cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kazimirs Būga
Dzīvesgājums
1900. gadā viņš ar pseidonīmu "Sēlis" (Sėlis) publicēja savu pirmo valodniecisko darbu. Izmantojot pazīšanos ar Kazimiru Jauniusu, Eduardu Volteru un Filipu Fortunatovu, viņš dabūja sekretāra vietu Krievijas Zinātņu akadēmijā. 1905. gadā viņš nokārtoja abitūrijas eksāmenus un iestājās Pēterburgas Universitātes Filoloģijas fakultātē.
Pēc studiju beigšanas viņš palika strādāt Pēterburgā pie Boduēna de Kurtenē (Baudouin de Courtenay), 1914. gadā papildinājās pie Adalberta Becenbergera Kēnigsbergā.
1916. gadā kļuva par privātdocentu, 1917. gadā par ārkārtas profesoru Permā, vēlāk Tomskā. 1920. gadā Būga atgriezās dzimtenē un kļuva par Kauņas Vītauta Dižā Universitātes profesoru. Šajā laikā viņš aizsāka veidot lietuviešu valodas akadēmisko vārdnīcu, kuras pēdējais, 20. sējums iznāca 2002. gadā.
Miris 1924. gada 2. decembrī Kēnigsbergā, apglabāts Kauņā, Petrašūnu kapsētā.
Preiļu rajons
Preiļu rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Latgales dienvidrietumos un robežojās ar Madonas rajonu, Rēzeknes rajonu, Krāslavas rajonu, Daugavpils rajonu un Jēkabpils rajonu.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Daugavpils apriņķis tika sadalīts Daugavpils, Krustpils, Līvānu un Preiļu rajonos. 1952. - 1953. gadā Preiļu rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1959. gadā Preiļu rajonam tika pievienots Līvānu rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Preiļu rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Aglonas - Aizkalnes - Galēnu - Jersikas - Pelēču - Preiļu - Rauniešu - Riebiņu - Rožkalnu - Rožupes - Rudzētu - Rušonu - Saunas - Silajāņu - Stabulnieku - Turku - Upenieku - Upmalas - Vārkavas.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Preiļu rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti šādi novadi:
Alvaress
Alvaress (es; no personvārda Alvaro (Álvaro); sieviešu dzimtē Alvaresa) ir spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Klementjevs
Klementjevs (ru, no personvārda Klements (Клеме́нт); sieviešu dzimtē Klementjeva (Клеме́нтьева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Naujoji Akmene
Naujoji Akmene ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas ziemeļos, 61 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Šauļiem un 46 kilometrus uz austrumiem no Mažeiķiem, pie robežas ar Latviju. Pilsēta izveidojusies pēc Otrā pasaules kara kopā ar cementa ražošanas uzņēmumu Akmenės cementas.
Pilsētai ir seņūnijas statuss, kā arī tā ir lauku seņūnijas centrs. Šeit atrodas Sv. Gara baznīca (iesvētīta 1999. gadā), kultūras nams, Akmenes rajona centrālā slimnīca, pansionāts, pasta nodaļa (LT-85001). Pilsētas austrumu nomalē atrodas botāniskais dārzs Puošmena.
Praisa
Praisa var būt:
Marijampole
Marijampole (lt; no 1955. līdz 1989. gadam - Kapsuka (lt)) ir Lietuvas pilsēta, atrodas 56 km uz dienvidrietumiem no Kauņas, pašvaldības centrs un Lietuvas Suvalkijas lielākā pilsēta. No ziemeļiem uz dienvidiem pilsētu šķērso dzelzceļš. Attālums no Lietuvas galvaspilsētas Viļņas ir 139 kilometru, no Klaipēdas ostas - 236 kilometru.
Marijampole pēc iedzīvotāju skaita ir septītā lielākā Lietuvas pilsēta. Pilsētas platība - 2050,7 ha. Šešupe pilsētu sadala divās daļās, kuras savieno 6 tilti. Lielākā pilsētas daļa ir upes austrumu krastā. Sv. Erceņģeļa Miķeļa baznīca, Sv. Jura klosteris, luterāņu baznīca, apriņķa slimnīca, divas audzināšanas mājas (Sv. Erceņģeļa Miķeļa un Sv. Marijas). Pilsētas centrā ir Jona Basanaviča vārdā nosauktais laukums. Marijampolē ir 27 valsts mācību iestādes: 7 pirmsskolas, 5 bērnudārzi, 1 elementārskola, 6 vidusskolas, 1 ģimnāzija, Jaunatnes skola, Pieaugušo apmācības centrs, 5 citas mācību iestādes. Marijampolē atrodas Taura apgabala Lietuvas mažabrāļu muzejs. Ir drāmas teātris.
Rakstos pirmoreiz minēta 1667. gadā kā Pašesupes ciems. Vēlāk šeit attīstījās Staropoles pilsētiņa, kas 1765. gadā nodega. Pēc ugunsgrēka šeit tika nodibināts mariāņu klosteris, un apdzīvotā vieta ieguva savu pašreizējo nosaukumu. 1792. gadā Polijas pēdējais karalis Staņislavs Poņatovskis piešķira Marijampolei pilsētas tiesības. Pēc Polijas dalīšanām Marijampole nokļuva Prūsijā, tomēr pēc Napoleona kariem tā tika piešķirta Krievijai. 1865. gadā, pēc Janvāra sacelšanās sakāves, Marijampoles klosteris kļuva vienīgais Krievijas varas iestāžu atļautais mariāņu klosteris bijušās Polijas teritorijā. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta iekļāvās Lietuvas valstī. Lietuvas PSR laikā, no 1955. līdz 1989. gadam, pilsēta tika saukta par Kapsuku, lietuviešu komunista Vinca Mickeviča-Kapsuka vārdā, kurš mācījies vietējā ģimnāzijā.
19. gadsimta vidū vietējā ģimnāzijā mācījās lietuviešu atmodas darbinieki Jons Basanavičs, Kazis Grīņus un Vincs Kudirka. Starp pasaules kariem vietējā ģimnāzijā mācījās lietuviešu izcelsmes franču semiotiķis Alģirts Žiljēns Greimas (Algirdas Julien Greimas, 1917-1992). Marijampole ir basketbolista Darjus Songailas (Darius Songaila, 1978) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē dzimis bīskaps Jurģis Matulaitis-Matulevičs (Jurgis Matulaitis-Matulevičius, 1871-1927).
Koventri
Koventri (en) ir pilsēta (city un metropolitan borough) Anglijas centrālajā daļā.
Koventrija ir britu autobūves vēsturiskais centrs. Ar Koventri saistīta 11. gadsimta leģenda par lēdiju Godivu. Pilsētā divas universitātes — Koventri universitāte (Coventry University) un Vorikas universitāte (University of Warwick).
Vēsture
14. gadsimtā Koventri kļuva par audumu ražošanas centru un kļuva par vienu svarīgākajām Anglijas pilsētām. 1345. gadā tai piešķīra pilsētas (city) statusu.
Anglijas pilsoņu kara laikā Koventri bija parlamenta piekritēju pusē.
19. gadsimtā pilsēta kļuva par divriteņu ražošanas centru, bet 20. gadsimtā — par galveno Lielbritānijas autorūpniecības centru.
Otrā pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta vācu aviācijas uzlidojumos, sevišķi 1940. gada 14. novembra uzlidojumā, kad tika gandrīz pilnībā iznīcināts pilsētas vēsturiskais centrs.
20. gadsimta septiņdesmitajos gados panīka Koventri autorūpniecība, un astoņdesmito gadu sākumā Koventri bija viens no lielākajiem bezdarba līmeņiem valstī. Kopš tā laika pilsētas ekonomika attīstās citos virzienos, bet autorūpniecība pamazām pilnībā izzūd.
