cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1976. gada Eiropas čempionāts futbolā
1976. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Dienvidslāvijā no 16. līdz 20. jūnijam. Tas bija pēc skaita 5. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva Čehoslovākijas izlase, kas finālā 11 m sitienu sērijā pārspēja iepriekšējos čempionus VFR.
Finālturnīrā iekļuva 4 kvalifikācijas turnīrā spēcīgākās komandas: Čehoslovākija, Dienvidslāvija, Nīderlande un VFR.
Pusfinālā čehoslovāki spēles pagarinājumā ar 3-1 pārspēja Nīderlandi, savukārt otrā spēlē arī pagarinājumā ar 4-2 VFR pieveica Dienvidslāviju. Arī spēlē par 3. vietu uzvarētāju noteica spēles pagarinājumā, kur Nīderlande ar 3-2 uzvarēja dienvidslāvus.
Finālā tikās Čehoslovākijas un VFR izlases. Spēles pamatlaiks beidzās neizšķirti 2-2, un arī pagarinājumā komandas nespēja noteikt uzvarētāju. Tādēļ pirmoreiz Eiropas čempionāta vēsturē čempions tika noteikts pēcspēles 11 m sitienu sērijā. Tajā ar 5-3 pārāki izrādījās Čehoslovākijas futbolisti un kļuva par Eiropas čempioniem.
Finālturnīrs
Labākie vārtu guvēji
Fūzija
Fūzija ir redzes analizatora spēja sapludināt divus attēlus, kas veidojas uz abu acu tīklenēm, skatoties uz objektu, kas atrodas Panuma zonas robežās un kam piemīt noteikta binokulārā disparitāte, vienā kopējā redzes tēlā smadzenēs.
Fūzija kā fenomens ir binokulārās redzes pamatā. Daudzi autori apgalvo, ka fūzijas darbības traucējumi var novest pie binokulārās redzes traucējumiem, astenopiskām sūdzībām un pat pie miopijas progresēšanas.
Fūzijas iedalījums pēc Worth[1] atgādina binokulārās redzes iedalījumu:
1. pakāpes fūzija jeb vienlaicīga uztvere
2. pakāpes fūzija jeb haplopija ar noteiktu fūzijas spēju
3. pakāpes fūzija jeb stereopse.
Fūzijas parādību ir mēģinājis izskaidrot jau Johanness Keplers. Viņaprāt, abu acu redzes asis ir pagrieztas pret fiksējamo objektu. Tad fiksācijas objekta attēli veidojas uz abu acu tīkleņu korespondējošiem punktiem, bet no turienes tie projicējas vienā noteiktā vietā smadzenēs. Skatoties uz objektu, kas atrodas citā attālumā, tā attēli veidojas uz nekorespondējošiem punktiem, bet to projekcijas smadzenēs veidojas citā relatīvajā novietojumā. Lai gan uz katras acs tīklenes veidojas savādāks attēls, cilvēks saskata vienu objektu. Relatīvais novietojums smadzenēs palīdz novērtēt objektu novietojumu telpā.
Daži autori, balstoties uz Schor klasifikāciju[2], fūziju iedala divās fāzēs: ātrajā fūzijā un lēnajā fūzijā.
Ātrā fūzija
Ātrā fūzijas fāze nodrošina fūzijas sākumu, kad jāmēģina novērst viena objekta uz abu acu tīklenēm izveidojušos attēlu disparitāte. Daži autori ātro fūziju sauc arī par neirālo, uzsverot tās stingri izteikto neirālo dabu. Tās ilgums ir aptuveni 200 milisekundes.
Lēnā fūzija
Lēnā fūzijas fāze ir ilgstošāka laika ziņā nekā ātrā fūzija. Tā sāk darboties tad, kad ātrā fūzija vairs nespēj kompensēt binokulāro redzi. Lēno fūziju mēdz saukt arī par verģento fūziju, jo tās nodrošināšanai tiek izmantotas gan gribai pakļautas, gan arī gribai nepakļautas verģentās acu kustības, kuras reizēm pavada arī akomodācijas izmaiņas. Pastāv arī viedoklis, ka lēnā fūzija ir tā, kas pēc tam, kad ātrā fūzija ir veikusi abu acu tīkleņu attēlu sapludināšanu, nodrošina kopēja redzes tēla noturību pat pēc tam, kad fūzijas stimuls jau ir pazudis.
Ir autori, kas saka, ka iedalījums motorajā un sensorajā fūzijā ir mākslīgi izveidots, jo abas daļas nevar atraut vienu no otras.
Motorā fūzija
Motorā fūzija ir abu acu redzes asu pagriešana pret fiksējamo objektu tā, lai objekta radītā binokulārā disparitāte vēl būtu kompensējama. Motorās fūzijas norisi nodrošina acu ārējie muskuļi.
1) iekšējais taisnais muskulis (latīņu: musculus rectus medialis),
2) ārējais taisnais muskulis (latīņu: musculus rectus lateralis),
3) augšējais taisnais muskulis (latīņu: musculus rectus superior),
4) apakšējais taisnais muskulis (latīņu: musculus rectus inferior),
5) augšējais slīpais muskulis (latīņu: musculus obliquus superior),
Sensorā fūzija
Sensorā fūzija ir nervu darbības rezultāts. Von Noorden[3] sensoro fūziju definē kā redzes ierosināšanas apvienojums no korespondējošiem tīklenes attēliem, kas veido vienu redzes attēlu. Sensorā fūzijas darbība galvenokārt nodrošina heteroforijas (slēptā šķielēšana) radītās nobīdes kompensāciju. Par labāko testu dekompensētas heteroforijas noteikšanai, kā arī sensorās fūzijas darbības izvērtēšanai uzskata Mallett testu[4]. Sensorās fūzijas traucējumi parasti cilvēkiem nerada redzes simptomus.
Malatjas ils
Malatjas ils ir province Turcijas dienvidaustrumos, Taura nogāzēs. Ziemeļos tā robežojas ar Erzindžanas provinci, austrumos ar Eljazigas provinci un Dijarbakiras provinci, dienvidos ar Adijamanas provinci, austrumos ar Kahramanmarašas provinci, bet ziemeļaustrumos ar Sivasas provinci.
Provinces teritorija senatnē bija hetu valsts centrs. Mūsdienās provincē atrodas senās Hetu valsts galvaspilsētas Milidas (tagad Aslantepe) drupas. Ietilpa Urartu valstī, Persijā, Senajā Romā, Bizantijā. 12.gs provinci ieņem sedžuki. 1515.gadā kļuva par Osmaņu impērijas teritoriju.
Čurkstes
Čurkstes, čurkstu ģints (Delichon) ir viena no bezdelīgu dzimtas (Hirundinidae) ģintīm. Čurkstu ģintī ir 3 sugas. Šīs ģints tuvākie radinieki ir bezdelīgas, kas arī būvē ligzdas no dubļiem, īpaši tuva radniecība ir ar bezdelīgu (Hirundo rustica). 1758. gadā Kārlis Linnejs visas čurkstu sugas sistematizēja bezdelīgu ģintī (Hirundo), atsevišķā ģintī tās tika izdalītas 1854. gadā. Sengrieķu valodā Delichon nozīmē bezdelīga.
Izplatība
Čurkstes ir izplatītas Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikas kalnos. Latvijā ligzdo tikai viena čurkstu ģints suga - mājas čurkste (Delichon urbicum). Divas čurkstu sugas: mājas čurkste un Āzijas čurkste ir migrējošas. Bet Nepālas čurkste ir nometniece un mājo Himalaju kalnos visu gadu. Kopumā visām čurkstu sugām ir stabila populācija, lai gan pēdējos gados ir samazinājusies mājas čurkstu populācija Centrāleiropā un Ziemeļeiropā. To skaidro ar lauksaimniecības attīstību, dažādu ķīmisku vielu lietošanu lauksaimniecībā, kā arī nepiemērotiem laika apstākļiem, izžūstot dubļiem, kas nepieciešami ligzdu būvēšanai.
