cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rīgas Svētā Jēkaba katedrāle
Livonijas periodā
Sākotnēji tā ir bijusi priekšpilsētas baznīca (in suburbio civitatis Rigensis) un atradās tā sauktajā jaunajā pilsētā, kas sākās ar Zirgu un Jauno ielu un, ko ap 1300. gadu ar mūriem pievienoja Rīgas pilsētai. Šajā dievnamā patvērumu un garīgo aprūpi guva ceļinieki, kuri nebija paguvuši iekļūt pilsētā pirms vārtu slēgšanas. Līdz ar to ar laiku pie Sv. Jēkaba draudzes pierakstījās arī pilsētnieki, kas bija ienākuši no laukiem, un vairākas amatnieku ģildes. Katra ģilde baznīcā uzturēja savam aizbildnim veltītu altāri un priesteri. 8 altāri: lielais — Sv. Jēkaba, Sv. Krusta, Vissv. Jaunavas Marijas, Vissv. Altāra Sakramenta, Sv. Annas, Sv. Jāņa Kristītāja, Sv. mocekļa Laurencija, Sv. Eliģija godam. Pārsvarā senlatviešu amatnieki apmeklēja tieši šo baznīcu, izņemot tos, kuri bija apmetušies vecajā lībiešu ciemā pie Rīdziņas upes un, kas turējās pie savas vecās sv. Pētera baznīcas.
15. gadsimtā paaugstinot torņa mūra daļu (tam uzcelts otrais un trešais stāvs) un piebūvējot Sv. Krusta kapellu, baznīca tika pārveidota par baziliku. Tornī parādījās pulksteņa zvans, kas tika iekārts ārpus torņa zem neliela jumtiņa (visās vēlākajās pārbūvēs īpatnējais jumtiņš baznīcas tornī ir saglabāts). 1480. gadā tornī uzstādīts senākais torņa pulkstenis Rīgā (piedzīvojis vairākus kapitālremontus, līdz 1912. gadā ticis nomainīts ar "Eules" firmas darinātu mehānismu).
1522. gadā, kad Rīgas rāte ar ģilžu atbalstu iecēla A. Knopki par lurterisma ticības sludinātāju Sv. Pētera baznīcā un S. Tegetmeijeru par mācītāju Sv. Jēkaba baznīcā, padzenot no tās līdzšinējo draudzi — Rīgā sākās t. s. "svētbilžu grautiņi" — pirmajā adventa svētdienā Silvestrs Tegetmeijers Sv. Jēkaba baznīcā noturēja pirmo evaņģēliski luterisko dievkalpojumu vācu valodā. No 1523. līdz 1582. gadam Sv. Jēkaba baznīca bija pirmais latviešu (t. s. "nevāciešu", ar to saprotot arī līvus) luterāņu draudzes dievnams Rīgā (pirmais mācītājs bija Nikolajs Ramms) — šajā laika posmā sprediķi tika teikti "vietējā nevācu valodā".
Polijas-Lietuvas, Zviedrijas un Krievijas pakļautības laikā
1584. gadā sākās t. s. Kalendāra nemieri Rīgā, kad jauno Ziemassvētku dienā dievkalpojuma laikā baznīcā ielauzās luterāņu pūlis, piekaujot mācītājus, izdauzot logus un iznīcinot visu, kas kādi varēja būt saistīts ar katolicisko kultu: svētbildes, altārus un karogus sameta kaudzē un Kubes kalnā sadedzināja, bet kas nedega, iemeta Daugavā (vandalisms skāra visas Rīgas katoļu baznīcas). 1586. gadā Rīgas rāte padzina katoļu priesterus no Sv. Jēkaba baznīcas, un trīs gadus Jēkaba baznīca atkal bija nevācu evaņģēliskās draudzes baznīca, līdz to atkal atdeva katoļiem.
