cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ūdensstrupaste
Dzīvesveids
Tās lieliski peld un nirst, ir aktīvas gan dienā, gan naktī, taču visaktīvākās ir no rīta. Ūdensžurkas neveido lielas kolonijas. Indivīdi, kas apdzīvo teritorijas tālu no ūdens, biežāk dzīvo baros.
Izskats un novērošana
Centrāleiropā ūdensžurku var sajaukt ar parasto žurku. Ūdensžurka ir masīvāka, tai ir strups, apaļš deguns un īsāka, ar apmatojumu apaugusi aste. Mīkstās un spurainās vilnas krāsa ir no dzeltenbrūnas līdz pat melnai. Žurkas kažoks ir gluds un spīdīgs.
Ūdensžurku var viegli atpazīt pēc ekskrementiem, ko tā atstāj noteiktās vietās. Tie ir apmēram desmit milimetru gari, cilindriski, gaiši zaļi izdalījumi. Krastos, zālē vai meldros var ieraudzīt tās iemītās taciņas un tā sauktās lapiņas. Tās ir vietas, kur dzīvnieks atstāj savas ēdiena paliekas (pārgrauztus stiebrus, stublājus un mazu augu lapas).
Izmēri
Ūdensžurkas garums ir 14-20 cm. Aste var sasniegt pat 12 cm garumu. Parasti ūdensžurka sver 90 līdz 200 gramus.
Aizsardzība
Krievijā ūdensžurkas tiek medītas kažoka dēļ, Centrālajā un Ziemeļeiropā tiek uzskatītas par lauksaimniecības kaitēkli. Kaut arī pēdējos gados to skaits ir samazinājies, maz ticams, ka tām draud iznīcība.
Internet Protocol
Intertīkla protokols, Interneta protokols jeb IP (en) ir tīkla slāņa datu pārraides protokols, kuru lieto internetā. Tas ir galvenais protokols, kas nodrošina interneta integritāti (internetam tiek lietotas daudzas, dažādas, savstarpēji nesavienojamas fiziskās komunikāciju tehnoloģijas, teorētiski arī augšējo līmeņu protokoli varētu būt daudzi un nesavietojami (taču tādi netiktu cauri ugunsmūriem (tāpēc tam ir mazāka nozīme))).
Augšējā līmeņa protokolu (TCP, UDP, utt) dati tiek ievietoti IP paketēs, kuras tālāk nosūta uz apakšējā līmeņa protokolu (ethernet, PPP, utt). IP pakete satur datus par to, no kurienes tā nāk (source adress) un uz kurieni to sūtīt (destination adress). Pirms paketes nosūtīšanas nav nepieciešama nekāda speciāla sagatavošana (atšķirībā no savienojumu (connection) bāzētiem tīkliem)).
Tā, kā IP nodrošina protokola abstrakciju (augstāko līmeņu protokoliem nav nepieciešams zināt kādus apakšējā līmeņa protokolus lieto datu pārsūtīšanai), to var lietot heterogēnos tīklos (tur kur ir lietotas vairākas datu pārraides tehnoloģijas), jo tas neietekmē augšējā līmeņa protokolus. Dažādiem kanāla slāņa protokoliem var būt dažādas adresācijas metodes (un dažiem var nebūt nekādas). Tas rada nepieciešamību pārveidot IP adresi kanāla slāņa protokola adresē, šādiem mērķiem lieto ARP protokolu.
Intertīkla protokols negarantē pakešu nogādi līdz galam. Vienīgā lieta, ko IP pārbauda ir paketes headera kontrolsumma, ja tā neatbilst, paketi izmet. Paketes otrā galā var pienākt sajauktā secībā, var dublēties, var nepienākt nemaz (packet loss). Šīs problēmas risina transporta slāņa protokoli.
Ja transports slāņa protokols piegādā datus pārāk lielos gabalos (lielāki kā maksimālais pieļaujamais kanāla slāņa paketes izmērs), IP nodrošina fragmentāciju. (sašķeļ datus pa vairākām paketēm). Šādus fragmentus IP pēc tam sakārto sākotnējā secībā.
Adreses un maršrutēšana
Sarežģītākās un nozīmīgākās intertīkla protokola daļas ir adresācija un maršrutēšana (routing).
Adresācija
Pašreizējā IP versijā (IPv4) lieto 32 bitu garas adreses, kuras parasti pieraksta formā a.b.c.d, kur a, b, c un d ir skaitļi robežās no 0 līdz 28-1 (255). Jaunākajā IP versijā (IPv6) lieto 128 bitu garas adreses, kuras parasti pieraksta formā a:b:c:d:e:f:g:h, kur a-g ir heksadecimāli skaitļi robežās no 0-ffff. IPv4 ir iespējamas 232 (apmēram 4 miljardi) adrešu, no kurām liela daļa ir rezervētas (un nav pieejamas). Bažas par to, ka beigsies IP adreses, radās jau 20. gadsimta 90. gadu vidū, tāpēc tika uzsākta IPv6 protokola izstrāde. IPv6 ir iespējamas 2128 adreses. IPv4 adreses pagaidām (2007. gada jūlijs) vēl nav beigušās (galvenokārt CIDR un NAT dēļ), bet ar laiku tās tomēr beigsies.
IP adresi (kas ir 32 bitu skaitlis) loģiski sadala 2 daļās: tīkla adrese (network address) un datora adrese (host address). Šī dalījuma vietu nosaka tīkla maska (subnet mask), kas arī ir 32 bitu skaitlis, kam notiekts skaits pirmo bitu ir vieninieki. Piem. ja ir IP adrese 192.168.0.5 un tīkla maska 255.255.255.0, (bināros skaitļos būtu 11000000 10101000 00000000 00000101 un 11111111 11111111 11111111 00000000 attiecīgi), tad tīkla adrese ir 192.168.0 un datora adrese ir 5. Tīkla adreses, kopā ar tīkla masku var pierakstīt arī norādot tīkla pirmo adresi un vieninieku bitu skaitu tīkla maskā, kurus atdala ar slīpsvītru, iepriekšējā piemērā definētā tīkla adrese būtu 192.168.0.0/24. Pirmo un pēdējo tīklā ietilpstošo adresi nevar lietot datoriem, jo tām ir īpaša nozīme. Pēdējā adrese (192.168.0.0/24 tīklā tā būtu 192.168.0.255) ir broadcast adrese. Visu, ko sūta uz to adresi, saņem viss tīkls (piemērā - visi datori no 192.168.0.1 līdz 192.168.0.254). Pirmā adrese ir tīkla adrese un tā attiecas uz visu tīklu. Lietojot mazākus subnetus, šo adrešu īpatsvars palielinās. Piem., ja ir tīkls 192.168.2.64/29 (adreses 192.168.2.64-192.168.2.71, tīkla maska 255.255.255.248), tad lietojamās adreses ir no 65 līdz 70 un tādas te ir 6, adrese 64 ir tīkla adrese un adrese 71 ir broadcast adrese.
IPv4
IP 4 versija tika apstiprināta 1981. gadā (rfc791). IPv4 šobrīd ir dominējošais tīkla slāņa protokols internetā. Te lieto 32 bitu garas adreses. Sākumā likās, ka tas ir ļoti daudz, taču jau 20. gadsimta 90. gados tās sāka beigties. Vēlāk sāka lietot bezklases starpdomēnu maršrutēšanu (Classless Inter-Domain Routing, CIDR), kas ļauj veidot jebkāda izmēra apakštīklus (subnet) (pirms tam pieejamie tīklu izmēri bija 2^24, 2^16 un 2^8 adreses) un NAT (Network Adress Translation), kas ļauj aiz vienas reālās adreses izvietot vairākus datorus (teorētiski līdz 2^16 gabalus), taču tiem datoriem vairs nav iespējams piekļūt no ārpuses.
