cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patriks Ruā
Trenera karjera
Jau ilgstoši Ruā piederējis QMJHL klubs Kvebekas "Remparts", kuru sākot ar 2005.—06. gada sezonu Ruā arī trenēja. "Remparts" galvenais treneris viņš bija līdz pat 2012.—13. gada sezonas noslēgumam. 2013. gada maijā tika apstiprināts par NHL kluba Kolorādo "Avalanche" galveno treneri. Pēc sezonas beigām kā līgas labākais treneris ieguva Džeka Adamsa balvu. Par "Avalanche" galveno treneri strādāja līdz 2016. gada augustam, kad iesniedza atlūgumu.
Migels Indurains
Migels Angels Indurains Laraja (dzimis Navarrā, Spānijā) ir bijušais šosejas riteņbraucējs, kurš piecas reizes pēc kārtas uzvarējis prestižajā Tour de France velobraucienā (1991., 1992., 1993., 1994. un 1995. gadā). Viņš ir vienīgais riteņbraucējs, kurš Francijas tūrē triumfējis piecas reizes pēc kārtas.
Indurains par profesionāli kļuva 1985. gadā, jau pirmajā sezonā piedaloties Tour de France. Šajās sacensībās viņš piedalījās arī nākamajos 11 gados pēc kārtas. Viņš triumfējis arī 1992. un 1993. gada Giro d'Italia, kā arī pa reizei kļuvis par olimpisko un pasaules čempionu braucienā ar atsevišķu startu.
Spāņu riteņbraucējam bija neticamas fiziskās dotības, ne tikai salīdzinot ar parastu cilvēku, bet arī ar citiem sportistiem. Viņa ķermenis spēja cirkulēt septiņus litrus skābekļa minūtes laikā. Parastam cilvēkam šie rādītāji ir no trim līdz četriem litriem, bet sportistiem - no 5 līdz 6. Viņa plaušu tilpums bija astoņi litri, kamēr vidēji cilvēkam tie ir seši litri.
TILTS Communications
TILTS Communications A/S ir Dānijā reģistrēts telesakaru uzņēmums, kas pieder Telia Company. Tas tika dibināts 1993. gadā.
Uzņēmumam pieder 49 % kapitāla daļu Latvijas sakaru uzņēmumā Tet.
Vēsture
1993. gada 1. septembrī Apvienotās Karalistes un Somijas uzņēmumi Cable & Wireless un Telecom Finland (tagad Telia Company) dibināja kopuzņēmumu TILTS Communications A/S. Tas uzvarēja Latvijas Republikas Satiksmes ministrijas organizētajā konkursā par sakaru uzņēmuma Lattelekom (tagad Tet) modernizāciju. 1994. gada 14. janvārī valdība noslēdza tā saucamo "Jumta līgumu" starp Latvijas Republiku, TILTS Communications un valsts uzņēmumu Lattelekom. TILTS Communications ieguva 49 % Lattelekom kapitāla daļu.
Sākotnēji Cable & Wireless piederēja 70 % TILTS Communications akciju, bet Telecom Finland — 30 %. 1995. gadā Starptautiskā finanšu korporācija (International Finance Corporation, IFC) ieguva 10 % TILTS Communications daļu, attiecīgi samazinot Cable & Wireless daļu līdz 63 %, bet Telecom Finland — līdz 27 %.
Ural
Ural (no ) var būt:
Brjanskas rajons
Brjanskas rajons ir administratīvā iedalījuma vienība Krievijā, Brjanskas apgabala ziemeļaustrumos. Tas robežojas ar Djatkovas rajonu ziemeļos, Žukovkas un Žirjatinas rajoniem rietumos, Vigoņiču un Navļas rajoniem dienvidos, Karačevas rajonu austrumos un Kalugas apgabalu ziemeļaustrumos.
TILTS Communications
Vēsture
1998. gadā Cable & Wireless pārdeva savas akcijas Sonera Holding BV (Sonera, agrākā Telecom Finland, Nīderlandē reģistrētajam meitas uzņēmumam). 2002. gadā IFC savas 10 % akcijas par summu 34 miljoni eiro pārdeva Sonera. Sonera kļuva par vienīgo TILTS Communications īpašnieku.
2003. gadā Sonera apvienojās ar Zviedrijas Telia, izveidojot TeliaSonera, kuras īpašumā nonāca arī TILTS Communications.
Brjanskas rajons
Rajona galvenās upes ir Desna un tās kreisās pietekas — Bolva un Sņežeta. Ziemeļu un austrumu rajona daļas aizņemti ar mežiem.
Rajons tika izveidots 1929. gadā, un sākumā tā centrs bija Bežicas pilsēta. 1930. gadā rajona centrs tika pārvietots uz Brjansku. 1944.-1946. gados rajona centrs bija Supoņevas ciems, 1946.-1956. — atkal Bežica, un kopš 1956. līdz mūsdienām — Brjanska (neiekļaujoties to sastāvā).
TILTS Communications
Strīds par Lattelekom monopolstāvokli
Latvijas valsts šķīrējtiesā iesniedza ievērojami lielāku pretprasību, un 2004. gada 3. martā Latvijas Republika un TeliaSonera vienojās par mierizlīgumu.
Brjanskas rajons
Līdz 1937. gadam Brjanskas rajons bija Rietumu apgabalā, 1937.-1944. gados — Orlas apgabalā, kopš 1944. — Brjanskas apgabalā.
Pēc mūsdienu teritoriāla iedalījuma, Brjanskas rajonā ir 15 lauku pašvaldību.
Zviedru karagājiens uz Viruzemi (1196)
1195. gada zviedru karagājiens uz Viruzemi notika 1195. (vai 1196.) gadā zviedru jarla Birgera Brūsas (Brosa) vadībā. Tajā piedalījās arī Livonijas bīskapa Meinharda uzticamais sabiedrotais, vēlākais Igaunijas bīskaps Teoderihs no Turaidas un krustneši no Vācijas un Gotlandes. No izklāsta noprotams, ka zviedru jau bija sākuši karagājienus pret kuršiem, kas aprobežojās ar meslu savākšanu.
Motocikls
Motocikls (no fr — no la — 'kustību radošais', un el (kúklos) — 'aplis, ritenis') ir divriteņu (reizēm arī trīsriteņu) mehāniskais transportlīdzeklis ar blakusvāģi vai bez tā, kam maksimālais svars nepārsniedz 400 kg un iekšdedzes motors ir vismaz 50 cm³ liels vai vismaz 4 kW jaudīgs elektrodzinējs. Dažādās valstīs šīs normas var atšķirties. Pie motocikliem arī pieskaita motorollerus, motoratus, trīsriteņu un citus mehāniskos transportlīdzekļus, kuru maksimālais svars nepārsniedz 400 kg.
Zviedru karagājiens uz Viruzemi (1196)
Sākumā krusta karagājiens bija iecerēts uz Kursu, taču, vētras aizdzīti, krusta karotāji piestāja Viruzemē, Ziemeļigaunijā, un trīs dienas postīja to. Saņēmis prasītos meslus, zviedru jarls no Viruzemes aizbrauca.
Motocikls
Latvijā motocikli tiek klasificēti kā A vai A1 (bez blakusvāģa, motora darba tilpums zem 125 cm³, jauda nepārsniedz 11 kW) kategorijas transportlīdzekļi (mopēdi — M kategorijas transportlīdzekļi). Tiesības vadīt B, C1, D1, C vai D kategorijas transportlīdzekļus ietver arī tiesības vadīt A1 kategorijas transportlīdzekļus.
Pirmo motociklu, 1885. gadā, patentēja Gotlībs Daimlers.