1621. gadā Rīga nonāca Zviedrijas karalistes pakļautībā — Sv. Jēkaba baznīca atkal tika atņemta katoļiem un nodota luterāņiem ar nosaukumu Kroņa baznīca. Kas nepārgāja luterticībā, tiem bija jāatstāj pilsēta vai jāmirst. Zviedru laikā tā, galvenokārt, bija zviedru draudzes baznīca. No 1699. gada līdzās pastāvēja arī vācu draudze, pie kuras piederēja lielākoties muižnieki un luteriskās konfesijas valsts ierēdņi. 1656. gadā, Maskavijas caram Aleksejam I aplencot Rīgu, ēkā trāpīja vairākas lielgaballodes, no kurām 2 par piemiņu iemūrēja galvenā joma un altāra velvēs. Kapelā kopš 1675. gada darbojās uz bijušās jezuītu koledžas bāzes izveidota viena no pirmajām laicīgajām mācību iestādēm, resp., licejiem Rīgā — nosaukta karaļa Kārļa XI vārdā par Kārļa skolu (Schola Carolina).
Dienvidu kiangs
Dienvidu kiangs (Equus kiang polyodon) ir kianga (Equus kiang) pasuga, kas ir mazākā no visām kianga pasugām. Tā augums skaustā ir 100—105 cm.
Dienvidu kiangs ir visapdraudētākais no kiangiem. Vēl nesen tika uzskatīts, ka dienvidu kiangs ir izmiris, līdz 1994. un 1995. gadā tas tika novērots Sikimas štatā Indijā. Dienvidu kiangi šobrīd apdzīvo 200 km² platību Sikimas plakankalnē, kur robežojas Tibeta un Indija. Reģionam nav piemērots dabas lieguma statuss un šobrīd tas ir armijas pārraudzībā, tādēļ ir ļoti grūti iegūt datus par dienvidu kiangu populāciju. Kiangu novērošana tika veikta no Indijas puses 1994. gada novembrī un 1995. gada maijā. Tika atrasti divi kiangu bari, un dzīvnieki, izņemot kumeļus, tika saskaitīti. Pieskaitot klāt aptuveno kumeļu skaitu, zinātnieki uzskata, ka Sikimas rajonā Indijas pusē dzīvo 75—120 dienvidu kiangu. Zinātniekiem nav nekādu datu par dienvidu kiangu populāciju Ķīnas pusē, bet savvaļas ēzeļi ir redzēti reizēm ieklejojam Nepālā.
Sikima plakankalnes reģions ir viens no bagātākajiem ūdens resursu rajoniem Tibetas plakankalnē. Vasaras sausajā periodā Indijas zemnieki uz šo rajonu dzen ganīties savus mājlopus, kas konkurē ar kiangiem uz ierobežoto veģetācijas un ūdens resursiem. Zemnieki, lai padzītu kiangus, norobežo ūdenstilpes ar aplokiem, ierobežojot kiangu iespējas padzerties. Dienvidu kiangs nav nevienā pasaules zoodārzā, un tā pastāvēšana ir īpaši apdraudēta.
Rīgas Svētā Jēkaba katedrāle
Polijas-Lietuvas, Zviedrijas un Krievijas pakļautības laikā
1756. gadā piebūvēta jumta piramīda un baznīcas tornis tika noklāts ar vara plāksnēm un ieguvis piramidālo smaili ar barokālo izliekumu lejasdaļā. 1782. gadā piebūvēts galvenais portāls. Tās arī bija pēdējās nozīmīgās pārmaiņas baznīcas tornī līdz pat mūsdienām. Jēkaba baznīcas tornī atradies kādreiz arī pilsētas trauksmes zvans, kura skaņas aicinājušas rīdziniekus noskatīties soda izpildi Rātslaukumā (leģenda vēstī, ka tas iezvanījies ik reizi, kad garām gājusi vīram neuzticīga sieva). Jēkaba katedrāles četri zvani tuvojoties Pirmā pasaules kara frontes līnijai evakuēti uz Krievijas Impēriju un ir gājuši zudumā.