Cilvēki
Koventri ir dzimuši:
Šteins
Šteins (de — 'akmens'; sieviešu dzimtē Šteina) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Džini koeficients
Džini koeficients ir statistiskās dispersijas mērīšanas veids, ko visbiežāk izmanto, lai mērītu ienākumu nevienādo sadalījumu. Koeficients nosaukts itāļu sociologa Korado Džini (''Gini, 1884–1965) vārdā, kas to aprakstīja 1912. gadā.
Definīcija
Tas tiek definēts kā attiecība ar vērtībām starp 0 un 1: zems Džini koeficients norāda līdzvērtīgāku ienākumu vai īpašumu sadalījumu, kamēr augsts Džini koeficients norāda uz nevienādu sadalījumu. 0 atbilst perfektam sadalījumam (visiem ir vienādi ienākumi) un 1 atbilst perfektai nevienlīdzībai (kur vienai personai ir visi ienākumi, bet citiem ienākumu nav). Džini koeficients pieprasa, lai nevienam nebūtu negatīvu ienākumu vai īpašuma vērtības.
Valstu sadalījums pēc Džini koeficienta
Pasaulē Džini koeficients svārstās no aptuveni 0,232 Dānijā līdz 0,707 Namībijā. Džini koeficientu dažkārt izsaka arī procentos no 0% līdz 100% (pareizina ar 100). Latvijā 2017. gadā Džini koeficients bija 35,6%, kas tolaik bija trešais augstākais Eiropas Savienībā pēc Bulgārijas un Lietuvas.
Feimaņu ezers
Feimaņu ezers ir ezers Preiļu novada Rušonas pagastā un Rēzeknes novada Feimaņu pagastā.
Ezera izteku Feimanku regulē slūžas (no 1973. gada). Krasti vietām stāvi, gultne smilšaina, oļaina, avotaina, vidū dūņaina. Līdz 6 m biezs sapropeļa slānis. Eitrofs, rietumu gals aizaugošs. Konstatētas 5 zivju sugas. Notiek rūpnieciska zveja.
Dīters Bolens
Dīters Bolens (de; dzimis ) ir vācu mūziķis, komponists un producents.
Biogrāfija
Dīters Bolens dzimis 1954. gada 7. februārī Bernē pie Oldenburgas, Vācijā, būvuzņēmēja Hansa Bolena un viņa sievas Edītes ģimenē. Viņam ir divus gadus jaunāks brālis Uve. Jau kopš bērnības viņš aizrāvās ar mūziku. Kad Bolenam bija 12 gadi, tēvs viņam nopirka pirmo ģitāru un viņš sāka sacerēt savas pirmās dziesmas. Pēc ģimnāzijas pabeigšanas Bolens sāka studijas Getingenē Georga Augusta universitātē ekonomikas nozarē, kuras veiksmīgi pabeidza 1978. gadā.
1983. gadā Dīters Bolens apprecēja savu ilggadīgo draudzeni Ēriku Zauerlandi, ar kuru kopā viņam ir divi dēli Marks (09.07.1985), Marvins Bendžamins (21.12.1988) un meita Marīlina (23.02.1990). 1984. gadā Bolens kopā ar šlāgerdziedātāju Tomasu Andersu (Thomas Anders) dibināja duetu „Modern Talking”. Divus gadus vēlāk „Modern Talking” sasniedza Eiropas, Āzijas un Āfrikas hitparāžu virsotnes. 1985. un 1986. gadā grupa vācu singlu topā piecreiz pēc kārtas nokļuva 1.vietā ar dziesmām „You’re My Heart, You’re My Soul”, „You Can Win If You Want”, „Cheri Cheri Lady”, „Brother Louie”, „Atlantis Is Calling (S.O.S. For Love)".
1986. gadā Bolens uzrakstīja dziesmu „Midnight Lady”, ko iedziedāja toreizējais „Smokie” solists Kriss Normens (Chris Norman). Arī šī dziesma kļuva par nr.1 Vācijā. Pēc gada „Modern Talking” izjuka nesaskaņu dēļ un Bolens turpināja rakstīt citiem izpildītājiem, starp citu, padarot slavenu dziedātāju Si Si Keču (C.C.Catch). Pats turpināja solo karjeru savā grupā „Blue System”.
1989. gadā Bolens satika savu nākamo partneri Nadju abd el Farragu, viņš šķīrās no sievas, lai dzīvotu kopā ar Nadju. Šajā gadā divas Bolena komponētas dziesmas atskanēja Eirovīzijas dziesmu konkursā, pārstāvot Vāciju un Austriju. Vācijas dziedātājs Nino de Andželo ieguva 14. vietu, bet Austrijas izpildītājs Tomass Forstners ieguva 5. vietu.
1992. gadā Austrija vēlreiz izmēģināja veiksmi Eirovīzijas dziesmu konkursā ar Bolena komponēto dziesmu „Zusammen geh’n”, bet ieguva tikai 10. vietu. 1996. gadā Bolens izšķīrās ar draudzeni Nadju un apprecēja Veronu Feldbušu. Laulība ilga tikai mēnesi un beidzās ar skandālu. Feldbuša apsūdzēja Bolenu varmācībā, taču neguva uzvaru. Bolens atjaunoja attiecības ar Nadju abd el Farragu.
1998. gadā savu atkalapvienošanos svinēja duets „Modern Talking”, tika ierakstīti seši veiksmīgi albumi, bet 2003. gadā ar savstarpējiem apvainojumiem Bolens un Anderss atkal šķīrās. 2001. gadā Bolenu pameta Nadja abd el Farraga un viņš sāka dzīvot kopā ar modeli Stefāniju Ingrīdu Kīsteri (sauktu Estefanija), 2005. gadā piedzima viņu dēliņš Moriss Kasians (07.07.2005), bet 2006. gada jūnijā pāris šķīrās.
Viņa autobiogrāfija „Nekas cits kā patiesība” („Nichts als die Wahrheit”), sarakstīta kopā ar žurnālisti Katju Kesleri, 2002. gadā kļuva par bestselleru un nākamajā gadā saņēma balvu „Zelta spalva”. Savu ekstraverto un tiešo runas manieri Bolens turpināja arī tālāk. Autoru dueta Bolens/Keslere otrā grāmata „Aiz kulisēm” („Hinter den Kulissen”) saturēja daudzus provokatīvus apgalvojumus un godu aizskarošus izteicienus par prominentām personām un rezultātā tika cenzēta. Producents Frenks Farians uz šo izdevumu reaģēja ar savu grāmatu „Šis stulbais Bolens”, kur izklāstīja savus uzskatus par Bolena personību, karjeru, panākumiem utt.
2002. gadā Dīters Bolens kļuva par vienu no šova „Vācija meklē superzvaigzni” („Deutschland sucht den Superstar”) žūrijas locekļiem. 2003. gada sākumā viņš ierakstīja kopā ar 10 šova finālistiem singlu „We have a dream”, kas kļuva par gada pārdotāko hitu Vācijā. Bolena producētais finālistu albums „United”, kā arī sadarbība ar atsevišķiem šova dalībniekiem bija ļoti veiksmīga. 2003. gads ievērojams arī ar to, ka Bolens parakstīja reklāmas līgumus ar tādām kompānijām kā „Müller Milch”, „Makro Markt”, „S.Oliver” un „O2” un gada beigās izdeva smaržu sēriju „Provocation”.
