cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
OpenSSH
Reģistrēta preču zīme
Gan OpenSSH izstrādātāji, gan pats Ylönens bija IETF protokola standarta izstrādes darba grupas dalībnieki. IETF, pēc vairākām tikšanās reizēm, oficiāli noraidīja Ylönena prasību (kas tika pamatota ar bažām, ka tas radītu nevajadzīgu reģistrētu preču zīmju konflikta precedentu pret IETF) par protokola nosaukuma maiņu. Darba grupa vēlreiz uzsvēra, ka gan Secure Shell, gan SSH termini jau tobrīd tika lietoti, lai apzīmētu populāru protokolu, ne kādas firmas komercproduktu.
Izstrāde
OpenSSH izstrāde noris izmantojot OpenBSD projekta infrastruktūru, ko ik gadu finansē no OpenBSD savāktajiem ziedojumiem un ieņēmumiem par pārdotajiem diskiem un citiem aksesuāriem (t—krekli, uzlīmes u. tml.). Gandrīz visi OpenSSH izstrādātāji ir arī OpenBSD operētājsistēmas programmētāji. Abu projektu izvirzītie mērķi un prioritātes ir identiskas — izstrādāt iespējami drošāku pirmkodu. OpenSSH izstrādes process, lai gan atvērts un visiem pieejams, tomēr var tikt uzskatīts par samērā konservatīvu, kas skaidrojams ar SSH protokola nozīmīgo lomu visu pasaules datortīklu infrastūrā. Tādejādi, lai arī licence neparedz legālas konsekvences atklāto kļūdu vai ievainojamību rezultātā, uz OpenSSH izstrādātāju pleciem gulstas liela atbildība. Vēljovairāk tāpēc, ka OpenSSH implementācija ir kļuvusi par teju vai de facto standartu, izmantojot to attālinātai serveru administrēšanai, drošai autorizācijai un datņu kopēšanai. OpenSSH projekta izstrādātā programmatūra ir iekļauta neskaitāmās operētājsistēmu versijās, gan komerciālās, gan atvērtā koda sistēmās, sākot no Cisco Systems, Inc. Ethernet maršrutizātoriem un ugunsmūriem biznesa-līmeņa sistēmās un beidzot ar nu jau reti sastopamām UNIX tipa sistēmām vai populāriem Linux distributīviem. Pilns atbalstīto sistēmu saraksts pieejams OpenSSH oficiālajā mājaslapā. Periodiski OpenSSH izstrādātāji par savas programmatūras izplatību Internetā ievāc statistiku, kas var kalpot paštīksmināšanās un statistikas mērķiem. To veic izmantojot Nilsa Provosa izstrādāto skenēšanas programmu — ScanSSH. ScanSSH veic pilnu Internetā lietoto IP adrešu diapazona skenēšanu, pieslēdzoties pie ikviena servera vai darbstacijas, kas atbild uz 22 otrā porta (noklusētais SSH servera ports) vaicājumu. Uzsākot autorizācijas dialogu ar SSH serveri, ScanSSH programmatūrai ir iespēja noskaidrot SSH servera implementācijas un lietotā protokola versiju. Statistika par iepriekšējām skenēšanas reizēm atrodama OpenSSH mājaslapā.
Sistēmneatkarības nodrošināšana
Daļēji tāpēc, ka OpenSSH jāveic autentifikācija, darbību, kas nav pilnīgi sistēmneatkarīga un, kas tāpēc prasa dažādu implementāciju, kas atkarīga no operētājsistēmas tipa, projektam jānodrošina plašaptveroša sistēmneatkarību nodrošinoša infrastruktūra. Lai to neiekļautu operētājsistēmā OpenBSD, uz kuras, vispirmāmkārtām, noris izstrādes darbs, versijas, kam nepieciešama sistēmneatkarība un atšķirīgas, uz OpenBSD nesastopamas, programmēšanas saskarsmes, tiek izstrādātas atsevišķi. Tās izstrādā par portabilitāti atbildīga komanda un to relīzes ir pazīstamas kā "viegli pārnesamās, jeb sistēmneatkarīgās versijas". Līdzīgu izstrādes modeli izmanto arī citi OpenBSD projekti, piemēram, OpenNTPD. Tas garantē pirmkoda integritāti, vienkāršību un kvalitāti. Sistēmneatkarību nodrošinošā izstrādes grupa lieto automatizētu kompilēšanas un regresijas testu izpildes infrastruktūru, kas par veiksmīgi nokārtotiem, vai gluži otrādi — nenokārtotiem testiem ziņo regresijas testu mājaslapā. Atkarībā no izstrādes procesa gaitas un tā, cik nesen esošais pirmkoda koks ir ticis sinhronizēts ar īsto OpenBSD versiju, mājaslapā situācija atšķiras — bieži vien, operētājsistēmas prasa īpašu pirmkoda pielāgošanu programmkoda videi.
Atliekšana
Atliekšana jeb ekstenzija (no la) anatomijā ir kustība, kuras laikā palielinās leņķis starp divu blakus esošo ķermeņa segmentu virsmām, taču ir arī izņēmumi — rokas īkšķa atliekšana, kājas pirkstu atliekšana, ceļa atliekšana. Atliekšana notiek sagitālajā plaknē ap horizontālu asi, kas atrodas frontālajā plaknē. Piemēram, veicot atliekšanu elkoņa locītavā, palielinās leņķis starp augšdelmu un apakšdelmu, bet veicot atliekšanu celī, palielinās leņķis starp augšstilba un apakšstilba mugurējām virsmām. Dažās locītavās, piemēram, ceļa un elkoņa, ir iespējama arī hiperekstenzija, kad ir palielināts locītavas kustības apjoms un kustība notiek "pāri" anatomiskajai pozīcijai. Muskuļi, kuru funkcija ir ekstenzija, tiek saukti par ekstenzoriem. Pretēja kustība atliekšana ir saliekšana.
OpenSSH
Programmatūras patenti
Ja radušās problēmas dažādu programmatūras patentu dēļ, OpenBSD izstrādātāji vienmēr ir bijuši konsekventi — kods no projekta ir ticis izņemts, iekļaujot tikai pilnībā atvērtu un ar viņu licencēšanas politiku saskanošu pirmkodu. Tādejādi, OpenSSH atšķiras no oriģinālās implementācijas ar to, ka projekts neiekļauj patentētu vai ar GPL licencētu kodu. Šādas izstrādes politikas rezultātā no sākotnējās OpenSSH versijas tika izņemtas šādas komponentes:
Protokolu savietojamība
OpenSSH versijas, kas jaunākas par 2.0, atbalsta gan SSH 1.3, gan SSH 1.5 protokola standartus, nodrošinot savietojamību ar lielāko daļu UNIX un Windows operētājsistēmu komerciālajām implementācijām. Sākot ar 2.0. versiju, papildus SSH 1.3 un 1.5 protokola standartu atbalstam, tiek nodrošināta pilnīga savietojamība ar 2.0. protokola specifikāciju; tāpat, OpenSSH izvairījās no RSA algoritma lietošanas — un tā vietā lietoja no patentiem brīvās alternatīvas DH un DSA. Sākot ar versiju 2.5.0., ir pieejams pilns SFTP protokola atbalsts un SFTP servera subsistēma — sftp-server strādā ar abām — SSH1 un SSH2 versijām.