Izskats un īpašības
Čurkstes ir nelieli, spēcīgi veidoti putniņi ar lielām galvām un īsām astēm. Ķermeņa garums ir 13—15 cm. To mugura ir zilimelna, bet vēders balts vai gaiši pelēks. No citām ģintīm to var viegli atšķirt pēc apspalvojuma, kas aug arī uz kājām un pēdām. Mājas čurkstes ligzdo kolonijās, veidojot ligzdu no dubļiem, kas tiek piestiprināti pie klintīm vai ēku konstrukcijām. No iekšpuses ligzda tiek oderēta ar sausu zāli un spalvām. Ligzdu būvē pāris kopīgi. Dējumā parasti ir 2 - 3 olas, kuras perē arī abi vecāki. Kā visi bezdelīgu dzimtas putni čurkstes kukaiņus medī gaisā lidojumā. Pamatā tās medī mušas un laputis. Lai arī čurkstes ir ļoti veiklas lidotājas, tās reizēm nomedī plēsīgie putni.
Etna
Etna (it, ), arī Montdžibello (it) vai Munčibedu (scn), ir aktīvs stratovulkāns Itālijā, Sicīlijas austrumos, Mesīnas un Katānijas pilsētu tuvumā. Tas ir augstākais aktīvais vulkāns Eiropā, tā augstums ir 3326 metri virs jūras līmeņa. Tā augstums variē izvirdumu rezultātā, piemēram, 1865. gadā tas bija 52 metrus augstāks nekā mūsdienās. Etna ir arī Itālijas augstākā virsotne uz dienvidiem no Alpu kalniem. Vulkāna apkārtmērs ir 140 kilometri.
Etna ir viens no pasaules visaktīvākajiem vulkāniem, kur regulāri notiek izvirdumi. Par spīti tam, salīdzinoši daudz cilvēku dzīvo vulkāna tuvumā un tā nogāzēs, kur ir ļoti auglīga zeme. Etnas nogāzēs atrodas trīs observatorijas — Catania, Casa Etnea un Cantoniera. 2013. gadā Etna tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Etnas nosaukums ir radies no latīņu vārda Aetna, kas savukārt cēlies no sengrieķu vārda (aíthō — ‘es degu’). Tiek pieļauts, ka nosaukums varētu būt radies arī no feniķiešu vārda athana (‘krāsns’). Sengrieķu mitoloģijā tiek apgalvots, ka Etna ir uguns un kalēju dieva Hēfaista un ciklopu mājvieta vai arī tur guļ milzis Tīfons, kurš, katru reizi pagriežoties, liek zemei nodrebēt.
Ģeoloģija
Ģeoloģiskie pētījumi norāda, ka Etna ir bijusi aktīva kopš neogēna perioda beigām, tas ir, pēdējos 2,6 miljonus gadu. Vulkānam ir bijuši vairāki aktīvie centri. Etnas nogāzēs ir izveidojušies vairāki mazāki konusi. Vulkāna pašreizējā struktūra ir vismaz divu lielu izvirdumu darbības rezultāts.
Etna atrodas uz Āfrikas un Eirāzijas plātņu robežas.
Marksisms
Marksisms ir filozofiska, ekonomiska, sabiedriska un politiska teorija par kapitālistiskā sabiedrībā valdošu šķiru konfliktu, kas neizbēgami noved pie sociāla apvērsuma un ekonomiskās sistēmas maiņas. Marksisms sakņojas Kārļa Marksa (1818—1883) un Fridriha Engelsa (1820— 1895) sociālekonomikas un vēstures teorijās:
Klasiskais marksisms
Definēt ko vienu kā “marksismu” praktiski nav iespējams. Arī paša Marksa, kā jebkura zinātnieka, uzskati viņa dzīves laikā mainījās, mainoties apstākļiem un paša zinātnieka zināšanu līmenim. Gluži tāpat arī pēc viņa nāves Marksa idejas un koncepcijas tika attīstītas tālāk, dažādi tās interpretējot.
Marksisms vispirms ir materiālisms (esamības—apziņas attiecības). Marksisms ir mācība, kurā ir ekonomisko jautājumu primaritāte, materiālo vērtību ražošanas veidam ir noteicošā loma. Līdz marksismam ražošanas sfēra filozofiem bija tikai attālināts fons citu attiecību pētīšanā.
Marksa un Engelsa uzskatus ietekmēja 3 lietas:
Sabiedrības materiālā puse veido sabiedrības attiecību skeletu un ir visu citu, arī sociālo, izmaiņu bāze. Vadoties no šīs atziņas, vēstures daudzfaktoru plūsmā marksismā tiek atrastas daudzfaktoru iezīmes, atbilstoša noteiktam ražošanas veidam, ko noformulē ar apzīmējumu „sabiedrības ekonomiskā formācija”. Sabiedriski ekonomiskā formācija ir vēsturiski noteikta pakāpe cilvēku sabiedrības attīstībā — sabiedrībai attiecīgajā vēsturiskās attīstības pakāpē raksturīgs ekonomisko attiecību kopums. Katrai materiālajai bāzei esot sava sociālā virsbūve.
Vēsturē sabiedrībai 5 formācijas:
Vecās formācijas esot pilnas neatrisināmām pretrunām. Antagonistiskas pretrunas veido iepriekš noteiktu nākotnes progresu, formācijas uzvar ar revolūciju, augstāks darba ražīgums. Koncepcija ietvēra sabiedrības attīstības procesa pretrunīgumu, attīstības lēcienveidīgumu, pārrāvumus, pat regresu.
Par vēsturiskā procesa izšķiroši spēku tika atzītas tautas masas. Formulēja šķiru izcelšanos, konkretizēja ar sabiedriskā darba dalīšanu. Šķiru pazīmes pie noteiktām ražošanas attīstības fāzēm. Jebkurš konflikts vēsturē ir tikai šķirisko interešu un pretrunu atspoguļojums. Šķiru cīņas teorija pēc nozīmes pielīdzināta enerģijas nezūdamības likumam.
Revolucionāri apvērsumi likvidē vecās attiecības un iedibina jaunas. Revolūcijas uzskatīja par vēstures svarīgākajiem notikumiem, vēstures progresa paātrinātājām. „Revolūcijas ir vēstures lokomotīve”. Savukārt galvenais virzītājs spēks vēsturē ir proletariāts. Sevi atbrīvojot, proletariāts iznīcinās pašus ekspluatācijas pamatus. Šķiru cīna neizbēgami noved pie proletariāta diktatūras kā pārejas laika formas (parējot uz bezšķiru sabiedrību).
Rietumu marksisms
Rietumu marksisms ir jēdziens, ko lieto, lai apzīmētu lielo marksisma teorētiķu daudzumu Eiropā, kā arī Ziemeļamerikā, nošķirot to no PSRS un citās tā sauktajās “Komunistiskā bloka” valstīs dominējošās ideoloģijas.
Mēģinājumi marksisma ideālus realizēt politiskajā praksē
Reformistu marksisms, vēlāk zināms kā sociāldemokrātija, dominēja lielākajā daļā valstu partiju, šīs partijas jau pirms Otrā pasaules kara izveidoja valdības (Zviedrija, Francija).
