vienotu projektu. Protestantisma Rietumu attīstībā ieguldījuma studēšana, bija daļa no visaptverošas analīzes dažādu reliģiju ietekmes un ekonomisko un sociālo sfēru dažādās kultūrās. Vēbers salīdzina dažādas reliģijas, nosakot kāda pakāpē ekonomiskās darbības racionalizēšana ir pieļaujama dažādas reliģijās.
Reliģijas, kuras Vēbers analizē — budisms, zoroastrisms, kristietība, islāms un jūdaisms. Šo reliģiju sākotnējas formas, kurā dominēja kulta un rituālu elementi, ietver sevi salīdzinoši augstu sociālas diferenciācijas līmeni, intelektuālo attīstību un personības izpausmes. Tieši šīs reliģijas sniedz materiālu ētisko mācību analīzei, kurus izmanto vadošie indivīdi, reliģijas saikne ar sociālām un profesionālām slāņiem un grupām, attiecības reliģijas ar sociālo un profesionālo slāņiem un grupām, tāda veida reliģisko organizāciju, piemēram, baznīcas un sektas.
Makss Vēbers uzskatīja, ka socioloģijas skaidrojumi jāatvedina no izpratnes par to, kāpēc cilvēki izvēlas rīkoties tā, kā viņi rīkojas - "izpratīgās socioloģijas" aizsācējs. M. Vēbers uzskatīja, ka sociālie fakti ir individuālu rīcību kumulatīvs rezultāts. Pievērsa uzmanību indivīdu subjektīvajām attieksmēm, vērtībām, ticībai, rīcības motīviem un tam, ka socioloģijai nav jākopē dabaszinātnes.
Makss Vēbers sniedza arī ievērojumu ieguldījumu stratifikācijas teorijas attīstībā, jo vācu sociologs pētīja sociālo noslāņošanos. Viņš aplūkoja šķiru kā sabiedrības daļu, kurā esošajiem indivīdiem ir līdzīga pozīcija tirgus situācijā. Līdz ar to viņi saņem aptuveni vienādus ienākumus. Piederība noteiktai šķirai determinē arī līdzīgas iespējas iegūt atbilstošu dzīves standartu.
Vēbers uzsvēra, ka indivīda rīcība ir kā noteicošais sociālo zinātņu jomā. Vēbers runā par "ideāltipa jēdzienu". Tas nekad neatbilst konkrētai realitātei, tas nav definējams, vienīgi izprotams. Tas tiek uzskatīts noderīgs, jo realitātē nav atrodams.
Pastāvošie 3 veidu ideāltipi:
1. Konkrēti vēsturiski fenomeni - "viduslaiku pilsēta"
2. īpaša veida sociālā realitāte - dažādos vēsturiskos kontekstos: birokrātija
3. īpašā rīcības veida rekonstrukcija - dzīšanās pēc peļņas
Tāpat Vēbers iezīmē leģimitālās kundzības ideāltipus:
1. Tradicionālā kundzība - ticība tradīcijas svētumam "vienmēr tā ir bijis"
2. Harizmātiskā kundzība - līdera īpašās spējas pielietošana kundzībā
3. Racionālā kundzība - pretenzijas racionāls pamatojums, bezpersoniskas, likumiskas kārtības
Tāpat Vēberu nodarbināja arī modernās sabiedrības šķiriskais raksturs. Vēbers šo attiecību it kā apgriež otrādi. Moderno sabiedrību nosaka kapitālisms kā saimniekošanas forma.
M.Vēbers izdalīja : 1.sociālo diferenciāciju -)saistot, to ar kārtām un amatiem, kuri veido hierarhisku struktūru 2.ekonomisko diferenciāciju -)kad tiesību un pienākumu apjoms ir saistīts ar personas īpašumu 3.tiesisko diferenciāciju -)kas veidojas nošķirot privātās un publiskās tiesības
Dusas ezers
Dusas ezers (lt) ir ezers Lietuvas dienvidu daļā, Lazdiju rajonā. Radies ledāja darbības rezultātā. Ūdens apmaiņas periods ir 1 gads. Aizsalst no decembra līdz martam.