Iekļautās programmas
OpenSSH programmatūras komplekts iekļauj šādas lietojumprogrammas:
Portu pāradresācija
Lielākā daļa programmu, kas lieto TCP konekcijas, var tikt pārraidītas caur drošu, kriptētu tunneli, izmantojot OpenSSH. Tāpat, to lieto, lai multipleksētu papildus TCP konekcijas, izmantojot vienu SSH sesiju. Tas lieti noder, lai caur publisku datortīklu varētu lietot nekriptētus protokolus, vai, ja ir vajadzība, apiet ugunsmūrus, kas konfigurēti datu filtrēšanai. UDP savienojumus var tunelēt par palīgu ņemot tādas programmas kā netcat. Par bieži lietotiem piemēriem kalpo X Window Sistēma, http lietojot starpniekserveri vai VNC. X Window Sistēmas tunelis bieži vien tiek izveidots automātiski, lai starp diviem UNIX lietojošiem datoriem, GUI programmas uz attālinātiem serveriem varētu lietot, vienkārši ievadot to nosaukumus:
Turklāt, daļa programmatūras var tikt konfigurēta, lai, izmantojot OpenSSH, automātiski izveidotu drošu tuneli. Par piemēriem var kalpot tāda programmatūra kā DistCC, CVS, rsync, un fetchmail. Programmas, kur datu tunelēšana ir iespējama, bet sarežģīta ir ftp, kuru var aizvietot ar tās drošo alternatīvu—sftp, un SMB. Dažās operētājsistēmās, attālinātas failu sistēmas var tikt lietotas izmantojot kriptētus tuneļus, izmantojot tādus risinājumus kā shfs, lufs vai podfuk.
SOCKS
OpenSSH ir pa spēkam izveidot ad hoc SOCKS starpniekserveri, kas var kalpot par efektīvāku vidutāju, kā vienkārša portu pāradresācija. Piemēram:
izveido lokālu SOCKS serveri, kas atbildēs uz "localhost:1080" pieprasījumiem.
Tuneļus izmantojošs VPN risinājums
Sākot ar 4.3 versiju, OpenSSH implementē OSI 2/3 līmeņa "VPN". Līdz šim, tā ir pati pielāgojamākā OpenSSH tunelēšanas implementācija, ļaujot lietotnēm "caurspīdīgi" izmantot attālinātu datortīklu resursuss bez "soksifikācijas".
Autentifikācija
OpenSSH serveris var autentificēt sistēmas lietotājus izmantojot vienu no iebūvētajām autentifikācijas sistēmām:
Bez jau iepriekš nosauktajām, OpenSSH bieži vien var izmantot papildus autentifikācijas metodes, ja tādas ir pieejamas uz lietotās operētājsistsēmas, kā piemēram, BSD autentifikācijas sistēmu (bsd_auth) vai PAM, kas ļautu izmantot tādus autentifikācijas veidus, kā vienreiz lietojāmās paroles.
Maldīgi uzskati
Nosaukumā lietotais prefikss Open- daudzus vedina domāt, ka arī projekts OpenSSL, no kura kriptogrāfiju nodrošinošā programmēšanas interfeisa, tiešā veidā, ir atkarīgs arī pats OpenSSH projekts, ir OpenBSD izstrādātāju produkts. Vēljovairāk tāpēc, ka OpenBSD tik tiešām vada un izstrādā virkni šādu, atvērtu, uz drošību orientētu un popularitāti ieguvušu produktu izstrādi. Tomēr tā ir kļūda. OpenSSL tiek izstrādāts bez tiešas OpenBSD projekta ietekmes, tā oficiālais izstrādes komandas nosaukums ir "OpenSSL Projekta izstrādes komanda", kurā ietilpst virkne, ar OpenBSD nesaistītu programmētāju, turklāt projekts lieto OpenBSD neraksturīgu licenci. Taisnības labad gan jāatzīst, ka arī OpenBSD sistēmas programmētāji ir devuši savu artavu OpenSSL attīstībā, ziņojot par atklātajam kļūdām vai drošības ievainojamībām, daļēji tāpēc, ka OpenSSL ir iekļauts jau OpenBSD bāzes instalācijā, un daļēji tāpēc, ka OpenSSL tiek pielietots lielā daļā programmatūras, kur nepieciešama OpenSSL kriptogrāfijas bibliotēka (libcrypto), kā piemēram, Apache, IPSec implementācijā, OpenSSH, OpenNTPD un citur.
Sēdgliemeņu dzimta
Vairošanās un attīstība
Sēdgliemenes ir šķirtdzimumu dzīvnieki, ar ārējo apaugļošanu.No apaugļotām oliņām izšķiļas brīvi peldoši kāpuri, kuri arī veic sugas izplatīšanās funkcijas. Intensīvas attīstības periodos sēdgliemeņu kāpuri var sasniegt koncentrāciju līdz 50 īpatņi uz 1m3, un pat vairāk. Kāpuriem attīstoties, tie piestiprinas pie substrāta un pāriet uz sēdošu dzīvesveidu. Tomēr arī šajā stadijā tās spēj pārvietoties. Tās atbrīvojas no saviem bisusa pavedieniem un pa nakti spēj pārvietoties ap 10 cm no sākotnejās vietas.
Izplatība
Dreissena dzīvo galvenokārt saldūdens baseinos, kā arī Kaspijas, Arāla, Azovas jūrās un Melnās jūras atsājinātajos apgabalos. (Congeria) ir izplatīts galvenokārt Āfrikā un Ziemeļamerikā, un tikai ļoti ierobežoti - Eiropā (Beļģija, Francija). 1962. gadā tika aprakstīta jauna kongēriju suga no Dalmācijas karsta alām, kas, iespējams, ir terciāra relikta forma, kura kādreiz lielā skaitā apdzīvoja Dienvideiropas sājūdens baseinus. (Mytilopsis) ir galvenokārt izplatīts Centrālamerikas reģionā, bet ir atrasts pat Baltijas jūras ziemeļu daļā.
Mogiļeva
Mogiļeva (ru) jeb Mahiļova (be) ir pilsēta Baltkrievijas austrumos pie Dņepras upes, apgabala centrs. Trešā lielākā Baltkrievijas pilsēta. Liels rūpniecības centrs. Pilsētā lielākoties PSRS laika apbūve.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Ietilpa Kijivas Krievzemē, vēlāk Lietuvas Dižkunigaitijā un Polijas-Lietuvas kopvalstī. 1561. gadā apmetnes iedzīvotāji sacelšanās rezultātā iznīcināja krievu garnizonu, par ko Polijas karalis Stefans Batorijs piešķīra Mahiļovai Magdeburgas tiesības un ģerboni.
Pēc Polijas Pirmās dalīšanas Mahiļova tika iekļauta Krievijas Impērijas sastāvā un kļuva par guberņas centru.
Pirmā pasaules kara laikā Mahiļova bija Krievijas armijas galvenā štāba vieta un šeit uzturējās imperators Nikolajs II.
1941. gadā, Otrā pasaules kara laikā, pilsētas pievārtē un pašā pilsētā notika sīvas kaujas.
Cilvēki
Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (87,43 %) un krievi (7,15 %).
Mahiļova ir komponista Ērvinga Berlina (Irving Berlin, 1888—1989), psihoterapeita Makša Eitingona (Max Eitingon, 1881—1943), politiķa Nikolaja Krestinska (Никола́й Никола́евич Крести́нский, 1883—1938), fiziķa Leonīda Mandelštama (Леонид Исаакович Мандельштам, 1879—1944), šahista Ļeva Polugajevska (Лев Абрамович Полугаевский, 1934—1995), Latvijas PSR valsts dabinieka Jurija Rubeņa (1925—2004), zinātnieka Oto Šmita (Отто Юльевич Шмидт, 1891—1956), matemātiķa Isaja Šura (Issai Schur, 1875—1941) dzimtā pilsēta.
Jumindas bāka
Jumindas bāka (et) atrodas Igaunijas ziemeļdaļā uz Jumindas pussalas, pie Somu līča.