Pasaulē vēl joprojām ir valstis, kurās pastāv vairāk vai mazāk izteiktās padomju tipa iekārtas, tās ir: Angola, Kuba, Vjetnama, Ziemeļkoreja. 20. gadsimtā bija daudz valstu, kurās šāda iekārta pastāvēja, tomēr šobrīd nepastāv šīs valstis: Čehoslovākija, Austrumvācija, Padomju Savienība, Dienvidslāvija vai arī tajās mainījās iekārta (Polija, Rumānija). Marksistu politiskās partijas un kustības zaudē savu nozīmi un aktualitāti kopš Padomju Savienības pastāvēšanas beigām, izņemot varbūt vienīgi Nepālu.
Nanotehnoloģija
Nanotehnoloģijā uzkrātās zināšanas tiek pielietotas fizikā, ķīmijā, bioloģijā, ģenētikā un citās zinātnes nozarēs. Nanotehnoloģija ir salīdzinoši jauna zinātnes nozare, bet tā mūsdienās ļoti strauji attīstās un sniedz daudzsološu nākotnes vīziju zinātnē. Nanoobjektiem klasiskās fizikas likumi bieži vien ir nepietiekoši, tādēļ ka, atšķirībā no makroskopiskiem ķermeņiem, uz nanoobjektiem iedarbojas kvantu mehānikas likumi, kas tiem piešķir daudz jaunu fizikālu un ķīmisku īpašību. Tieši tās varētu būt nozīmīgas elektronikas, telesakaru, medicīnas, bioinženierijas un citu zinātņu turpmākā attīstībā.
Plaši tiek diskutēts arī par nanotehnoloģijas iespējami negatīvo ietekmi uz dabu, vidi un pasauli kopumā. Centrālais jautājums, par ko zinātnieki diskutē ir nanomateriālu ietekme uz vidi un par to iespējamo toksiskumu.
Pārskats
Mikroshēmu ražošana ir tehnoloģijas nozare, kurā jau relatīvi sen nodarbojās ar maza izmēra sistēmām. Iekārtu samazināšanas attīstība visizteiksmīgāk ir novērojama tieši šajā jomā. Mikroelektronikas revolūcija aizsākās, kad Džons Bardīns, Volters Brateins un Viljams Šoklijs no Bell Telephone Laboratories, izmantojot tikai pavisam īsu laiku pieejamos ļoti tīros pusvadītāju paraugus, izveidoja pirmo cietvielu tranzistoru. Tas bija germānija punkta kontakta tranzistors. Vēlāk atklājās, ka šādas līdzīgas konstrukcijas tranzistors bija izgudrots jau 1925. gadā, kad Jūlijs Edgars Lilinfelds (Julius Edgar Lilienfeld) patentēja MOSFET tranzistoru (metāla oksīda pusvadītāja laukefekta tranzistoru). Cietvielu tranzistori, būdami mazāki nekā pirms tam lietotās vakuuma triodes, darbojās, izmantojot ievērojami mazāku elektrisko jaudu, kā arī sabojājās ievērojami retāk.
1958. gadā Džeks Kilbijs (Jack Kilby) no Texas Instruments nolēma apvienot visu elektrisko ķēdi, ieskaitot komponentes un savienojošos vadus, izvietojot to uz viena germānija parauga, tādējādi radot pirmo (integrālo) mikroshēmu. Laika gaitā mikroshēmas ir attīstījušās par ierīcēm, kuras satur miljardiem tranzistoru. Šīs attīstības galvenais virzītājspēks ir tranzistoru un citu ķēdes elementu samazināšana, kuras rezultātā mikroshēmas mazāko elementu izmēri sasniedza tikai dažu nanometru desmitus.
Saskaņā ar Intel Corporation līdzdibinātāja Gordona Mūra 1965. gadā formulēto empīrisko likumu (Mūra likumu), tranzistoru skaits uz vienas mikroshēmas ik pēc diviem gadiem divkāršojas. Pašlaik tehnoloģiju attīstības temps saskan ar šo likumu, un to izmanto tālākas mikroshēmu attīstības paredzēšanai. Lai uzturētu šādu tempu, nepieciešams arvien vairāk samazināt tranzistoru lineāros izmērus, tas ir, aptuveni 0,7 reizes ik pēc trim gadiem. 2007. gadā masveida ražošanā veidotu tranzistoru pamatelementu izmēri bija 45 nanometri. 32 nanometru tehnoloģijas ir sagaidāmas 2009./2010. gadā Intel procesoros "Clarkdale" un "Arrandale". Ekstrapolējot šādu attīstību, ir sagaidāms, ka 2060. gadā tranzistoru izmēriem jāsasniedz atoma izmēri. Paralēli mikroshēmu samazināšanai, samazinās arī to cena. Ja 1970. gados datora 1 megabaits operatīvās atmiņas maksāja vairāk nekā privātmāja, tad mūsdienās 1 megabaits maksā mazāk par santīmu.
Lai varētu turpmāk samazināt mikroshēmas, ir jāpārvar vairākas problēmas. Tās ir šādas:
Šīs problēmas risina uz nanomateriāliem balstītās nanoierīces. Veiksmīga nanoierīču izveidošana ietekmēs nākamās paaudzes mikroshēmu attīstību. Jau tagad ir izveidoti uz oglekļa nanovadiem balstīti viena elektrona tranzistori un laukefekta tranzistori, kā arī loģiskās shēmas. Ir pierādīts, ka dopētas polimēru molekulas var kalpot kā nanoizmēra vadi, ļaujot tādā veidā izmantot jaunus materiālus un procesus elektronikas ražošanā.
Nanomateriālu īpašības ietekmē tas, ka liela vielu sastādošo atomu daļa atrodas uz materiāla virsmas, kas ir pretstatā lielākām sistēmām, kur vairums atomu atrodas tilpumā. Līdz ar to materiāla īpašības lielākoties ir atkarīgas no virsmas atomu īpašībām. Ja sistēmas izmēri ir mazāki par Debaija rādiusu, tad varam sagaidīt makroskopiskajā pasaulē nenovērojamas īpašības. Nanomateriālu īpatnības ir to lielā virsmas enerģija un kvantu īpašības. Nanomateriālos bieži vien ir mazs defektu daudzums, jo nanomateriāliem piemīt pašattīrīšanas īpašības, atdzesējot izkausētu materiālu. Šī procesa rezultātā piejaukumi un defekti pārvietojas uz materiāla virsmu.
Mikroskopiskām jeb nano izmēra ierīcēm ir iespējami pielietojumi ne tikai mikroelektronikas jomā. Paredzot tehnoloģiju attīstību, Ričards Fainmens 1959. gadā lekcijā "There’s Plenty of Room at the Bottom" apskatīja iespēju izveidot visdažādākās ierīces, manipulējot ar individuāliem atomiem. Šai iespējai viņš paredzēja spožu nākotni un, apskatot šādu tehnoloģiju attīstības progresu, cilvēki "2000. gadā, kad atskatīsies uz aizgājušo laiku, brīnīsies, kāpēc pirms 1960. gada neviens nopietni neizpētīja šo iespēju".
Maza izmēra iekārtām viņš paredzēja dažādus pielietojumus, kā, piemēram, liela daudzuma informācijas uzglabāšana vai "ļoti interesanta iespēja ķirurģijā būtu, ja varētu norīt ķirurgu. Ievietojot mehānisku ķirurgu asinsvadā, tas varētu doties uz sirdi, lai palūkotos, kas tur notiek. Viņš atrastu, kur sirds vārstulis nedarbojas un ar mazu nazīti to uzšķērstu". Fainmens uzskatīja, ka šādu iekārtu iespējamība pierāda bioloģisko sistēmu pastāvēšana, kuras pilda līdzvērtīgas funkcijas.