IPv6
IP 6 versija tika apstiprināta 1998. gadā (rfc2460). IPv6 lieto 128 bitu adreses. IPv6 galvenā funkcija bija aizstāt esošo IPv4 protokolu, kad tam beigsies adreses. Tam bija arī citas papildu iespējas, kuras to ieviešanas laikā nebija pieejamas IPv4, taču ar laiku tās ir pievienotas IPv4. Tā, kā IPv4 adreses vēl nav beigušās (2007. gada jūlijs), IPv6 izplatība ir neliela.
Maršrutēšana
IP adresi (kas ir 32 bitu skaitlis) loģiski sadala 2 daļās: tīkla adrese (network address) un datora adrese (host address). Rūteri interesejas tikai par tīkla adresēm. Lielajiem interneta backbone rūteriem atmiņā ir jātur visas neatkarīgi iespējamās tīkla adreses. Palielinoties nesaistāmu tīkla adrešu skaitam (ja vairāki tīkli ir pieslēgti ar vienu pieslēgumu un to adreses ir secīgas (piem. 112.112.129.0/24, 112.112.130.0/24, 112.112.131.0/24 un 112.112.132.0/24 no ārpuses var noadresēt arī kā 112.112.129.0/22 un tālākajiem rūteriem pietiek ar vienu ierakstu 4 vietā)). Ekonomiskāka IP adrešu izmanošana palielina slodzi un backbone rūteriem.
Rūteriem ir 2 vai vairāk tīkla interfeisi (tīklakartes). Katram no tiem ir sava IP adrese un katrs pieder pie sava tīkla (jo rūtera funkcija ir sasaistīt kopā tīklus). Vēl rūterim ir tabula, kas satur informāciju par to, kādus tīklus var sasniegt caur kuru interfeisu. Tīklu skaits parasti ir lielāks par interfeisu skaitu. Lai sasniegtu tīklus, kuri nav definēti tajā tabulā, lieto default route, tas ir definēts nākamais rūteris uz kuru pārsūta paketes, kuru mērķa tīklam nav atbilstoša ieraksta tabulā.
Dzīvsudrabs
Dzīvsudrabs ir ķīmiskais elements ar simbolu Hg un atomskaitli 80. Dzīvsudrabs ir samērā inerts metāls ar viszemāko kušanas temperatūru — normālos apstākļos dzīvsudrabs ir šķidrums. Dabā dzīvsudrabs ievērojamos daudzumos ir sastopams oksīda veidā.
Fizikālās īpašības
Dzīvsudrabs ir smags, sudrabbalts metāls. Tā blīvums ir 13 534 kg/m³. Normālos apstākļos dzīvsudrabs ir šķidrs. Salīdzinot ar citiem metāliem, tam ir slikta siltumvadītspēja; tā īpatnējā siltumvadītspēja ir 8,30 W·m−1·K−1. Toties dzīvsudrabs ir labs elektrības vadītājs; tā īpatnējā pretestība normālos apstākļos ir 9,61 Ω·m. Tā kušanas temperatūra ir -38,83 °C (234,32 K). Dzīvsudrabam ir unikāla elektronu konfigurācija, kur elektroni atrodas visās iespējamās 1s, 2s, 2p, 3s, 3p, 3d, 4s, 4p, 4d, 4f, 5s, 5p, 5d un 6s elektronu apakščaulās. Šāda konfigurācija neļauj elektroniem viegli izrauties no čaulām, līdz ar to tam ir fizikālās īpašības, kas ir līdzīgas cēlgāzēm.
Ķīmiskās īpašības
Dzīvsudrabs veido sakausējumus (amalgamas) ar ļoti daudziem metāliem, ieskaitot zeltu, alumīniju un sudrabu, bet ne ar dzelzi. Savienojumos dzīvsudrabam parasti ir oksidēšanas pakāpe +1 vai +2, ļoti retos gadījumos var būt arī +3. Tīrs metālisks dzīvsudrabs nav pārāk toksisks, taču tā organiskie savienojumi (it īpaši metildzīvsudrabs), kā arī dzīvsudraba tvaiki ir ļoti toksiski. Dzīvsudrabam ir samērā laba korozijas izturība un tā savienojumi ir diezgan nestabili. Dzīvsudrabu rūpnieciski iegūst no cinobra rūdas. Ķīmiskās reakcijas, pēc kurām dzīvsudrabs tiek iegūts tīrā veidā, galvenokārt ir šādas:
Izotopi
Ir zināmi septiņi stabili dzīvsudraba izotopi: dzīvsudrabs-202 (29,86% no kopējā daudzuma dabā), dzīvsudrabs-200 (23,10%), dzīvsudrabs-199 (16,87%), dzīvsudrabs-201 (13,18%), dzīvsudrabs-198 (9,97%), dzīvsudrabs-204 (6,87%) un dzīvsudrabs-196 (0,15%). Nozīmīgākā rūda, no kura iegūst dzīvsudrabu, ir cinobrs (HgS).
Vēsture
Dzīvsudrabs bija zināma viela jau Senajā Ēģiptē un, iespējams, arī Senajā Ķīnā aptuveni 1500 gadus p.m.ē. Ķīmiskā elementa simbols Hg ir saīsinājums no latīņu vārda hydrargyrum, kas tulkojumā nozīmē "šķidrais sudrabs". Lai gan cilvēki sen zina, ka dzīvsudrabs ir indīgs, tas bieži tika izmantots medicīniskiem mērķiem. Vairākus gadsimtus alķīmiķi uzskatīja, ka dzīvsudrabs ir visu metālu sastāvā, un ticēja, ka, sakausējot cietā agregātstāvoklī dzīvsudrabu ar sēru vai arsēnu, var iegūt zeltu.
1941. gada jūnija deportācijas Latvijā
1941. gada jūnija deportācijas Latvijā bija vairāk nekā 15 400 PSRS okupētās Latvijas civiliedzīvotāju aizturēšana naktī no 13. uz 14. jūniju un to izvešana jeb deportācija uz NKVD koncentrācijas nometnēm vai mūža nometinājumu attālos PSRS apvidos. Aizturēšanas, aresti un slepkavības turpinājās līdz pat vācu armijas ienākšanai. Kopumā 1941. gadā deportēja 0,78% no visiem Latvijas iedzīvotājiem. Tika izsūtīti 1,93% no visiem Latvijā dzīvojošajiem ebrejiem, 0,85% no latviešu un 0,4% no krievu kopskaita (81,27% no deportētajiem pēc tautības bija latvieši, bet 11,7% — ebreji).
Tā bija daļa no plašākas Baltijas valstu un PSRS okupēto Polijas un Rumānijas daļu iedzīvotāju 1941. gada jūnija deportācijas saskaņā ar VK(b)P centrālkomitejas un PSRS Tautas komisāru padomes 1941. gada 14. maija lēmumu.