2005. gadā televīzijas kanālā RTL tika demonstrēta satīriska Mihaela Šāka animācijas filma pēc Bolena biogrāfijas motīviem, bet 2006. gadā iznāca Bolena solo albums, kurā bija 12 jaunas dziesmas — starp tām viena līdz tam neizdota „Modern Talking” dziesma „Shooting Star”. Bolens turpināja darbu arī „Vācija meklē superzvaigzni” žūrijā. 2007. gadā tika rādīta ceturtā sezona un Bolena negatīvie komentāri pret kandidātiem izraisīja asas diskusijas politiķu vidū. Konkursa uzvarētājam Markam Medlokam Bolens uzrakstīja dziesmu "Now or never". Viņi turpināja sadarbību, kā rezultātā tapa pieci albumi "Mr.Lonely"(2007), "Dreamcatcher"(2007), "Cloud dancer"(2008),"Club Tropicana"(2009) un "Rainbow's end"(2010).
2008. gadā iznāca vēl viena Dītera Bolena sarakstīta grāmata "Bolena ceļš" ("Der Bohlenweg — planieren statt sanieren").
Kopš 2006. gada Dīters Bolens ir kopā ar Karinu Fatmu Valcu, viņiem ir divi kopīgi bērni — Amēlija (dzimusi 2011. gada martā) un Maksimiliāns (07.09.2013.) 2011. gada maijā Dīters Bolens radīja nelielu sensāciju mūzikas pasaulē — viņa komponētā dziesma „Call my name” (divu atsevišķu dziedātāju — Pjetro Lombardi un Sāras Engelsas — izpildījumā) ieņēma divas vietas vienlaicīgi Vācijas, Austrijas un Šveices topā, attiecīgi 1. un 2.vietu.
2020. gada sākumā norisinājās šova "Vācija meklē superzvaigzni" 17. sezona. Paralēli tam, no 2007. gada Dīters ir viens no žūrijas locekļiem šovā "Supertalants" ("Das Supertalent"). 2020. gadā tam paredzēta jau 14.sezona.
2018. gadā Dīters Bolens parakstīja reklāmas līgumu ar apģērbu kompāniju "Camp David", bet 2019. gada februārī sadarbībā ar uzņēmumu "Edel Optics" laida klajā savu saulesbriļļu līniju ar saukli "Bigger Better Bohlen".
2018. gadā Dīters Bolens izveidoja kontu Instagramā. Viņš ir viens no tiem retajiem māksliniekiem, kuri Instagramā atbild uz savu fanu uzdotajiem jautājumiem. Tieši pateicoties fanu lūgumiem Instagramā, viņš pēc 16 gadu pārtraukuma atgriezās uz skatuves, paziņojot par tūri Vācijas pilsētās un citās valstīs.
2019. gada 29. novembrī viņš uzstājās arī Latvijā — “Arēnā Rīga”.
2019. gada 5. jūlijā iznāca jauns albums “Das MEGA album!” ar Modern Talking, Blue System un citu viņa projektu dziesmām, kuras iedziedājis pats mākslinieks.
2867 Šteins
2867 Šteins ir neliels galvenās asteroīdu joslas asteroīds, kuru 1969. gadā atklāja Nikolajs Černihs Krimas Astronomiskajā observatorijā Ukrainā.
Tas ir nosaukts latviešu astronoma Kārļa Šteina vārdā.
Misijas
starpplanētu zonde Rosetta palidoja garām Šteinam 800 km attālumā ar diezgan mazu ātrumu - 8,6 km/s. Šis bija pirmais no diviem asteroīdiem, gar kuriem gāja Rosettas trajektorija - otrais bija daudz lielāks asteroīds 21 Lutēcija, kuru zonde sasniedza 2010. gadā.
Fiziskie raksturlielumi
Pēc Rosettas apmeklējuma, Eiropas Dienvidu observatorija aprakstīja Šteinu kā 'dimantu debesīs', jo asteroīdam ir konusveidīga forma. Platākajā daļā izsists liels krāteris.
Džeimss Franks
Džeimss Franks (James Franck, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes Vācijas un ASV fiziķis. 1925. gada Nobela prēmijas fizikā laureāts par Franka-Herca eksperimenta veikšanu, kas pierādīja Nīlsa Bora atoma modeļa pareizību.
Studējis fiziku Berlīnes Universitātē. Pirmā pasaules kara laikā ieguvis Dzelzs Krustu. No 1920. gada Džeimss Franks strādāja Getingenes Universitātē, kur kopā ar Maksu Bornu veica pētījumus kvantu fizikā.
Pēc 1933. gada, kad varu Vācijā ieguva nacisti, Franks devās uz ASV, kur strādāja Džonsa Hopkinsa Universitātē, bet vēlāk — Čikāgas Universitātē. Piedalījās Manhetenas projektā. Vadīja komisiju, kas 1945. gada 11. jūnijā publicēja t. s. Franka ziņojumu (Franck Report), kurā tika rekomendēts neizmantot atombumbu izbrukumam Japānai.
Otrā pasaules kara laikā Franka Nobela prēmijas medaļa bija palikusi Dānijā, tāpēc, lai tā nenokļūtu nacistu rokās, ungāru ķīmiķis Ģerģs Heveši izšķīdināja Franka (un arī Maksa fon Laues) medaļu karaļūdenī, bet trauku nolika plauktā Nīlsa Bora institūtā. Pēc kara zelts no trauka tika atkal izdalīts, un no tā Nobela prēmijas komiteja izgatavoja jaunu medaļu.
300. gads
300. bija garais gads, kas sākās pirmdienā.
Felikss Dzeržinskis
Felikss Dzeržinskis (pl, ru, saukts arī par Dzelzs Feliksu (Желе́зный Фе́ликс); dzimis, miris ) bija poļu muižnieku izcelsmes komunistu revolucionārs. Padomju drošības dienesta — Viskrievijas Ārkārtējās komisijas jeb tā sauktās čekas — dibinātājs un pirmais vadītājs.
Dzīvesgājums
Cēlies no šļahtiču dzimtas. Dzimis 1877. gadā Dzeržinavas (Дзяржы́нава) sādžā Viļņas guberņā ģimnāzijas skolotāja Edmunda Rufina Dzeržinska (1838—1882) un viņa sievas Helēnas, dzimušas Januševskas, deviņu bērnu ģimenē. Mācījās Viļņas ģimnāzijā (1887—1895), bet to nepabeidza slikto sekmju dēļ. Tajā laikā vecākajās klasēs mācījās viņa vēlākais pretinieks Juzefs Pilsudskis.
1895. gadā Dzeržinskis kļuva par vienu no 1893. gadā dibinātās Polijas un Lietuvas karalistes Sociāldemokrātijas (PLKSD) līderiem. Citi šīs partijas ievērojami darbinieki bija Roza Luksemburga, Leo Jogihess un Kārlis Radeks. 1897. gadā arestēts un ieslodzīts Kauņas cietumā, 1898. gadā izsūtīts uz Vjatkas guberņu, no kuras 1899. gadā aizbēdzis uz Varšavu. 1900. gadā atkal apcietināts un ieslodzīts Varšavas un Sedlces cietumos. 1902. gadā izsūtīts uz Viļujsku Sibīrijā, ceļā uz izsūtījuma vietu viņš izbēga un darbojās PLKSD partijā Vācijā un Šveicē. Piedalījās 1905. gada revolūcijas nemieru organizēšanā Varšavā, 1908. gadā apcietināts un izsūtīts uz tagadējo Krasnojarskas novadu, no kurienes aizbēga 1909. gadā. No 1910. līdz 1912. gadam dzīvoja Krakovā, tālaika Austroungārijas teritorijā, kur apprecējās ar partijas biedreni Sofiju Muškatu. 1912. gadā slepeni ieradās Varšavā, kur tika arestēts. Ieslodzīts vispirms Orlā, vēlāk Butirku cietumā Maskavā.