Viens no lielākajiem impulsiem nanotehnoloģiju attīstībā bija 1960. gados, kad sāka parādīties pirmie instrumenti, kuri ir izmantojami nanoobjektu pētīšanai, proti skenējošie elektronmikroskopi. 1980. gados tika izveidoti atomspēku mikroskopi un skenējošais tuneļmikroskops, kuriem bija būtiska nozīme nanoizmēru struktūru un arī individuālu atomu pētīšanai un manipulēšanai.
Mūsdienās tiek izmantotas dažādas pieejas tehnoloģiskai nanoobjektu izveidei. Piemēram, mikroshēmas tiek veidotas uz materiālu virsmas kā skulptūras, noņemot lieko materiālo vai uznesot jauno. Šādu pieeju, kad no liela objekta veido mazas struktūras, sauc par "no augšas uz leju" (en) pieeju. Pretēji, tas ir, "no lejas uz augšu" (bottom up) veido lielas struktūras spontāni no atomiem vai molekulām, piemeklējot piemērotus ārējos nosacījumus. Piemērs no pašorganizējošām nanostruktūrām ir oglekļa nanocaurulīšu iegūšana no kvēpiem. Līdzīgi arī bioloģiskie organismi ir izveidoti no bioloģiskām šūnām, kuras pilnībā nosaka šo organismu bioloģiskās īpašības. Savukārt šūnas izveidojas, pašorganizējoties molekulām.
Ričarda Fainmena lekcijas iedvesmots, sākot ar 1970. gadiem nanozinātni popularizē amerikāņu inženieris Kims Ēriks Drekslers (Kim Eric Drexler). 1986. gadā Drekslers dibināja "Nākotnes paredzēšanas institūtu" (Foresight Institute), kura mērķis bija labāk sagatavoties nanotehnoloģiju attīstību iespējām. Drekslers izdeva divas grāmatas par nanotehnoloģijām: "Engines of Creation" (1986) un "Future: the Nanotechnology Revolution" (1991). Tajās viņš apraksta iekārtu, kura kļūst par tādu kā nanotehnoloģiju "Svēto Grālu". To Drekslers nosauc par asambleri (en — 'montētājs'). Šī iekārta būvētu lielākas molekulas un iekārtas, saliekot tās pa vienai molekulai.
Cilvēces attīstības laikā tehnoloģijas ir galvenokārt attīstījušās, veidojot no cilvēkam viegli manipulējamiem objektiem lielākas struktūras: apģērbus, pulksteņus, mašīnas, mājas, tiltus, stadionus, kanālus, pilsētas. Taču tehnoloģijas miniaturizācija, veidojot struktūras no nanomateriāliem, sniedz tādas pašas, ja ne lielākas iespējas. Mazākā struktūra, ko vēl varētu manipulēt ar rokām, varētu būt ap milimetru. 1 milimetrs attiecas pret atoma 0,1 nanometra izmēru tāpat, kā 10 kilometri pret 1 milimetru. Tātad visa tā tehnoloģiju bagātība, kas ir iespējama mērogā no 1 milimetra līdz 10 kilometriem, varētu būt iespējama arī mērogā zem milimetra, ja par struktūru pamatelementu izmantotu atomus. Daba jau ir izveidojusi daudzus organismus, kuru izmēri ir ļoti mazi: putekļu ērcīte ir ap 200 mikrometru liela, cilvēka mats ir aptuveni 100 mikrometru resns, sarkano asinsķermenīšu (eritrocītu) izmērs ir ap 5 mikrometriem, gripas vīrusam ap 100 nanometriem, flagellas ap 20 nanometriem, šūnu ķīmiskās enerģijas avota adenozīntrifosfāta (ATF, angliski ATP) molekulas izmērs ir ap 10 nanometriem, DNS diametrs ir tikai daži nanometri, bet C60 diametrs ir 0,7 nanometri.
Var klasificēt piecus galvenos virzienus, kuros attīstās nanozinātne:
Lai attīstītu nanotehnoloģijas, ir labi jāpārzina gan bioloģija, gan ķīmija. Viena no nanotehnoloģiju īpatnībām ir tā, ka tā atrodas fizikas, ķīmijas un bioloģijas krustcelēs. Klasiskais dabaszinātņu sadalījums varētu būt cēlonis tam, ka pētījumi nanozinātņu jomā sākās diezgan vēlu. Taču agrāk novārtā atstātie starpdisciplinārie pētījumi mūsdienās piedzīvo strauju attīstību.
Pretēji tam kā ir notikusi tehnoloģiju attīstība pagātnē, attīstot nanotehnoloģijas vajadzētu laicīgi novērtēt to ietekmi uz vidi un cilvēku veselību. Lai arī nav pētījumu, kas liecinātu par nanotehnoloģiju īpašu ļaunumu, varētu sagaidīt, ka nanodaļiņas, pateicoties to mazajiem izmēriem un lielam virsmas laukumam, varētu ļoti efektīvi nokļūt cilvēka organismā un aktīvi reaģēt ar cilvēka organismā esošajām šūnām. Šādi procesi diemžēl ir ļoti maz pētīti un attīstot nanotehnoloģijas būtu nepieciešama lielāka izpratne par nanomateriālu mijiedarbību ar cilvēka organismu.
Realizētie pielietojumi
Nanotehnoloģiju pielietojums nav tikai nākotnes vīzija, kura atgādina zinātnisko fantastiku. Tās piedāvātās iespējas jau realizē mūsdienās. Ir saražoti visdažādākie uz nanotehnoloģijām balstīti produkti, piemēram, ar nanodaļiņām apstrādātas antibakteriālās zeķes un palagi, ar nanocaurulītēm bagātinātas tenisa raketes un boulinga bumbas, pašattīrošās krāsas, Saules baterijas un tā tālāk.
Viens no agrākajiem nanotehnoloģiju pielietojumiem ir krāsas. Viduslaikos (un iespējams jau romiešu laikā) vitrāžu attēla iekrāsošanai izmantoja zelta nanodaļiņu krāsas atkarību no to izmēriem. Tā laika amatnieki prata izgulsnēt nepieciešamā izmēra zelta nanodaļiņas no koloidāliem šķīdumiem ar lielu izmēra precizitāti. Smalki samaltu zelta pulveri šķīdināja "Aqua Regia", karaļūdenī (HCl/HNO3). Izgulsnējot zelta hlorīdu piejauca stiklam un pēc uzsildīšanas tajā izveidojās zelta nanodaļiņas. Zelta nanodaļiņas 25 nanometru izmērā ir ar pārsteidzoši spilgtu sarkanu krāsu, kas ir redzama vitrāžās. Mūsdienās nanodaļiņu krāsas atkarību no izmēra izmanto, piemēram, bioloģisko molekulu marķēšanai.
Enerģētikā 2007. gada beigās amerikāņu un vācu kompānija "Nanosolar" paziņoja par to, ka tā sāk savas produkcijas piegādi. "Nanosolar" ir uz nanotehnoloģijām balstītu Saules bateriju ražotājs un tā ražo īpaši lētas Saules baterijas ar prognozējamām elektrības izmaksām 0,5 lati par vatu un ar prognozējamo bateriju dzīves laiku 25 gadu apmērā. Ražošanā izmantots CuInxGa(1−x)Se2 sakausējums, kuru uzklāj plānā kārtiņā, izmantojot tintes printerim līdzīgu iekārtu, tādējādi ietaupot gan uz izmantotā materiāla rēķina, gan uz ražošanas izmaksām. Tomēr jāatzīst, ka šo bateriju lietderības koeficients nav ļoti liels un ir ap 7%. Laboratorijā ir radītas baterijas ar lietderības koeficientu 45% un tāpēc varētu sagaidīt šīs tehnoloģijas turpmāku attīstību.