Deportācija
Tūdaļ pēc Latvijas okupācijas tās teritorijā ieviesa PSRS likumdošanas aktu darbību, t.sk. arī KPFSR Kriminālkodeksu un aizsākās padomju režīma izveidošana un nostiprināšana, kā arī plašas represijas pret t.s. “tautas ienaidniekiem”un “šķiriski svešiem elementiem”. Pēc PSRS Iekšlietu tautas komisariāta Galvenās arhīvu pārvaldes rīkojuma tika veidota arī īpaša “sociāli bīstamo elementu” (SBE) kartotēka, kurā vajadzēja ierakstīt kompromitējoša rakstura ziņas par vairāk nekā 10 iedzīvotāju kategorijām. “Sociāli bīstamo elementu” meklēšanā un uzskaitē LPSR Iekšlietu tautas komisariāta un Valsts drošības tautas komisariāta darbinieki izmantoja okupācijas varas iestāžu rokās nokļuvušos dažādu valsts iestāžu, organizāciju, likvidēto biedrību arhīvus, neatkarīgās Latvijas preses izdevumus, Valsts statistiskās pārvaldes pārskatus, kā arī ar PSRS pasu izsniegšanu saistītos dokumentus. Izsūtīšana notika galvenokārt pēc “šķiriskām pazīmēm” — arestēja tos, par kuriem bija savāktas ziņas par “kontrrevolucionāru” darbību un “pretpadomju aģitāciju”, kā arī bijušos Latvijas Republikas turīgākos pilsoņus. Arestēto vidū daudz bija lauku iedzīvotāju, kurus represēja galvenokārt kā aizsargu organizācijas biedrus. Sieviešu, bērnu, gados veco cilvēku izsūtīšanu pamatoja ar ģimenes galvas arestu. Praktiski visos gadījumos iedzīvotāji tika aizturēti un pēc tam izsūtīti administratīvā kārtā pēc iepriekš sagatavotiem sarakstiem.
Jēkabs Zvaigznīte
Jēkabs Zvaigznīte, īstajā vārdā Jēkabs Šterns (1833—1867), bija latviešu skolotājs, folklorists, "Pēterburgas Avīžu" žurnālists, viens no jaunlatviešu kustības dalībniekiem. H. K. Andersena un brāļu Grimmu pasaku tulkotājs un viens no pirmajiem latviešu literatūrkritiķiem, izvirzīja latviešu eposa sairuma teoriju (1860).
Dzīvesgājums
Jēkabs Zvaigznīte (Šterns) dzimis 1833. gada 22. februārī Jaunpiebalgas muižas Abrupes kroga nomnieka ģimenē. No 1850. gada līdz 1853. gadam viņš mācījās Jāņa Cimzes vadītajā Vidzemes skolotāju seminārā, bet pēc tā beigšanas strādāja par mājskolotāju un palīgskolotāju. Viņa pirmie īsie stāstiņi iespiesti 1856. gadā laikrakstā „Mājas Viesis”.
No 1857. gada J.Zvaigznīte strādāja par pasniedzēju Vidzemes skolotāju seminārā, kur sāka tulkot un sastādīt literāro pasaku krājumus, rakstīja humoristisko prozu, kā arī vairākus teorētiski publicistiskus apcerējumus par latviešu eposu, izvirzīdams tā saukto eposa sairuma teoriju.
1941. gada jūnija deportācijas Latvijā
Deportācija
Deportējamās ģimenes tika nosūtītas uz dzelzceļa stacijām, kur ģimenes galvas (vīrieši) tika šķirti no ģimenēm un nosūtīti uz 1940. gadā iekārtoto Baltijas valstu (vēlāk internēto Polijas karagūstekņu) nometni Juhnovā (Юхновский лагерь) Smoļenskas, tagad Kalugas apgabalā. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS arestētos jūlija sākumā sadalīja pa dažādām PSRS Iekšlietu tautas komisariāta t.s. "pārmācības darbu nometnēm" (Vjatlagā, Usoļlagā u.c.), kur pret viņiem uzsāka izmeklēšanu, sagatavoja apsūdzības slēdzienus, kurus parasti nosūtīja apstiprināšanai PSRS Iekšlietu tautas komisariāta Sevišķajā apspriedē. PSRS IeTK Sevišķā apspriede ieslodzītajiem piesprieda nāves sodu vai ieslodzījumu labošanas darbu nometnēs no 3 līdz 10 gadiem. Apsūdzības raksti lielākoties bija balstīti uz noziegumiem, kuri bija paredzēti KPFSR Kriminālkodeksa 58. pantā (galvenokārt tie bija t.s. "kontrrevolucionārie" noziegumi, kas izdarīti Latvijas Republikas neatkarības laikā un t.s. pretpadomju aģitācija pirmajā padomju okupācijas gadā).
Nāves sods tika izpildīts vairāk nekā 690 Latvijas iedzīvotājiem. Daļa arestēto, kuriem bija piespriests augstākais soda mērs, nomira vēl pirms nāves soda izpildīšanas. 1940. gadu beigās daļu ieslodzīto no vispārēja tipa labošanas darbu nometnēm pārvietoja uz PSRS Iekšlietu ministrijas sevišķajām nometnēm, kur ieslodzījuma režīms bija vēl stingrāks. Ieslodzījuma vietās nomira vairāk nekā 3400 1941. gada 14. jūnijā arestēto Latvijas Republikas pilsoņu un iedzīvotāju.
Jēkabs Zvaigznīte
Dzīvesgājums
Miris Rīgā 1867. gada 21. jūnijā, apglabāts Lielajos kapos, kapa vieta nav saglabājusies līdz mūsdienām.
1941. gada jūnija deportācijas Latvijā
Deportācija
Pēc soda termiņa beigām dzīvus palikušos koncentrācijas nometnēs ieslodzītos neatbrīvoja, bet gan nosūtīja izsūtījuma nometinājumā uz PSRS attāliem rajoniem.
Deportētās sievietes, bērnus un gados vecos cilvēkus izsūtīja mūža nometinājumā uz Krasnojarskas novadu, Novosibirskas apgabalu un Kazahstānas ziemeļu rajoniem, kur viņiem PSRS Iekšlietu ministrijas speckomandantūru uzraudzībā galvenokārt bija jāstrādā mežrūpniecības uzņēmumos, kolhozos un padomju saimniecībās. Nometinājuma vietās nomira vairāk nekā 1900 izsūtīto Latvijas pilsoņu. Deportētie dzimtenē varēja atgriezties piecdesmito gadu vidū, bet daudzi — tikai sešdesmitajos gados un septiņdesmito gadu sākumā. Atbrīvojot no specnometinājuma, izsūtīšanas laikā atņemtais īpašums netika atdots.
1941. gada 14. jūnijā no Latvijas izsūtīto personu lietas apkopotas Latvijas Valsts vēstures arhīvā fondos Nr.1897. (“1941. gada 14. jūnijā no Latvijas izsūtīto personu lietas”) un Nr.1986 (“Latvijas PSR VDK par sevišķi bīstamiem pretvalstiskiem noziegumiem apsūdzēto personu krimināllietas (1940—1985)”).
Arestēto nāves bilance
4365 cilvēki aizturēšanas brīdī tika arestēti kā "sabiedriski bīstami elementi". 1857 cilvēkus arestēja vēlāk izsūtījumā kā tiesājamo personu ģimenes locekļus (izsūtīšanas pazīme — "ģimenes sastāvā"). Kopumā 1941. gadā arests kā juridiski noformēts drošības līdzeklis tika piemērots attiecībā pret 6222 izsūtītajiem cilvēkiem (43% no visām deportētajām personām).
Kopā 1941. gada jūnija deportācijās miruši vismaz 6113 Latvijas iedzīvotāji (39,63% no deportēto kopskaita).
Feimaņu pagasts
Feimaņu pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā dienvidrietumos. Robežojas ziemeļos ar Silmalas pagastu, austrumos ar Maltas un Pušas pagastiem, dienvidos ar Preiļu novada Aglonas pagastu un Krāslavas novada Kastuļinas pagastiem, rietumos ar Preiļu novada Rušonas un Silajāņu pagastiem. Pagasta centrs atrodas Feimaņos.
Upes
Rušenica
Ezeri
Diunoklis, Dziļiukšņa ezers, Feimaņu ezers, Gadrinkas ezers, Galdacis, Grebla ezers, Kodačka, Kovališku ezers, Lapuka ezers, Leidacs, Liskas ezers, Meirinka, Plovu ezers, Vieveru ezers, Čerstogas ezers. Ar Feimaņu pagastu robežojas Černostes un Zolvas ezeri.