Latvijas valstī
1923. gada 7. augusta pēc Latvijas Republikas un Vatikāna vienošanās Sv. Jēkaba baznīcu nodeva Romas katoļu konfesijai — valdība nodeva Sv. Jēkaba baznīcu kā katedrāli Rīgas katoļu arhibīskapa rīcībā. Šāds valdības lēmums bija iemesls sarīkot referendumu par baznīcas un lūgšanas namu neatsavināšanu. Referendums notika 1.—2. septembrī un, lai gan vairākums balsotāju nostājās pret baznīcu atsavināšanu vai nodošanu citas konfesijas vajadzībām, referendumam pietrūka kvoruma un līdzšinējā luterāņu draudze bija spiesta baznīcu atstāt. 1924. gadā 3. maijā notika Svētā Mise un arhibīskapa Antonija Springoviča svinīgs ingress. Sākumā tā bija vienīgi bīskapa katedrāles baznīca, taču 1947. gada 18. aprīlī V. E. arhibīskaps metropolīts Antonijs Springovičs izdeva rakstu par draudzes nodibināšanu pie Sv. Jēkaba baznīcas. Šī draudze domāta kā nacionāla draudze bez noteiktas teritorijas, ko veidoja Rīgā un tās apkārtnē dzīvojošie Vidzemes latviešu tautības katoļi, kā arī angļu un franču katoļi.
1993. gadā Svētā Jēkaba katedrālē viesojās Romas pāvests Jānis Pāvils II.
2018. gada jūnijā - oktobrī pie katedrāles Klostera ielā plašu rekonstrukcijas darbu ietvaros tika veikti arheoloģiskie izrakumi, atsedzot un izpētot gandrīz 300 viduslaiku un jauno laiku apbedījumus arheologa dr. hist. Artūra Tomsona vadībā. Pie katedrāles dienvidu sienas arī tika atklāti Baltijas valstīs lielākie šobrīd zināmie tā saucamie kaulu kambari. Iegūtais materiāls ir nozīmīgs Rīgas iedzīvotāju paleodemogrāfiskajā izpētē, jo šeit pamatā apbedīti tieši latviešu tautības rīdzinieki, atšķirībā no sv. Pētera un Doma baznīcu kapsētām, kur pamatā apbedīja vācu tautības pilsētniekus. Senākie atklātie apbedījumi datējami ar 14. - 15. gadsimtu, bet jaunākie ar 17. gadsimtu - 18. gadsimta sākumu.
2018. gada 24. septembrī katedrāli apmeklēja arī Romas pāvests Francisks I.
Restaurācija
2017. gadā tika uzsākta vērienīga baznīcas restaurācija. Tik nozīmīga baznīcas iepriekšējā restaurācija notika apmēram 1917. gadā un restaurācijas darbus vadīja arhitekts Vilhelms Bokslafs. Restaurācijas laikā tika atjaunota altāra daļas fasāde, baznīcas ārējie mūri, kā arī pašreiz notiek torņa un ēkas iekšējie restaurācijas darbi. Tāpat tika atjaunoti ēkas pamati, ūdens noteku sistēma un jumts. Restaurēts tiek arī torņa gailis, kas kalpo kā vējrādis. Pirms darbu uzsākšanas veicot precīzo mērīšanu tika atklāts, ka baznīca ir par 5,6 metriem augstāka, nekā līdz šim tika uzskatīts.
Jakovļevs
Jakovļevs (ru, no personvārda Jakovs (Я́ков); sieviešu dzimtē Jakovļeva (Яковлева)) ir izplatīts krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Āgenskalna sākumskola
Āgenskalna sākumskola ir sākumskola Rīgā, Kandavas ielā 4 k-1.
Āgenskalna sākumskola ir Rīgas pašvaldības dibināta un Rīgas domes Izglītības, kultūras un sporta departamenta pakļautībā esoša vispārējās izglītības iestāde, kura īsteno šādas izglītības programmas: Pamatizglītības pirmā posma (1.-6.klase) humanitārā un sociālā virziena programma 11012111 Pamatizglītības pirmā posma( 1. – 6. klase) programma 11017111 (Pamatizglītības programma ar padziļinātu vācu valodas apguvi)
Vēsture
Āgenskalna sākumskola kā skola pastāv kopš 1994. gada, kad tika nolemts, ka Āgenskalna ģimnāzijā (šobrīd Rīgas Valsts vācu ģimnāzija) macīsies skolēni no 7. līdz 12. klasei, tādēļ pirmās sešās klases nodalīja sākumskolā. 2003./2004. mācību gadā tika uzsāktas mācības izremontētās un atjaunotās telpās.