Medicīnā nanotehnoloģijas tiek izmantotas, izgatavojot pretbakteriālas zeķes, kabatas lakatiņus, palagus, dvieļus utt. Visplašāk izmanto sudraba nanodaļiņas pretbakteriālai darbībai vai cinka oksīda nanodaļiņas smaku nomākšanai. Sudrabs uz baktēriju virsmas darbojas kā katalizators oksidēšanās reakcijām. Šīs tehnoloģijas efektivitāte un nekaitīgums veselībai ir maz apspriests temats un šie jautājumi nav īsti skaidri.
Celtniecībā nanotehnoloģijas izmanto pašattīrošas virsmas izgatavošanā. Vairākas kompānijas ražo ar titāna dioksīdu bagātinātas krāsas, kurām piemīt pašattīrošas īpašības. Saules gaismas ietekmē TiO2 darbojas kā fotokatalizators oksidācijas reakcijām, kuru rezultātā sašķeļas, piemēram, tauku molekulas, kas vēlāk lietus ietekmē tiek noskalotas no virsmas.
Kosmētikā tiek izgatavoti pretiedeguma krēmi. Nanodaļiņu optiskās īpašības nosaka to izmēri. Var izveidot nanodaļiņas, kas efektīvi absorbēs elektromagnētiskā spektra ultravioletā diapazonā un tādējādi var būt izmantotas pretiedeguma krēmos. Līdz ar to var tikt piemeklētas nanodaļiņas ar citām lietderīgām īpašībām, piemēram, caurspīdīgumu redzamajā diapazonā vai smaržu. Bieži izmantotas ir cinka oksīda vai titāna dioksīda nanodaļiņas. Tomēr strīdīgs jautājums paliek par šādu krēmu drošību veselībai, jo ir neskaidra nanodaļiņu uzvedība uz ādas.
Sportā sevišķi izturīgas slēpes, tenisa raketes vai boulinga bumbas izgatavo no oglekļa nanocaurulītēm, kas palielina materiāla stiprību.
Bioloģiskā atdarināšana
Dabiskās evolūcijas rezultātā daba ir izstrādājusi daudzus efektīvus mehānismus un struktūras. Vairāki no tiem ir iespaidojuši cilvēku radītās ierīces. Visraksturīgākais piemērs varētu būt lidaparātu izveide, kurus attīstot cilvēki jau no Leonardo da Vinči (ja ne no Ikara) laikiem kopēja putna spārnus. Vēl daži piemēri ir gaismas atstarotāji, kuri izveidoti pētot kaķa acs spīdēšanu tumsā un līplentas aizdare ("Velcro"), kas izgudrota pētot to kā dadži pielīp suņa spalvai.
Mūsdienās bioloģiskā atdarināšana, ko sauc arī par bioniku, ir kļuvusi par atsevišķu zinātnes nozari un nanobionika par tās sastāvdaļu.
Gekoni ir mazas ķirzakas, kas dzīvo siltā klimatā. Daudzām no to sugām ir interesanta spēja viegli pārvietoties pa vertikālām virsmām, piemēram, māju sienām vai pat pa griestiem. Sākotnējie centieni izskaidrot gekonu pārvietošanos balstījās uz pieņēmumiem par īpašu šķidrumu izmantošanu gekonu pēdās, kas ļautu pārvietoties vertikāli vai nu pielīpot, vai nu izmantojot virsmas spraigumu. Taču nekādas šķidrumu pēdas uz virsmas netika atklātas. Tikai nesen augstas izšķirtspējas mikroskopi parādīja, ka gekona pēdas ir pārklātas ar daudziem blīvi izvietotiem maziem matiņiem, kuru diametrs ir tikai ap 200 nanometriem. Šāds mehānisms ļauj ievērojami palielināt pēdu saskares laukumu ar mikroskopiski nelīdzenām virsmām un izmanto vājo van der Vālsa mijiedarbību, lai noturētos uz vertikālām sienām. Pašreiz šo metodi pielieto, izmantojot polimēru tehnoloģijas matiņu imitācijai un tiek veidotas ierīces, kas spēj pārvietoties pa sienām vai pie sienas līpoši cimdi, kas pagaidām, tiesa, nav pietiekoši labi, lai noturētu cilvēku. Cits pielietojums šādai virsmai ir līmlenta bez līmes.
Lotosa efekts ir lotosa lapu pašattīrošās īpašības. Lotosa lapas ir pārklātas ar mikroskopiskiem nelīdzenumiem, kuri neļauj slapināt lapu. Ūdens pilieni ripojot pa lotosa virsmu noskalo uz tās esošos netīrumus un citus svešķermeņus. Tiek ražots šo īpašību imitējošs audums neslapināma apģērba ražošanai ("Nano Care").
Daudzu tauriņu spārni izceļas ar savu spožumu un krāsainību. Tauriņu spārni pārklāti ar nanometru mēroga kārtiņām, kas gaismas difrakcijas un interferences rezultātā atstaro spožas krāsas. Atšķirībā no ķīmiskām krāsvielām, tauriņa spārni neizbalē. Šādu tehnoloģiju cenšas imitēt krāsu ražošanā, veidojot slāņainu krāsu. Iespējams izveidot materiālu, kura krāsa mainās, to izstiepjot.
Vairāki gliemeži veido gliemežvākus, kas ir ļoti cieti un kuros neattīstās plaisas. Arī haizivs zobiem ir līdzīgas īpašības. Vairākas zinātnieku grupas cenšas imitēt šo procesu ar acīmredzamu pielietojumu. To sauc par biomineralizāciju.
Flagella ir tieva, gara pavedienveida struktūra uz šūnu virsmas, kas nodrošina šūnu kustību viciņai rotējot. Viciņa ir ievietota caurumā šūnas apvalkā un var brīvi griezties, atgādinot to, kā griežas riteņu ass. Šis kustības veids ir ļoti oriģināls un nekur citur dabā netiek tālāk attīstīts, tāpēc pēdējos gados tā ir piesaistījusi ar zinātni nesaistītu cilvēku plašu uzmanību, pateicoties strīdiem par tās izcelsmi starp zinātniekiem un kreacionistiem (pasaules radīšanas piekritējiem). Viciņu griež miniatūrs darbināms bioloģisks motors, kurš ir tikai 20 nanometrus liels. Elektroķīmiskais gradients (protonu dzinējspēks) un ATF enerģija motorā nodrošina H+ vai Na+ jonu plūsmu, kas rada griezes spēka momentu uz viciņu.
Nākotnes pielietojumi
Lai arī paredzēt nākotni ir sarežģīti, interesantākie un provokatīvākie pielietojumi nanotehnoloģijām nākotnē varētu būt šādi:
Mardinas ils
Mardinas ils ir Turcijas ils.
Heinrihs Finke fon Oferbergs
Heinrihs Finke fon Oferbergs (, latīņu: Henricus Finke ab Haverberge) vai Heidenreihs Finks no Averbergas bija Livonijas ordeņa mestrs no 1438. gada līdz 1450. gada 29. jūlijam. Pēc viņa šo amatu ieņēma Johans fon Mengede.
Muglas ils
Muglas ils ir Turcijas ils.
Nevšehiras ils
Nevšehiras ils ir Turcijas ils.
Trubčevska
Trubčevska ir pilsēta Krievijā, Brjanskas apgabala dienvidos, Trubčevskas rajona administratīvais centrs. Tajā dzīvo 15,5 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Desnas upes krastā, 94 km uz dienvidiem no Brjanskas.
Vecākā Brjanskas apgabala pilsēta. XII—XIV gs. — neatkarīgās Trubčevskas-Kurskas kņazistes galvaspilsēta. No 1356. gada — Lietuvas lielkņazistē, no 1500. — Maskavijā, Krievijā (no 1611. līdz 1644. Žečpospolitā).