Atbrīvots pēc Februāra revolūcijas, 1917. gada augustā Dzeržinski ievēlēja KSDS(b)P Centrālajā komitejā. Aktīvi piedalījās Oktobra revolūcijas plānošanā un realizēšanā. Kad 1917. gada 20. decembrī Tautas Komisāru padome nodibināja Viskrievijas Ārkārtējo komisiju cīņai pret kontrrevolūciju un sabotāžu (čeku), Dzeržinskis kļuva par tās pirmo vadītāju. Pilsoņu kara gados čeka izvērsa sarkano teroru pret faktiskiem, iespējamiem vai iedomātiem režīma pretiniekiem. Plaši tika praktizētas masveida nošaušanas bez tiesas, ķīlnieku ņemšana, publiski nāvessodi un citas darbības pretinieku un mierīgo iedzīvotāju iebaidīšanai. Gatavojoties Varšavas ieņemšanai Poļu—padomju kara laikā, 1920. gada 28. jūlijā Bjalistokā pēc viņa iniciatīvas tika nodibināta Polijas Pagaidu revolucionārā komiteja jeb "Polrevkoms" kā plānotās Padomju Polijas marionešu valdība.
Miris 1926. gada 20. jūlijā ar infarktu pēc divu stundu runas CK pret t.s. „Apvienoto opozīciju” Trocka, Zinovjeva un Kameņeva personās. Apglabāts Maskavas Sarkanajā laukumā pie Kremļa sienas.
Godināšana PSRS
Pēc Dzeržinska nāves viņa vārdā tika nosauktas pilsētas, ielas, uzcelti pieminekļi. Viņa vārdā tika nosaukta savulaik pazīstamā padomju fotoaparātu FED marka (ФЭД, Феликс Эдмундович Дзержинский). Pēc Augusta puča sakāves viens no simboliskiem pārmaiņu simboliem bija Feliksa Dzeržinska pieminekļa demontāža pie KGB nama Lubjankas laukumā Maskavā.
PSRS laikā Rīgā Dzeržinska vārdā bija nodēvēti šādi objekti:
Madonas rajons
Madonas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949—1990) un Latvijas Republikas (1990—2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemes dienvidaustrumos un robežojās ar Cēsu rajonu un Gulbenes rajonu ziemeļos, Balvu rajonu un Rēzeknes rajonu austrumos, Preiļu rajonu, Jēkabpils rajonu un Aizkraukles rajonu dienvidos un Ogres rajonu rietumos. Madonas rajonā atradās Latvijas augstākais kalns — Gaiziņkalns.
Ciemi
Aronas — Barkavas — Bērzaunes — Dzelzavas — Indrānu — Jumurdas — Kalsnavas — Lazdonas — Liezēres — Ļaudonas — Mārcienas — Murmastienes — Ošupes — Pamatu — Praulienas — Sarkaņu — Sausnējas — Varakļānu — Vestienas.
Pagasti
Aronas pagasts — Barkavas pagasts — Bērzaunes pagasts — Dzelzavas pagasts — Ērgļu pagasts — Indrānu pagasts — Jumurdas pagasts — Kalsnavas pagasts — Lazdonas pagasts — Ļaudonas pagasts — Liezēres pagasts — Mārcienas pagasts — Mētrienas pagasts — Murmastienes pagasts — Ošupes pagasts — Praulienas pagasts — Sarkaņu pagasts — Sausnējas pagasts — Varakļānu pagasts — Vestienas pagasts.
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Madonas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti
Gaiļezers
Gaiļezers ir ezers Rīgā, pilsētas austrumu daļā, Mežciema ziemeļu daļā, pie Hipokrāta un Gaiļezera ielām. Gultne dūņaina, krasti zemi. Eitrofs ezers ar aizaugušiem, dumbrainiem krastiem, ezerā daudz ūdensrožu un lēpju. Konstatētas 5 sugu zivis - līdakas, līņi, karūsas, vēdzeles, rotani.
Cieceres ezers
Agrāk tika uzskatīts, ka ezers ir daudz dziļāks — 50 m, taču 2000. gadā veiktie mērījumi liecina, ka tas nav dziļāks par 22 m.
Jelgavas komturi
1495. gadā Jelgavas komtureja tika pievienota Livonijas ordeņa landmaršala pārvaldes teritorijai.
Crypto.com Arena
Crypto.com Arena (līdz 2021.gadam Staples Center) ir daudzfunkcionāla sporta arēna Losandželosas centrā, Kalifornijā, ASV. Arēna tika atklāta. Arēnas īpašnieki ir L.A. Arena Company un Anschutz Entertainment Group. Šeit savas mājas spēles aizvada NBA komandas Losandželosas "Lakers" un Losandželosas "Clippers", NHL komanda Losandželosas "Kings" un WNBA komanda Losandželosas "Sparks". Arēnā tiek organizēti vairāk nekā 250 pasākumi katru gadu. Sporta spēlēm arēnas ietilpība ir līdz aptuveni 19 000 sēdvietām, taču mūzikas pasākumiem ietilpība ir lielāka.
Sebastjans Ko
Sebastjans Ņūbolds Ko (en; dzimis ) ir bijušais angļu vieglatlēts un politiķis, pārstāv Konservatīvo partiju. Pašreizējais World Athletics prezidents.
Vieglatlēta karjeras laikā bija vidējo distanču skrējējs. Piedalījies divās olimpiskajās spēlēs. 1980. gadā Maskavā viņš izcīnīja zelta medaļu 1500 m distancē un sudrabu 800 m distancē, šo panākumu atkārtoja arī 1984. gadā Losandželosā. Tāpat ar panākumiem startējis Eiropas čempionātā — izcīnījis visu kalumu medaļas, par čempionu kļuvis 1986. gadā Štutgartē ar uzvaru 800 m distancē. Tāpat uzstādījis vairākus pasaules rekordus gan stadionā, gan telpās.
Pēc sportista karjeras beigām bijis Apvienotās Karalistes parlamenta deputāts laikā no līdz, tika ievēlēts no Konservatīvo partijas. Viņš bija Londonas kandidatūras 2012. gada vasaras olimpiskajām spēlēm priekšnieks, savukārt pēc Londonas uzvaras balsojumā par tiesībām rīkot 2012. gada olimpiskās spēles kļuva par Londonas Organizatoriskās komitejas priekšsēdētāju. 2007. gadā ticis ievēlēts par Starptautiskās Vieglatlētikas federāciju asociācijas (tagad World Athletics) viceprezidentu, bet 2015. gadā ievēlēts par tās prezidentu. 2019. gadā šajā amatā ievēlēts atkārtoti, 2023. gadā pārvēlēts uz trešo termiņu, saņemot 192 no 195 balsīm.
Nikolajs Mjaskovskis
Nikolajs Mjaskovskis (Николай Яковлевич Мясковский, * Novogeorgijevskā, toreiz Krievijas impērijā, tagad Modlinas cietoksnis Polijā, † 1950. gada 8. augustā Maskavā) - krievu (padomju) komponists. Tiek uzskatīts par padomju simfoniskās mūzikas "tēvu". Seškārtējs Staļina prēmijas laureāts.
Dzimis mūsdienu Polijā krievu militārpersonu ģimenē. Nikolaja agrīnā jaunībā ģimene pārcēlās uz Sanktpēterburgu. 1906. gadā iestājās Sanktpēterburgas konservatorijā. Šeit viņš sadraudzējās ar Sergeju Prokofjevu. Mācījās pie Anatolija Ļadova, kaut arī nepiekrita viņa muzikālajai gaumei. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, kura laikā kontuzēts.