Oļena Baltača
Oļena Baltača (uk, en; dzimusi Kijivā, Ukrainas PSR, PSRS, mirusi ) bija ukraiņu izcelsmes Apvienotās Karalistes tenisiste.
Profesionālo karjeru uzsāka 1997. gadā. O. Baltačas labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 49. vieta, dubultspēlēs viņa ir sasniegusi 211. vietu. Karjerā O. Baltača ir uzvarējusi 9 ITF vienspēļu un 4 dubultspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa sasniedza 2005. un 2010. gada Austrālijas atklātajā čempionātā, kuros sasniedza 3. kārtu. 2000. gada Nāciju Sadraudzības spēlēs ir izcīnījusi sudraba medaļu sieviešu dubultspēlēs.
Planētu apdzīvojamība
Planētu apdzīvojamība ir lielums, kurš raksturo planētu vai dabisko pavadoņu iespēju uz tām attīstīties un eksistēt dzīvībai. Lielākoties tiek pieņemts, ka, lai uz citām planētām rastos dzīvība, tām jābūt līdzīgām Zemei, lai gan tas tomēr nav pilnībā drošs pieņēmums. Šajā jomā veiktie pētījumi un atklājumi tiek veikti tādās zinātņu nozarēs kā planetoloģijā un astrobioloģijā.
Pēteris Upītis (dārzkopis)
Pēteris Upītis (1896. gada 19. maijs - 1976. gada 4. aprīlis) bija latviešu dārzkopis un jaunu šķirņu selekcionārs. Dārzkopja mērķis bija izaudzēt Latvijas apstākļiem piemērotas ziemcietīgas augļaugu šķirnes ar augstas kvalitātes augļiem. Izveidoja vienu no lielākajiem Latvijas augļukoku un košumkrūmu dārziem, kas atrodas Dobeles pilsētā (tagadējais Dārzkopības institūts).
Dzīvesgājums
Dzimis 1896. gada 19. maijā tālaika Cēsu apriņķa Jumurdas pagastā. 1913. gadā viņš beidza Priekuļu lauksaimniecības skolu. Savā ģimenes saimniecībā “Jaun — Rūsiņi” viņš izveidoja 1,6 ha lielu pomoloģisko dārzu ar laboratoriju, kur veica augsnes analīzes un izvērtēja augļus pēc to bioķīmiskā sastāva. Nodarbojās arī ar augļu vīna ražošanu un 1920.-1930. gados apceļoja daudzus augļkopības centrus citās Eiropas valstīs. Kaut gan izglītību Pēteris Upītis neturpināja augstākajās mācību iestādēs, viņš visu mūžu paplašināja savas zināšanas pašmācības ceļā. Apguva vācu, krievu, angļu un franču valodas.
Latvijas PSR laikā 1945. — 1951. gadā Pēteris Upītis strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā un apbraukāja visu Latviju, vācot un aprakstot interesantākos sēklaudžus un pētot tautas selekcijas šķirnes. 1948. gadā viņš sāka strādāt Dobeles Augļkopības saimniecībā.
1951. — 1963. gadā Pēteris Upītis bija Dobeles Augļkopības atbalsta punkta vadītājs, 1957. gadā viņš vietējā izmēģinājumu saimniecībā sāka veidot ģenētisko resursu kolekcijas dārzu ar vairāk nekā 80 tūkstošiem genotipu, veica mērķtiecīgu selekciju, introdukciju un nemitīgi paplašināja savu kolekciju. 1963. gadā viņu iecēla par Dobeles Augļkopības selekcijas laboratorijas vadītāju, šajā laikā viņš strādāja ar 24 kultūrām, galvenokārt ābelēm, bumbierēm, plūmēm, ķiršiem, aprikozēm, valriekstiem, lazdām, īstajām cidonijām, avenēm, zemenēm. 1964. gadā Pēteris Upītis apkopoja savu mūža darbu un aizstāvēja zinātnisko pētījumu „Latvijas PSR augļaugu kultūru sastāva uzlabošana un paplašināšana” kā disertācijas darbu, iegūdams lauksaimniecības zinātņu kandidāta grādu. Darbā aprakstīti pētījumi par ilggadīgajiem savvaļas augļu kokiem kā potenciālajiem potcelmiem vietējām šķirnēm vai mātes kokiem sēklu iegūšanai.
Vēlākajā darbības posmā Pēteris Upītis aizrāvās arī ar ceriņkrūmu selekciju, sapņodams pārvērst Latviju par ceriņu lielvalsti. Pazīstamākās viņa radītās ceriņu šķirnes ir 'Māte Ede Upītis', 'Liega', 'Gaiziņkalns', 'Esības Prieks', izveidojis arī liliju šķirnes 'Brūnupīte' un 'Dzintarlāse'.
Miris 79 gadu vecumā 1976. gada 4. aprīlī Dobelē. Apbedīts Raiņa kapos Rīgā.
Aleksandrova Kujavska
Aleksandrova Kujavska - pilsēta Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistē uz dienvidiem no Toruņas. Aleksandrovas apkaimē no 1920. gada līdz 1924. gadam atradās Ukrainas Tautas Republikas karavīru nometne. Valkas sadraudzības pilsēta.
2010. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona
'''Latvijas futbola Virslīgas 2010. gada sezona''' bija 36. Virslīgas sezona un 5. kā LMT Virslīgas sezona. Tā sākās, bet noslēdzās. Tajā piedalījās 10 komandas, kuras aizvadīja trīs riņķu turnīru, katra aizvadot 27 spēles. Sezonas izskaņā pēc piecu gadu pārtraukuma čempiona titulu izcīnīja Skonto FC, kuri par 6 punktiem apsteidza FK Ventspils.
Komandu izmaiņas
Iepriekšējās sezonas beigās, pēc Latvijas Futbola federācijas valdes lēmuma, par negodīgu spēli no LMT Virslīgas tika izslēgts Dinaburg FC. Tomēr Daugavpils pilsēta nepalika bez futbola kluba Virslīgā, pēc speciāla Latvijas Futbola federācijas uzaicinājuma Virslīgā iekļuva FC Daugava.
1. līgas 2009. gada sezonā triumfēja FK Jelgava, izcīnot tiesības 2010. gada sezonā startēt Virslīgā.
Dalībnieku sarakstu ietekmēja arī pārspēles par vietu LMT Virslīgā 2010. gadā, kur FK Jaunība, 1. līgas vicečempions, divu spēļu summā, ar lielāko viesos gūto vārtu attiecību, pārspēja Virslīgas pastarīti - FK Daugava, kura izkrita uz 1. līgu.
Trešais aplis
Trešajā aplī mājas komandas priekšrocības noteiks rezultāti pēc pirmajām divām kārtām; pirmās piecas komandas trešajā kārtā 5 spēles aizvadīs mājās, bet 4 viesos. Pēdējās piecas — 4 spēles mājās, 5 viesos.
Pārspēles par vietu LMT Virslīgā
Bija paredzēts, ka komanda, kura ierindosies 10. vietā, izkritīs uz 1. līgu, atbrīvojot vietu 1. līgas čempionei, bet 9. vietas ieguvējs piedalīsies pārspēlēs ar 1. līgas 2. vietas ieguvēju par tiesībām nākamsezon spēlēt LMT Virslīgā.
Tomēr, sakarā ar to, ka FC Tranzit atsauca savu dalību Virslīgā un atteicās no pārspēlēm, kā 9. vietas ieguvējs LMT Virslīgā, tad 2. vietas ieguvējs Pirmajā līgā — FC Jūrmala automātiski ieguva vietu Virslīgā nākamajā sezonā.