1941 (filma)
1941 ir 1979. gada amerikāņu kinorežisora Stīvena Spīlberga satīriskā kara komēdija.
Sižets
Filmas darbība norisinās 1941. gada decembrī Losandželosā, drīzumā pēc Japānas aviācijas uzbrukuma Pērlharborai. Daudzi Losandželosas iedzīvotāji ir pilnīgi pārliecināti, ka nākamo uzbrukumi japāņi veiks tieši Losandželosas pilsētai un visiem spēkiem gatavojās aizstāvībai.
Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki ir lielākā bērnu un jauniešu dziesmu un deju tradīcija Latvijā. Šīs tradīcijas kodols ir jaunās paaudzes vēlme daudzveidīgi mākslinieciski izpausties. Pirmie svētki norisinājās Rīgā. Priekšnoteikumi šīs jaunās Dziesmu svētku tradīcijas tapšanai radās jau iepriekš, kad bērnu priekšnesumi bija nozīmīga programmas daļa Vispārējos dziesmu svētkos 1948., 1950. un 1955. gadā. Pieaugot skolu koru un deju kolektīvu snieguma kvalitātei un masveidībai, tika radīti savi, paši svētki skolu jaunatnei.Līdz šim ir notikuši vienpadsmit Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki. Starp svētkiem ir vismaz 5 gadu atstatums, kopš 1995. gada tie notiek ik pēc 4,5 gadiem.
Dziesmu lielkoncerti notiek Mežaparka Lielajā estrādē, bet deju lielkoncerti Daugavas stadionā. Tradicionāls ir dziesmu svētku gājiens. Bez lielkoncertiem Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku ietvaros notiek arī dažādi mazāki dziesmu, deju un orķestru koncerti Rīgas koncertzālēs un parkos.
Apvienoto Nāciju Izglītības, zinātnes un kultūras organizācija 2003. gada 7. novembrī Dziesmu un deju svētku tradīciju, simbolismu un unikalitāti Latvijā, Igaunijā un Lietuvā pasludināja par Cilvēces mutvārdu un nemateriālā kultūras mantojuma meistardarbu. Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki ir šī mantojuma sastāvdaļa jau 50 gadus.
I Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Pirmajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos 1960. gadā kopumā piedalījās 9739 dalībnieki, repertuārā bija iekļautas 23 dziesmas un 15 dejas. Svētku koru virsdiriģenti bija Leonīds Vīgners un Jānis Ozoliņš.
II Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Otrajos dziesmu un deju svētkos 1967. gadā kopumā piedalījās 18 496 dalībnieki. Svētku moto bija "Skani, jaunības dziesma", šī moto autors ir A. Vējāns. Tie tika rīkoti par godu Lielā Oktobra 50. gadadienai. Tajos piedalījās 188 kori, 220 deju kolektīvi, 26 pūtēju orķestri. Svētku laikā notika vairāki koru, deju kolektīvu un orķestru konkursi. Svētku virsdiriģenti bija Leonīds Vīgners, Jānis Ozoliņš, Jānis Dūmiņš un Gido Kokars un goda virsdiriģents: Jēkabs Mediņš.
III Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Trešajos dziesmu un deju svētkos 1972. gadā dalībnieku skaits nedaudz samazinājās salīdzinājumā ar iepriekšējiem svētkiem (17 000 dalībnieki). Gatavošanās svētkiem sākās 1970. gada pavasarī. Šie svētki bija veltīti PSRS dibināšanas 50. gadadienai. Svētku laikā notika lietišķās mākslas un tēlotājmākslas izstāde, kas izpelnījās atzinīgu novērtējumu. Koru virsdiriģenti palika tie paši, kas bija iepriekšējo svētku virsdiriģenti. Par goda virsdiriģentu tika iecelts Jēkabs Mediņš, taču viņš mira pirms svētku sākuma.
IV Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Ceturtajos dziesmu svētkos 1979. gadā piedalījās 18 500 dalībnieki. Šo svētku moto bija "Padomju Dzimtenei dziesma lai skan!" Tie bija veltīti V. Ļeņina 110. dzimšanas dienai un 60. gadadienai kopš PSRS varas ienākšanas Latvijā. Svētkos skanēja 15 dažādu komponistu oriģināldziesmas. Svētku virsdiriģenti bija Jānis Dūmiņš, Gido Kokars, Daumants Gailis, Jānis Brants, Pauls Kvelde un Jānis Ērenštreits un goda virsdiriģents Jānis Ozoliņš.
V Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Piektajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos 1984. gadā piedalījās 19 000 dalībnieki. Tie bija veltīti V. Ļeņina 115. dzimšanas dienai. Šie ir bijuši vieni no lietainākajiem svētkiem to vēsturē. Koru virsdiriģenti bija J. Dūmiņš, D. Gailis, Gido Kokars, Jānis Brants, J. Ērenštreits un P. Kvelde.
VI Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Sestajos dziesmu un deju svētkos 1989. gadā piedalījās 20 000 dalībnieki. Šajos svētkos tika izpildīta PSRS laikos aizliegtā Latvijas himna "Dievs, svētī Latviju!" un pirmo reizi svētku vēsturē notika apvienoto pūtēju orķestru koncerts. Koru virsdiriģenti bija Leonīds Vīgners, J. Dūmiņš, D. Gailis, J. Brants, J. Ērenštreits, P. Kvelde, Gido Kokars, Jānis Sprancmanis un Arvīds Platpers.
VII Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Septītajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos 1995. gadā piedalījās 30 000 dalībnieki. Šie bija pirmie jaunatnes svētki, kas notika neatkarīgās Latvijas laikā, svētku simboli bija gailis, Sprīdītis un Lutausis, logo: meitene ar bizītēm, moto: "Māja. Sēta. Latvija." Šajos svētkos aizsākās tradīcija sniegt labdarības koncertus sanatorijās, bērnunamos un slimnīcās. Koru virsdiriģenti bija J. Dūmiņš, J. Ērenštreits, A. Platpers, Romāns Vanags, S. Kļava, J. Zirnis, J. Sprancmanis, J. Brants, T. Broka un I. Bērziņš. Noslēguma koncertā Mežaparkā skanēja 21 kompozīcija, pieci pūtēju orķestru priekšnesumi un deviņas dejas.
VIII Jaunatnes dziesmu un deju svētki
Astotajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos 2000. gadā piedalījās 30 000 dalībnieki. Svētku simboli bija sapņi, kamolīši, ko iemet nākotnē un astoņi kustoņi. Pirmoreiz notika vērienīga svētku atklāšana 11. novembra krastmalā. Noslēguma koncerts Mežaparkā tika sadalīts četrās daļās. Speciāli svētkiem Zigmars Liepiņš uzrakstīja dziesmu ciklu "Teika", kura izpildījumā kopkorim palīdzēja vairāki Latvijā pazīstami mākslinieki: Ance Krauze, Ainars Mielavs, Arnis Mednis un Gunārs Kalniņš. Svētku goda priekšsēdētāja bija toreizēja Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga, goda virsdiriģents — J. Dūmiņš. Koru virsdiriģenti bija J. Ērenštreits, A. Platpers, Māris Sirmais, Romāns Vanags un Eduards Grāvītis.