Pēc kara pasniedza Maskavas konservatorijā. Kaut arī Mjaskovskis bijis ļoti ražens komponists, mūsdienās viņš visbiežāk pazīstams kā daudzu komponistu pedagogs. Viņa audzēkņu vidū citu starpā bijuši: Arams Hačaturjans, Rodions Ščedrins, Dmitrijs Kabaļevskis, Visarions Šebaļins.
14 (skaitlis)
14 (četrpadsmit) ir kārtas skaitlis, kurš atrodas starp 13 un 15.
Pieraksts citās skaitīšanas sistēmās
Zeltainā gundega
Zeltainā gundega (Ranunculus auricomus) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.
Izplatība
Suga izplatīta visā Eiropā. Latvijā sastopams bieži, visā teritorijā. Aug mitrās, purvainās pļavās, mežmalās.
Raugs
Zināmo rauga sēņu sugu skaits ir ap 1500, kuras pieder pie asku sēnēm un bazīdijsēnēm.
Raugus plaši izmanto pārtikas rūpniecībā rūgšanas nodrošināšanai, arī spirta rūgšanā. Pārtikas rūpniecībā Saccharomyces cerevisiae ir viens no visbiežāk izmantotajiem raugiem.
Raugu (konkrēti Saccharomyces cerevisiae sugu) lieto medicīnā kā uztura bagātinātāju. Pārslu veidā to var pievienot ēdieniem garšas uzlabošanai (tam piemīt sieram līdzīga garša). Tā sastāvā ir:
S. cerevisiae arī izmanto kā modeļorganismu molekulārajā bioloģijā un šūnu bioloģijā.
Dabā raugi ir plaši izplatīti visdažādākajās ekosistēmās, tostarp uz augiem un dzīvniekos (arī cilvēkā). Lielākā daļa raugu ir nekaitīgi vai pat labvēlīgi (piemēram, dažas Pseudozyma sugas pasargā augus no patogēniem, Saccharomyces boulardii raugs tiek iekļauts daudzu cilvēkiem domātu probiotiķu sastāvā). Daži raugi spēj izraisīt oportūnistiskās infekcijas augos (piem., Taphrina betulina bērzos izraisa vējslotu veidošanos) un cilvēkos (piem., Cryptococcus neoformans un C. gattii izraisa kriptokokozi).
Boēcijs
Anicijs Manlijs Severīns Boēcijs (Anicius Manlius Severinus Boëthius, arī Boethius un Boetius; dzimis apmēram 480. gadā, miris 524. vai 525. gadā) bija romiešu filozofs, valsts darbinieks un katoļu svētais.
Dzimis Romā senā un ietekmīgā Aniciju ģimenē, no kuras nācis imperators Petronijs Maksims un Olibrijs, kā arī vairāki konsuli. Arī viņa tēvs Flāvijs Manlijs Boēcijs bija konsuls. Pats Boēcijs jau 25 gadu vecumā bija senators, 522. gadā ticis iecelts par valsts kancelejas vadītāju galma maģistru.
Nodarbojies ar Aristoteļa un vairāku citu sengrieķu filozofu darbu tulkošanu latīņu valodā. Boēcija ievērojamākais darbs bija "Filozofijas mierinājums" (la), ko viņš sacerēja cietumā, kur nokļuva pēc Itālijas ostgotu valdnieka Teodorika Lielā pavēles par pret valdnieku vērstas sazvērestības plānošanu. "Filozofijas mierinājums" kļuva par vienu no populārākajiem un ietekmīgākajiem Viduslaiku darbiem. 524. gadā Boēcijam cietumā izpildīts nāvessods. Eiropas kultūras vēsturē dažreiz ticis dēvēts par pēdējo romieti.
Dagdas ezers
Gultne smilšaina, grantaina, dūņaina. Krasti vietām stāvi. Agrāk ezers bija ievērojami dziļāks - 26 metri (1959). Ezeru piesārņojuši neattīrīties Dagdas notekūdeņi. Iztek Dagdas upīte, kas Asūnē kļūst par Asūnīcu. Konstatētas 7 sugu zivis.
Mārtiņš Gailītis
Mārtiņš Gailītis (dzimis Rīgā), pazīstams arī kā Marka, ir latviešu mūziķis, grupas Double Faced Eels vokālists un ģitārists.
Mācījies Rīgas 64. vidusskolā un Rīgas 93. vidusskolā. Ieguvis maģistra grādu ekonomikā Latvijas Universitātē. Vidusskolā izveidojis grupu "Zuši", kas vēlāk tika pārsaukta par Double Faced Eels. Paralēli pie privātskolotāja apguvis ģitārspēli.
Garais ezers
Garais ezers ir vairākās Latvijas vietās sastopams vietvārds:
Diofants
Diofants (dzimis laikposmā starp 201. un 215. gadu, miris laikposmā starp 285. un 299. gadu) bija sengrieķu matemātiķis no Aleksandrijas.
Viņš ir pazīstams ar savu darbību algebras nozarē, tiek saukts par "algebras tēvu". Diofanta galvenais darbs ir traktāts "Aritmētika" (Arithmetica), kas sastāv no 13 grāmatām, no kurām daļa nav saglabājusies. Šajā darbā ir apkopotas 130 algebras problēmas un sniegti risinājumi uzdevumiem, kas galvenokārt reducējās uz nenoteiktajiem vienādojumiem, kuri grāmatā tikuši saukti par Diofanta vienādojumiem. Diofants matemātiskos lielumus un darbības apzīmējis ar saīsinātiem vārdiem un nosacītiem algebriskiem apzīmējumiem. Bija pirmais grieķu matemātiķis, kas atzinis daļskaitļus par skaitļiem.
Diofanta darbus vēlāk izmantojuši tādi matemātiķi kā Pjērs Fermā, Leonards Eilers un Kārlis Frīdrihs Gauss.
Ojatu ezers
Ojatu ezers (arī Ojotnīku ezers) ir neliels ezers Krāslavas novada Konstantinovas pagastā.
Sīpoliņu gundega
Sīpoliņu gundega (Ranunculus bulbosus) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.
Raksturojums
Augums neliels 10 — 25 cm. Sakne gumveida vai sīpolam līdzīgs gums ar bārkšsaknēm. Stumbrs stāvs, biezi apmatots. Lapas ir staraini dalītas, apmatotas. Lapu garums 3 — 6 cm, platums 3 — 5 cm. Ziedi dzelteni, lielums 0,7 — 2 cm. Kauslapas atliekušās, īsākas nekā vainaglapas. Zied no maija līdz jūlijam. Auglis — riekstiņu kopauglis, klāts ar īsiem matiņiem. Riekstiņa knābītis taisns.
Izplatība
Suga izplatīta Eiropas rietumu, centrālajā un dienvidu daļā. Latvijā izplatīts nevienmērīgi. Biežāk sastopams Kurzemē, retāk Viduslatvijā, Ziemeļvidzemē un Daugavas ielejā. Pārējā valsts teritorijā neaug. Aug sausās pļavās, kāpās, sausās mežmalās.
Ojatu ezers
1999. gadā izveidots dabas liegums "Ojatu ezers".
Bauskas rajons
Bauskas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Zemgales dienvidaustrumos un robežojās ar Jelgavas rajonu, Rīgas rajonu, Ogres rajonu, Aizkraukles rajonu un Lietuvu. Bauskas rajona centrs bija Bauska.
Izveide un reorganizācija
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Bauskas apriņķis tika pārdēvēts par Bauskas rajonu. 1952. - 1953. gadā Bauskas rajons ietilpa Rīgas apgabalā. No 1962. līdz 1967. gadam Bauskas rajonam bija pievienota daļa no Jelgavas rajona. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Bauskas rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.