SKS 13. Krievijas viesekspedīcija
'''SKS 13. Krievijas viesekspedīcija' ( jeb ЭП-13'') ir Krievijas un Malaizijas rīkota īslaicīga kosmonauta ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Viesekspedīcija startēja ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-11, un tās apkalpe bija Malaizijas pirmais kosmonauts Šeihs Muszafars Šukors. Kopā ar viņu ar Sojuz TMA-11 uz staciju tika nogādāti arī SKS 16. ekspedīcijas apkalpes locekļi Jurijs Maļenčenko un Pegija Vitsone. Ekspedīcija beidzās, kad kosmosa kuģa Sojuz TMA-10 nolaižamais aparāts ar Muszafaru un SKS 15. ekspedīcijas apkalpes locekļiem Oļegu Kotovu un Fjodoru Jurčihinu atgriezās uz zemes. Misija ilga 10 dienas, 21 stundas un 14 minūtes.
Skatīt arī
Angasavana programma
Jānis Lūsis (vieglatlēts)
Jānis Lūsis (dzimis Jelgavā, miris ) bija latviešu šķēpa metējs, 1968. gada vasaras olimpisko spēļu čempions. Desmitkārtējs Latvijas čempions, četrkārtējs Eiropas čempions (1962, 1966, 1969, 1971), divpadsmitkārtējs PSRS čempions un divkārtējs pasaules rekordists — 91,98 m (1968) un 93,80 m (1972) šķēpa mešanā.
1987. gadā IAAF viņu atzina par visu laiku izcilāko šķēpa metēju pasaulē. 2014. gadā uzņemts IAAF Slavas zālē par "sevišķu ieguldījumu vieglatlētikas sportā".
Dzīvesgājums
Dzimis 1939. gada 19. maijā Jelgavā mērnieka-kultūrtehniķa Voldemāra Lūša ģimenē, tēvs gāja bojā Otrā pasaules kara laikā. Bērnību pavadīja mātes tēva mājās Matkules pagastā, mācījās Matkules pamatskolā un Kandavas vidusskolā.
Studēja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā un līdztekus kopš 1957. gada piedalījās vieglatlētikas sacensībās. Bija pirmais latviešu vieglatlēts, kas šķēpa mešanā pārsniedza 80 m robežu (1961). Ieguva bronzas medaļu 18. olimpiskajās spēlēs (1964. gads, Tokija; 80,57 m), zelta medaļu 19. olimpiskajās spēlēs (1968. gads, Mehiko; 90,10 m) un sudraba medaļu 20. olimpiskajās spēlēs (1972. gads, Minhene; 90,46 m).
Pēc palikšanas 8. vietā 21. olimpiskajās spēlēs (1976. gads, Monreāla; 80,26 m) pārtrauca piedalīties sacensībās un sāka strādāt par Latvijas PSR un PSRS šķēpa metēju izlases treneri (1976-1986), bija arī PSRS olimpiskās izlases šķēpa metēju treneris (1980). Vēlāk strādāja par treneri Madagaskarā (1987-1990), pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas olimpiskās izlases vieglatlētu treneris (1992, 2000), kopš 1997. gada Latvijas Nacionālās sporta skolas treneris. Latvijas Olimpiskās komitejas loceklis (1992-2004). Desmit reizes atzīts par gada populārāko sportistu Latvijā (1962—1973). Viens no Latvijas Šķēpmetēju kluba dibinātājiem, regulāri notiek Jāņa Lūša kausa izcīņas sacensības.
Pēc aktīvās sportista karjeras beigām darbojās kā treneris un sporta funkcionārs. Mēģināja iesaistīties politikā, piedalījās vairākās vēlēšanās no sociāldemokrātiski orientētu partiju sarakstiem. Kopš 2006. gada dzīvoja Ogres novada Juglā "Zušu" mājās.
Miris no limfmezglu vēža.
Sportista karjera
Visu savu sportista karjeru (no 1957. līdz 1976. gadam) J. Lūsis pārstāvēja PSRS. 1964. gada olimpiskajās spēlēs izcīnīja bronzas medaļu, bet pēc 4 gadiem Mehiko viņš kļuva par olimpisko čempionu. 1972. gada Olimpiskajās spēlēs Minhenē viņš izcīnīja sudraba medaļu. J. Lūsis pašlaik (2012) ir vienīgais latvietis, kam izdevies izcīnīt visu trīs kalumu olimpiskās medaļas. Viņš startēja arī 1976. gada olimpiskajās spēlēs Monreālā, bet palika astotais un nolēma beigt karjeru. Izcīnījis arī 4 Eiropas, 12 PSRS un 1 Latvijas čempiona titulu. Divas reizes laboja pasaules rekordu šķēpa mešanā — 1968. gadā tas bija 91,68 metri, bet 1972. gadā 93,80 metrus tāls. Latvijas rekordu šķēpmešanā labojis 10 reizes, trīs reizes labojis Latvijas rekordu arī desmitcīņā.
Ģimene
J. Lūsis bija precējies ar šķēpa metēju Elvīru Ozoliņu, 1960. gada Olimpisko spēļu čempioni. Arī viņu dēls Voldemārs Lūsis ir bijis šķēpa metējs, piedalījās divās olimpiskajās spēlēs. Viņu kontā ir astoņi starti Olimpiskajās spēlēs, četras Olimpisko spēļu medaļas, seši pasaules rekordi, pieci Eiropas čempionu tituli.
Tapiri
Tapiri, tapiru dzimta (Tapiridae) tāpat kā degunradži (Rhinocerotidae) pieder pie nepārnadžu kārtas (Perissodactyla) apakškārtas Ceratomorpha. Tapiru dzimtā ir tikai viena tapiru ģints (Tapirus). Tapiri ir lieli un smagi, cūkām līdzīgi dzīvnieki ar īsu, tvērienspējīgu snuķi kā ziloņiem. Tie apdzīvo džungļus un mežus Dienvidamerikā, Centrālamerikā un Āzijas dienvidaustrumos. Visu tapira sugu izdzīvošana savvaļā ir apdraudēta. To tuvākie radinieki ir degunradži un zirgi.
Izskats
Tapiru izmērs variē atkarībā, kādai sugai tie pieder, bet kopumā tie visi ir apmēram 2 m gari, augstums skaustā ir apmēram 1 m, un svars vidēji variē starp 150 - 300 kg. Mazākais ģintī ir 2013. gadā atklātais Kabomani tapirs (Tapirus kabomani), kura ķermeņa garums ir 130 cm, augstums skaustā 90 cm, svars 110 kg. Apspalvojums ir īss un tā krāsa ir gan sarkanbrūna, gan pelēka, gan gandrīz melna. Izņēmums ir Āzijas tapirs, kuram ir sedlu formas, balts laukums uz muguras un kalnu tapirs, kuram ir garāks apspalvojums. Visiem tapiriem ir ovālas ausis ar baltiem ausu galiem, apaļīgi ķermeņi ar īsām, resnām astēm. Tapiriem priekškājām ir 4 pirksti, bet pakaļkājām 3 pirksti, tomēr to pēdu struktūra ir mezahoniska - tas nozīmē, ka dzīvnieka svars tiek uzņemts caur vidējo trešo pirkstu. Papildus pirksti tapiriem palīdz pārvietoties pa dubļiem un mīkstu pamatu. Visiem tapiru mazuļiem ir strīpains vai plankumains apspalvojums, kas palīdz slēpties no plēsējiem. Mātītēm ir viens pāris piena dziedzeru. Tapiriem ir ļoti kustīgs, satvēriena spējīgs snuķis, tas var kustēties visos virzienos un satvert augus. Tapiru tēviņi bieži osta gaisu, paceļot augstu gaisā snuķi, atsedzot zobus. Tā viņi pārbauda, vai tuvumā nav citi tapiri vai mātītes, kas meklējas. Snuķa garums dažādām sugām ir atšķirīgs. Visgarākais snuķis ir Āzijas tapiram, bet visīsākais ir līdzenumu tapiram.