IX Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Devītajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos piedalījās 35 013 dalībnieki. Svētki norisinājās laika posmā no līdz. Svētku moto bija "Nāc gavilēt!", kā autors ir A. Akmentiņš. Svētku logo bija romiešu devītnieks, kas tika izveidots no krāsu triepieniem. Svētku simboli bija Jāņu vainags, Sietuve, maiss, kurš ir jāsalāpa, pirmie mezgli cilvēka dzīvē. Svētku atklāšanas koncertā skanēja Renāra Kaupera sacerētā kompozīcija "Mana dziesma", kas kļuva populāra pēc svētkiem. Noslēguma koncerta tēma bija "Laika upē — es", tajā skanēja 34 dziesmas un četri pūtēju orķestra darbi. Koru virsdiriģenti bija J. Ērenštreits, E. Grāvītis, M. Klišāns, A. Platpers, M. Sirmais un R. Vanags.
X Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Desmitajos jaunatnes dziesmu un deju svētkos 2010. gadā piedalījās 30 975 dalībnieki. Svētki norisinājās no līdz. Koru koncertā "Mana zeme – zemīte skaistā" piedalījās vairāk nekā 12 600 dalībnieki. Apvienoto koru virsdiriģenti bija K. Ādamsons, L. Celma, G. Ceplenieks, J. Erenštreits, E. Grāvītis, M. Klišāns, A. Platpers, R. Vanags, J. Ustinskovs, bet orķestru virsdiriģenti - H. Bārzdiņš, A. Celms, A. Muižnieks. Koru Lielo balvu saņēma Jelgavas 4.vidusskolas meiteņu koris "Spīgo". Svētki noslēdzās ar lielkoncertu "Deja kāpj debesīs", kuros piedalījās 13 760 dejotāji. Deju svētku virsvadītāji: Baiba Šteina, Agris Daņiļevičs, Olga Freiberga, J. Ērglis, I. Mažāne, D. Adviljone, A. Melnalksne, G. Baumanis, L. Freimane, I. Mistre un I. Dreļs. Deju svētku goda virsvadītāji: I. Saulīte, U. Žagata, O. Štrauss, I. Dimante, T. Aruma, J. Nurka, L. Lūse un O. Lamass.
XI Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Vienpadsmitie Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki notika no 2015. gada 6. līdz 12. jūlijam. Tajos piedalījās 37 890 dalībnieku. Šajos svētkos pirmo reizi piedalījās bērni ar īpašām vajadzībām, kā arī - diasporas pārstāvji no citām valstīm. Visvairāk skatītājus un dalībniekus pulcēja: deju lielkoncerts "Līdz varavīksnei tikt", pūtēju orķestru lielkoncerts "Taures sauc", svētku gājiens "ābēcēdē...ūvēzēžē" un noslēguma koncerts "Manā dziesmā Tu ...". Noslēguma koncerta apvienoto koru virsdiriģenti bija K. Ādamsons, G. Ceplenieks, goda virsdiriģents J. Erenštreits, E. Grāvītis, M. Klišāns, A. Platpers, M. Sirmais,  R. Vanags un  E. Vītols. Pūtēju orķestru virsdiriģenti: S. Līviņš, H. Bārzdiņš un A. Celms. Deju svētku virsvadītāji: D. Adviljone, G. Baumanis, A. Daņiļevičs, J. Ērglis, T. Ludborža, I. Mažāne, I., Mistre, I. Ozoliņa, I. Pētersone-Lazdāne, I. Pulmane un J. Purviņš. Deju kolektīvu goda virsvadītāji: T. Aruma, I. Dimante, I. Freiberga, I. Filipsone, O. Freiberga, O. Lamass, L. Lūse, J. Nurka, I. Saulīte, R. Spalva un B. Šteina.
XII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Divpadsmitie Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki notiks 2021. gadā. Sākotnēji bija paredzēts, ka dziesmu un deju svētki norisināsies 2020. gada vasarā, no 6. līdz 12. jūlijam, bet to pārcēla saskaņā ar COVID-19 izplatīšanos Latvijā. Lielākie Latvijas bērnu un jauniešu kultūras un mākslas svētki pulcēs tūkstošiem dziedātāju, dejotāju un dalībnieku no citiem mākslinieciskajiem kolektīviem Latvijā un diasporā. 2020. gada Svētku kopmēģinājumi un koncerti notiks Rīgā, jaunajā Mežaparka Lielajā estrādē un tās teritorijā, 2018. gadā atjaunotajā kultūras un sporta centrā “Daugavas stadions”, un citās Svētku norisēm piemērotās vietās.
Štāmics
Štāmics var būt:
Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
XII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
XII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētku māksliniecisko konceptu “ROTĀ” raksturo trīs atslēgvārdi: ROTĀT – ROTA – ROTAĻA. Svētku koncepcijas autore Inga Krišāne: “Dziesmu un deju svētkos mēs rotājamies skaistos tērpos, mēs rotājam Svētku gaisotni ar skaistām dziesmām, līksmām dejām un rotaļām. Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki ir rotaļa Vispārējo latviešu dziesmu un deju svētku tradīcijas ietvaros, un 2020. gads ir svētku gatavošanās kulminācija jeb Svētku rota. Laiks, kad Latvija vasaras vidū ar dziesmām, dejām, kokļu un pūtēju orķestru skaņām rotājas pasaules kultūras kalnā.”
Adelaidas ielu trase
Adelaidas ielu trase (en) ir ielu trase, kura atrodas Adelaidā, Austrālijā. Tajā līdz 1995. gadam notika Formula 1 sacīkstes.
Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
XII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētki
Svētku logo attēlo/simbolizē saules rotu, kas caur krāsu un gaismu rakstiem izrotājas ar/caur rotaļu, dejas motīvu, vainagu pinumu, etnogrāfiskiem rakstiem, bizēm, lentēm un citiem Svētku elementiem un notikumiem, veidojot krāšņu un krāsainu Svētku kaleidoskopu. Centrālais pamatelements ir saule, kas rotājas ar meiteņu bizēm, matu lentēm, kuru attēlojums vienlaicīgi simbolizē arī zēnu lakatiņus. Gan zīmē saskatāmie elementi, gan veids, kā tie rotājas, sasaucoties viens ar otru, attēlo rotaļu – rotāšanos kā neatņemamu Svētku sastāvdaļu un pašus Svētkus kā visgreznāko no rotām.
Adelaidas ielu trase
Adelaidas trase bija pēdējā sezonas sacīkste visās 11 reizēs, kad tur notika sacīkstes. Albertparkā (Austrālijas GP mājvieta kopš 1996. gada) sacīkstes vienmēr ir norisinājušās kā pašas pirmās sezonā, izņemot 2006. gadu, kad tās bija jāpārceļ par dažām nedēļām vēlāk sakarā ar Sadraudzības spēlēm. Sakarā ar to, ka Adelaida vienmēr bija sezonas noslēdzošā trase, te bieži ir norisinājušies čempiona titulu izšķiroši notikumi. Piemēram, 1986. gadā Alēns Prosts izcīnīja titulu sakarā ar favorīta Naidžela Mensela formulas pārsprāgušo riepu. 1994. gadā abi titula pretendenti, Mihaels Šūmahers un Deimons Hills saduras un izstājas. Par čempionu kļūst Šūmahers, jo kopvērtējumā viņam ir viena punkta pārsvars. Bieži tiek uzskatīts, ka Šūmahers veica neatļautu manevru un patiesībā viņu vajadzēja diskvalificēt, tomēr Williams (Hilla komanda) neizvirzīja sūdzību. Kā vēlāk atzina komandas līdzīpašnieks Patriks Heds, tas bija tāpēc, ka komandai nešķita pareizi izcīnīt titulu vienā gadā ar Airtona Sennas bojāeju un jebkurā citā sezonā viņi būtu sūdzējušies FIA.