Vēsture
Bāka šajā vietā atrodas kopš 1937. gada. 2006. gadā tornim augšdaļā tika pievienoti astoņi metāla cilindri, tādējādi to pagarinot.
Raksturojums
Bākas augstums ir 32 m. Bāku veido apaļš betona un metāla tornis ar galeriju un laternu. Torņa apakšējā daļa ir baltā krāsā, augšējā melnā un sarkanā. Gaismas elements atrodas 40 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta (3 s deg, 2 s pārtraukums, 3 s deg, 7 s pārtraukums). Gaismas signāls redzams 12 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu, diennakts tumšajā laikā.
Limanovas apriņķis
Limanovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Mazpolijas vojevodistē. Apriņķis robežojas ar Mazpolijas vojevodistes Bohņas, Bžesko, Novi Sončas, Novi Targas un Misleņices apriņķiem.
Traubergs
Traubergs var būt:
Komarovs
Komarovs (ru, no комар — 'ods'; sieviešu dzimtē Komarova (Комаро́ва)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Centra rajons
Centra rajons var būt:
Himna
Himna ir svinīga dziesma, mākslas darbs, kas ar īpašiem izteiksmes līdzekļiem pauž slavinājumu, pacilātību. Sākotnēji radās kā sakrāla dziesma, slavinot kādu dievību.
Termins cēlies no sengrieķu (hymnos), un tiek saistīts ar darbības vārdu  — ‘aust’, saprotot himnu kā «uzaustu» dziesmu. Himnas kā sakrālas dziesmas pastāvējušas jau senajā Indijā, kur tās bija ne tikai senākie literārie darbi, bet ieņem nozīmīgu vietu arī vēlāko laiku literatūrā.
Mūsdienās no reliģiskām dziesmām attīstījies nesakrālo himnu kopums, kas tiek lietots kā valstu, teritoriju vai cilvēku grupu vienojoša un simbolizējoša dziesma vai mūzika.
2008. gada referendums par likumu "Par valsts pensijām"
Referendums par grozījumu likumā "Par valsts pensijām" notika 2008. gada 23. augustā. Likumprojekts paredzēja grozīt likuma pārejas noteikumu 34.punktu, nosakot, ka līdz 2009. gada 31. decembrim vecuma pensija nevarētu būt mazāka par valsts sociālā nodrošinājuma pabalstu (pamatlikme — 45 lati ), kuram atkarībā no apdrošināšanas stāža tiktu piemēroti šādi koeficienti: 3,0; 3,5; 4,0 vai 4,5.
Likumprojekta ierosināšanas procedūru uzsāka Pensionāru un senioru partija kopīgi ar biedrību „Sabiedrība citai politikai un tiesiskai valstij”. 2008. gada 18. februārī tās iesniedza CVK 12 161 pilsoņu parakstīto likumprojektu. 2008. gada 16. aprīlī — 15. maijā notika CVK organizētā parakstu vākšana; kopā tika savākti 177 012 derīgi paraksti. Parakstu vākšanu atbalstīja JL, SC un PCTVL, no ārpusparlamentārām partijām — LSDSP. Saeima noraidīja likumprojektu 3. jūlijā, un 4. jūlijā CVK izvēlējas 23. augustu par tautas nobalsošanas datumu.
Referenduma rīkošana, pēc CVK priekšsēdētāja Arņa Cimdara prognozēm, izmaksātu 2—2,5 miljonus latu.
Dēmostens
Dēmostens (, dzimis 384. gadā p.m.ē., miris 322. gadā p.m.ē.) bija ievērojams sengrieķu politiķis un orators no Atēnām. Ar savām runas spējām Senajā Grieķijā varējis ietekmēt gan politisko, gan kultūras dzīvi. Dēmostens mācījās retoriku, analizējot ievērojamāko oratoru runas, kuri dzīvoja pirms viņa.
Bija viens no redzamākajiem Atēnu politiķiem, kurš pretojās Maķedoniešu ietekmes pieaugumam. 322. gadā p. m. ē., nevēlēdamies nonākt maķedoniešu gūstā, Dēmostens izdarīja pašnāvību.
Trevors Arisa
Trevors Entonijs Arisa (en; dzimis Maiami, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja vai uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Losandželosas "Lakers". 2008.—2009. gada NBA sezonā kļuva par NBA čempionu Losandželosas "Lakers" sastāvā.
Karjera
19 gadu vecumā Kalifornijas Universitātē Losandželosā spēlējošais T. Arisa tika izvēlēts NBA draftā. Viņu ar kopējo 43. numuru draftēja Ņujorkas "Knicks". T. Arisa karjeru sāka kā rezervists, būdams otrais visu laiku jaunākais spēlētājs "Knicks" vēsturē. Kad Ņujorkas vienību trenēja Lerijs Brauns, T. Arisa izpelnījās vietu sākumsastāvā. Viņš tur spēlēja līdz brīdim, kad 2005. gada draftā "Knicks" izvēlējās Deividu Lī. T. Arisu kopā ar Peniju Hārdaveju aizmainīja uz Orlando "Magic" apmaiņā pret Stīvu Frensisu.
T. Arisa tika aizmainīts no "Magic" uz Losandželosas "Lakers" apmaiņā pret Braienu Kuku un Morisu Evansu. 2008. janvārī viņš salauza labās kājas kaulu un izlaida otro sezonas pusi. Viņš laukumā atgriezās izslēgšanas spēlēs Rietumu konferences finālā otrajā spēlē pret Sanantonio "Spurs". Fils Džeksons T. Arisu iesauca par "kobru" viņa atlētisma un aizsardzības spēju dēļ. "Lakers" sastāvā viņš kļuva par 2008.—2009. gada NBA sezonas čempionu.
Pēc divām sezonām "Lakers" T. Arisa spēlēja Hjūstonas "Rockets" un Ņūorleānas "Hornets" (pērcēlās uz šo komandu plaša miņas darījuma, kurā bija iesaistītas četras komandas, ietvaros), līdz pirms 2012.—2013. gada NBA sezonas pievienojās Vašingtonas "Wizards". T. Arisa uzstādīja karjeras rezultativitātes rekordu, uzvarā pret Filadelfijas "76ers" gūstot 40 punktus (tostarp iemetot 8 trīspunktu metienus).
Privātā dzīve
1996. gadā gāja bojā T. Arisas brālis, izkrītot no 30. stāva loga kādā Venecuēlas namā. Trevora Arisas izcelsme ir saistīta ar Dominikānu, Puertoriko un Tērksu un Kaikosu salām. T. Arisa savulaik izteicis vēlēšanos spēlēt Dominikānas basketbola izlasē, tomēr nav to realizējis.
7. jūnijs
7. jūnijs ir gada 158. diena pēc Gregora kalendāra (159. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 207 dienas.
Ričards Kīls
Rīčards Dosons Kīls (en, dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris, plašāk pazīstams ar tērauda zobu Žokļa lomu Džeimsa Bonda filmās "Spiegs, kurš mīlēja mani" (1977) un "Mēnesgājējs" (Moonraker, 1979). Ričards Kīls filmējies arī filmās The Longest Yard (1974), Force 10 from Navarone (1978), "Gaišais jātnieks" (Pale Rider, 1985), "Laimīgais Gilmors" (1996) un daudzās citās. Tāpat filmējies vairākos televīzijas seriālos. Ričards Kīls bija gara auguma aktieris (2,17 metri).
7. jūnijs
Vārda dienas
Arnis, Gaida
Cirma ezers
Cirma ezers ir liels ezers Ludzas novada Cirmas pagastā. Krastos arī Zvirgzdenes un Rēzeknes novada Lendžu pagasti.