Tapiru acis ir brūnas, bet bieži ar zilganu ēnu, kas izskatās kā migla. Šādas acis īpaši ir raksturīgas Āzijas tapiriem. Nav zināms, kādēļ acis iegūst šādu miglu, bet tas varētu notikt gan traumas, gan iedzimtas jutības gadījumā pret gaismu. Slikto redzi tapiriem kompensē ļoti labā dzirde un oža.
Ieradumi
Dzimumbriedumu tapiri sasniedz 3 - 5 gadu vecumā. Mātītes nobriest ātrāk nekā tēviņi. Veselīgām mātītēm bērni dzimst katru otro gadu, grūsnība ilgst 13 mēnešus. Tapiri dzīvo apmēram 25 - 30 gadus gan savvaļā, gan zoodārzos. Tapiri ir izteikti vientuļnieki, tikai mātes ar saviem mazuļiem pavada laiku kopā.
Lai gan tapiri pamatā dzīvo sausos mežos, tie galvenokārt uzturas upju tuvumā. Tie daudz laika pavada ūdenī un zem ūdens, ēdot mīkstās ūdenszāles, atdzesējoties karstajās dienās, kā arī slēpjoties no sauszemes plēsējiem. Tapiri labi peld, nirst un pārvietojas pa upes gultni zem ūdens, ļaujot zivīm izlasīt no apspalvojuma parazītus. Tapiri tāpat kā ūdeni mīl arī dubļus, viņi dubļos vārtās, lai pasargātu ādu no saules un kukaiņiem.
Savvaļā tapiri barojas ar dažādiem augļiem, ogām, lapām un jauniem krūmu un koku dzinumiem. Lielākā dienas daļa paiet meklējot barību, tie nepārtraukti osta un pārmeklē zemi un apkārtni. Ir novērots, ka Centrālamerikas tapirs vienas dienas laikā apēd apmēram 40 kg dažādas veģetācijas.
Pamatā tapiri ir nakts un vakara dzīvnieki, lai gan mazie kalnu tapiri barojas dienas laikā.
Tapiru ienaidnieki
Pieaugušiem tapiriem ir maz ienaidnieku, jo tie ir diezgan lieli un smagi dzīvnieki. Uz muguras un kakla tiem ir bieza āda, kas aizsargā tapiru no tādiem plēsējiem kā jaguārs, aligators, anakonda un tīģeris. Tapiri, ja ir nepieciešams, var diezgan ātri skriet, meklējot glābiņu biezos krūmos vai ūdenī. Daudz grūtāk tapiram ir aizbēgt no cilvēka, kas to medī, lai iegūtu gaļu un tā ādu.
Evolūcija
Pirmie tapiri, kā heptodoni parādījās agrajā eocēnā. Tie formās izskatījās līdzīgi mūsdienu tapiriem, bet bija apmēram uz pusi mazāki, un tiem nebija snuķu. Pirmie "īstie" tapiri parādījās oligocēnā. Miocēna laikā tādi tapiri kā Miotapirus bija jau gandrīz izmiruši. Zinātnieki ir pārliecināti, ka Āzijas un Amerikas tapiri atdalījās no pārējiem tapiriem pirms 20 - 30 miljoniem gadu. Tapiri sākotnēji apdzīvoja Ziemeļameriku un tikai pirms 3 miljoniem gadu pārvietojās uz Centrālameriku un Dienvidameriku. Kādreiz tapiri dzīvoja visā ziemeļu puslodē un izmira apmēram pirms 10 000 gadiem. Starp zinātniekiem pastāv arī uzskats, ka mūsdienu tapiri ir attīstījušies no primitīvā zirga Hyracotherium.
Bleka krasts
Bleka krasts ir Antarktīdas pussalas piekrastes daļa Pālmera Zemes austrumos. Stiepjas no Makintoša raga Kempa pussalas ziemeļu galā līdz Bogsa ragam Eielsona pussalas austrumos. Kopējais piekrastes garums ap 270 km. Dienvidos robežojas ar Lesitera krastu, ziemeļos — ar Vilkinsa krastu. Krasta līnija stipri izrobota, daudz līču, piekrastes lielāko daļu klāj šaurs šelfa ledājs.
Krastu 1940. gada 30. decembrī nofotografēja un aptuveni uzmērīja ASV Antarktikas dienesta ekspedīcija (USAS). Sākotnēji nosaukts par Ričarda Bleka krastu (Richard Black Coast) par godu USAS ekspedīcijas Īstbeisas bāzes stacijas vadītājam, vēlākajam admirālim Ričardam Blekam (Richard Blackburn Black). Dažādos laikos par Bleka krastu saukts apgabals no Koljēra raga ziemeļos līdz pat Nantaketas līcim dienvidos.
Mosley Music Group
Mosley Music Group ir ASV ierakstu kompānija, kura savu darbību uzsāka 2006. gadā. To izveidoja reperis un producents Timbaland. Kompānija darbojas kā meitas uzņēmums kompānijai UMG, un to izplata UMG piederošā kompānija Interscope Records.
Osmaņu impērijas ģerbonis
Osmaņu impērijas ģerbonis, kas vizuāli līdzinās Latvijas ģerbonim vai, piemēram, Lielbritānijas ģerbonim, sākts lietot tikai 19. gadsimtā un tā galīgo variantu apstiprināja 1882. gada 17. aprīlī sultāns Abdulhamids II.
2008. gada Japānas Grand Prix
2008. gada Japānas Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kura norisinājās Fudži trasē. Tā bija 16. 2008. gada F-1 sezonas sacīkste. Sacīkstē uzvarēja Renault pilots Fernando Alonso. Otrais finišēja BMW Sauber pārstāvošais polis Roberts Kubica, kā trešais finišēja soms Kimi Reikenens (Ferrari). Šī bija F. Alonso otrā uzvara pēc kārtas.
Osmaņu impērijas ģerbonis
Zaļš disks un pusmēness uz saules
Ģerboņa augšā aiz zaļā diska un pusmēness stilizēta saule (turku valodā: güneş). Saule simbolizē sultānu, kas līdzīgi tai, simboliski visus apspīd. Uz zaļā diska sultāna Abdulhamida II tugra, kas ir sultāna oficiālais simbols.
Vairogs un galvassega
Vidū uz ģerboņa novietots ovāls vairogs (turku valodā: kalkan), kam uz augšējās malas uzlikta galvassega (serpuş) ar spalvu (sorguç) rotājumu. Galvassega simbolizē impērijas dibinātāju Osmanu gāzī. Vairoga vidū stilizēta saule apspīd malās esošas 12 zvaigznes. Populāra teika vēsta, ka zvaigznes simbolizē 12 aromātus un vidū esošā saule pastiprina šo aromātu smaržu. Toties citos avotos minēts, ka zvaigznes apzīmē 12 impērijas vilājetus un centrā esošā saule apzīmē osmaņu centrālo varu.
Karogi
Ģerboņa labajā pusē atrodas sarkanais Anatolija un citas Āzijas valstis karogs ar baltu pusmēnesi un zvaigzni vidū. Kreisajā pusē atrodas zaļais Rumēlija karogs ar baltu pusmēnesi vidū. Dažādos citos ģerboņa zīmējumos šim karogam pie pusmēness redzama arī balta zvaigzne, tāpat kā osmaņu karogā.
Ieroči un citi priekšmeti pie karogiem
Virs karogiem abās ģerboņa pusēs novietoti divi durkļi (turku: mızrak), kas līdzīgi tiem, ko 19. gadsimtā izmantoja osmaņu kavalērija.