Vēsture
1945. gadās Rēzeknes apriņķa Silajāņu pagastā izveidoja Feimaņu ciema padomi. Feimaņu ciems ietilpis Maltas (1949-1959) un Rēzeknes (pēc 1959. gada) rajonos. Feimaņu ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Nikitišķu ciemu, 1963. gadā — daļu Čulku ciema kolhoza «Oktjabrj» teritorijas, 1965. gadā — daļa likvidētā Rušenicas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Feimaņu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.
Reliģija
Pagastā ir 3 baznīcas: 2 vecticībnieku un 1 katoļu. Vecticībnieku baznīcas: Krupeņišku (30. gadi) un Vainovas (80. gadi). Feimaņu Svētā Jāņa Kristītāja katoļu baznīca (18. gadsimts) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Maksimiliāns II
Maksimiliāns II var būt:
Ogre (nozīmju atdalīšana)
Ogre var būt:
Grīva (nozīmju atdalīšana)
Vārdam "grīva" ir šādas nozīmes:
Maksimiliāns II Hābsburgs
Maksimiliāns II (de, cs, hu, hr; dzimis, miris ) bija Hābsburgu dinastijas Svētās Romas impērijas imperators no 1564. gada līdz savai nāvei, kā arī Bohēmijas, Ungārijas, Horvātijas karalis un Austrijas lielhercogs.
Dzimis Vīnē, tomēr jaunību pavadīja Spānijā. Guva pieredzi militārā jomā, kad viņā tēvocis imperators Kārlis V 1544. gadā karoja pret Franciju, kā arī Šmalkaldenes līgas karā no 1546. līdz 1547. gadam. 1548. gadā Maksimiliāns apprecējās ar savu māsīcu Mariju, Kārļa V meitu. Kārlis V vēlējās, lai par imperatoru kļūtu viņa dēls Filips Hābsburgs (vēlākais Spānijas karalis), tomēr pēc Kārļa nāves par imperatoru tika ievēlēts Kārļa brālis Ferdinands I — Maksimiliāna tēvs. Pēc tēva nāves viņa troņus mantoja Maksimiliāns II.
Politiski Maksimiliāns valdīšanas laikā lavierēja starp katoļu un protestantu nometnēm. Laulībā Maksimiliānam piedzima deviņi dēli un sešas meitas. Trīs no dēliem paši kļuva par Svētās Romas imperatoriem, bet divas meitas — par karalienēm (Spānijā un Francijā). 1575. gadā daļa Žečpospolitas augstmaņu Maksimiliānu ievēlēja par Polijas karali opozīcijā pret Stefanu Batoriju. Miris 1527. gadā, gatavojoties iebrukumam Polijā. Maksimiliāna II laikā tika sākta Šēnbrunnas pils celtniecība.
Maksimiliāns I
Maksimiliāns I var būt:
Gravitācijas manevrs
Gravitācijas manevrs ir kosmiskā aparāta kustības paātrināšana, palēnināšana vai virziena maiņa debess ķermeņu gravitācijas spēku ietekmē. Gravitācijas manevrs tiek izmantots, lai kosmiskais aparāts ekonomētu degvielu un sasniegtu lielu ātrumu, veicot lidojumus uz Saules sistēmas tālajām planētām. Gravitācijas manevru izdevīgāk veikt pie lielajām planētām, bet bieži vien manevrus veic, izmantojot Veneru, Zemi, Marsu vai pat Mēnesi.
Pirmais gravitācijas manevrs veikts 1959. gadā, kad PSRS kosmiskais aparāts Luna 3 nofotografēja Mēness otru pusi un pēc tam atgriezās Zemes tuvumā, lai pārraidītu fotogrāfijas.
Pirmo starpplanētu trajektorijas gravitācijas manevru veica Mariner 10, kurš pēc satuvošanās ar Veneru 1974. gadā tālāk lidoja uz Merkuru.
Nirnberga
Nirnberga ir pilsēta Vācijas dienvidaustrumos, Bavārijā, pie Pegnicas upes. Tā atrodas 170 kilometru attālumā no Bavārijas lielākās pilsētas Minhenes un 440 kilometru attālumā no Vācijas galvaspilsētas Berlīnes. Pilsētas kopējā platība ir 186,38 km2, pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 498 876 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvo 3 500 000 iedzīvotāji. Nirnberga pēc iedzīvotāju skaita ir četrpadsmitā lielākā Vācijas pilsēta un otrā lielākā Bavārijas pilsēta aiz Minhenes Tas ir ekonomikas un tūrisma centrs.
Nirnberga ir plašāk pazīstama ar idillisko vecpilsētu, kura 2.pasaules kara laikā tika smagi iznīcināta, bet pēc kara tika uzsākta vecpilsētas atjaunošana. Pilsēta ir pazīstama arī ar savu kulināriju kā, piemēram, piparkūkām un desiņām. Nirnberga ir Vāclava IV, Ādama Krafta, Martina Behaima, Albrehta Dīrera, Johana Pahēlbela un Maksa Grundiga dzimtā pilsēta.
Vēsture
Pilsēta ir dibināta 1050. gadā. Viduslaikos tā bija viena no svarīgākajām Svētās Romas impērijas pilsētām, jo Nirnbergas pils bija impērijas reihstāga vieta. 1219.gadā tā kļuva par Impērijas brīvpilsētu.
15. un 16. gadsimtā Nirnberga ir vācu Renesanses centrs. 1525.gadā pilsētas teritorijā nostiprinās protestantisms. Trīsdesmitgadu karā pie Nirnbergas notiek sīvas cīņas starp zviedru karaļa Gustava Ādolfa II un Vallenšteina spēkiem. Pēc kara pilsēta panīkst, izaugsme atjaunojas tikai sākoties industriālajai revolūcijai. 1835.gadā starp Nirnbergu un Fīrti sāk kursēt pirmais dzelzceļš Vācijā.
Pēc nacistu nākšanas pie varas Nirnberga kļuva par ikgadējo NSDAP kongresu vietu. Šim mērķim tika uzcelts gigantisks komplekss, kurš daļēji ir saglabājies līdz mūsdienām. Pilsēta smagi cieta 2. pasaules karā, tomēr tās vecpilsēta tika atjaunota. No 1945. līdz 1946. gadam Nirnbergā notika Nirnbergas process, kurā tiesāja pēc kara izdzīvojušo nacistu režīma līderus.
Maksimiliāns III
Maksimiliāns III var būt:
Laukesa
Laukesa var būt:
13. Bauskas Aizsargu pulks
13. Bauskas Aizsargu pulks izveidots 1922. gada 18. decembrī, apvienojot Bauskas apriņķa aizsargu militārās vienības.
Pirmās aizsargu vienības Bauskas apriņķī līdz 1919. gada oktobra sākumam izveidojās Bauskā, Bārbelē, Misā, Jaunsaulē, Rundālē un Ceraukstē. Katrā pagastā bija viena nodaļa, bet Iecavas un Ceraukstes pagastā — divas, pa vienai katrā upes krastā. Kā pēdējā izveidojās aizsargu nodaļa Svitenē. Sākotnēji dienests aizsargos bija obligāts visiem zemkopjiem un pilsētniekiem, bet kopš 1921. gada 18. augusta Aizsargi kļuva par brīvprātīgu organizāciju. 1923. gada 21. martā nodibinājās 1. bataljons, kurā ietilpa trīs rotas un eskadrons. 1923. gada 26. izveidoja 2. bataljonu, kurā ietilpa trīs rotas no tolaik Bauskas apriņķim pievienotajām Jēkabpils apriņķa pagastu aizsargu nodaļām.