Izglītības programmas
Āgenskalna sākumskolā tiek īstenota viena izglītības programma:
One Day / Reckoning Song
One Day / Reckoning Song ir izraēliešu mūziķa Asafa Avidāna otrais singls. Eiropā lielu popularitāti ir ieguvis šī singla Wankelmut remikss.
Leksikogrāfija
Leksikogrāfija (el2 — ‘vārdnīca’ + graphō — ‘rakstu’) ir termins, ko var attiecināt uz leksikonu jeb vārdnīcu sastādīšanas procesu (vārdu vākšana, sistematizēšana) un vārdnīcu izdošanu. Tāpat arī uz vārdnīcu literatūras kopumu kādā sfērā.
Koči prefektūra
Koči prefektūra ir viena no Japānas prefektūrām. Tā robežojas ar Ehimes prefektūru ziemeļrietumos un ziemeļos, Tokusimas prefektūru ziemeļaustrumos, kā arī Kluso okeānu austrumos, dienvidos un rietumos.
Āgenskalna iela
Āgenskalna iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalna un Zasulauka apkaimēs. Āgenskalna iela sākas krustojumā ar Slokas ielu un beidzas krustojumā ar Margrietas un Kuldīgas ielām. Kopējais ielas garums ir 1182 metri, un tā sastāv no 2 braukšanas joslām.
Vēsture
Iela veidojusies bijušās Jelgavas priekšpilsētas daļā — Švarcmuižas teritorijā — no Slokas ielas līdz Kuldīgas ielai kā privāta iela, kuru ierīkoja muižas īpašnieks savas muižas teritorijā. Pilsētas valde ielas nosaukumu neapstiprināja. 1901. gadā muižas īpašniekam tika atļauts izvēlēties ielas nosaukumu, ar noteikumu, ka uz ielas plāksnes pirms nosaukuma būs rakstīts "privāts ceļš". Kopš 1906. gada pilsētas ielu sarakstā iekļauta Āgenskalna iela.
Līdz 20. gadsimta 20. gadiem apbūve bija tikai ielas sākumā, tālāk iela turpinājās caur Švarcmuižas mežu un neapbūvētu teritoriju līdz pat Margrietas un Kuldīgas ielu stūrim. 1930. gados tika uzbūvētas dažas modernas savrupmājas, bet laikā no 1958. līdz 1962. gadam Āgenskalna ielas apkārtnē uzbūvēja piecstāvu dzīvojamo namu rajonu Āgenskalna priedes — pirmo tipveida daudzstāvu apbūves masīvu Latvijā. Tāpat tika uzcelta arī kafejnīca "Priedes".
Ielas raksturojums
Āgenskalna iela ir 1182 metrus gara asfaltēta iela Āgenskalna un Zasulauka apkaimēs. Tā sākas krustojumā ar Slokas ielu un iet dienvidrietumu virzienā kā divu joslu iela. Ielai ir savienojumi ar Baložu un Alīses ielām, krustojumā pie Rīgas Valsts vācu ģimnāzijas ar Melnsila ielu no vienas puses un Vīlipa ielu no otras puses. Nedaudz tālāk tā krustojas ar Dreiliņu ielu no vienas puses un Gregora ielu (savienojums tikai gājējiem). Āgenskalna iela beidzas krustojumā ar Margrietas un Kuldīgas ielām.
Ielu savienojumi
Āgenskalna iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Āgenskalna ielas posmā no Melnsila un Vīlipa ielu krustojuma līdz trolejbusu galapunktam "Āgenskalna priedes" (galapunkts atrodas īsi pirms krustojuma ar Dreiliņu ielu) kursē 12. maršruta trolejbusi. 12. trolejbusu maršruta galapunkts "Āgenskalna priedes" atrodas ielas pārnumuru pusē. Šeit kursē arī 56. maršruta autobusi posmā no Melnsila un Vīlipa ielu krustojuma līdz Āgenskalna un Dreiliņu ielu krustojumam.