Zem Anatolija un citas Āzijas valstis karoga novietoti šādi ieroči:
Zem Rumēlija karoga novietoti šādi ieroči:
Uz Rumēlija karogs novietots „pārpilnības rags” (bereket boynuzu), kas simbolizē osmaņu impērijas bagāto kultūru.
Rotājums ar ordeņiem
Ģerboņa apakšā novietots grezns rotājums ar tajā iekārtiem pieciem osmaņu augstākajiem apbalvojumiem:
Dzimtenes mīlestības ordenis (turku: Şefkat Nişanı). 1878. gadā ieviesa sultāns Abdulhamids II un pasniedza sievietēm pateicībā par lielu devumu valstij un milletam kara laikā.
Medžida ordenis (turku: Mecidi Nişanı). Ieviests 1852. gadā, sultāna Abdulmedžida I laikā. Ordenim ir piecas pakāpes. Ordeni pasniedza par izciliem panākumiem karā, galvenokārt Lielbritānijas un Francijas militārpersonām par palīdzību Krimas karā pret Krieviju (1853—1856).
Iftahara ordenis (turku: Nişan-ı İftahar). Ieviests sultāna Abdulmedžida I laikā. Augstākās pakāpes valsts apbalvojums gan par panākumiem karā, gan civilajā jomā.
Osmaņu ordenis (turku: Nişan-ı Osmânî). Ieviests 1862. gadā sultāna Abdulaziza laikā. Pasniedza par augstiem panākumiem valsts dienestā.
Privilēģiju ordenis (turku: Nişan-ı Âl-i İmtiyaz). 1876. gadā ieviesa sultāns Abdulhamids II. Ordeni pasniedza par izciliem sasniegumiem izglītībā, valsts pārvaldē un karaspēkā.
Akantodes
Akantodes jeb žokļžaunzivis (Acanthodii) ir izmirušu zivju klase, kas dzīvoja no vēlā silūra līdz vēlā perma periodam. Dzīvoja pārsvarā saldūdenī un barojās ar planktonu.
Morfoloģija
Akantodes parasti nelielas vārpstveidīgas zivis. Galvaskauss — tropibazāls. Pakauša daļa gara, purns īss, noapaļots. Uz galvaskausa un pie plecu joslas ādas kauli. Acis lielas, nobīdītas pie galvas priekšējās malas. Ap acīm 4—6 vai vairāki acu kauli. Nāsis izvietotas augstu un cieši satuvinātas. Endokrānijs no skrimšļa vai arī viss klāts ar plānu perihondrālu kaula slāni, vai arī pārkaulojas ar vairākiem perihondrāliem kauliem, kas nodalīti ar skrimsli. Katrs žoklis pārkaulojas ar vienu vai vairākiem kauliem, un tiem nav segkaulu. Mandibulārais loks ar žaunu stariem nodalīts no hioīdā loka ar pilnīgu žaunu spraugu. 3—5 branhiālie loki. Dažām silūra un devona formām žaunu spraugas apakšdaļa pārsedzas ar vienu mandibulāro žaunu vāku, bet augšējā daļa — ar vairākiem vākiem, kas atiet no katra žaunu loka. Pārējām akantodēm visa žaunu atvere pārsedzas ar vienu mandibulāro žaunu loku. Akantodu galvā atrodas samērā lieli otolīti.
Dažām akantodēm muguras stiegra ir pārkaulota. Akantodēm ir viena vai divas muguras peldspuras un viena anālā peldspura. Aste ir heterocerkāla. Starp krūšu un vēdera peldspurām primitīvajām formām ir papildus dzelkšņi. Visas peldspuras, izņemot astes peldspuru, ir ar labi attīstītu peldspuras dzelksni (no osteodentīna). Peldspuru membrāna tiek saturēta ar ceratotrihijām. Ķermenis klāts ar blīvām un slīpām sīku, četrstūrainu, ganoīdu tipa zvīņu rindām. Zvīņas parasti klāj arī peldspuras. Pterigopodiju akantodēm nav.
Saglabāšanās
Fosilā veidā veselas akantodes sastopamas ļoti reti. Parasti saglabājas akantodu zvīņas un dzelkšņi. Pēc tiem arī tiek aprakstītas sugas. Bieži vien vienai sugai piederošas zvīņas un dzelkšņi var tikt aprakstīti kā atsevišķas sugas. Lodes māla raktuvēs ir atrasti arī unikāli veselu akantodu eksemplāri, turklāt dažādās vecuma stadijās. Pēc šiem atradumiem var spriest arī par akantodu augšanas īpatnībām. Latvijā zināmas 4 kārtas, 6 dzimtas, 14 ģintis ar apmēram 40 akantodu sugām. Tagad parasti Gyracanthidae dzimtu vairs neizdala atsevišķā kārtā, bet pievieno klimatiju kārtai, līdz ar to klasē ir tikai 3 kārtas.
Sergejs Potapkins
Sergejs Potapkins (dzimis ) ir Latvijas ekonomists, uzņēmējs un politiķis, pārstāv partiju "Saskaņa". Ir bijis divu Saeimas sasaukumu deputāts.
Biogrāfija
1998. gadā absolvējis Rīgas Aviācijas universitāti. Bijis uzņēmumu "ACME PLUS" un "LG Electronics" departamenta direktors. Tāpat strādājis uzņēmumā "Baltijas forums" par ekonomikas padomnieku un "Rīgas Centrāltirgū" par sagādes daļas vadītāju. Bijis biedrību "Rīgas Futbola federācija" un "Dzintara līga" valdes loceklis.
Politiskā darbība
2000. gadu otrajā pusē iestājies Tautas saskaņas partijā, bijis partijas priekšsēdētāja Jāņa Urbanoviča padomnieks starptautiskās ekonomiskās sadarbības un attiecību starp partijām jautājumos. 2010. gadā neveiksmīgi kandidējis 10. Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta. Taču pēc gada ticis ievēlēts 11. Saeimā Rīgas vēlēšanu apgabalā.
Kandidēja 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta, taču netika ievēlēts. 2014. gada rudenī tika ievēlēts 12. Saeimā no partijas "Saskaņa" saraksta. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču netika ievēlēts.
Gan Bei lieta
2014. gadā S. Potapkina dzīvesbiedre Gaļina Karmača tika apcietināta par izvairīšanos no nodokļu nomaksas lielā apmērā restorānu tīklā Gan Bei (pārvalda uzņēmumu grupa "Lage Ltd.", kurā G. Karmača ir valdes locekle), 2016. gadā pret krāpšanā iesaistītajām amatpersonām uzsākta kriminālvajāšana.
Mandriva Linux
Mandriva Linux (agrāk: Mandrakelinux vai Mandrake Linux) ir Linux distributīvs, kuru veido franču kompānija Mandriva. Mandriva ir viens no populārākajiem Linux distributīviem. Viens no tā izstrādātāju mērķiem ir vienkārša un lietotājam draudzīga operētājsistēma, tāpēc Mandriva Linux ir iecienīts jaunu Linux lietotāju vidū, jo ir vienkārši lietojams un neprasa īpašu pieredzi vai priekšzināšanas.
Vēsture
Pirmā versija Linux-Mandrake 5.1, kas bija bāzēts uz Red Hat Linux (versija 5.1) un KDE (versija 1.0), tika izlaists 1998. gada jūlijā. 2005. gadā, tika izlaista versija 2006.0 un distributīvs tika pārsaukts par Mandriva (un jaunās versijas tika nosauktas pēc gada skaitļiem). Izstrādes versija saucas Cooker. Šobrīd projekts ir krietni vien attālinājies no Red Hat un tajā ir pieejamas daudzas tieši Mandriva Linux veidotas programmas.