Ciemi
Bārbeles - Brunavas - Ceraukstes - Codes - Dāviņu - Gailīšu - Īslīces - Mežotnes - Pilsrundāles - Skaistkalnes - Stelpes - Svitenes - Vecsaules - Vecumnieku - Viesturu
Pagasti
Bārbeles pagasts - Brunavas pagasts - Ceraukstes pagasts - Codes pagasts - Dāviņu pagasts - Gailīšu pagasts - Īslīces pagasts - Mežotnes pagasts - Rundāles pagasts - Skaistkalnes pagasts - Stelpes pagasts - Svitenes pagasts - Vecsaules pagasts - Vecumnieku pagasts - Viesturu pagasts
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Bauskas rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti šādi novadi:
Indriķis Zīle
Indriķis Zīle (dzimis, miris ) bija I Vispārējo latviešu Dziesmu svētku virsdiriģents, ērģelnieks, komponists un Jāņa Cimzes vadītā Vidzemes skolotāju semināra skolotājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1841. gada 7. maijā Alojas draudzē Vīķu muižas Vecdreimaņos ratnieka Bērtuļa Zīles septiņu bērnu ģimenē. Mācījies Vidzemes Skolotāju seminārā Valkā, kur viņa garīgais skolotājs bija Jānis Cimze, kura ideju ietekmē viņš atradās visu mūžu.
1873. gada 26.—29. jūnijā kopā ar Jāni Bētiņu bija Pirmo Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents, tā kopkorī bija 1003 dziedātāji. 1880. gada 17.—20. jūnijā kopā ar Jāni Bētiņu bija Otro Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents. Diriģēja kopkori ar 1653 dziedātājiem. 1888. gada 18.—21. jūnijā kopā ar Jurjānu Andreju un Vīgneru Ernestu bija Trešo Vispārējo latviešu dziedāšanas svētku virsdiriģents. Diriģēja kopkori ar 2618 dziedātājiem. Līdz 1910. gadam bija Dziesmu svētku koru sacensību — Dziesmu karu žūrijas loceklis.
Materiālo apstākļu spiests, Indriķis Zīle mūža otrā pusē pārcēlās uz Tērbatu un kļuva par vairāku muižu nomnieku un vēlāk pat to īpašnieku Igaunijā. Atstājis pedagoģiskos pienākumus Valkas Skolotāju seminārā, Indriķis Zīle tomēr līdz mūža galam palika Jāņa Cimzes ideju piekritējs.
Miris 1919. gada 15. jūlijā Tērbatā.
15 (skaitlis)
Maģiskais skaitlis
Kvadrāts, kurā katras rindas, kolonnas un diagonāles skaitļu summa ir 15. Katrs cipars tiek ņemts tikai 1 reizi (neatkārtojas): 1 2 3 4 5 6 7 8 9
Fricis Rokpelnis
Fricis Rokpelnis (dzimis, Grobiņas pagasts, miris , Jūrmala) bija latviešu dzejnieks, rakstnieks.
Biogrāfija
Dzimis 1909. gadā Grobiņas pagasta "Alkšņos" (tagad Medzes pagasts) zemnieku ģimenē. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā F. Rokpelnis cieši sadarbojās ar komunistisko režīmu, kļūstot par vienu no redzamākajiem kolaboracionistiem, kas nākuši no latviešu literātu vides. No 1947. gada Rokpelnis bija PSKP biedrs, ieņēma dažādus augstus administratīvus amatus, bija Latvijas PSR himnas līdzautors, PSRS Augstākās Padomes deputāts (1946-1950) un LPSR Augstākās Padomes deputāts (1950-1954). Dzejnieka Jāņa Rokpeļņa tēvs.
Literārais darbs
Nozīmīgākie darbi:
Sarakstījis libretus arī padomju politiskās propagandas operām "Uz jauno krastu" (1954) un "Audriņi" (1963).
Latvijas futbola izlase 1925. gadā
'''Latvijas futbola izlase 1925. gadā''' aizvadīja 3 spēles, no kurām divās spēlēja neizšķirti, bet vienreiz zaudēja. Visas trīs spēles bija draudzības spēles: pret Somiju, Igauniju un Lietuvu. Par Latvijas izlases galveno treneri 1925. gadā strādāja angļu treneris Vilsons.
Spēles
Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Vladimirs Svistuņenko, Harijs Fogelis, Česlavs Stančiks, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Arnolds Tauriņš, Alberts Šeibelis, Arturs Timpers, Aleksandrs Ābrams.
Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Aleksandrs Roga, Česlavs Stančiks, Rūdolfs Bārda, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Arnolds Tauriņš, Edvīns Bārda, Arturs Timpers, Aleksandrs Ābrams.
Latvija: Arvīds Jurgens; Voldemārs Grāvelis, Vladimirs Svistuņenko, Česlavs Stančiks, Rūdolfs Bārda, Pauls Sokolovs, Arkādijs Pavlovs, Arnolds Tauriņš, Edvīns Bārda, Arturs Timpers, Aleksandrs Ābrams.
Kambodža
Kambodža, agrāk saukta par Kampučiju (km (Kampuchea), Cambodge), oficiāli Kambodžas Karaliste (km (Preăḥ Réac̣éanac̣âkr Kâmpŭc̣ea)), ir valsts Dienvidaustrumāzijā, Indoķīnas pussalas dienvidu daļā. Valsts kopējā platība ir 181 035 kvadrātkilometri, Tā robežojas ar Taizemi ziemeļrietumos, Laosu ziemeļaustrumos un Vjetnamu austrumos. Dienvidrietumos to apskalo Siāmas līcis.
Khmeru impērija
Kambodžas pamatiedzīvotāji khmeri savu valsti centās izveidot jau 802. gadā, kad tā brīža vadonis Džajavarmans II pasludināja neatkarību no Javas un proklamēja Devaraju. Viņš kopā ar saviem sekotājiem aizsāka kultu, kas pielūdz karali Dievu, šie procesi turpinājās un šādā veidā izveidojās Khmeru impērija, kas šā brīža Kambodžas teritorijā pastāvēja no 9. līdz 15. gadsimtam. Turpinot valdīt valdniekam Džajavarmanam VIII impērijai uzbruka mongoļu karaspēks, taču asiņainie slaktiņi izpalika, Khmeru impērijas valdniekam izdevās vienoties ar mongoļu vadoni Hubilaju par mierizlīgumu, kas panākts khmeriem samaksājot mongoļu karaspēkam.
Aptuveni 13. gadsimtā Šrilankas mūki iepazīstināja Dienvidaustrumāziju, to starp Kambodžu, ar budismu, kas strauji izplatījās visā Dienvidaustrumāzijā. Lai gan valstī līdz tam galvenā reliģija bija hinduisms, vietējie iedzīvotāji arvien vairāk sāka praktizēt budismu un budisms kļuva par populārāko reliģiju arī Khmeru impērijā. Oficiālo valsts reliģijas statusu budisms gan ieguva tikai 1295. gadā, kad pie varas nāca valdnieks Indravarmans III.
Khmeru Impērija 12. gadsimtā bija kļuvusi par lielāko impēriju visā Dienvidaustrumāzijā, tās centrs atradās Ankorā, ap kuru tika būvēti tempļi un pilsētas. 2007. gada veiktajos izrakumos Ankorā tika gūti pierādījumi tam, ka Ankora bijusi lielākā pasaules pilsēta pirmsrūpniecības laikmetā. Tās kopējā platība bijusi ap 2980 kvadrātkilometriem. Pilsētas plānojums liecināja, ka tajā spētu uzturēties ap 1 miljonu iedzīvotāju. Arī pēc impērijas sabrukšanas 15. gadsimtā Ankora un Ankorvats Kambodžā saglabājušies līdz mūsdienām.