Helita rags
Helita rags ir Helita pussalas tālākais ziemeļu punkts Rosa jūras rietumu piekrastē Borkgrevinka krastā. Atklāja britu polārpētnieka Džeimsa Rosa ekspedīcija 1841. gadā un nosauca ekspedīcijas kuģa Erebus mantziņa Tomasa Helita (Thomas R. Hallett) vārdā.
Helita ragā no 1957. līdz 1973. gadam darbojās kopīga jaunzēlandiešu/amerikāņu polārstacija Helita. Stacija tika izbūvēta vienas no reģiona lielākās Adelijas pingvīnu kolonijas vietā un no 1986. līdz 2010. gadam tika veikta stacijas likvidācija, kas līdz šim ir bijis viens no apjomīgākajiem vides sakopšanas darbiem kontinentā.
12 ha lielai teritorijai Helita ragā, iekļaujot bijušo stacijas teritoriju, ir piešķirts aizsargājamas teritorijas statuss.
.lr
.lr ir Libērijas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD). Šo domēnu drīkst reģistrēt tās personas, kas atrodas Libērijā un kuras var pamaot domēna izmantošanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Leksikoloģija
Leksikoloģija ( — ‘ar vārdu saistīts’, logos — ‘jēdziens, mācība’) ir valodniecības nozare, kas pēta leksiku.
Leksikoloģijas saskarnozaru vidū ir etimoloģija, stilistika, semasioloģija, dialektoloģija, sociolingvistika, terminoloģija.
Vārda nozīme
Ar vārda nozīmi saprot runā vai rakstos atspoguļoto jēdzienisko saturu. Vārda leksiskā nozīme saglabājas visās tā gramatiskajās formās, un to bez grūtībām var uztvert jebkurā vārda formā, piemēram, prieks, kuģis, sameklēt. Latviešu valodā ir gan viennozīmīgi, gan daudznozīmīgi vārdi. Viennozīmīgo vārdu nozīmi viegli var uztvert bez konteksta.
Līdzās viennozīmīgajiem vārdiem ir daudznozīmīgie vārdi, kuru nozīmi var uztvert ar konteksta palīdzību. Piemēram, vārds liecība: 1. būt par aculiecinieku, sniegt liecības; 2. skolā saņemt liecību.
Viktors Jakovļevs
Viktors Jakovļevs (dzimis ) ir krievu tautības Latvijas politiķis, pārstāv partiju "Saskaņa". Bijis Saeimas deputāts un Stopiņu novada domes deputāts.
Leksikoloģija
Vārda nozīme
Dažiem daudznozīmīgajiem vārdiem var būt pat vairāk nekā desmit nozīmju. Pēc lietojuma svarīguma izšķir: 1) pamatnozīmi - tā ir nozīme, ko var saprast bez konteksta, piemēram, aiziet - ejot attālināties, tecēt - plūst. Pamatnozīme ir vissvarīgākā no kāda vārda nozīmēm, tā visbiežāk tiek lietota. 2) atvasinātās nozīmes - visas pārējās nozīmes pēc pamatnozīmes, kuras atklājas tikai kontekstā. aiziet - 1. (nomirt) Sieva aizgāja pirmā, nomira pašā rudenī; 2. (aizlidot) Dzērves jau aizgājušas; 3. (aizpeldēt) Zivis nārstā bija aizgājušas pret straumi uz augšu; 4. (tikt iztērētam) Ja nemācēja dzīvot, tad naudiņa aizgāja. Vārdnīcās atvasinātās nozīmes uzrāda aiz pamatnozīmes.
Viktors Jakovļevs
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Rīgas 83. vidusskolā (1981) un Rīgas Politehniskajā institūtā (1987), kur studēja būvinženiera specialitātē.
Kokarde
Kokarde ir formas tērpa galvassegas atšķirības zīme.
Viktors Jakovļevs
Biogrāfija
Laikā no 1987. līdz 1991. gadam strādājis Rīgas Politehniskajā institūta zinātniskajā laboratorijā par inženieri pasniedzēju. Pēc tam strādājis dažādos celtniecības uzņēmumos un atkritumu apsaimniekošanas uzņēmumā "Getliņi EKO".