Komandieri
Par pirmo pulka komandieri tika iecelts Bauskas apriņķa priekšnieks Kārlis Berķis, kas komandēja pulku līdz 1923. gada 16. aprīlim. Līdz 1932. gada 4. augustam pulka komandieris bija K. Grebers. No 1932. gada 7. septembra līdz 1934. gada 11. maijam - P. Pommers, kurš vēlāk kļuva par Rīgas prefekta vecāko palīgu.
Ščucina
Ščucina ir pilsēta Polijā, Mazpolijas vojevodistē, pie Vislas upes uz ziemeļiem no Tarnovas. Valsts ceļu un autostrāžu galvenās direkcijas (Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad) ceļa būves muzejs.
F1 riepu un sacīkšu rekordu saraksts
Šis ir F1 riepu un sacīkšu rekordu saraksts. Tas ir precīzs pēc (2012. gada ).
Riepu rekordi
Sakārtots pēc uzvarēto sacīkšu skaita.
Janne Pesonens
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Pesonens sāka 2001.—02. gada sezonā, kad debitēja SM līgas kluba Oulu "Karpat" sastāvā. Jau 2003.—04. gada sezonā Pesonenam izdevās komandas sastāvā arī nostiprināties, tajā spēlējot vēl līdz 2008. gadam.
2008.—09. gada sezonu Pesonens aizvadīja NHL, septiņas spēles aizvadot Pitsburgas "Penguins" sastāvā, bet atlikušo sezonas daļu spēlējot AHL vienībā Skrentonas "Penguins".
2009. gada vasarā Pesonens pievienojās KHL vienībai Kazaņas "Ak Bars". 2011.—12. gada sezonu Janne aizvadīja SM līgas vienībā Helsinku HIFK, taču tad atgriezās "Ak Bars". "Ak Bars" spēlēja līdz 2014.—15. gada sezonas vidum, kad pārcēlās uz Zviedrijas hokeja līgas komandu Šellefteo AIK. 2018. gadā Vekšes "Lakers" sastāvā kļuva par Zviedrijas čempionu.
Somijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2011. un 2012. gada Pasaules čempionātos, 2011. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas.
Alsungas Ziemeļu stacija
Alsunga bija dzelzceļa stacija līnijā Liepāja—Kuldīga. Stacijas kods 10740 (pēc PSRS klasifikācijas). 1935. gadā šeit uzbūvēta divstāvu stacijas ēka. Kopš 1944. gada, kad vācu armija savienoja šo līniju ar Ventspili, nosaukta par Alsungas Ziemeļu staciju, jo tika ierīkots jauns sadales punkts (Alsunga-Dienvidu), tā kā Ventspils dzelzceļš atzarojās no esošās Kuldīgas līnijas kilometru pirms Ziemeļu stacijas.
Dabas katastrofas
Dabas katastrofa ir katastrofa, kura rodas dabas apstākļu rezultātā. Dabas katastrofas var izraisīt zemestrīces, viesuļvētras, vulkānu izvirdumi, sausums, lavīnas, cunami, seljes, plūdi, sals, karstums, ugunsgrēki, krusa, sniega vētras u.c.
Zemestrīces
Tās ir zemes garozas svārstības. Lūzumi Zemes garozā ir daudzviet, taču visvairāk to ir litosfēras plātņu saskares vietās. Kustības radītais spiediens uz iežiem var izpausties kā pēkšņa iežu slāņu pārbīde pat par vairākiem metriem uzreiz. Tā ir zemestrīce. Nelielas zemestrīces notiek arī ārpus lielo lūzumu zonām.
Viena no valstīm, kurā bieži notiek stipras zemestrīces, ir Japāna. Tas ir tāpēc, ka tā atrodas apgabalā, kur robežojas zemes garozas plātnes. Japāņi būvē īpašas konstrukcijas ēkas, kas spēj izturēt stipras zemestrīces.
Zemestrīču stiprumu mēra pēc 10 ballu Rihtera skalas.
Katru gadu uz zemes notiek vairāk nekā miljons zemestrīču. 90% no visām zemestrīcēm notiek Klusā okeāna seismiskajā joslā. Seismiski mazāk aktīvs kontinents ir Antarktīda.
Viesuļvētra
Tas ir spēcīgs, postošs piltuvveida atmosfēras virpulis, kas sākas no gubu lietusmākoņa un sasniedz zemes vai ūdens virsmu. Virpulī vēja ātrums ir 50-100 km/h.
Tas rodas, nenoturīgai, mitrai atmosfērai eksplozijas veidā atbrīvojoties no liela enerģijas daudzuma. Bieži rodas tur, kur siltais un mitrais gaiss intensīvi uzplūst sakarsētai plašai sauszemei.
Reģioni: ASV, Eiropa, Āzijas piekraste
Smogs
Tas ir intensīva piezemes gaisa piesārņojums lielās pilsētās un rūpniecības centros. To veido indīgo gāzu maisījums, dūmi, tvaiki, dažādi aerosoli, kurināmā atkritumi, putekļi, transporta izdedzes gāzes.
Ja kaitīgie maisījumi ir sajaukti ar miglu, tad to sauc par mitro jeb Londonas smogu. Sausais piesārņojums ir bez miglas (Losandželosas smogs).
Vulkānu izvirdumi
Tie ir vulkānu darbības periodi, kuru laikā virszemē tiek izmesti karsti cietie, šķidrie un gāzveida izvirdumprodukti. Visbiežāk izvirdums notiek kā sprādziens ar lavas izplūšanu. Tas var ilgt no dažām stundām līdz vairākiem gadiem.
Vulkānu izvirdumi veidojas vietās, kur zemes garozā ir lūzumi. Tie ir sasitīti ar magmas pārvietošanos zemes dzīlēs.
Reģioni: Japāna, Filipīnas, Turcija, Andu un Kordiljeru kalni, Islande, Sicīlija.
Sausums
Tas ir ilgs bezlietus periods, kurš epizodiski atkārtojas apgabalos ar nepietiekamu gaisa un augsnes mitrumu.
Reģioni: tuksnešos, pustuksnešos, kontinentu vidienē.
Lavīnas
Tie ir sniega nogruvumi, kas rodas kalnu nogāzēs, slīdot vai gāžoties sniega masām. Lavīnas pārvietojas ar ātrumu 20-30 m/s.
Sausās lavīnas veidojas pēc sniegputeņiem un intensīvas snigšanas, bet slapjās lavīnas rodas atkušņu un lietus laikā, kad starp sniega slāni un nogāzes virsmu veidojas ūdens kārtiņa.
Cunami
Tie ir lieli viļņi okeānā vai jūrā, ko izraisa zemestrīces un vulkānu izvirdumi. To izplatīšanās ātrums ir 50 līdz 1000 km/h. Viļņu augstums var sasniegt 10-50 metrus, bet lielākais reģistrētais cunami vilnis ir bijis aptuveni 524 metru augsts.
Reģioni: Klusā okeāna nomale pie Čīles, Japānas.
Seljes
Tās ir dubļu vai dubļu un akmeņu plūsmas, kas pēkšņi rodas kalnu upju gultnēs krasu ūdens izplūdu laikā. Seljes ātrums sasniedz līdz 10 m/s.
Tās veidojas no kalnu nogāzēs un piekājē uzkrātā dēdēšanas materiāla pēc spēcīgām lietusgāzēm, intensīvas sniega un ledāja kušanas, retāk — pēc zemestrīcēm, vulkānu izvirdumiem un cilvēka saimnieciskās darbības.
Plūdi
Īslaicīga, strauja ūdens līmeņa celšanās un lielu teritoriju appludinājumi. Visbiežāk plūdus izraisa lietavas, lietusgāzes, tropu cikloni, musonu lietus, sniega kušana.
Reģioni: D-Āzija, A-Āzija, DA-Āzija, ASV DA daļa.