No ezera iztek Stavkas upīte — 19. gadsimtā izrakts grāvis, kas savieno ar Zvirgzdenes ezeru austrumos. Ezers pieder Veļikajas baseinam. Stavkas upīte padziļināta 1930. gados, pazeminot ezera līmeni. Pēc līmeņa pazemināšanas ezera piekraste līdz 50 metru platumā apaugusi ar kokiem un krūmiem. Pārsvarā zemi krasti, vietām — stāvi. Ziemeļrietumu piekrastē atrodas Kivtu apmetne. Konstatētas 12 zivju sugas.
Fabio Kannavaro
Fabio Kannavaro (dzimis ) ir Itālijas futbola treneris un bijušais futbolists. Kā futbolists viņš spēlēja centra aizsarga pozīcijā, aizvadījis 136 spēles Itālijas izlasē, 2006. gada FIFA Pasaules kausa uzvarētājs. 2006. gadā tika atzīts par FIFA Gada futbolistu un ieguvis arī Zelta bumbu (Ballon d'Or). Pašlaik (2021) ir Ķīnas futbola izlases un kluba Guangzhou Evergrande galvenais treneris.
Futbolista karjera
Spēlētāja karjeras laikā pārstāvējis Itālijas klubus Napoli, Parma, Internazionale, Juventus. 1999. gadā kļuva par UEFA kausa ieguvēju Parma sastāvā. Spēlējis arī Real Madrid, ar ko divreiz uzvarēja La Liga (2007. un 2008. gadā). Futbolista karjeru noslēdza Apvienoto Arābu Emirātu klubā Al-Ahli.
Pirmo spēli Itālijas izlasē aizvadīja pret Ziemeļīriju. Piedalījies četros FIFA Pasaules kausa finālturnīros un divos Eiropas čempionāta finālturnīros. Ilgus gadus bijis izlases kapteinis, tai skaitā arī 2006. gada Pasaules kausā, kad Itālija kļuva par pasaules čempioniem. Savu karjeru izlasē viņš beidza pēc 2010. gada Pasaules kausa finālturnīra, kur Itālijas izlase nespēja izkļūt no apakšgrupas. Kopā izlases rindās aizvadījis 136 spēles un guvis divus vārtus.
Trenera karjera
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2013. gadā sāka strādāt Al-Ahli kā trenera asistents. 2014. gadā kļuva par Ķīnas kluba Guangzhou Evergrande galveno treneri. Karjeras turpinājumā strādājis arī Saūda Arābijā un ar citu Ķīnas klubu Tianjin Quanjian.
2017. gada atgriezās Guangzhou Evergrande. 2019. gada martā tika apstiprināts par Ķīnas izlases galveno treneri.
Spēlētāja karjera
Parma
Real Madrid
Itālija
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Guangzhou Evergrande
Politika.lv
politika.lv bija Latvijas sabiedriskās politikas portāls. To dibināja Sorosa Fonds - Latvija 2001. gadā, bet pēc 2003. gada portālu uzturēja biedrība "Sabiedriskās politikas centrs PROVIDUS". Portāla pēdējā galvenā redaktore bija Dita Arāja (iepriekš — Dmitrijs Petrenko, Rita Ruduša-Keisa, Ilze Sedliņa, Nellija Ločmele). 2014. gada beigās portāla saturu apvienoja ar Providus mājaslapu.
Portāla saturs
Portāla saturs tika atjaunots katru darba dienu. Tajā tika publicēti analītiski raksti, intervijas un politikas pētījumi par Latvijā aktuālām tēmām. 2003. gadā portāls guvis atzinību aptaujā par Interneta ietekmi politikā.
Blogi portālā politika.lv
Portālā politika.lv savus blogus raksta:
Jamanasi prefektūra
Jamanasi prefektūra (ja) ir viena no Japānas prefektūrām, kas atrodas Čjūbu reģionā uz Honsju salas. Prefektūra robežojas ar Saitamas prefektūru ziemeļos, ar Tokijas prefektūru un ar Kanagavas prefektūru austrumos, ar Sidzuokas prefektūru dienvidos un ar Nagano prefektūru ziemeļrietumos.
Prefektūras kopējā platība ir 4 465,38 km² un sīkāk sastāv no 28 pašvaldībām un 13 pilsētām. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Kofu. Pēc 2014. gada datiem prefektūrā dzīvo 845 022 iedzīvotāji. Tā ir trīsdesmit otrā lielākā Japānas prefektūra pēc platības un četrdesmit pirmā lielākā pēc iedzīvotāju skaita.
Prefektūras ekonomika galvenokārt balstās uz tūrismu, kā arī juvielierizstrādājumu un robotikas ražošanu. Jamanasi prefektūra ir viens no populārākajiem Japānas tūrisma galamērķiem, jo tajā atrodas Japānas augstākā virsotne Fudzi, Fudzi pieci ezeri un tas atrodas blakus Japānas galvaspilsētai Tokijai. 27% no prefektūras teritorijas aizņem nacionālie parki, bet 78% teritorijas aizņem meži, kas to padara par vismežaināko Japānas prefektūru. Aptuveni 40% no visiem Japānā pudelēs pildītajiem ūdeņiem nāk no Jamanasi prefektūras.
Turcijas mediji
Pastāv ļoti liels daudzums raidorganizāciju, jo visā valstī ir plaši pieejams kabeļu un satelītu tīkls. Radio un televīzijas augstākā padome ir valsts institūcija, kas pārrauga raidorganizāciju darbību. Mediju īpašumtiesības koncentrējas dažu privāto uzņēmumu rokās un tādēļ ir diezgan ierobežots atšķirīgu viedokļu daudzums. Lielākais no mediju īpašniekiem ir Doana Mediju Grupa, kas 2003. gadā ieguva 40% no kopējiem valsts reklāmas ieņēmumiem. 2003. gadā Turcijā bija licencētas 257 televīzijas un 1.100 radio raidstacijas, bet pārējās darbojās bez licencēm. No visām licencētajām raidstacijām tikai 16 televīzijas un 36 radio stacijas sasniedza visas valsts auditoriju. 2003. gadā Turcijā darbojās aptuveni 22,9 miljoni televizoru un 11,3 miljoni radio aparātu. Bez vairākiem turku valodas kanāliem, valsts televīzija nodrošina arī atsevišķu kanālu raidīšanu arābu, čerkesu, kurdu un zazaki valodās.
Džons Vols
Džonatans Hildreds Vols (en; dzimis Roli, Ziemeļkarolīnas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Hjūstonas "Rockets", bet visu iepriekšējo karjeru pārstāvējis Vašingtonas "Wizards", kas viņu 2010. gada NBA draftā izvēlējās ar pirmo numuru. Iepriekš spēlēja Kentuki Universitātes komandā NCAA turnīrā. Piedalījies 5 NBA Visu Zvaigžņu spēs.
Karjera
2010. gada 7. aprīlī Dž. Vols paziņoja, ka nespēlēs atlikušos 4 gadus Kentuki Universitātes komandā, bet pieteiksies 2010. gada NBA draftam, kur viņam uzreiz prognozēja vietu pirmajā trijniekā. Vašingtonas "Wizards" viņu 2010. gada NBA draftā izvēlējās ar pirmo numuru. "Wizards" sastāvā spēlējis deviņas sezonas, taču pēdējās no tām cīnījies ar traumām, 2019.—2020. gada NBA sezonu izlaižot pilnībā.
2020. gada decembrī Dž. Vols kopā ar nākotnes drafta pirmās kārtas izvēli tika aizmainīts uz Hjūstonas "Rockets" pret Raselu Vestbruku.