Āraišu ezerpils
Āraišu ezerpils bija no 9. līdz 10. gadsimtam apdzīvota nocietināta latgaļu ezerpils uz Āraišu ezera salas. Arheologa Jāņa Apala vadībā Āraišu ezerpils ir daļēji rekonstruēta un ir viens no populārākajiem arheoloģiskā tūrisma objektiem Latvijā. 1983. gadā tika izveidots Āraišu arheoloģiskais parks, kurā ietilpst arī Āraišu pilsdrupas, kā arī akmens un bronzas laikmeta mājokļu rekonstrukcijas Meitu salā.
Pēc 1968. gada radiokarbona laboratorijas analīžu datiem Āraišu ezerpils pirmās, hronoloģiski senākās apbūves pamatu absolūtais vecums bija 1120 ± 50 gadu, bet ceturtās jeb priekšpēdējās − 1060 ± 60 gadu. Pamatojoties uz tiem, var secināt, ka Āraišu ezerpils celta pēc 800. gada un gājusi bojā pirms 970. gada. Tā deguma slānī uz centra laukuma un nodegušo ēku vietās atrada vairākus ieročus un to detaļas − šķēpu un bultu galus, divasmens zobenu makstu uzgaļus un rokturu pogas − ir pamats domāt, ka Āraišu ezerpils gājusi bojā ugunsgrēkā ienaidnieka uzbrukuma rezultātā, pēc kam nav vairs atjaunota.
Latvijas Arheologu biedrība Āraišu ezerpili izvēlējās par 2020. gada arheoloģijas pieminekli.
Atrašanās
Āraišu arheoloģiskais parks atrodas Cēsu novadā, pie Āraišu ezera, aptuveni 7 km no Cēsīm, netālu no Vidzemes šosejas, 3 km no Cēsu pagrieziena.
Teikas par nogrimušo pili
Latviešu teikas vēstīja, ka vietā, kur tagad atrodoties maza saliņa, Āraišu ezerā esot nogrimusi pils un skaidrā laikā Āraišu ezera dibenā varot redzēt pils paliekas. Zvejnieki vairījušies zvejot salas tuvumā, jo uz senajiem koka pāļiem ķeroties tīkli.
Arheoloģisko izrakumu vēsture
1876. gadā Cēsu grāfs Kārlis Georgs fon Zīverss izdarīja pirmos izrakumus ezera salā, kur konstatēja piecas vai sešas apbūves kārtas, atrada senlietas, taču izrakumu apstākļi bija ļoti neērti — izrakumu laukumos nemitīgi plūda iekšā ūdens, kas nemitīgi bija jāizsmeļ. Pēc Zīversa aicinājuma 1877. gada vasarā Āraišos no Berlīnes ieradās profesors Rūdolfs Virhovs. Viņš apskatīja ezera saliņu un lika tās vidū izdarīt nelielu zondējuma rakumu. Pēc atrasto koku apskates viņš secināja, ka Āraišu ezera celtne uzskatāma par dzelzs laikmeta pāļu būvi.
Pamatīgāk sala izpētīta 1965.—1969. un 1975.—1979. gadā, kad izrakumus vadīja arheologs Jānis Apals. Izrakumos tika atrastas 5 apbūves, kas pastāvējušas apmēram 15—20 gadus katra. Abu izrakumu laikā 111 atsevišķu dzīvojamo un saimniecības ēku un 35 aizsardzības celtņu paliekas, ko cēluši un apdzīvojuši senie latgaļi.
2012. gada jūlijā starptautiska Eiropas projekta "Krusta karu ekoloģija" (Ecology of Crusading) ietvaros tika veikta arheoloģiskā izpēte Āraišu ordeņa pils priekšpilī un Āraišu ezera krastā arheologa Artūra Tomsona vadībā. Laukumā ezera krastā dzelzs laikmeta ezerpilij sinhronu apdzīvotību konstatēt neizdevās. Iegūtās arheoloģiskās liecības pamatā saistāmas ar Livonijas ordeņa pils pastāvēšanas laiku.
Jumpravmuižas koncentrācijas nometne
Jumpravmuižas koncentrācijas nometne bija vācu koncentrācijas nometne okupētajā Latvijā, kas 1941.—1943. gadā bija iekārtota bijušajā Mazjumpravas muižā pie Daugavas, netālu no Šķirotavas stacijas. Nometnē bija ieslodzīti Vācijas un Austrijas ebreji.
Izveidošana
Nometne tika izveidota 1941. gada decembra sākumā. SD ieteica muižu pievērst lauksaimniecībai, izmantojot ebreju darbaspēku. Pēc citiem plāniem, šeit bija paredzēts izveidot pagaidu nometni, kur izvietot Salaspils koncentrācijas nometnes celtniecībai paredzēto darbaspēku. 29. novembrī nometnē ieradās 714 ebreju no Nirnbergas. Decembrī ieradās 3984 reiha ebreju, galvenokārt no Štutgartes, Hamburgas, Lībekas un Vīnes.
Nometnes uzbūve un apstākļi nometnē
Nometne bija 200 ha liela. Tās teritorijā atradās vairāki lieli šķūņi, kūtis, zirgu staļļi un palīgēkas, kur izvietoja ieslodzītos. Nometni apsargāja Latviešu palīgpolicija, vēlāk iekšējo apsardzi veica nometnē izveidota ebreju policija. Ieslodzītos nodarbināja visdažādākajos darbos — muižas iekārtošanā, akmeņlauztuvēs pie Daugavas un amatnieku darbnīcās, kas atradās muižas apkārtnē. Nometnē atradās 4-4,5 tūkstoši ieslodzīto. Apmēram 800 ieslodzīto gāja bojā 1941.—1942. gada ziemā no bada, aukstuma un slimībām.
Mindauga dzimta
Mindauga dzimta bija pirmā zināmā Lietuvas valdnieku dzimta, kuras piederīgie valdīja Lietuvas zemēs 13. gadsimtā. Dzimta zaudēja savu ietekmi pilsoņu karu laikā pēc karaļa Mindauga nogalināšanas 1263. gadā.
Valdnieku vārdi
Senākais rokraksts, kurā pieminēti Mindauga dzimtas Lietuvas kunigaišu vārdi, ir t.s "Volīnijas metrika".
Vārdu cilme
Mindauga dzimtas valdniekiem bija raksturīgi salikti vārdi ar sakni "daudz". Piemēram, personvārda Mindaugs otrā daļa "daugs" latviski tulkojama kā "daudz", bet pirmā daļa nozīmē vai nu "miņa" (lietuviešu menąs) vai "pieminēšana" (lietuviešu minimas), tātad Mindauga vārds latviski varētu būt nozīmējis "atminīgais" vai "daudz minētais" (t.i. "Mindaudzis").
Savukārt Mindauga brāļa Dausprunga vārda pirmā daļa dau(g)- arī nozīmē "daudz", bet otrā daļa -sprungs nozīmē "saspringušais" vai "sprūkošais" (springti, sprunga - bēgt, sprukt).
1219. gadā minētā Mindauga dzimtas kunigaiša personvārds Daujots cēlies no salikteņa dau- (daug) + jot- (joti) (t.i. "Daudzjājējs"), personvārds Daumants no salikteņa dau- (daug) + mant- (mantus) (t.i. "Daudzmantis"), personvārds Daugerūts no salikteņa dau- (daug) + gir- (giria, geras) (t.i. "Daudzlabis").
Pols Džamati
Pols Edvards Valentīns Džamati (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris un komiķis.