Kambodžas tumšie laiki
Khmeru Impērijai nesekmīgi un ilgstoši karojot ar kaimiņvalstīm, Ankora Khmeru Impērijai tika atņemta un pievienota Ajutajas karalistei, taču 1432. gadā jaunie zemes valdnieki pilsētu pameta. Tam par iemeslu kalpoja dabas katastrofas un daļēji izpostīta saimniecības nozare. Viss apstākļu kopums noveda pie ekonomiskām un sociālām problēmām, visu impēriju pārvaldīja kaimiņvalstis.
Khmeru impērijas augšāmcelšanās notika 1618. gadā Outdongā, kas atrodas dienvidos no Longvekas, taču, lai valsti būtu iespējams pārvaldīt, valdnieki pildīja sava veida vasaļu pakalpojumus siāmiešiem un vjetnamiešiem, tas viss ilga teju 3 gadsimtus, kuru laikā gan khmeriem uz pāris gadiem izdevās atgūt neatkarību.
19. gadsimtā no jauna uzplaiksnīja domstarpības starp siāmiešiem un vjetnamiešiem, kuri savstarpēji centās sadalīt savu ietekmes zonu Kambodžas teritorijā, kas rezultējās ar vjetnamiešu pārvaldes uzspiešanu khmeriem. Tas noveda pie nopietnām domstarpībām un nekārtībām un vjetnamieši bija spiesti lūgt palīdzību Taizemei. Konflikts beidzās ar pamiera noslēgšanu, pēc kura valsts teritoriju kopīgi pārvaldīja gan siāmieši, gan vjetnamieši, gan khmeri. Šos apstākļu palīdzēja sekmēt līgums ar Franciju, kas garantēja Kambodžas drošību, valstī kontroli ieguva Kambodžas karalis Norodoms Prohmboriaks.
Franču kolonizācija
1867. gadā Taizemes karalis, kura pakļautībā atradās arī Kambodžas karalis Norodoms parakstīja līgumu ar Franciju, kurā pieteica tiesības un suverenitāti pār Kambodžas valsti apmaiņā pret Francūžu kontroli Battambangas un Siemrīpas provincēs, kuras tobrīd oficiāli piederēja Taizemei. Provinces tika nodotas Kambodžas īpašumā, balstoties uz noslēgto trīspusējo robežlīgumu starp Kambodžu, Franciju un Taizemi 1907. gadā.
Kambodža turpināja pastāvēt Francijas pakļautībā un laika posmā no 1867. līdz 1953. gadam Kambodža oficiāli skaitījās kā Francijas Indoķīnas kolonija, kaut gan, laika posmā no 1941. gada līdz 1945. gadam šo teritoriju bija okupējis Japānas karaspēks.
Laika posmā starp 1874. un 1962. gadu iedzīvotāju skaits pieauga milzu tempos, no 946 000 iedzīvotājiem līdz nepilniem 5,7 miljoniem iedzīvotāju. Pēc karaļa Norodoma nāves 1904. gadā, Francija izmantoja iespēju tronī iebīdīt sev tīkamu kandidātu — šajā gadījumā tas bija Norodoma brālis Sisovats. Varas maiņas Kambodžā izbeidzās 1953. gadā, kad Francija atsauca savas tiesības no Kambodžas. un 1953. gada 9. novembrī Kambodža ieguva suverenitāti.
Neatkarība un karš ar Vjetnamu
Kambodža kļuva par konstitucionālu monarhiju jau Karaļa Norodoma laikā. Kad Franču Indokķīnai tika piešķirta neatkarība, Kambodža zaudēja jebkādas cerības atgūt kontroli pār Mekongas upes Deltu, tā palika un vēl joprojām atrodas Vjetnamas teritorijā. Agrāk Khmeru Impērijas sastāvdaļa, Mekongas upes delta kopš 1698. gada atrodas Vjetnamas kontrolē.
1955. gadā Norodoms Seihanūks tēva iespaidots, nolēma iesaistīties politikā un kļuva par valsts premjerministru. Pēc tēva nāves 1960. gadā, viņš ieguva tiesības pārvaldīt valsti, jo bija nominēts prinča tronim. Sākoties Vjetnamas karam, valdnieks pasludināja valsts neitralitāti aukstajā karā. Seihanūks noslēdza vienošanos ar vjetnamiešu komunistiem, kas paredzēja iespēju vjetnamiešiem Kambodžas teritoriju izmantot kā patveršanās zonu un vietu, kur glabāt munīciju un armijas lietas. Tas izraisīja nesapratni no ASV valdības puses, kura Kambodžai izteica brīdinājumu, ka tā tiks bombardēta, ja uz Kambodžas zemes atradīsies vjetnamiešu militārie objekti.
Sarkano khmeru režīms
Sarkano Khmeru režīmam sasniedzot Pnompeņu 1975. gadā, valsts līdera Pola Pota vadībā 1975. gadā tika nomainīts valsts oficiālais nosaukums, turpmāk to sauca par Demokrātisko Kampučijas republiku. Jaunai režīms tika būvēts, par pamatu izmantojot, Mao Dzeduna ideoloģiju, kas paredzēja tūlītēju cilvēku pārvietošanu no dzīves pilsētas uz dzīvi laukos, piespiežot tiem darboties tautsaimniecības projektos. Pola Pota plānos ietilpa mēģinājums atgriezt valsts tautsaimniecību 11. gadsimtā modelī, tika noliegta Rietumu medicīna, iznīcināti tempļi, bibliotēkas un viss pārējais, kas, režīmaprāt, norādīja sasaisti ar Rietumiem.
Valsts un monarhijas atjaunošana
1993. gadā Norodomu Seihanūku atjaunoja Kambodžas karaļa tronī, taču varu ieguva arī jaunizveidotais parlaments, kura vēlēšanas organizēja vairākas starptautiskās organizācijas. Pēdējos gados valsts pārvaldē notiek rekonstrukcija, tā cenšas attīstīt savu saimniecību un iegūt politisku stabilitāti caur daudzpartiju sistēmu, tam visam strādājot, roku rokā ar konstitucionālo monarhiju.
2010. gadā 10. jūlijā kā pirmo sarkano khmeru, kas bija apsūdzēts par noziegumiem pret cilvēci, notiesāja Kangu Keku Jevu (Kang Kek Iew), viņam piespriežot mūža ieslodzījumu. Šā brīža valsts premjerministrs Huns Sens ir sācis aktīvu bijušo sarkano khmeru tiesāšanu un saukšanu pie atbildības.
Ģeogrāfija
Augstākā valsts virsotne atrodas 1813 metru augstumā virs jūras līmeņa. Valsts teritorija, kas stiepjas gar Siāmas līci ir līdzena un plaši apmežota, kā arī ļoti blīvi apdzīvota, tajā pat laikā arī izolēta no un valsts vidus un dienvidrietumu apgabaliem.
Klimats
Kambodžas klimats ir ļoti tipisks klimatam, kāds valda Dienvidaustrumāzijā, šeit dominē musonu vēji, kas ir pazīstami ar izteiktām lietus un sausajām sezonām. Musonu sezonas laikā Kambodžas gaisa temperatūra ir robežās no 21—35 °C. Dienvidrietumos musoni valstī ienes sausu gaisu, kas tiek atnests ar vējiem, kas pūš no Siāmas līča un Indijas okeāna puses, šajā valsts daļā musonu sezona ilgst no Maija līdz Oktobrim. Savukārt ziemeļaustrumu musoni sauso sezonu teritorijās ienes periodā no Novembra līdz aprīlim. Spēcīgākās lietavas raksturīgas septembrī un oktobrī, savukārt lielākais sausums janvārī un Februārī.