Bijis iekļauts ASV basketbola izlases sastāvā, tomēr traumu dēļ nav aizvadījis spēles valstsvienībā.
Jūliāns
Flāvijs Klaudijs Jūliāns Augusts (la, gr; 331/332-363) bija Romas impērijas imperators no 361. līdz 363. gadam. Pazīstams arī kā filozofs un rakstnieks.
Biogrāfija
Jūliāns, lai gan dzimis kristiešu ģimenē, bija pēdējais Romas pagānu imperators. Viņš vēlējās atjaunot impērijas kādreizējo varenību atgriežoties pie senajiem romiešu tikumiem un kārtības. Savā īsajā valdīšanas laikā par valsts reliģiju atjaunoja pagānismu papildinot to ar neoplatonisma filozofiju. Pagāniskie tempļi tika atjaunoti un tika atgriezti to konfiscētie īpašumi. Lai gan 362. gadā Jūliāns izdeva ticības brīvības ediktu, kristiešiem tika atņemtas to iepriekšējās privilēģijas un tie tika atstumti no vadošiem impērijas amatiem. Tomēr atklātas vajāšanas pret tiem netika sāktas. 363. gadā Jūliāns Jeruzalemē mēģināja atjaunot ebreju templi, lai turpinātu izspiest kristietību no impērijas lielākajām pilsētām.
Vladimirs Komarovs
Vladimirs Komarovs (ru, dzimis, miris ) bija PSRS kosmonauts, lidotājs. Viņš bija pirmais padomju kosmonauts, kas bijis kosmosā divreiz, kā arī pirmais cilvēks, kas gājis bojā kosmiskajā lidojumā. Viņa vārdā nosaukts asteroīds 1836 Komarov, krāteris uz Mēness. Komarova vārdā bija nosaukta iela Rīgā (tagadējais Kurzemes prospekts posmā no Slokas ielas līdz Dammes ielai).
Dzīvesgājums
Dzmis 1927. gadā Maskavā. Komarovs iekļuva pirmajā PSRS kosmonautu grupā 1960. gadā, kas gatavojās lidojumiem ar kosmosa kuģi Vostok. 1962. gadā viņš bija Vostok-4 dublieris Pāvelam Popovičam. Pēc tam gatavojās kā dublieris Vostok-5. 1963. gada maijā tika atstādināts no treniņiem veselības problēmu dēļ.
Otrais Komarova lidojums notika ar kosmosa kuģi Sojuz-1. Viņš gāja bojā 1967. gada 24. aprīlī, nolaižamajam aparātam ietriecoties zemē izpletņa kļūmes dēļ.
Vladimirs Komarovs apglabāts Maskavā pie Kremļa sienas.
Soltleiksitija
Soltleiksitija (Salt Lake City) ir pilsēta ASV, Jūtas štata galvaspilsēta. Dibināta 1847. gadā. 2008. gadā Soltleiksitijā dzīvoja 181 698 iedzīvotāji (administratīvajās robežās), kas to padarīja par 126. lielāko pilsētu ASV pēc iedzīvotāju skaita. Soltleiksitjas aglomerācija ietver plašāku teritoriju, iekļaujot Ogdenas un Provo pilsētas. Aglomerācijā kopā 2008. gadā dzīvoja 2 196 755 iedzīvotāji. Soltleiksitijā notika 2002. gada ziemas olimpiskās spēles. Pilsētā bāzētas vairākas sporta spēļu komandas, to skaitā NBA komanda Jūtas "Jazz".
Pilsēta ir dibināta 1847. gadā, ienākot šajā apvidū vajātās mormoņu baznīcas (Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcas) piederīgo grupai, kuras līderis un pravietis bija Brigams Jangs. Viņš ir Solteiksitijas dibinātājs, vēlāk kļuva arī par Jūtas štata gubernatoru. Mormoņu vajāšanas iemesls bija saistīts ar neiecietību pret šīs konfesijas piederīgajiem un poligāmiju, kuru baznīca atbalstīja līdz 1890. gadam. Soltleiksitija joprojām ir mājvieta Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcai un 2009. gadā Soltleiksitijā vairāk kā 50% iedzīvotāji piederēja pie šīs baznīcas.
Sadraudzības pilsētas
Soltleiksitijas sadraudzības pilsētas ir :
Limanova
Limanova ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz ziemeļrietumiem no Novi Sončas Rietumbeskidu kalnos.
Pirmoreiz rakstos minēta 1496. gadā. Pilsētas tiesības no 1565. gada. Polijas dalīšanu rezultātā Limanova iekļāvās Austrijā. Pirmā pasaules kara laikā 1914. gada 1. decembrī un 13. decembrī apkaimē notika Limanovas kauja, kuras rezultātā Austroungārijas karaspēks apturēja Krievijas armijas virzību uz Krakovu.
Limanova ir slēpotājas Justinas Kovalčikas (Justyna Kowalczyk, 1983), riteņbraucējas Katažinas Nevjadomas (Katarzyna Niewiadoma, 1994) un ģenerāļa Zigmunta Berlinga (Zygmunt Berling, 1896—1980) dzimtā pilsēta.
Fedora
Fedora (līdz 6. versijai saukts Fedora Core) ir bezmaksas Linux distributīvs, kas radies no Red Hat Linux distributīva. Tā ir kopienas veidota un kompānijas Red Hat sponsorēta uz Linux kodola bāzēta RPM saimes operētājsistēma. Tās mērķis un filosofija ir izmantot tikai brīvās un atvērtā koda programmatūras risinājumus, kā arī būt novatoriskai un ātrāk ieviest jauninājumus.
Vēsture
Fedora projekts tika izveidots 2003. gada beigās, kompānijai Red Hat sadalot Red Hat Linux projektu divos atsevišķos projektos un tādējādi izveidojot Red Hat Enterprise Linux, kura mērķis ir stabila un droša atvērtā koda operētājsistēma uzņēmumu un datu centru vajadzībām, un kopienas veidotā Fedora (toreiz Fedora Core) operētājsistēma, kurā varētu brīvi pievērsties vēlāk komerciālajā produktā iekļaujamu inovāciju attīstīšanai un cieši sadarboties ar citiem brīvās programmatūras projektiem.
Programmnodrošinājums
10. versijā parādījās atbalsts ext4 failu sistēmā, bet kopš 33. versijas noklusētā failu sistēma ir Btrfs. No 8. versijas ir pieejama PulseAudio programmatūra, Fedora bija pirmais Linux distributīvs, kas to izmantoja kā noklusēto savā sistēmā, tomēr 34. versijā kā noklusējuma audio atskaņošanas dēmons tiek izmantots PipeWire. No 24. versijas kā noklusētais attēlošanas servera protokols tiek izmantots Wayland. Lietotājam ir iespēja izvēlēties starp GNOME, KDE, Xfce, Cinnamon u.c. grafiskajām vidēm, bet noklusētā ir GNOME. Oficiāli atbalstītie laidieni ar citām grafiskajām vidēm Fedora projektā saucas Spins. Instalācijas attēlos (izņemot Netinstall) iekļautas biroja programmatūras pakotnes un daudzi citi rīki.
Versiju vēsture
Fedora projekts jaunas versijas izlaiž aptuveni ik pa 6 mēnešiem (pavasarī un rudenī), katra versija tiek uzturēta ~13 mēnešus pēc tās iznākšanas (Fedora 11 tiek tehniski atbalstīta līdz Fedora 13 iznākšanai un 2 mēnešus pēc tās utt). Fedora 20 Heisenbug bija pēdējā versija, kas izmantoja nosaukumu.
Hokejs 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
1988. gada Kalgari ziemas olimpisko spēļu sacensības hokejā norisinājās no 1988. gada 13. līdz 28. februārim Olympic Saddledome, Father David Bauer Olympic Arena un Stampede Corral hallēs.