Imants Parādnieks
Imants Parādnieks (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, pārstāv Nacionālo apvienību (iepriekš partiju "Visu Latvijai!"). Bijis trīs Saeimas sasaukumu deputāts, pēdējo reizi ievēlēts 12. Saeimā.
Biogrāfija
1987. gadā kā feldšeris beidza Rīgas 4. medicīnas skolu, pēc tam dienēja obligātajā militārajā dienestā Padomju armijā. 1990. gadā, iegūstot mūrnieka-kamīnlicēja profesiju, pabeidza Rīgas 72. arodvidusskolu. 1993. gadā uzsāka uzņēmējdarbību, izveidojot SIA “AGNI”, kas nodarbojas ar interjera dizainu, kamīnu būvi un citu apkures projektu izstrādi.
Biedrības "Hokeja klubs AGNI" valdes priekšsēdētājs, bērnudārza "Pūcīte" līdzīpašnieks.
2014. gadā Latvijas Universitātē ieguva sociālo zinātņu bakalaura grādu tiesību zinātnē, aizstāvot bakalaura darbu "Konstitūciju preambulu nozīme salīdzinošā kontekstā".
Politiskā darbība
1988. gadā iestājās Latvijas Nacionālās neatkarības kustībā, vēlāk partijā "Visu Latvijai!". 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču, tā kā "Visu Latvijai!" nepārvarēja 5% barjeru iekļūšanai Saeimā, ievēlēts netika.
2007. gada 18. novembrī I. Parādnieku ievēlēja par "Visu Latvijai!" priekšsēdētāju. 2008. gada 7. decembrī, izmainot partijas statūtus, I. Parādnieks un R. Dzintars tika ievēlēti kā līdztiesīgi "Visu Latvijai!" līdzpriekšsēdētāji. Pēc partiju "Visu Latvijai!" un "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" apvienošanās viņu ievēlēja Nacionālās apvienības "Visu Latvijai! — Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" valdē.
2009. gada Rīgas Domes vēlēšanas kandidēja "Visu Latvijai!" sarakstā ar otro numuru, bet, sarakstam nepārvarot 5% barjeru, netika ievēlēts.
2010. gada 10. Saeimas vēlēšanās I. Parādnieks kandidēja Zemgales vēlēšanu apgabalā no "Nacionālās apvienības Visu Latvijai-Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta ar pirmo numuru un tika ievēlēts 10. Saeimā. Saeimas priekšvēlēšanu kampaņā apbraukāja Zemgali zirga pajūgā. 25. augustā LNT Jelgavā rīkotajās "Līderu debatēs" aicināja apvienības "Par Labu Latviju" Zemgales saraksta līderi Andri Šķēli līdz vēlēšanām iziet pārbaudi ar melu detektoru.
Arī 11. Saeimas vēlēšanās kandidēja Zemgales vēlēšanu apgabalā no Nacionālās apvienības saraksta ar pirmo numuru un tika ievēlēts 11. Saeimā. Darbojās Saeimas Saimnieciskajā komisijā, bija Saeimas Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas sekretārs, vadīja Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas Demogrāfijas lietu apakškomisiju, kas panāca izmaiņas 2013. un 2014. gada valsts budžetā par labu ģimenēm ar bērniem. Piedalījās Satversmes preambulas izstrādāšanā, bija Baltijas Asamblejas Latvijas delegācijā, deputātu grupā Tibetas atbalstam, iestājās par Katalonijas tiesībām uz pašnoteikšanos.
Ievēlēts 12. Saeimā no Nacionālās apvienības Zemgales apgabalā ar otro numuru sarakstā, vēlēšanu kampaņā trīs nedēļas ar kājām apceļoja Zemgali. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc Saeimas darbības sākuma kļuva par Nacionālās apvienības Saeimas frakcijas konsultantu. 2019. gada janvārī, kad darbu uzsāka Krišjāņa Kariņa valdība, I. Parādnieks, atbilstoši valdības sadarbības līguma nosacījumiem, kļuva par Ministru prezidenta padomnieku demogrāfijas jautājumos. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču netika ievēlēts, saņemot lielāko svītrojumu skaitu starp Nacionālās apvienības saraksta deputātu kandidātiem.
Privātā dzīve
Dzīvo kopā ar dzīvesbiedri Dinu un audzina piecus bērnus — Hārdiju, Aneti, Imantu, Rihardu un Helvi. Bijušas attiecības ar citu sievieti, Janu, ar kuru abiem ir kopīgs dēls.
Latvijas Republikas Saeimas nams
Latvijas Republikas Saeimas nams, agrāk Vidzemes bruņniecības nams, ir nams Jēkaba ielā 11, Vecrīgā, kas sākotnēji kalpoja Vidzemes bruņniecības pašpārvaldes orgāna — Vidzemes landtāga vajadzībām. Pēc Pirmā pasaules kara ēku izmantoja Tautas padome un LSPR valdība. 1920. gadā ēka pārgāja Latvijas Republikas Satversmes sapulces īpašumā, bet 1923.-1934. gadā to izmantoja Latvijas Republikas parlamenta jeb Saeimas vajadzībām. 1934.-1940. gadā namā atradās Latvijas Valsts prezidenta administratīvie dienesti. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā un pēc Otrā pasaules kara šajā namā darbojās Latvijas PSR Augstākā padome, 1990.-1993. gadā Latvijas Republikas Augstākā padome. Kopš 1993. gada namā atkal notiek Latvijas Republikas Saeimas sēdes.
Apraksts
Celta eklektiskā historicisma stilā, bet pati ēkas ideja ir aizgūta no Florences piļu renesanses arhitektūras. Ēkas formās un galvenajā reprezentācijas zālē, kur notika Vidzemes landtāga sēdes un svinības, izmantoti renesanses motīvi, Luija XVI stils iedvesmoja Dzeltenās zāles interjera izveidi, bet gotikas stils — ēdamzāles iekārtojumu. Nama fasādē XIX gs. Pāris gadus pēc ēkas iesvētīšanas tās ārsienas nišā 2. stāva augstumā tika uzstādīta Valtera fon Pletenberga statuja, kuru pēc gleznotāja Johana Ādolfa Timma metiem materiālā realizēja dāņu tēlnieks Dāvids Jensens.
Ēkas vēsture
Otrā pasaules kara laikā ēkā atradās vācu policijas un SS organizācijas augstākā pārvalde Ostlandē. Šajā laikā tika iznīcināti reprezentācijas telpu interjeri, uz Trešo reihu aizveda lielāko daļu grāmatu, lietišķās mākslas un gleznu kolekciju, kas bija saglabājušās gan no Vidzemes bruņniecības, gan no pirmās Latvijas Republikas laikiem. Daļa mākslas vērtību zuda pēckara periodā, kad ēkā atradās Latvijas PSR Augstākā padome.
Astoņdesmito gadu sākumā tika aizbūvēts viens no iekšējiem pagalmiem un izveidota jauna telpa, kurā pašlaik iekārtota Balsošanas zāle. 1996. gadā tika pārkrāsots vestibils un Lielo marmora kāpņu telpa. 1997. gadā pēc arhitekta Andra Veidemaņa projekta tika izveidots jauns Sēžu zāles interjers. 1990. gada 4. maijā šajā namā Latvijas PSR Augstākā padome pieņēma deklarāciju Par Latvijas Republikas Neatkarības atjaunošanu, un 1993. gadā darbu sāka 5. Saeima.
Maksimiliāns
Maksimiliāns ir latīņu izcelsmes vārds ar nozīmi "lielākais"
Maksimiliāns var būt:
Serbijas futbola izlase 2010. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: Radomirs Antičs
Darba likums (Latvija)
Darba likums ir 2001. gadā pieņemts un 2002. gadā spēkā stājies normatīvais akts, kas regulē darba attiecības Latvijā. Tas aizstāja 1972. gadā pieņemto Latvijas Darba likumu kodeksu un 1991. gadā pieņemto likumu "Par darba koplīgumiem". Uz 2019. gadu Darba likums ir visbiežāk skatītais tiesību akts vortālā likumi.lv.