Leksikoloģija
Vārda nozīme
Pēc tēlainības izšķir: 1) tiešo nozīmi - nosauc priekšmetus, parādības, darbības, procesus, īpašības tieši, bez saistījuma, bez asociācijām ar kādu citu parādību; tā ir arī vārda pamatnozīme, piemēram, rūgts - raksturo noteiktu garšas sajūtu, kult - apzīmē un nosauc darbības veidu. Vārdiem var būt arī vairākas tiešās nozīmes, piemēram, kult labību un kult sviestu.
Viktors Jakovļevs
Politiskā darbība
V. Jakovļevs ir bijis deputāta palīgs 9. Saeimā. 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās viņš tika ievēlēts Stopiņu novada domē. Gadu vēlāk V. Jakovļevs neveiksmīgi startēja 10. Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta. 2011. gada aprīlī viņš ieņēma mandātu nolikušā Jura Silova vietu Saeimā. Tā paša gada rudenī tika ievēlēts arī 11. Saeimā. No partijas "Saskaņa" saraksta kandidēja arī 12. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Stopiņu novada domē. 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Kokarde
Sākotnēji kokardes tika veidotas kā lentu rozetes nacionālās krāsās, politiskās piederības vai dzimtas krāsās. To valkāja kā pie militāra formastērpa, tā civilā apģērba. Sievietes šo zīmi mēdza piestiprināt ne tikai pie cepures, bet arī iestiprinātu matos.
Leksikoloģija
Vārda nozīme
2) pārnesto nozīmi - nenosauc parādību tieši, bet apzīmē to netieši, ar citu vārdu, piemēram, rūgts - kaut kas ļoti nepatīkams (rūgta patiesība, rūgta mācība); kult - 1. kult kājas (ātri kustināt),2. kult kucēnu (pērt),3. kult melus (melot), 4. dzīvot, cepuri kuldamam (labi dzīvot), 5. kult mēli (daudz runāt), 6. kult tukšus salmus (bezsaturīgi pļāpāt).
Viktors Jakovļevs
Politiskā darbība
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Ropažu novada domē, taču netika ievēlēts. Kandidēja arī 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gada rudenī, taču "Saskaņas" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Kokarde
Latvijas karaspēka vienības, Latvijas Armija
Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas, 1919. gadā Latviešu karaspēka vienībām Kurzemē (daļēji Vidzemē) tika ieviestas cepuru kokardes - saulītes, kas vienlaikus bija Latvijas valsts pirmais ģerbonis. Kad 1921. gadā apstiprināja jauno ģerboni, saulīte palika kā Latvijas Armijas kokarde. Savukārt Latvijas karaflotes virsniekiem un virsnieku vietniekiem bija atšķirīgas, uz melna vilnas auduma, ar zeltītiem spirāldiegiem izšūtas kokardes. "Ziemeļnieku" komandieris pulkvedis Jorģis Zemitāns pašrocīgi uzzīmēja savu vienību kokardi - uz ovālas formas pamata horizontālas sarkani-balt-sarkanas strīpas. Tomēr ne visās Ziemeļlatvijas vienībās šādu kokardi pieņēma. Brīvības cīņām beidzoties, laika gaitā, saulīte kļuva smailāka (ovālākas kontūras), no Armijas kokardes tika izņemts burts L, atstājot trīs zvaigznes.
Nacionālie Bruņotie spēki
Atjaunojoties Latvijas valstiskumam, Aizsardzības spēkos atjaunoja Latvijas armijas simboliku, tajā skaitā kokardes - saulīti un ģerboni. Papildus parādes un laiviņcepurēm, klāt nākušas lauka formas cepures un beretes. Lauka formas cepurei (daļēji beretēm) tiek saglabāta saulīte, bet speciālas nozīmes vienībām (Izlūkdesanta bataljons, JS Speciālo uzdevumu vienība) pie beretes ir īpašas, šo vienību kokardes. Plašāk ieviešot bereti kā formas tērpa sastāvdaļu, dažādojās arī kokardes. Šobrīd katrai vienībai, kam formas tērpā paredzētas beretes, ir savas īpašas kokardes.