Džamati uzsāka karjeru 1990. gadā, sākumā tēloja nelielas lomas filmās un televīzijas seriālos. Vēlāk piedalījies tādās pazīstamās filmās kā "Trūmena šovs" (1998), "Doktors Dūlitls" (1998), "Glābjot ierindnieku Raienu" (1998). Filmā "Lielās mammas māja" (2000) tēloja aģenta palīgu Džonu Maksvelu, filmā "Lielais, resnais melis" (2002) spēlējis Mārtiju Vulfu.
Par lomu filmā "Cerība uzvarai" (Cinderella Man, 2005) Džamati tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā. Piecas reizes nominēts Zelta globusa balvai, no kurām divas reizes balvu ieguvis — par lomu miniseriālā John Adams (2008) un par lomu filmā "Bārnija versija" (2010). Četras reizes nominēts Emmy balvai, no kurām vienu balvu ieguvis par lomu miniseriālā John Adams.
1990. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1990. gada laikapstākļi Latvijā.'''
Janvāris
Mitrākais janvāris Rīgā novērojumu vēsturē — 67,3 mm.
Maijs
Auksts maijs. 1990. gada maijā Latvijā valdīja ļoti kontrastains laiks — maija pirmā puse bija silta, tuklāt augi pat cieta no sausuma, noziedēja ceriņi, turpretī pēdējā dekādē iestājās auksts laiks — ar krusu, slapju sniegu, lietu, pērkona negaisu un salnām.
Jūlijs
Rīgā mēneša nokrišņu summa sasniedza 108,0 mm.
Septembris
Rīgā mēneša nokrišņu summa sasniedza 110,0 mm.
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Dati no Rīgas centra meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā gaisa temperatūra un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā. Dati no Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centra meteoroloģiskās novērojumu stacijas "Rīga-Universitāte".
Zemākā gaisa temperatūra dienā:
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Callipogon barbatus
Callipogon barbatus (Fabricius, 1781) — liela koksngraužu dzimtas vaboļu suga no Prioninae apakšdzimtas. Tā ir tipiskā Callipogon ģints suga. Sastopama Centrālamerikā, Meksikā, Gvatemalā un Kostarikā. Vaboļu kopējais ķermeņa garums 50-95 mm; mātīte 50-60 mm gara, tēviņš līdz 95 mm garš.
Sinonīmi :
Izmaiņa
Ir aprakstīta viena varietāte: Callipogon barbatus var. ornatus Bates, 1879.
Callipogon
Callipogon Audinet-Serville, 1832 — ir koksngraužu dzimtas vaboļu ģints no Prioninae apakšdzimtas. Visas, izņemot Callipogon relictus Sibīrijas sugu, sastopamas Centrālamerikā un Dienvidamerikā. Ģintī ir aprakstītas 20 sugas no septiņām apakšģintīm.
Klasifikācija
Ģints sugas:
Valmieras maratons
Valmieras maratons ir ikgadējs maratons, kas notiek Valmierā, Latvijā. Tas pirmoreiz tika rīkots 1983. gadā. Kopš 2011. gada Valmieras maratons ir viens no skriešanas seriāla «Skrien Latvija» posmiem. Sacīkstēs tiek organizēts arī pusmaratons (21,0975 km), kā arī citi skrējieni (2015. gadā — 12,4 km un 6,2 km distancē).
Gada cilvēks
Sižets
Toms Dobbs ir komiķis vienā no Amerikas štatiem, kas izdomā balotēties prezidenta vēlēšanām joka pēc, jo viņa šova skatītāji viņam to lūdz. Laikam varoņa šarms ir tas, kas pievelk vēlētājus.
Ukrainas administratīvais iedalījums
Ukrainas administratīvo iedalījumu veido 27 reģioni: 24 apgabali (uk), 1 autonomā republika (uk) un 2 pilsētas ar speciālu statusu (uk). Kopš 2014. gada Krievija ir okupējusi Krimas Autonomo Republiku un Sevastopoli, taču de iure tās vēl joprojām ir Ukrainas sastāvdaļa. Apgabali un autonomā republika sīkāk iedalās 136 rajonos (район) un 1469 pašpārvaldes teritoriālās kopienās (територіальна громада).
Pilsētas ar speciālu statusu
† — Sevastopole ir Ukrainas sastāvdaļa, kuru 2014. gadā okupēja Krievija.
Autonomā Republika
† — Krimas Autonomā Republika ir Ukrainas daļa, kuru 2014. gadā okupēja Krievija.
Internacionāle
„Internacionāle” (fr) ir starptautiski pazīstamākā kreisās kustības dziesma. Oriģinālo tekstu franču valodā 1870. gadā sacerēja Ežēns Potjē, bet melodiju 1888. gadā — Pjērs Degeitērs. No 1917. līdz 1944. gadam tā bija Padomju Krievijas un PSRS himna.
Aleksandrovas apriņķis
Aleksandrovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes dienviddaļā. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Toruņas, Lipno, Vloclavekas, Radzejovas un Inovroclavas apriņķiem.
Īvandes pagasts
Īvandes pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Alsungas, Ēdoles, Padures, Kurmāles un Gudenieku pagastiem.
Hidrogrāfija
Upes: Dūņupīte, Suņupīte, Sūnupīte.
Vēsture
Mūsdienu Īvandes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Apuzes muiža (Gut Apussen, Apuze), Lielīvandes muiža (Gut Groß-Iwanden, Īvande), Mazīvandes muiža (Gut Klein-Iwanden, Mazīvande), Todaižu muiža (Gut Todaischen, Todaiži).
Līdz 1920. gada agrārajai reformai pagastā atradās Heikingu dzimtai piederošā Lielīvandes muiža ar Vecmuižas pusmuižu un Edzes (Īvandes) mācītājmuižu. Reformas gaitā tās sadalīja 71 vienībā 1246,1 ha kopplatībā, muižas kungu māju iznomāja vietējai lauksaimniecības biedrībai "Vārpa". Deksnes muižu sadalīja 17 vienībās 282 ha kopplatībā, Mazīvandes muižu un Apūzes muižu (pirms 1. pasaules kara piederēja pie Ventspils apriņķa Ēdoles pagasta) sadalīja 23 vienībās 413 ha kopplatībā, Todaižu muižu sadalīja 20 vienībās 354 ha kopplatībā. 1935. gadā Kuldīgas apriņķa Īvandes pagasta platība bija 78,1 km² un tajā dzīvoja 1201 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Īvandes un Kursas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona Īvandes ciemu 1954. gadā likvidēja un tā teritoriju pievienoja Kursas ciemam, kam tajā pat gadā pievienoja likvidēto Planīcas ciemu. 1960. gadā Kursas ciema padomju saimniecības «Vilgāle» teritoriju pievienoja Kurmāles ciemam. 1965. gadā Kursas ciemu pārdēvēja par Īvandes ciemu, kuru savukārt 1977. gadā likvidēja, teritoriju pievienojot Ēdoles ciemam. 1992. gada 1. jūlijā bijušo Īvandes ciema teritoriju izdalīja no Ēdoles pagasta, no jauna izveidojot Īvandes pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.
Vecumnieks
Vecumnieks (sieviešu dzimtē Vecumniece) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vietvārda Vecumnieki. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Galindi
Nosaukums
Valodnieki uzskata, ka galindu nosaukums cēlies no baltu vārda galas (lv, lt, ltg) ar nozīmi „zeme”, „novads”, līdzīgi kā Zemgale — zemgaļu zeme vai Lotigola — latgaļu, letu zeme. Pastāv pieņēmums, ka ar to tika norādīts uz galindiem, kā vistālāk uz austrumiem dzīvojošu baltu cilti.