Jantarnija
Jantarnija (ru – ‘Dzintarainā’), līdz 1946. gadam Palmnikene, ir pilsētciemats Kaļiņingradas apgabala galējos rietumos pie Baltijas jūras. Pilsētciematā atrodas pasaulē vienīgais dzintara ieguves kombināts, kas rūpnieciski iegūst dzintaru. Tiek uzskatīts, ka Jantarnijas apkārtnē koncentrēti lielākā daļa no pasaules dzintara krājumiem. Pilsētciematā atrodas dzintara muzejs. Plānots, ka netālu no Jantarnijas tiks izveidota viena no četrām teritorijām Krievijā, kurā būs atļautas spēļu zāles. Pilsētciematā notiek starptautiskas sacensības pludmales volejbolā.
Jantarnija ir municipālā veidojuma "Jantarnijas pilsētas rajons" (Янтарный городской округ) centrs. Bez pilsētciemata tajā ietilpst arī divi ciemati - Siņavina (Синявино), Pokrovska (Покровское).
Vēsture
Palmnikene radusies 1234. gadā. 19. gadsimtā uzbūvēja dzintaru ieguves uzņēmumu. 20. gadsimtā sākumā Palmnikene veidojās arī kā kūrorts. 1945. gada 31. janvārī - 1. martā Palmnikenes apkaimē vācu varas iestādes nošāva pēc pārgājiena dzīvi palikušos Štuthofas koncentrācijas nometnes ieslodzītos. Pēc vienas no versijām kādā šahtā pilsētciemata apkaimē tika noslēpta Dzintara istaba. 1948. gadā dzintara ieguvi atjaunoja un PSRS laikā šeit ieguva 600 tonnas dzintara gadā.
Krastu čurkstes
Krastu čurkstes, krastu čurkstu ģints (Riparia) ir viena no bezdelīgu dzimtas (Hirundinidae) ģintīm. Krastu čurkstu ģintī ir 6 sugas. Tās sastopamas Eiropā, Āzijā, Āfrikā un Ziemeļamerikā. Latvijā ligzdo tikai viena krastu čurkstu ģints suga — krastu čurkste (Riparia riparia).
Izskats un īpašības
Krastu čurkstes ir maza un vidēja auguma bezdelīgu dzimtas putni. To ķermeņa garums ir 11—17 cm. Muguras ir tumši brūnas, bet vēderi balti, kā arī uz krūtīm tām ir tumši brūna josla. Šīs ģints putni parasti apmetas ūdens tuvumā upju stāvkrastos. Ligzda tiek ierīkota alā, kuru upes smilšainajā krastā izrok paši putni. Ligzdas būvniecībai tiek izmantoti salmi, zāle un spalvas. Olas perē abi vecāki. Dažas sugas ligzdo kolonijās. Krastu čurkste tāpat kā pārējie bezdelīgu dzimtas putni kukaiņus noķer lidojumā, visbiežāk tās barojas virs ūdens virsmas, pļavas vai citā atklātā biotipā.
Augstākā beisbola līga
Augstākā beisbola līga, pazīstama arī pēc saīsinājuma MLB, ir augstākā profesionālā beisbola līga Ziemeļamerikā. Tā sastāv no Nacionālās līgas un no Amerikas līgas, kuru uzvarētāji sezonas beigās cīnās par Augstākās beisbola līgas titulu Pasaules sērijā.
Ordu ils
Ordu ils ir Turcijas ils.
Lipno
Lipno - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē apmēram 40 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Toruņas. Mēmā kino zvaigznes aktrises Polas Negri (Pola Negri, 1897 - 1987) un ekonomista Lešeka Balceroviča (Leszek Balcerowicz, 1947 - ) dzimtā pilsēta.
Nīgdes ils
Nīgdes ils ir mazs lauku ils, Centrālās Anatolijas dienvidu daļā, Turcijā. 2010. gadā Nīgdes ilā dzīvoja 337 931 iedzīvotāju, no tiem 100 418 dzīvo pilsētā Nīgde. Tā platība ir 7312 km2 un tā robežojas ar Kajseri, Adanas, Mersinas, Konjas, Aksarajas un Nevšehiras iliem.
Timotijs Krīmers
Timotijs Krīmers (Timothy Creamer, dzimis ) ir NASA kosmonauts, ASV Armijas virsnieks.
Krīmera pirmais lidojums notika 2009.—2010. gadā SKS 22. / 23. ekspedīcijas sastāvā ar Krievijas kosmosa kuģi Sojuz TMA-17.
Osmanijes ils
Osmanijes ils (Osmaniye ili) ir Turcijas ils.
Kārlis Štāmics
Kārlis Filips Štāmics (de; dzimis, miris ) bija vācu komponists un vijoles, alta un viola d'amore virtuozs. Manheimas skolas otrās paaudzes pārstāvis.
Dzimis Manheimā, čehu izcelsmes komponista Johana Štāmica ģimenē. Mācījies Manheimā pie tēva un citiem mūziķiem. No 1770. līdz 1794. gadam ceļojis pa Eiropu (Franciju, Vāciju, Krieviju, Angliju, Nīderlandi) kā mūzikas virtuozs. Mūža pēdējos gadus no 1795. līdz 1801. gadam pavadīja Jēnā, it kā nodarbojoties ar alķīmiju. Miris trūkumā.
50 simfoniju, 11 klarnešu koncertu, 3 čellu koncertu, 40 dažādu citu veidu koncertu, 38 sinfonia concertante, daudzu kamermūzikas darbu, 2 operu (abas zudušas) autors.
FK Daugava Rīga 2009. gada sezonā
2008-09 sezona ir FK Daugava Rīga 3. sezona, kā pusprofesionālam klubam. Un 1. sezona LMT Virslīgā, kā arī 5. sezona, kā futbola klubam.
Komandas sastāvs
''Uz 2009. gada 30. maiju:''
Kundziņsala
Vēsturiski Kundziņsala no 16. gadsimta līdz 19. gadsimtam bija Iļķēnsalas muižas un 19. gadsimtā arī tāda paša nosaukuma pagasta daļa.
Ģeogrāfija
Kundziņsalas apkaimes kopējā platība ir 5,554 km², kas ir tikai nedaudz vairāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 10 623 metri. Ņemot vērā Kundziņsalas apkaimes ģeogrāfisko novietojumu, kad no visām pusēm to apņem virszemes ūdens objekti, un savienojumi ar citām apkaimēm tai ir tikai pa 2 tiltiem (3, ja ieskaita dzelzceļa savienojumu) Kundziņsala būtu skaidri identificējama kā telpiski vienota teritorija, taču reālo situāciju sarežģī fakts, ka funkcionāli šī apkaime nav vienota, un ostas saimnieciskā darbība norisinās pilnīgi nesaistīti ar Kundziņsalas D daļā izvietoto dzīvojamo rajonu.
Attīstības perspektīvas
Lielā mērā Kundziņsala uzskatāma par anklāvu Rīgas brīvostas teritorijā, kuram ir ļoti niecīgs attīstības potenciāls kā dzīvojamam rajonam, ja vēl vairāk tiks intensificēta ostas saimnieciskā darbība. Ja tiks attīstītas 2006. gada Rīgas teritorijas plānā iestrādātās idejas par visas Kundziņsalas teritorijas pielāgošanu Rīgas brīvostas saimnieciskās darbībai, nodrošinot pašreizējos Kundziņsalas iedzīvotājus ar jauniem mājokļiem citviet pilsētā, tad visa Kundziņsala varēs tikt attīstīta kā telpiski vienota, lai gan monofunkcionāla pilsētas apkaime. Ņemot vērā daudzveidīgo ietekmi uz vidi un cilvēkiem (troksnis, vibrācija, putekļi, smakas un tamlīdzīgi), kas rodas no aktīvas ostas saimnieciskās darbības, šajā gadījumā apkaimes monofunkcionalitāte būtu ne tikai pieļaujama, bet pat vēlama.