Sasmakas ezers
Sasmakas ezers (arī Valdemārpils ezers, Ārlavas ezers) ir ezers Talsu novada Ārlavas pagastā.
Ezers ļoti šaurs un garš, ziemeļu daļā pāri pāržmaugai iet ceļš (vienīgais ezers Latvijā, pār kuru uzbūvēts tilts). 1954.—1955. gados regulēta iztekošā Mazroja. Krasti zemi, vietām stāvāki. Ziemeļu galā atrodas Ārlavas muiža ar parku. Valdemārpilī pludmale. Konstatētas 18 zivju sugas.
Old Trafford
Old Trafford ir futbola stadions nelielajā Trafordā, Lielajā Mančestrā, Anglijā. Šajā stadionā savas mājas spēles aizvada Anglijas Premjerlīgas klubs Mančestras "United". Old Trafford ir 76 212 skatītāju vietas. Ietilpības ziņā tas ir Anglijas otrais lielākais futbola stadions pēc Wembley stadiona Londonā. Old Trafford un Wembley stadioni ir divi vienīgie stadioni Anglijā, kam UEFA ir devusi piecu zvaigžņu reitingu.
Džordžs Grenvils
Džordžs Grenvils (en; dzimis, miris ) bija Lielbritānijas politiķis no vigu partijas. No 1763. līdz 1765. gadam Grenvils bija Lielbritānijas premjerministrs. Viens no septiņiem britu premjerministriem, kurš nav saņēmis pēra titulu (par pēriem, citu starpā, nekļuva arī Viljams Pits Jaunākais, Viljams Gladstons un Vinstons Čērčils).
Dzimis 1712. gadā. Arī Viljama vecākais brālis Ričards kļuva par politiķi. Mācījās Ītonā un Oksfordas Universitātē. 1741. gadā Džordžs Grenvils tika ievēlēts parlamentā no Bekingemas un pārstāvēja šo vēlēšanu apgabalu līdz savai nāvei.
Parlamentā darbojās opozīcijā Robertam Volpolam. 1744. gada decembrī kļuva par admiralitātes lordu Henrija Pelema valdībā. Nonāca opozīcijā pret savu brāli Ričardu un Viljamu Pitu. Vēlāk ieņēma vairākus citus valdības amatus.
1763. gadā ieņēma Lielbritānijas premjerministra posteni. Džordža Grenvila amata darbības laikā tika notiesāts Džons Vilkss un, lai paildinātu valsts kasi, tika pieņemts 1765. gada zīmognodevas likums, kurš izsauca sašutumu Amerikas kolonijās. 1765. gadā karalis Džordžs III atcēla Grenvilu no amata.
Pāvels Mihadjuks
2008. gadā Mihadjuks no FK Rīga pārcēlās uz FK Ventspils, kad "FK Rīga" sākās finansiālas problēmas. 2009. gada sākuma viņš bija izīrēts Skotijas klubam Inverness Caledonian Thistle F.C.. Pēc pussezonas viņš atgriezās FK Ventspils, bet 2010. gada februārī pievienojās Dundee United, taču sastāvā nespēja nostiprināties un 2010. gada jūlijā pievienojās savam bijušajam klubam FK Liepājas Metalurgs. 2011. gadā ticis atzīts par Latvijas Virslīgas gada labāko aizsargu.
1974. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1974. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1974) bija 14. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Itālijā no 1974. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja PSRS izlase, kura finālā uzvarēja Čehoslovākijas izlasi. Mazajā finālā Itālijas izlase uzvarēja Ungārijas izlasi.
Eiropas čempionātā piedalījās 13 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
4z. autobusu maršruts (Rīga)
'''4z. autobusu maršruts''' ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Abrenes ielas līdz Zolitūdei.
4z. autobusu maršruta kopējais garums ir 28,290 km. Virziena Abrenes iela — Zolitūde kopējais garums ir 13,850 km, bet virziena Zolitūde — Abrenes iela kopējais garums ir 14,440 km.
Darbdienās pa 4z. autobusu maršrutu kursē 2 autobusi, kuri pavisam veic 22 reisus, bet brīvdienās — neviens.