Latvijas darba likumu kodeksa darbība
Pirmie grozījumi un papildinājumi Latvijas darba likumu kodeksā tika pieņemti Latvijas Republikas Augstākajā Padomē 1992. gada 17. martā, stājās spēkā 1. aprīlī un paredzēja visos darba likumu kodeksa pantos:
1) izslēgt vārdus «PSR Savienības un Latvijas PSR»;
2) aizstāt vārdus «strādnieki un kalpotāji» ar vārdu «darbinieki»; vārdus «uzņēmuma, iestādes vai organizācijas administrācija» - ar vārdiem «darba devējs»; vārdus «uzņēmuma vai organizācijas arodbiedrību komiteja» - ar vārdiem «darbinieku arodu organizācija vai darbinieku arodu organizāciju attiecīgās institūcijas»; vārdus «Tautas deputātu padomes» - ar vārdu «pašvaldību»; vārdus «kolektīvais līgums» - ar vārdiem «darba koplīgums»; vārdus «darba disciplīna» - ar vārdiem «darba kārtība».
Kodeksa 88.pants atcēla darba samaksas maksimālo apmēru, bet nenoteica minimālo.
Latvijas PSR Darba likumu kodekss zaudēja spēku 2002. gada 1. jūnijā ar Darba likuma pieņemšanu.
AC+79 3888
AC+79 3888 ir sarkanais punduris, atrodas netālu no Polārzvaigznes Žirafes zvaigznājā. Zvaigznei nav piešķirts patstāvīgs vārds, eksistē tikai kataloga numurs. Zvaigzne atrodas 17,6 gaismas gadu attālumā no Zemes. Tās redzamais spožums ir 11m. Tas nozīmē, ka ar neapbruņotu aci to nevar redzēt.
Pēc 40 000 gadiem kosmiskais aparāts Voyager 1 atradīsies tikai 1,6 gaismas gadu attālumā no zvaigznes. Tā kā AC+79 3888 ir sarkanais punduris ar masu, vienlīdzīgu apmēram ¼ no Saules masas, zinātnieki uzskata, ka dzīvība tur nav iespējama.
Kamēr Voyager 1 lēnām tuvojas AC+79 3888, pundurzvaigzne milzīgā ātrumā tuvojas Saulei. Brīdī, kad Voyager 1 lidos garām AC+79 3888, tā atradīsies tikai 3 gaismas gadu attālumā no Saules. Arī tobrīd AC+79 3888 būs pārāk blāva, lai to redzētu no Zemes.
Laucesa (upe)
Laucesa (lietuviešu: Laukesa, poļu: Łaukiesa, vācu: Lautze) ir Daugavas kreisā krasta pieteka, īsu gabalu arī Latvijas un Lietuvas robežupe, kas pamatā tek caur Augšdaugavas novada un Daugavpils pilsētas teritoriju. Upi šķērso Daugavpils—Viļņas dzelzceļš un autoceļš A13. Līdz 1866. gada pagastu reformai Laucesa bija robeža starp Aizlauces un Daugavpils draudzes novadiem.
Upes raksturojums
Iztek no Laucesas ezera uz Latvijas un Lietuvas robežas (pēc citiem avotiem — no Griežta ezera pie Zarasiem). Pēc iztekas 2 km garumā ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Tek pa Augšzemes augstienes Laucesas pazeminājumu. Līdz Kumpotas ietekai upes gultne dabīga, stipri meandrēta, vidustece līdz Kalkūniem regulēta. Krasti mežaini, vietām purvaini. Ietek Daugavā Grīvā.
Masimiljāno Papiss
Masimiljāno "Makss" Papiss (it; dzimis Komo, Itālijā) ir bijušais Formula 1 un IRL pilots. Papiss ir precējies ar Emersona Fitipaldi meitu Tatjanu.
Papiss aizvietoja Džanni Morbidelli Footwork komandā uz septiņām sacīkstēm 1995. gada F1 sezonas vidū. Viņu bieži izkonkurēja komandas biedrs Taki Inoue un pati formula nebija no tām uzticamākajām. Kad Morbidelli atgriezās, Papiss zaudēja vietu un pēc gada devās uz IRL sacīkstēm, kur viņš aizvietoja bojā gājušo Džefu Krosnofu. Pateicoties braukšanas stilam 1996. gada Deitonas 24 stundu sacīkstēs, Papiss ir iesaukts par "trako Maksu".
Alsungas Dienvidu stacija
Alsungas Dienvidu stacija (arī Dienvidi vai Dienvidstacija) atrodas uz slēgtās dzelzceļa līnijas Liepāja—Ventspils aptuveni 2 km attālumā no Alsungas. Apmēram 400 m no stacijas atrodas vienīgā "nometošā pārmija" šajā līnijā. Nometošā pārmija vilciena avārijas gadījumā to novada no sliežu ceļa, lai nenotiktu divu vilcienu sadursme. Stacija atrodas 67 km attālumā no Liepājas un 54 km attālumā no Ventspils. Stacijas ēka uzbūvēta ap 1950. gadu, pirms tam stacija atradusies dzelzceļa vagonā. Stacijā bijuši 4 sliežu ceļi (1520 mm) un viens šaursliežu (750 mm), demontēts septiņdesmito gadu vidū. Pārējie ceļi demontēti attiecīgi: 4. ceļš 1992. gadā, 3. ceļš 1993. gadā, 2. ceļš kopā ar pievedceļu uz Alsungas Ziemeļu staciju saglabājies līdz 2000.—2001. gadam. Pēc 2002. gada otrais ceļš fotoattēlos vairs nav redzams.
Tirdzniecība
Tirdzniecība ir preču vai pakalpojumu apmaiņa. Izšķir maiņas tirdzniecību un tirdzniecību ar naudas starpniecību. Tirdzniecības darījumi var notikt vai nu starp divām (divpusēja tirdzniecība) vai vairāk nekā divām pusēm (daudzpusēja tirdzniecība).
Tirdzniecības pirmsākumi
Vēl ledus laikmeta beigu posma mednieki un augu savācēji tirgojās ar akmens darbarīkiem un to sagatavēm. Taču sākoties Neolīta revolūcijai, mainījās zemju un novadu kopienu sociālā struktūra un būtiski mainījās arī saimnieciskā vide. Strauji pieauga tirdzniecības nozīme. Līdz ar to zemkopju sabiedrības arvien vairāk kļuva atkarīgas no tuvākiem un tālākiem kaimiņiem. Pastāvīgām apmetnēm un stabilai saimniecībai bija nepieciešams daudz plašāks dažādu mājturības piederumu un darbarīku klāsts. Maiņas tirdzniecība notika arī ar pārtiku — zemkopības produktiem, medījumiem u.c. Jau agrīnās zemkopju sabiedrībās izveidojās daudzveidīgi tirdzniecības sakari starp ciematiem, apmetnēm un pat atsevišķām mājsaimniecībām. Atsevišķi priekšmeti daudzkārtējas maiņas ceļā pārvietojās no mājas uz māju, no ciemata uz ciematu, no novada uz novadu. Tā, piemēram, dzintars, kuru ieguva galvenokārt pie Baltijas jūras, nereti šķērsoja visu Eiropu, nonākot Tuvajos Austrumos un tālāk.
Jau senos laikos attīstījās pastāvīgi tirdzniecības ceļi. Viens no garākajiem uz sauszemes, ap 6000 km, bija Zīda ceļš, kas savienoja Romas impēriju ar Ķīnu. Viduslaikos, attīstoties kuģubūvei un navigācijai, izveidojās tirdzniecības trīsstūris pāri Atlantijas okeānam, kas savienoja Eiropu, Ameriku un Āfriku.