Krištianu Ronaldu
Krištianu Ronaldu duš Santušs Aveiru (pt, ; dzimis ) ir portugāļu futbolists, spēlē uzbrucēja un pussarga pozīcijā, Portugāles izlases spēlētājs. Pašlaik pārstāv Saūda Arābijas klubu Al Nassr. Krištianu Ronaldu ir 2008. gada Zelta bumbas ieguvējs, 2013. un 2014. gada FIFA Zelta bumbas ieguvējs un 2016. un 2017. gada atjaunotās Zelta bumbas ieguvējs. Portugāles izlases sastāvā kļuva par 2016. gada Eiropas čempionu. Portugāles Futbola federācija atzinusi Krištianu Ronaldu par visu laiku labāko Portugāles futbolistu. Piecas reizes ir uzvarējis UEFA Čempionu līgā. 2021. gadā kļuva par vārtu guvumiem bagātāko spēlētāju valstsvienību futbolā (pašlaik 123 vārti); ir arī visvairāk izlases spēles nospēlējušais (200) futbolists Pasaules futbolā.
2009. gadā Ronaldu kļuva par spēlētāju, par kura pāreju tika samaksāta tobrīd augstākā transfēra maksa futbola vēsturē — 94 miljoni eiro, pārejot no Manchester United uz Real Madrid. Arī spēlētāja alga Real klubā (12 miljoni mārciņu gadā) bija viena no augstākajām starp futbolistiem. 2018. gadā Juventus par Krištianu Ronaldu pāreju samaksāja 100 miljonus eiro (kā arī vēl vismaz 12 miljonus dažādos papildus maksājumos). Tā ir lielākā pārejas nauda, kas samaksāta par spēlētāju, kurš vecāks par 30 gadiem.
Bērnība
Krištianu Ronaldu dzimis un uzaudzis Madeirā Marijas Dolorešas duš Santušas (Maria Dolores dos Santos) un Žuzē Diniša Aveiru (José Dinis Aveiro) ģimenē. Pirmais vārds Krištianu tika iedots, jo māte ir katoļticīgā, bet otrais vārds Ronaldu tika iedots par godu ASV prezidentam Ronaldam Reiganam. Krištianu Ronaldu ir jaunākais bērns ģimenē. Viņam ir vecāks brālis Hugo (dzimis 1975. gadā) un divas māsas — Elma (dzimusi 1974. gadā) un Liliana Katija (Liliana Cátia, dzimusi 1976. gadā). Viņa vecvecmamma no tēva puses ir nākusi no Kaboverdes.
Sporting CP
Sporting CP pieaugušo komandā debitēja 2001. gadā, 16 gadu vecumā. aizvadīja pirmo spēli Portugāles Premjerlīgā. 2002./2003. gada sezonā par Krištianu Ronaldu interesi izrādīja Anglijas Premjerlīgas klubi Liverpool un Arsenal, kā arī Spānijas Pirmās divīzijas klubs Barcelona.
2003. gada augustā pārbaudes spēlē Krištianu Ronaldu ievēroja Anglijas kluba Manchester United galvenais treneris Alekss Fergusons. Sākotnēji bija iecerēts, ka Manchester United parakstīs līgumu ar spēlēju un izīrēs atpakaļ Sporting CP klubam, bet pēc tam domas tika mainītas. Par 12,24 miljoniem sterliņu mārciņu Krištianu Ronaldu pārgāja uz Mančestras klubu.
Manchester United
Krištianu Ronaldu debijas spēle Manchester United krekliņā bija pret Bolton Wanderers. 1. novembrī Manchester United sastāvā guva pirmos vārtus spēlē pret Portsmouth.
Kopā ar Manchester United Krištianu Ronaldu ir trīs reizes izcīnījis Anglijas Premjerlīgas čempiona titulu (2006./2007., atzīts par labāko spēlētāju un par labāko jauno spēlētāju; 2007./2008., atzīts par labāko spēlētāju; 2008./2009.). 2008. gadā kopā ar Manchester United uzvarēja UEFA Čempionu līgā. 2008. gada Eiropas gada labākais futbolists un FIFA Gada futbolists.
Real Madrid
tika paziņots, ka Krištianu Ronaldu par 80 miljoniem sterliņu mārciņu transfēra maksas ir nokļuvis Real Madrid klubā. Tobrīd tā bija visu laiku lielākā naudas summa, kas samaksāta par futbolistu, par 24 miljoniem pārspējot rekordu, ko tas pats Real uzstādīja dažas dienas iepriekš, no AC Milan iegādājoties Kaka. Šis rekords saglabājās līdz 2013. gadam, kad Real Madrid par 86 miljoniem nopirka Geretu Beilu.
Real Madrid sastāvā četras reizes uzvarējis UEFA Čempionu līgā (2014., 2016., 2017., 2018.). Spānijas čempionātā uzvarējis divas reizes (2012. un 2017.).