Barbarosa (plāns)
"Barbarosa" plāns (vācu: Fall Barbarossa) jeb operācija "Barbarosa" (de) bija nacistiskās Vācijas stratēģiskais uzbrukuma plāns Padomju Savienībai Otrā pasaules kara laikā.
Militārā kampaņa sākās agri 1941. gada 22. jūnijā rītausmā — vasaras saulgriežos jeb gada īsākajā naktī. Uzbrukumā PSRS rietumu robežas nocietinājumiem piedalījās teju 4 miljoni Ass valstu karavīru 2900 km garā frontes līnijā, kas tādējādi operāciju "Barbarosa" padarīja par visapjomīgāko militāro invāziju cilvēces vēsturē. Tā galīgais mērķis bija ne ilgāk kā pāris mēnešu laikā iekarot Padomju Savienības rietumu teritorijas un izveidot aizsardzības līniju pret PSRS Āzijas daļu, kas stieptos no Arhangeļskas līdz Volgas upei un tālāk gar to līdz Astrahaņai ("Arhangeļskas—Astrahaņas līnija"). Līdz ar to pēc šāda scenārija īstenošanas Vācijas gaisa spēki būtu spējīgi iznīcināt pēdējo rūpniecisko apvidu, kas Padomju Savienībai būtu palicis Urālu reģionā, tādējādi nostiprinot Vācijas dominējošo lomu kontinentālajā Eiropā.
Operācija "Barbarosa" kalpoja par sākumpunktu vērienīgākajam militārajam konfliktam cilvēces vēsturē — PSRS un Vācijas karam, kas citos nosaukumos ir pazīstams arī kā Lielais Tēvijas karš (krievu: Великая Отечественная война), Krievijas kampaņa (vācu: die Rußlandfeldzug), Austrumu kampaņa (vācu: Ostfeldzug) jeb vienkārši par Austrumu fronti (en). Ar iebrukuma palīdzību Hitlers un viņa nacionālsociālistiskā kustība gribēja iznīcināt boļševismu un komunistisko ideoloģiju. Tāpēc šo karagājienu pielīdzināja sava veida "krusta karam", kas tika vērsts uz to, lai pasargātu Eiropu no barbariskās un aziātiskās Padomju Savienības. Šī iemesla dēļ "Barbarosas" plāns tika nosaukts par godu kādreizējam Svētās Romas imperatoram Frīdriham I Barbarosam, kurš 1189. gadā uzņēmās vadīt krusta karagājienu pret musulmaņiem Jeruzalemē. Savā uzrunā vācu tautai sakarā ar kara sākšanu, Hitlers kā iemeslu min Baltijas valstu atbrīvošanu kā arī citu Austrumeiropas tautu atsvabināšanu no boļševisma.
Orientācija uz Austrumiem
- Ādolfs Hitlers
Turklāt savā autobiogrāfijā Hitlers arī norādīja, ka jaunu zemju iekarošana visticamāk izsauktu arī jaunu pasaules karu starp Vāciju un tās nesenajiem ienaidniekiem, līdz ar to Hitlera skatījumā bija loģiski, ja Vācija savu militāro eksapnsiju vērstu visas Austrumeiropas virzienā, nevis karotu par tām teritorijām, kas tika zaudētas Pirmā pasaules kara rezultātā — gluži vienkārši neizbēgamo upuru dēļ nacionālsociālistiskajai kustībai bija jāizvirza patiešām cienīgi mērķi. Turklāt Hitlers lika noprast, ka Vācija atšķirībā no Lielbritānijas un Francijas nekāroja pēc koloniālajiem iekarojumiem. Hitlera skatījumā Vācijai bija vajadzīgas tādas zemes, kuras tiešā veidā bija saskarsmē ar dzimtenes pamatteritoriju, jo vienīgi šādā gadījumā, pēc Hitlera domām, pārceļotāji varēja saglabāt ciešu saikni ar Vācijas pamatiedzīvotājiem. Šī iemesla dēļ, runājot par jaunu zemju iekarošanu Eiropā, Vācijai pirmām kārtām bija jādomā vienīgi par Padomju Savienību un tai pakļautajām nomalēm.
Politiskā sadarbība
Uzsākot Otro pasaules karu ar uzbrukumu Polijai un riskējot nonākt karadarbībā ar Franciju un Lielbritāniju, Hitleram sākotnēji bija jānodrošina sava aizmugure pret karu divās frontēs, līdz ar to 1939. gada 23. augustā Maskavā tika parakstīts Vācijas un Padomju Savienības sadarbības un neuzbrukšanas līgums, kas kļuva pazīstams kā Molotova-Ribentropa pakts. Šī iemesla dēļ līdz 1941. gada vasaras sākumam Vācijai ar Padomju Savienību bija samērā draudzīgas attiecības, un kopš kara sākuma, divdesmit divu mēnešu garumā, Kremlis bija izdarījis visu lai pieglaimotos Berlīnei. Sākotnēji abpusējais sadarbības un neuzbrukšanas līgums bija izdevīgs kā vienai, tā arī otrai pusei, kur Vācijas gadījumā tas deva iespēju 1940. gada pavasarī un vasarā sakoncentrēt visus savus militāros spēkus Eiropas rietumos un pabeigt ilgi gaidīto Francijas kampaņu. Turpretim Padomju Savienībai tas deva iespēju brīvi rīkoties Austrumeiropā, kur līguma slepenajā protokolā norādītās "ietekmes sfēras" ļāva tai iekļaut savā sastāvā Baltijas valstis un pieteikt karu Somijai. Tomēr 1940. gada jūnijā izvirzītais padomju ultimāts Rumānijai, kurā Staļins tai pieprasīja atdot Beserābiju un Ziemeļbukovinu, nebija daļa no slepenās vienošanās Molotova-Ribentropa paktā. Līdz ar to šis notikums aizvien vairāk lika Hitleram apšaubīt patiesās padomju intereses Eiropā un piespieda viņu tā paša gada septembrī uz Rumāniju nosūtīt motorizētu divīziju un gaisa spēkus, lai aizsargātu Rumānijas naftas atradnes, kas Vācijas militārajai industrijai bija vitāli svarīgs komponents.
Taču vēl vairāk abu valstu savstarpējās attiecības iedragāja notikumi, kas norisinājās 1940. gada 27. septembrī, kad Berlīnē starp Vāciju, Itāliju un Japānu tika parakstīts trīspusējais Ass valstu līgums, kas galvenokārt paredzēja karu pret jebkuru citu valsti, kas izdomātu pievienoties Lielbritānijas pusei. Lai gan toreizējais Vācijas reihsministrs Joahims fon Ribentrops uzsvēra, ka Berlīnes pakts nekādā gadījumā neesot vērsts pret Padomju Savienību, tādējādi pat piedāvājot padomju pusei iespēju pievienoties Ass valstu savienībai, Staļinam nevajadzēja daudz iztēles, lai atskārstu, ka pēc kopīgas Lielbritānijas sakaušanas Padomju Savienība būtu salīdzinoši kaila savu iespējamo Berlīnes pakta partneru priekšā, kuri visi galu galā bija agrākie Antikominternes pakta biedri. Tomēr kā norāda Henrijs Kisindžers, tad Staļins, iespējams, apzinājās arī iespējamo alternatīvu — proti, ja Lielbritānija kristu bez padomju palīdzības, tad jebkurā gadījumā Padomju Savienībai būtu vēlams uzlabot savu stratēģisko situāciju neizbēgamajam konfliktam ar Hitleru. Tā, 1940. gada novembrī, beidzamajās sarunās par PSRS pievienošanos Ass valstīm nevienprātība vairākos ietekmes sfēras jautājumos noveda pie nesekmīga sarunu iznākuma — Staļins padomju ārlietu komisāram Vjačeslavam Molotovam lika izvirzīt nosacījumus, kurus Hitleram un pārējiem Ass valstu līderiem tā arī nebija iespējams pieņemt: pirmkārt, Vācijai bija jāatvelk visi savi spēki no Somijas un jāļauj Padomju Savienībai brīvi rīkoties šajā valstī; otrkārt, Bulgārijai bija jākļūst par PSRS ietekmes sfēras sastāvdaļu un jāļauj ierīkot padomju bāzes savā teritorijā; treškārt, Turcijai arī bija jāatļauj pie sevis uzņemt padomju bāzes, to skaitā Dardaneļos; kā arī Japānai bija jāatsakās no pretenzijām par izrakteņu ieguves tiesībām Sahalīnas salā. Tā kā šāda veida padomju puses nosacījumi bloķēja jebkādu turpmāku Vācijas ekspansiju austrumu virzienā, tad Hitleram šāds sarunu iznākums kalpoja par galējo signālu tam, ka vācu militārā sagatavošanās karam ar Padomju Savienību varēja ritēt pilnā sparā.