Rakstnieks Laimonis Purs grāmatā "Tālajos pilskalnos" radīja pieņēmumu, ka vārds galindi radies no senas paražas nogalināt jaundzimušās meitenes, jo senprūšu valodā golis ir 'nāve', bet galintvei — 'nāvēt', 'galināt'. Par šādu, iespējams ekonomisku iemeslu dēļ, pastāvējušu ieražu Prūsijas zemes hronikā (Chronicon Terrae Prussiae) raksta arī Pēteris no Duisburgas.
Rietumgalindi
Rietumgalindi (senprūšu: *Galindis, la) dzīvojuši uz dienvidiem no senprūšiem un uz rietumiem no lietuviešiem gar Vislas vidusteci un tās labā krasta pieteku Narevu. Rietumgalindu robežas rietumos un ziemeļos bijušas Neidenburga, Allenburga, Vartenburga un Rostenburga, austrumos tās sniegušās līdz Spirdinta ezeram un dienvidos iespiedušās labu gabalu tagadējā Mazurijā. Rietumgalindi vēsturē minēti agrāk par visām baltu ciltīm. Viņus piemin jau grieķu vēsturnieks Ptolemajs ap mūsu ēras 150. gadu (hellēniskā grieķu: Γαλίνδοι, Galindoi).
Jau 11.gs. vidū samazinās galindu atstāto arheoloģisko atlieku skaits, kas liek domāt par galindu sabiedrības sabrukumu. Tas varētu būt saistīts ar 1047. gadā beigušos postošo karu, kura rezultātā galindu sabiedroto Mazoviju no jauna iekļāva Polijas karalistē. Karš bija tik postošs, ka sagrāva lielāko daļu galindu apmetņu. Atradumi Ruska Wieś apkātnē liecina, ka šī teritorija bija apdzīvota vēl 13. un 14.gs. Ap 1320. gadu Galindiju apraksta kā neapdzīvotu. Tādējādi galindi ir gājuši bojā cīņās ar poļiem un vācu krustnešiem, kas turpmāk kontrolēja šīs zemes.
Austrumgalindi
Austrumgalindi jeb goļadi (ru) minēti Hipatija hronikā (1038 un 1147) un Laurentija hronikā (1248). 1058. gadā Kijevas lielkņazs Izjaslavs Jaroslavičs sakauj galindus. Ņemot vērā, ka viņš šajā laikā atradās Smoļenskas apkārtnē, var secināt, ka šis karš bija pret austrumgalindiem. Hipatija hronika raksta, ka 1147. gadā Suzdaļas kņazs Jurijs Dolgorukijs devās uzbrukumā pret Novgorodas kņazisti, Čerņigovas kņazam Svjatoslavam Olgevičam pavēlot doties karot uz Smoļenskas apgabalu. Svjatoslava karaspēks iekaroja Smoļenskas zemes un Protvas upes rajonā dzīvojošos galindus. 1248. gadā karā pret galindiem pie Protvas upes krīt Vladimiras un Maskavas kņazs Mihails.
Ekspozīcijas kompensācija
Ekspozīcijas kompensācija ir metode, ar kuru tiek izmainīti ekspozīcijas parametri, ņemot vērā fotoeksponometra rādījumus un specifiskus faktorus, lai panāktu attēla optimizāciju. Vērā ņemami faktori var būt nevienmērīgs apgaismojuma sadalījums kadrā, fotokameras sistēmas īpatnības, filtru pielietošana, nestandarta pēcapstrāde, kā arī nepieciešamība pēc samazinātas vai palielinātas ekspozīcijas. Kinematogrāfijā ekspozīcijas kompensāciju pielieto gadījumos, kad tiek izmainīts slēdža leņķis vai filmas gaismas jutība, kā arī citi faktori.
Ekspozīcijas kompensācija fotokamerās
Dažas fotokameras ir aprīkotas ar ekpozīcijas kompensācijas mehānismu, lai lietotājam būtu iespēja izmainīt fotokameras automātikas aprēķinātos un iestādītos ekspozīcijas parametrus. Kompensācija var būt kā pozitīva (palielināta ekspozīcija), tā arī negatīva (samazināta ekspozīcija), un visbiežāk to var veikt ar 1/3 vai 1/2 soļu intervālu, visbiežāk divas vai trīs iedaļas vienā vai otrā virzienā; atsevišķas digitālās fotokameras pieļauj arī lielāku diapazonu. Kameras ekspozīcijas kompensācija parasti tiek norādīta EV; 1 EV atbilst vienam ekspozīcijas solim (vai stopam), kas nepieciešams ekspozīcijas divkāršošanai.
Ekspozīcija var tikt izmainīta, mainot diafragmas atvērumu (apertūra, f -skaitlis) vai slēdža ātrumu. Parametra izmaiņas ir atkarīgas no režīma, kurā ir iestādīta fotokamera. Ja ir iestādīts diafragmas (apertūras) prioritātes režīms, ekspozīcijas kompensācija izmaina slēdža ātrumu; ja ir iestādīts slēdža (laika) prioritātes režīms, tiek mainīts f -skaitlis. Atsevišķas fotokameru sistēmas spēj mainīt arī zibspuldzes jaudu, ja tā tiek pielietota.
Vélo d'Or
Vélo d'Or (no franču "Zelta velosipēds") ir apbalvojums šosejas riteņbraukšanā, kuru 1992. gadā izveidoja Francijas riteņbraukšanas žurnāls Vélo Magazine. Balva tiek piešķirta braucējam, kurš gada laikā uzrādījis vislabāko sniegumu.
Lānss Ārmstrongs bija piecreiz ieguvis Vélo d'Or apbalvojumu, bet viņa rezultāti tika anulēti pēc tam, kad USADA atņēma viņam uzvaras Tour de France. Vélo d'Or par šiem gadiem netika nodots otrās vietas ieguvējam. Šobrīd Alverto Kontadoram pieder rekords ar četrām uzvarām.
Sloka (stacija)
Sloka ir dzelzceļa stacija līnijā Torņakalns—Tukums II (Rīga—Tukums). Sloka ir elektrovilcienu maršruta Rīga—Sloka galapunkts, tajā pietur arī visi maršrutu Rīga—Ķemeri un Rīga—Tukums elektrovilcieni. Kravu apgrozījums Slokas stacijā ir samērā neliels (daži desmiti tūkstošu tonnu gadā). Pievedceļi uz bijušo Slokas papīrfabriku ir sliktā stāvoklī. Lielākā daļa papīrfabrikas teritorijā bijušo sliežu ceļu ir nojaukta; pastāv pievedceļi uz Slokas naftas bāzi un vairumtirdzniecības bāzi. Stacijā darbojas biļešu kase.
uzsākta stacijas modernizācija.
Vēsture
Stacija uzbūvēta 1877. gadā reizē ar dzelzceļa līniju. Sākotnējā stacijas ēka ir saglabājusies līdz mūsdienām. Pievedceļi uz Slokas papīrfabriku un cementa rūpnīcu uzbūvēti 1906. gadā; to apkalpošanai 1911. gadā ierīkots pārmiju centralizācijas postenis.
Metsepole
Metsepole (liv) bija Vidzemes līvu apdzīvota mežaina zeme gar Rīgas jūras līča austrumu krastu, caur kuru gāja stratēģiski svarīgais ceļš gar jūru uz Sakalu. Metsepoles dienvidos atradās Lēdurgas zeme, ko reizumis uzskata par atsevišķu līvu pilsnovadu, un Turaidas zeme. Uz austrumiem pletās Idumeja, Imera un citas Tālavas latgaļu zemes. Ziemeļos tā robežojās ar Sakalas zemi. Metsepoles galvenā pilskalna atrašanās vieta nav noskaidrota, apzināti Skultes, Liepupes, Limbažu pilskalni.