Atgriešanās Manchester United
Ronaldu, pēc nevēlēšanās turpināt karjeru Juventus, oficiāli pievienojās Anglijas Premjerlīgas futbola klubam Manchester United. pēc abpusējas vienošanās līgums tika lauzts.
Al-Nassr
2022. gada 30. decembrī Saūda Arābijas klubs Al-Nassr panāca vienošanos par Ronaldu pievienošanos klubam no 2023. gada 1. janvāra, parakstot līgumu līdz 2025. gadam. Kā ziņoja Fabricio Romano no The Guardian, Ronaldu saņems vēsturē lielāko futbola algu 200 miljonu eiro vērtībā gadā; tas ietver garantēto futbolista algu 90 miljonu eiro apmērā, tostarp komerciālos un sponsorēšanas darījumus. Viņa kopējā gada alga ir 200 miljoni eiro. Tiek ziņots, ka viņam tiks arī izmaksāta līguma parakstīšanas prēmija aptuveni 100 miljonu eiro apmērā. Pēc Romano teiktā, Ronaldu noraidīja pāreju uz Kanzassitijas "Sporting", lai pievienotos Al-Nassr.
Portugāles izlase
Krištianu Ronaldu Portugāles izlasē debitēja 18 gadu vecumā, 2003. gada 20. augustā draudzības spēlē pret Kazahstānu.
2004. gada Eiropas čempionātā Ronaldu jau bija pieteikts Portugāles izlasē. Finālā Portugāle zaudēja Grieķijai. Pēc čempionāta Ronaldu tika atzīts par turnīra labāko jauno spēlētāju un iekļauts simboliskajā Eiropas čempionāta 23 vīru izlasē.
2012. gada 16. oktobrī pret Ziemeļīriju Portugāles izlases sastāvā aizvadīja 100. spēli, kļūdams par trešo portugāli, kam izdevies šāds sasniegums un trešo jaunāko Eiropas futbolistu, kas nospēlējis 100 spēles nacionālajā izlasē (aiz Lukaša Podolska un Kristena Vīkmē). Ar 81 vārtu Krištianu Ronaldu ir visu laiku rezultatīvākais Portugāles izlases spēlētājs.
2016. gada Eiropas čempionātā Krištianu Ronaldu ar pārējiem Portugāles futbolistiem kļuva par čempioniem.
Pirms 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīra Krištianu Ronaldu draudzības spēlē pret Alžīrijas izlasi aizvadīja 150. spēli Portugāles izlasē. Pasaules kausa spēlē pret Spāniju guva trīs vārtus un kļuva par vecāko spēlētāju, kas iesitis trīs vārtus FIFA Pasaules kausa spēlē. Viņš kļuva arī par pirmo Portugāles izlases futbolistu, kas guvis vārtus četros FIFA Pasaules kausa finālturnīros (šāds sasniegums ir vēl trim citu valstu futbolistiem). Ar šiem trim vārtiem viņš panāca Ferencu Puškāšu, kas izlases labā ir guvis 84 vārtus. Nākamajā spēlē pret Marokas izlasi Krištianu Ronaldu guva vēl vienus vārtus izlases rindās (85. vārtus) un kļuva par Eiropas visu laiku rezultatīvāko futbolistu izlašu rindās. Finālturnīrā Portugāle izstājās astoņdaļfināla spēlē pret Urugvajas izlasi, zaudējot ar 1:2. Simtos vārtus izlases rindās guva UEFA Nāciju līgas spēlē pret Zviedriju.
2021. gada septembrī Pasaules kausa kvalifikācijas turnīra spēlē pret Īrijas izlasi (2:1) Krištianu Ronaldu guva divus vārtus, no kuriem otrie bija viņa 111. vārti nacionālajā izlasē, tādējādi kļūdams par vārtu guvumiem bagātāko spēlētāju valstsvienību futbolā (iepriekšējais rekordists bija Irānas izlases uzbrucējs Ali Dājī).
Statistika
''Statistika atjaunota 2021. gada jūnijā, pēc sezonas beigām''
ASV futbola izlase
Copa America
1993., 1995. un 2007. gadā ASV izlase piedalījās Dienvidamerikas CONMEBOL federācijas čempionātā Copa America viesu statusā.
Sastāvs
Komandas sastāvs 2022. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā. Spēles un gūtie vārti norādīti līdz finālturnīra sākumam.
Paparžaugi
Paparžaugu nodalījums (Pteridophyta) mērenajā joslā pārstāvēts vienīgi ar lakstaugiem, tropu joslā — arī ar kokveida papardēm. Latvijā bieži sastopama paparžu suga ir parastā paparde jeb ērgļpaparde (Pteridium aquilinum).