Ekonomiskā sadarbība
Sadarbības un neuzbrukšanas līgums ar PSRS, kas tika noslēgts 1939. gadā, Hitleram bija nepieciešams arī ekonomisku iemeslu dēļ — turklāt, iespējams, pat vēl vairāk nekā politisku un militāru iemeslu dēļ. Nevienam nebija noslēpums, ka, sākoties karam, Lielbritānija izvērsīs kontinentālu blokādi, lai tādējādi nepieļautu, ka Vācijas kara industrija tiek apgādāta ar tai nepieciešamajām izejvielām. Šī iemesla dēļ 1940. gada maijā Vācijas aizjūras eksports bija krities līdz pat 7600 tonnām, iekams martā tas vēl bija apgrozījies teju 222 100 tonnu apmērā. Turklāt, lai Vācijas militārā rūpniecība varētu darboties Hitleram vēlamajā apjomā, tai iztrūka teju 500 000 tonnas mangāna, 200 000 tonnas ar gumiju un gandrīz 10 miljoni tonnas ar naftu, kas, protams, Vācijas gadījumā bija vērāņemami skaitļi. Turklāt zinot kādā situācijā Vācijas Impērija pēc britu izvērstās kontinentālās blokādes ilgtermiņā bija nonākusi Pirmā pasaules kara laikā, Hitlers ļoti labi apzinājās, cik svarīgi bija panākt to, lai Vācijas militāra rūpniecība varētu funkcionēt bez ierobežojumiem. Lai gan Vācija izmantoja arī sintētisko ražošanu, lai kompensētu savu uzkrītošo izejvielu trūkumu, tā tik un tā nespēja nodrošināt tās kara rūpniecību ar tai nepieciešamo apjomu. Līdz ar to sadarbība ar Padomju Savienību ekonomiskajā jomā bija vienīgā iespēja kā Vācija varēja sevi nodrošināt ar visiem nepieciešamajiem resursiem karā pret Lielbritāniju un tās sabiedrotajiem. Tā rezultātā jau 1940. gada februārī Staļina klātbūtnē tika parakstīts tirdzniecības līgums, kas Padomju Savienībai uzlika pienākumu piegādāt Vācijai lielus izejvielu daudzumus (galvenokārt atsevišķus metālus, gumiju un naftu). Tā, piemēram, tikai vēl pāris dienas pirms operācijas "Barbarosa" sākuma, Staļins uz Vācijas kara rūpnīcām bija aizgādājis deviņas tonnas stratēģisko izejvielu — varu, niķeli, alvu, molibdēnu un volframu. Vācija no Padomju Savienības saņēma arī 1,4 miljonus tonnu labības, 1 miljonu tonnu kokmateriālu un 212 000 tonnu piegāžu no Japānas, kas tika nosūtītas pa Transsibīrijas dzelzceļu. Turklāt padomju propaganda bija inscenējusi ekstravagantas solidaritātes izpausmes ar nacistisko Vāciju, ka Staļins pat nosūtīja personīgu apsveikumu Hitleram sakarā ar viņa zibenīgajām uzvarām Eiropā.
Lebensraum jeb dzīves telpas ideja
Kā viena no sākotnēji acīmredzamākajām koncepcijām, kas centās izskaidrot Hitlera lēmumu uzbrukt Padomju Savienībai, sevī ietvēra tā saukto "dzīves telpas" ideju, kas Vācijas iebrukumu galvenokārt interpretēja kā mēģinājumu iegūt arvien jaunas teritorijas Eiropas austrumos, lai tādējādi nodrošinātu vācu tautu ar visiem nepieciešamajiem izdzīvošanas resursiem. Vēsturnieki atzīst, ka jau 20. gadsimta divdesmito gadu vidū Hitleru bija pilnībā pārņēmusi ideja par dzīves telpas iekarošanu austrumos, kur par propagandisku pamatojumu noderēja vācu pārākuma jūtas pār slāviem, ko viņš apvienoja ar savu un vispārējo antisemītisma nostāju. Hitlers ticēja, ka, lai tauta sev varētu nodrošināt patiesu eksistences brīvību, tai bija arī vajadzīga pietiekami liela teritorija, ko lielā mērā noteiktu valsts militāri ģeogrāfiskie faktori. Jau 1925. gadā, savā izdotajā darbā "Mana cīņa", Hitlers izklāstīja savus nacionālos un ģeopolitiskos nolūkus attiecībā uz "dzīves telpas" ideju — vāciešiem reizi par visām reizēm bija jāpārstāj tiekties uz Eiropas dienvidiem un rietumiem, un vairāk jāpievērš uzmanība tām teritorijām, kas bija izvietotas Eiropas austrumdaļā. Līdz ar to Vācija varēja domāt tikai un vienīgi par tām teritorijām, kas atradās Padomju Savienības sastāvā. Ne velti nacisti uzsvēra, ja gadījumā viņi zaudētu karu pret PSRS, tad Vācija un visa Eiropa varētu krist par upuri jaunam mongoļu iebrukumam. Šī iemesla dēļ, nacistu skatījumā, uzbrūkošās vācu karaspēka vienības tika uzlūkotas kā civilizācijas sargātājas no žīdu un boļševiku vadītajiem slāvu barbariem.