Saimniecībai attīstoties, pieauga arī tirgojamo preču apjoms un dažādība. Tā, pa Atlantijas tirdzniecības trīsstūri no Eiropas uz Āfriku un Ameriku tika pārvadāti tekstilizstrādājumi, ieroči, vīns utt. Āfrikā uz kuģa tika uzņemti piespiedu vai apmāna ceļā par vergiem padarītie melnādainie afrikāņi, kuri tika pārvesti uz Ameriku. Savukārt no Amerikas uz Eiropu tika vests cukurs, tabaka, kokvilna, garšvielas.
Starptautiskā tirdzniecība
Starptautiskā tirdzniecība ir preču apmaiņa starp divām vai vairākām valstīm, vai, precīzāk, starp dažādu valstu uzņēmumiem. Galvenais iemesls, kādēļ pastāv starptautiskā tirdzniecība, ir suverēnu valstu pastāvēšana it visur pasaulē. Latvija kā suverēna valsts stājas saimnieciskajās attiecībās ar citām pasaules valstīm, gan tuvākajiem kaimiņiem Baltijā, gan tālākiem šo attiecību partneriem — Vāciju, Lielbritāniju, Skandināvijas valstīm, Krieviju, Kazahstānu utt.
Latvijas tirdzniecības apjoms ir salīdzinoši liels ar Igauniju un Lietuvu, jo tās ir Latvijas kaimiņvalstis un preču pārvadājumu attālums ir neliels. Taču, piemēram, ar Portugāli, Grieķiju vai Urugvaju Latvijas tirdzniecības apjoms ir mazāks, jo ievērojamais attālums no Latvijas līdz tām ir būtisks tirdzniecību ierobežojošs faktors.
Empīriski pētījumi rāda, ka palielinoties attālumam starp valstīm par 1%, tirdzniecības apjoms starp tām samazinās par 0,7—1%.
Šo attiecību nereti var būtiski mainīt citi faktori — saimnieciskās sadarbības līgumu esamība starp apskatāmajām valstīm, politisko iekārtu līdzība vai atšķirības, valodas tuvība vai barjeras utt. Tā, piemēram, Latvijas ārējā tirdzniecība ir aktīvāka ar Igauniju un Lietuvu, nekā ar Krieviju vai Baltkrieviju, lai gan ģeogrāfiski visas tās ir Latvijas kaimiņvalstis. Tas izskaidrojams ar minēto faktoru atšķirīgo lomu katrā konkrētajā gadījumā.
Mehovas apriņķis
Mehovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Prošovices, Krakovas un Olkušas apriņķiem, Silēzijas vojevodistes Zaverces apriņķi, kā arī Sventokšiskas vojevodistes Jendžejovas, Piņčovas un Kazimežas apriņķiem.
Livonija
1790. gadā vāciski izdotajā Hībnera "Enciklopēdijā" sāka lietot apzīmējumus latvieši un Latvija nevis vēsturiskās Livonijas jeb Krievijas Livonijas guberņas sakarā, bet attiecinot tos uz mūsdienu Latvijas teritoriju. Pēc neatkarīgo Latvijas un Igaunijas republiku nodibināšanas, Livonijas nosaukums kļuva par vēsturisku terminu.
Nosaukums
Pirmo reizi Livonijas jeb Līvu zemes (vikingu: Iflanti vai Liflandi) vārds pieminēts Trosas rūnu akmens un Vekholmas rūnu akmens uzrakstos un liecina par zviedru vikinga Frejgera (Freygeirr) Livonijas karagājieniem 11. gadsimtā.
Vārda etimoloģija, iespējams, saistāma ar somugru liv - smiltis, un igauņu Liivimaa, jo Daugavas līvi bija pirmie reģiona pamatiedzīvotāji, kas Ziemeļu krusta karu gaitā tika kristīti, rodoties pirmajiem Rietumu kristīgās kultūras atbalsta punktiem. Tātad apzīmējumu varētu tulkot kā "smilšu zeme", kas saskan ar tās novietojumu gar Rīgas līča piekrasti, Piejūras zemienes smilts augšņu zonā.
Livonijas krusta karu perioda sākumā par Livoniju dēvēja vienīgi 1188. gada 1. oktobrī izveidotās Livonijas bīskapijas teritoriju. Livonijas bīskaps Alberts, un ar viņa svētību 1202. gadā izveidotais Zobenbrāļu ordenis, pakāpeniski pakļāva ne tikai Daugavas un Gaujas līvu zemes, bet arī latgaļu un sēļu zemes gar Daugavas un Gaujas tirdzniecības ceļiem, kā arī sakaliešu un ugauņu zemes tagadējās Igaunijas dienvidos.
Kristīgās Livonijas izveidošanās
Sākoties Ziemeļu krusta kariem, 1188. gada 1. oktobrī izveidoja Livonijas bīskapiju, kuras bīskapiem ar katoļticībā pārgājušo līvu un letgaļu vasaļu karaspēka palīdzību izdevās pakļaut Jersikas un Kokneses zemes. 1208. gadā sākās igauņu zemju pakļaušana. 1214. gada 20. februārī Romas pāvests Inocents III atbrīvoja Livonijas bīskapiju no Brēmenes arhibīskapa uzraudzības. 1218. gadā bīskaps Alberts ieguva tiesības iecelt jaunus bīskapus viņam pakļautajās zemēs, un tajā pašā gadā Daugavas kreisā krasta pakļautajās zemēs nodibināja Sēlijas bīskapiju. 1220. gadā Lundas arhibīskaps paziņoja, ka visa Igaunija piederot Dānijas karalim, pret ko iebilda bīskaps Alberts. Dānijas karalis Valdemārs II pavēlēja bloķēt Rīgas tirdzniecību. Nesaņēmis Romas pāvesta Honorija III un Svētās Romas impērijas imperatora Frīdriha II atbalstu, bīskaps Alberts piekāpās un 1221. gadā gan igauņu, gan Livonijas zemes tika pakļautas Dānijas karaļa virskundzībai, taču ar noteikumu, ka viņa konventu prelāti, viņa vīri un visi rīdzinieki ar līviem un letiem šim nolīgumam dotu savu piekrišanu.
1222. gadā bīskaps Alberts Sāmsalas tikšanās laikā pārliecināja Dānijas karali dot Livonijai suverenitāti. 1224. gadā Livonijas bīskapa pakļautībā tika nodibināta Tērbatas bīskapija un 1226. gadā Zemgales bīskapija, ar mērķi iekarot visas Zemgales un Žemaitijas zemes līdz Nemunas upei. Tomēr bīskapam Albertam neizdevās iegūt kāroto Livonijas arhibīskapa titulu un viņa diacēzes robežās juridiski ietilpa tikai Līvzeme, Vidzemes latgaļu daļa (Letija) un Igaunijas dienvidu daļa.
1225. gada 1. decembrī Svētās Romas impērijas valdnieka Frīdriha II dēls, Vācijas karalis Heinrihs VII, pamatojoties uz bīskapa Alberta lūgumu, piešķīra viņam principātu pār Livoniju, Letiju un Ridalu ar tiesībām kalt naudu, dibināt pilsētas komūnu Rīgā (la) un arī citas tiesības, kādas ir zemes valdniekam. Par suverēnas Livonijas izveides brīdi uzskatāms, kad bīskaps Alberts kļuva par Svētās Romas impērijas firstu. Ar Romas pāvesta vicelegāta Vilhelma no Modenas misiju (1224-1251) starpniecību 1228. gadā tika nodibināta Sāmsalas-Vīkas bīskapija, bet 1234. gadā Kurzemes bīskapija.