Pie paparžaugiem pieder senākie no zināmajiem sauszemes augiem — psilofīti jeb pirmie sauszemes augi. Lielu daudzveidību paparžaugi sasniedza karbona periodā, pirmo reizi parādoties kokveida formā. Paleozoja ēras beigās vairākums paparžaugu izzuda. Paparžaugiem ir īstas saknes un vadaudu sistēma. Koksne pilda arī balstaudu funkciju. Paparžaugi vairojas ar sporām, bet atšķirībā no sūnām paparžaugiem dominē diploidālais sporofīts. Paparžu lapu augšpusē vasarā parādās dzeltenbrūnas sporangiju grupas — sori. Tajos dalīšanas rezultātā izveidojas haploidālas sporas. Nonākot uz mitras augsnes, spora sāk dīgt, pēc tam attīstoties tā pārvēršas par sīku plātņveidīgu protalliju. Protallijs ir paparžaugu dzīves cikla īslaicīga gametofīda stadija. Gan sievišķās, gan vīrišķās gametas veidojas viena un tā paša protallija apakšpusē — attiecīgi arhegonijos un anterīdijos.
Lai spermotozīds varētu piekļūt pie olšūnas un apaugļot to, nepieciešams ūdens piliens. Tas nozīmē, ka paparžaugu dzimumvairošanās var notikt tikai mitrā vidē. Pēc apaugļošanās zigota dīgst un no tās attīstās jauns sporofīts.
Demokrātiskais Centrs
"Demokrātiskais Centrs" bija politiskā partija Latvijā. Tā tika dibināta 1922. gada augustā kā Latvijas Darba partijas un Latvijas Tautas partijas vēlēšanu bloks. 1923. gada janvārī partijas tika apvienotas. "Demokrātiskais Centrs" tika likvidēts 1934. gada maijā, līdz ar valsts apvērsumu, pēc kura tika likvidētas visas Latvijas politiskās partijas.
Partija vairākkārt bija valdošajā koalīcijā, vienubrīd (no 1928. gada janvāra līdz novembrim) partijas pārstāvis — Pēteris Juraševskis — vadīja Ministru kabinetu. Pirmie divi Valsts prezidenti — Jānis Čakste un Gustavs Zemgals — bija "Demokrātiskā Centra" biedri.
Vācu okupācijas laikā tika atjaunota "Demokrātiskā Centra" darbība kā pagrīdes partijai. DC biedri darbojās arī Latvijas Centrālajā padomē.
Riiser-Larsen
Riiser-Larsen var būt:
Žano Švarcs
Žano Švarcs (Jeannot Szwarc; dzimis ) ir franču kinorežisors.
Supernatural (seriāls)
Supernatural ir amerikāņu televīzijas seriāls. Tā galvenie varoņi ir Sems Vinčesters, kuru attēlo Džēreds Padaleckis, un Dīns Vinčesters, kuru attēlo Džensens Eklss. Sems un Dīns ir brāļi, kuri medī dēmonus un citas pārdabiskas būtnes. Seriāls tika filmēts Vankūverā, Kanādā un tā 1. sezonas 1. sērijas pirmizrāde notika 2005. gada 13. septembrī kanālā The WB. Bet seriāla 2 stundu ilgais fināls kurš tika sadalīts divās daļās no kurām viena bija dokumentālā stila speciālizlaiduma daļa ar nosaukumu 'Supernatural: The Long Road Home' kā arī epizodes daļa. Šī sērija tika pārraidīta par CW kanālu 2020. gada 19. novembrī. Seriāla autors ir Ēriks Kripke.
Žano Švarcs
Biogrāfija
Švarcs ir dzimis Parīzē, Francijā. Viņš uzsāka darbu ASV kā televīzijas režisors 1960. gados seriālā Ironside. Vēl viņš režisējis dažas The Rockford Files, Night Gallery, "Nozieguma skelets", "Skaitļi" un "Kolumbo" sērijas.
Švarcs ir arī darbojies kā kinorežisors filmām "Kukainis (Bug, 1975), "Žokļi 2" (1978), Somewhere in Time (1980), "Supermeitene" (1984) un Santa Claus: The Movie (1985), pēc tam, viņš režisēja tikai televīzijas filmas un seriālus.
2003. gadā Švarcs pievienojās WB televīzijas kanāla komandai, režisējot seriālu "Smolvila. Leģenda par Supermenu". Vēl viņš ir režisējis "Izredzētie: Pasauli glābjot" sēriju Distractions (2007).