Stratēģiskais strupceļš
Lai gan sākotnēji "dzīves telpas" ideja varētu šķist viena no pašsaprotamākajām koncepcijām, kādēļ Hitlers izvēlējas uzbrukt Padomju Savienībai, šai koncepcijai ir arī savi kritiķi, kā, piemēram, vācu autors Bernds Štegemans, kurš vispār apšauba jebkādu "dzīves telpas" ideju, norādot, ka Hitlers ir galvenokārt vadījies vienīgi no stratēģiskiem apsvērumiem. Tā, piemēram, viena no populārākajām koncepcijām, ko 20. gadsimta sešdesmito gadu vidū izvirzīja pazīstamais vācu vēsturnieks Andreass Hilgrūbers, uzsvēra, ka uzbrukums ir bijis nepieciešams, lai Vācija varētu izlauzties no stratēģiskā strupceļa, kurā tā bija nonākusi 1940. gada vasarā. Proti, pēc Francijas ieņemšanas un britu karaspēka atkāpšanās no kontinentālās Eiropas, Lielbritānija palika nesakauta un atteicās pieņemt vācu miera piedāvājumus, līdz ar to militārā uzvara pār Franciju tai nenodrošināja nekādas priekšrocības. Šī iemesla dēļ Vācijas militāri politiskais stāvoklis vēl joprojām lielākoties bija atkarīgs no tai flangos esošo lielvalstu — Lielbritānijas un Padomju Savienības — rīcības. Arī amerikāņu autors Henrijs Kisindžers uzskata, ka Hitlera lēmums uzbrukt Padomju Savienībai nekādā ziņā neizrietēja no spontāna jūtu uzplūduma. Tāpat kā Napoleons pirms simt trīsdesmit gadiem, arī Hitlers bija ilgi apsvēris visus par un pret variantus. Tomēr viņus abus vienoja kāda kopīga problēma, proti, gan Napoleonam, gan Hitleram pirms sava karagājiena uz Eiropas austrumiem nebija izdevies pakļaut Lielbritāniju, lai tādējādi atvieglotu savus militāros pūliņus Krievijas kampaņai. Tā rezultātā, pēc sekmīgās Francijas kapitulācijas, Hitleram atlika tikai trīs iespējas: viņš varēja mēģināt sakaut Lielbritāniju, varēja noslēgt mieru ar to, vai arī varēja mēģināt iekarot Padomju Savienību un tad, izmantojot tās lielos resursus, ar visiem saviem spēkiem pavērsties atpakaļ uz rietumiem un pabeigt Lielbritānijas pakļaušanu. Līdz ar to tā kā 1940. gada vasarā Hitlers bija izmēģinājis savas pirmās divas iespējas, viņam neatlika nekas cits kā uzbrukt PSRS.
Ideoloģiskais faktors
Vēsturnieku vidū netrūkst arī tādu koncepciju, kas Hitlera uzbrukumu lielākoties izvēlas skaidrot caur ideoloģiskiem faktoriem. Proti, atskaitot dzīšanos pēc aizvien jaunas "dzīves telpas", Hitleru uz uzbrukumu Padomju Savienībai ir pamudinājis kāds fanātiskāks mērķis — pabeigt kopš 1933. gada aizsākto ideoloģiski revolucionāro karu pret komunismu un ebrejiem, kā arī austrumu bezgalīgajā telpā atbrīvot vietu paliekošai Vācu impērijai. Ne velti toreizējais nacistiskās Vācijas propagandas ministrs Jozefs Gebelss, savā dienasgrāmatā bija atzīmējis, ka cilvēka prāts nekādā veidā nevar iedomāties, ko nozīmētu fakts, ja dzīvnieku konglomerāts, no kā sastāvēja padomju tauta, jebkad ienāktu Eiropas rietumos. Līdzīgi arī Hitlers uzsvēra, ka tādā drausmīgā karā, kāds izvērstos starp Vāciju un Padomju Savienību, kurā viena ar otru sadurtos divas tik pilnīgi nesamierināmas ideoloģijas, jautājumu par izdzīvošanu varētu nokārtot vienīgi ar vienas vai otras puses pilnīgu iznīcināšanu. Šādai koncepcijai piekrīt, piemēram, krievu vēsturnieks Konstantīns Pļešakovs, kurš norāda, ka Hitleram Padomju Savienības iekarošana bija ne tikai stratēģiska nepieciešamība, bet arī ieildzis civilizēto teitoņu krusta karagājiens pret primitīvajiem slāviem. Tāpat arī vācu autors, Rafaels Zēligmanis, atzīmē, ka Hitlers vairākkārt bija uzsvēris faktu, ka karš pret Padomju Savienību būšot tīrs pasaules uzskatu karš.
Padomju provokācija
Lai gan pēdējos gados vēstures literatūrā britu provokācijas koncepcija ir bijusi samērā aktuāla, teju vai pretēju versiju savos darbos aizstāv austriešu vēsturnieks Ernsts Topičs, kurš norāda, ka tieši Staļins, nevis Lielbritānija, ir nodarbojies ar provokatīvu darbību. Proti, Topičs uzskata, ka Staļins tīšuprāt ir vēlējies, lai Padomju Savienība kļūtu par Vācijas kara upuri, jo tādā veidā viņam Hitleru būtu izdevies padarīt par galveno agresoru, kas nodrošinātu Maskavai iespēju iecerēto karu iztēlot kā atbildi uz vācu iebrukumu un nodrošināt tai daudzu tautu un valstu atbalstu. Bez tam šim viedoklim sameklēt apstiprinājumu nav īpaši grūti, jo vizītes laikā Berlīnē 1940. gada novembrī padomju ārlietu tautas komisārs Vjačeslavs Molotovs centās panākt, lai Vācija "atdotu" Padomju Savienības ietekmes sfērā Somiju, Rumāniju, Bulgāriju un Turciju. Nav šaubu, ja Berlīne tam būtu piekritusi, Eiropā sāktu dominēt Padomju Savienība, bet Vācijas rīcības brīvība kļūtu arvien stipri ierobežotāka. Savukārt britu vēsturnieks Ričards Overijs uzskata, ka par spīti dažādām autoru versijām, Staļina oficiālā nostāja 1941. gada maijā un jūnijā palika nemainīga, nostājoties pret jebkādām darbībām, kas varētu provocēt vācu atbildes triecienu, iekams Sarkanā armija līdz 1942. gadam nav gatava cīņām. To pierāda fakts, ka teju visu padomju robežu garumā no Maskavas nāca pavēles izvairīties no provokatīviem priekšdarbiem, lai tādējādi neizaicinātu Vācijas agresiju pret Padomju Savienību. Līdz ar to, pēc Overija domām, Padomju Savienība vēlējās nevis izprovocēt Vāciju uz tiešu karadarbību, bet drīzāk iegūt pēc iespējas vairāk labumu, ko tai sniegtu karadarbība, kas tiktu turēta atstatumā no padomju zemes. Ne velti toreizējais Augstākās padomes ārpolitikas komitejas priekšsēdētājs, Andrejs Ždanovs, uzsvēra, ka ir iespējams izmantot pretrunas starp imperiālistiem, lai paplašinātu sociālisma pozīcijas.
Preventīvais karš
- Joahims fon Ribentrops Visbeidzot viena no galvenajām koncepcijām, kas vēstures literatūrā ir ieguvusi zināmu ievērību, ir tā sauktā preventīvā kara ideja, kura savu popularitāti ieguva 20. gadsimta astoņdesmitajos gados. Tā, piemēram, pēc Vācijas uzbrukuma Padomju Savienībai, Hitlers bija uzsvēris, ka "ja redzu, ka mans pretinieks ir pacēlis šauteni, es negaidīšu, kad viņš nospiedīs gaili, bet labāk to izdarīšu pirmais". Līdz ar to šādi, iespējams, Hitlers vēlējās postulēt faktu, ka viņam ir izdevies dot apsteidzošu triecienu Padomju Savienībai, kas agrāk vai vēlāk būtu uzbrukusi Vācijai. Lai gan sākotnēji šis apgalvojums varētu likties maz ticams, tomēr diskusijās izteikto vēsturnieku viedokļu spektrs ir samērā plašs, kur pēdējos gados parādās arvien jaunas grāmatas, kurās vairāk vai mazāk tiek atspoguļots tas, ka Padomju Savienība negatavojās aizsardzības, bet gan uzbrukuma karam pret Vāciju un visu Eiropu. Šajā gadījumā viens no aktīvākajiem autoriem, kas izvirza domu par to, ka Staļins ir gatavojies 1941. gada vasarā uzbrukt Vācijai, ir Viktors Suvorovs, kurš savā darbā "Ledlauzis" apgalvo, ka Staļins ir ticis apsteigts tādēļ, ka Hitlers ir uzzinājis par viņa plāniem un apsteidzoši sācis operāciju "Barbarosa".