Saskaņā ar ANO rīkotajiem starptautiskajiem mērījumiem, Kambodža tiek uzskatīta par valsti ar vislielāko risku ciest sekas no klimata pārmaiņām visā Dienvidāzijā. Samazinās dzeramā ūdens resursi, rodas ekstrēmi plūdi, dubļu nogruvumi, paaugstinās ūdens līmenis jūrās, kā arī paaugstinās spēcīgu vēju iespējamība valsts teritorijā.
Kambodžai ir divas izteiktas sezonas. Lietus sezona, kas ilgst no Maija līdz oktobrim, ar vidējo gaisa temperatūru +22 °C, šajai sezonai raksturīgs arī liels mitrums. Sausā sezona ilgst no novembra līdz aprīlim, tajā vidējā gaisa temperatūra var sasniegt par +40 °C.
Dabas resursi
Kambodža nav bagāta ar derīgo izrakteņu krājumiem, toties valstī ir salīdzinoši daudz citu dabas resursu. Upēs un ezeros ir lieli zivju krājumi. Valsts nacionālā zivs ir Siāmas milzu karpa. Lai nozvejotās zivis saglabātu, tās fermentē vai iesāla.
Tā kā Kambodžas zemienes ir labi apūdeņotas, valsts lauksaimniecībā dominē rīsu audzēšana. Rīsa lauki aizņem 80% kultivēto zemju platības. Audzē arī citas kultūras, kā mango, banānus un ananasus. Valsts austrumos audzē kaučukaugus, kas ir nozīmīga eksportprece, tāpat kā kukurūza, pipari, sezams un manioka.
Lielu daļu valsts teritorijas klāj meži, kuros aug vērtīgas tropu cietkoku sugas, galvenokārt tīkkoks un sarkankoks. Tropisko mežu izciršana ir viena no nopietnākajām problēmām, kas skar valsti, jo pēdējo 35 gadu laikā kokaudzes tajā samazinājušās divas reizes.
Rozo
Rozo ir Dominikas galvaspilsēta. Pilsēta atrodas salas dienvidrietumu krastā, pie Rozo upes grīvas. 1805. gadā franči nodedzināja Rozo, agrāk saukta par Šarlotes pilsētu (Charlotte Town). 1979. gadā, kad pāri gāja spēcīga viesuļvētra, pilsēta atkal gandrīz pilnībā tika izpostīta. Rozo ir nozīmīgākā ostas pilsēta Dominikā. Caur to tiek eksportēti laimi un to sula, ēteriskās eļļas, tropu augļi un garšvielas. Nozīmīgākās celtnes pilsētā ir Romas Katoļu katedrāle, Sentdžordža anglikāņu baznīca, Valdības ēka un Viktorijas memoriālais muzejs.
Velna beka
Velna beka (Rubroboletus satanas) ir Latvijā ļoti reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir vāji indīgi. Citi sēnes latīniskie nosaukumi — Boletus satanas, Tubiporus satanas un Suillus satanas. Retuma dēļ Latvijā aizsargājama. Daļa avotu saka, ka sēne vispār nekad nav Latvijā pārbaudāmi uzieta, taču tā paretam atrasta Igaunijā un Lietuvā.
Līdzīgas sugas
Sēne nedaudz līdzīga parastajai raganbekai, kurai mīkstums citrondzeltens, iespiedumu vietās zili melns.
Barības vērtība
Visi mūsdienu avoti atzīst sēni par indīgu, taču priekšstati par indīguma pakāpi mainās. Jau 1937. gadā padomju autore Ļebedeva rakstīja, ka agrāk šo sēni uzskatījuši par ļoti indīgu, kas pēc literatūras datiem ne visai apstiprinoties. I. Dāniele norāda, ka ar šo sēni var dabūt tikai gremošanas traucējumus un tā, būdama vāji indīga, pielīdzināma nosacīti ēdamajām sēnēm. Austrumvācijā sēņu noteicējs 1978. gadā rakstīja, ka svaiga šī sēne ir stipri indīga, ceptā veidā tā izraisa gremošanas traucējumus tad, ja apēsta lielākā daudzumā. Lielā daudzumā velna beka Latvijā nekad nav atrasta, tautā par viņu nereti sauc parasto raganbeku. Krievu valodā, savukārt, šīs sēnes nosaukums bieži tiek piedēvēts parastajai žultsbekai.
Ferdinands Porše
Ferdinands Porše (de; dzimis, miris ) bija Bohēmijas izcelsmes vācu automobiļu un kara tehnikas konstruktors. Pazīstams kā automobiļa Volkswagen Käfer autors un kompānijas Porsche dibinātājs.
Agrīnie gadi
Ferdinands Porše piedzima Mafersdorfas mazpilsētā, Austroungārijā (tagad Čehijā). Ferdinanda tēvam — Antonam Poršem, piederēja remontdarbnīca. Prasmīgs skārdnieks, viņš bija iemantojis vietējo iedzīvotāju cieņu un pat kandidējis uz mēra vietu. Ferdinandam bija arī vecākais brālis un māsa. Antons Porše vēlējās par mantinieku vecāko dēlu, tomēr viņš gāja bojā nelaimes gadījumā, kad strādāja par zelli darbnīcā. Pēc tā par tēva vecāko dēlu un mantinieku kļuva Ferdinands.
Tēva darbnīcā jaunietis strādāja jau no 15 gadu vecuma. Tobrīd viņš nešaubījās, ka ies tēva pēdās. Bet drīzumā viņa intereses mainījās un viņš nolēma iestāties tehnikumā. No rīta viņš strādāja tēva darbnīcā, bet vakarā devās uz mācībām kaimiņpilsētā Reihenbergā.
Automobiļu konstruktors
Gadu simteņu mijā Ferdinants Porše izveidoja savu pirmo pašgājēju Lohner-Porsche ar diviem elektromotoriem, kuru jauda bija 2.5 Zs katram, izvietoti tie bija priekšējo riteņu rumbās (1900. gada Parīzes starptautiskās izstādes galvenā balva).
Par kara tehnikas konstruēšanu (mašīnas ar hibrīdu spēka iekārtām, dirižabļu un lidmašīnu motori) Pirmā pasaules kara laikā, Porše, kuram nebija augstākās izglītības, ieguva Vīnes Tehniskās universitātes goda profesora titulu un medaļu "Par nopelniem".
1923. gadā Ferdinands ieņēma Štutgartes kompānijas Daimler AG galvenā inženiera vietu, kur vadīja divlitrīga sacīkšu automobiļa izveidi. Paši slavenākie Mercedes markas automobiļi, kurus radīja Porše bija Mercedes-Benz SSK.
Drīzumā pēc firmas Zundapp pasūtījuma tika uzbūvēti trīs Volksauto eksemplāri, kuri kļuva par slavenā Volkswagen Käfer priekštečiem. Vēsturnieki un biogrāfi apgalvo: pat ja Porše būtu izveidojis tikai vienu šo modeli, tik un tā viņa vārds tiktu ierakstīts auto mašīnbūves vēsturē.
Otrais pasaules karš
Kara laikā Porsche birojs izveidoja visurgājējus un amfībijas uz "vaboles" bāzes, smago tanku Tiger II, tanku Ferdinand un smago (190 t) tanku Maus.
1943. gada beigās Sabiedroto uzlidojumos tika iznīcināts biroja arhīvs. Nākamā gada sākumā pāri palikušās veselās iekārtas un dokumenti tika pārvesti uz Austrijas pilsētiņu Gmundu un izvietoti vietējā gaterī. Tur arī Ferdinands Porše un viņa 36 gadus vecais dēls Ferdinands Antons Ernsts sagaidīja kara beigas.