Balvu katoļu baznīca
Balvu Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Balvu pilsētā, Baznīcas ielā 1.
Vēsture
Balvu pirmā katoļu koka baznīca par Viļakas stārasta Hilzena līdzekļiem tika uzcelta 1769. gadā (?)Viļakas stārasts Hilzens mira 1727. gadā. Tā atradusies pretī tagadējai mūra baznīcai kapsētā uz kalniņa. Sākotnēji baznīcu apkalpojuši prāvesti no citām draudzēm, līdz 1780. gadā Balvos uz pastāvīgu dzīvi ieradās prāvests Mārtiņš Simanovskis.
Pašreizējo mūra baznīcu uzbūvēja Simanovska darbības laikā Katrīnas II neoficiālais sekretārs Ivans Jelagins, kuram piederēja lielākā daļa Ludzas apriņķa, sagādājot materiālus un strādniekus. Baznīca tika uzcelta prāvesta prombūtnes Romā laikā pēc pareizticīgo baznīcas parauga, izbūvējot kupolu virs baznīcas vidusdaļas. Vēlāk Simanovskis lika baznīcas priekšā uzcelt divus torņus, pie ieejas labajā tornī izveidojot nišu savam kapam, kur arī prāvests 1809. gadā ticis apbedīts. 1797. gadā baznīcu Vissvētās Trīsvienības godam konsekrēja bīskaps Jānis Benislavskis. Vēlākos gados notika baznīcas pārbūve, aizmūrējot divas sānu durvis un izcirstas jaunas kreisā torņa sānos, kā arī torņu stiprināšana.
Rastislavs Staņa
Rastislavs Staņa (dzimis 1980. gada 10. janvārī) ir slovāku hokejists, vārtsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) Staņa spēlē Čehijas Ekstralīgas klubā Prāgas "Sparta".
Balvu katoļu baznīca
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Jaungads, Vissvētās Trīsvienības svētki, Svētā Pētera un Pāvila diena, Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki, Rožukroņa svētki, Visu svēto diena, Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas diena.
Rastislavs Staņa
2003.—04. gada sezonā Staņa aizvadīja sešas spēles NHL kluba Vašingtonas "Capitals" sastāvā.
Balvu katoļu baznīca
Tehniska informācija
Celtne ir astoņstūraina viennavas telpa, kuras garums bez priekštelpas un presbiterija ir 16 metri, baznīcas kopējā kvadratūra ir 185 m². Baznīcas solos var novietoties 85 cilvēki. Ap baznīcu ir mūra žogs.
Kodols (operētājsistēma)
Operētājsistēmu uzdevumi tiek veikti dažādi dažādos kodolos, atkarībā no to konstrukcijas un īstenošanas. Ja monolīts kodols izpilda visu operētājsistēmas kodu vienā un tajā pašā adrešu telpā, lai paaugstinātu sistēmas veiktspēju, tad mikrokodols darbina vairumu operētājsistēmas servisu lietotāja telpā kā serverus, ļaujot uzlabot operētājsistēmas uzturamību un modularitāti. Starp šīm divām galējībām eksistē dažādi risinājumi.
Harlamova divīzija
Harlamova divīzija ir viena no Kontinentālās Hokeja Līgas Austrumu konferences divīzijām, izveidota 2008. gadā kā viena no četrām divīzījām ar mērķi sadalīt komandas pēc sportiskā (ģeogrāfiskā un citu) principa.
Nodēvēta par godu Valērijam Harlamovam - slavenajam Padomju Savienības un Maskavas "CSKA" hokejistam, kurš 1998. gadā arī uzņemts IIHF Slavas zālē spēlētāju kategorijā.
2009-10. gada sezona
Sākot ar 2009. - 2010. gada sezonu, sadalījums KHL notika pēc ģeogrāfiskā principa ar sadalījumu ne tikai divīzījās, bet arī konferencēs (Rietumu un Austrumu), kur katrā ietilpa 2 divīzijas. Harlamova Divīzija atrodas Austrumu Konferencē.
2010-11. gada sezona
Pēc Toljati "Lada" atteikšanās no spēlēšanas KHL finansiālu apsvērumu dēļ, tās vietu ieņēma līgas jaunpienācējs Hantimansijskas "Jugra".
Ūdenspolo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Ūdenspolo 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiks sadalīti 2 medaļu komplekti - vīriešu un sieviešu komandu sacīkstēs. Sacensības notiks no 10. līdz 24. augustam, Pekinas nacionālajā ūdenssporta centrā.