4z. autobusu maršrutu apkalpo RP SIA "Rīgas Satiksme" 6. autobusu parks.
Vēsture
Šis maršruts tika atklāts, aizstājot slēgto 22. autobusu maršrutu, kas tolaik kursēja no Autoostas līdz Rikšotāju ielai. No 2014. gada 20. novembra autobusi sāka kursēt pa izmainītu maršrutu, daļu maršruta veicot pa Kurzemes prospektu.
Sakarā ar Latvijā izsludināto ārkārtas situāciju no 2020. gada 21. marta maršruts uz laiku tika slēgts pasažieru skaita krituma dēļ. 2020. gada 1. septembrī maršruts tika atjaunots. No 2021. gada 16. janvāra līdz 31. augustam maršruts otrreiz uz laiku bija slēgts saistībā ar otrā ārkārtas stāvokļa izsludināšanu valstī un COVID-19 pandēmijas izraisīto reisu samazināšanu.
No 2021. gada 3. novembra maršruts COVID-19 pandēmijas izraisītā transportlīdzekļu vadītāju trūkuma dēļ atkal uz laiku tika slēgts.
Maršruts
Virzienā Abrenes iela — Zolitūde autobusi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Marijas iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Nometņu iela, Lapu iela, Melnsila iela, Vīlipa iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Anniņmuižas bulvāris, Kleistu iela, Kurzemes prospekts, Zolitūdes iela, Gramzdas iela, Anniņmuižas iela un Rostokas iela.
Virzienā Zolitūde — Abrenes iela autobusi kursē pa šādām ielām: Rostokas iela, Anniņmuižas iela, Gramzdas iela, Zolitūdes iela, Kurzemes prospekts, Kleistu iela, Anniņmuižas bulvāris, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Vīlipa iela, Melnsila iela, Lapu iela, Nometņu iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
4z. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 70 pieturas. Virzienā Abrenes iela — Zolitūde ir 33 pieturas, bet virzienā Zolitūde — Abrenes iela ir 37 pieturas.
2011. gada 1. janvārī 4z. autobusu maršruta pieturvietas "7. līnija" abos virzienos tika pārdēvētas par "Imantas 7. līnija". Ar 2013. gada rudeni, pieturvieta "Kuģu iela" visiem maršrutiem pārdēvēta par pieturvietu "Nacionālā bibliotēka" Ar 2018. gada 22. oktobri pieturvieta „Pedagoģijas fakultāte” pārdēvēta par „Muižas iela”.
Franss Halss
Franss Halss (nl; dzimis ap 1580. gadu, miris ) bija nīderlandiešu gleznotājs. Viņš piederēja pie Rubensa paaudzes un bija viens no pirmajiem brīvās Holandes portretu meistariem. Par viņa dzīvi ir saglabājies ļoti maz ziņu.
Biogrāfija
Viņš bija dzimis Antverpenē flāmu vecākiem, kas pārcēlās uz Holandi pēc tam, kad pilsētu 1585. gadā ieņēma spāņi. Kopš 1591. gada viņa vecāki bija apmetušies Hārlemā, Ziemeļholandē, un viņš turpat nodzīvoja visu mūžu. Viņš bija divreiz precējies un ar vismaz desmit bērniem.
Halss pastāvīgi bija finansiālās grūtībās, un mūža nogalē pilsētas nabagmāja atvēlēja viņam mazu ikgadēju pabalstu, jo viņš, dzīvojot tajā, bija gleznojis tās reģentu portretus. Pēc četriem gadiem viņš mira, un plašu atzinību viņa darbi atkal ieguva tikai 19. gadsimta vidū.
Mākslinieka karjera
Agrākā zināmā Halsa glezna ir Jacobus Zaffius (1611), un ir iespējams, ka viņš bija māceklis pie sava novadnieka Karela van Mandera. Halss sasniedza popularitāti ar saviem pirmajiem grupu portretiem, no kuriem pazīstamākajos ir attēlotas Sv. Adriāna (1627) un Sv. Jura (1616) strēlnieku rotas. E.H. Gombrihs par Sv. Jura strēlnieku rotas virsnieku mielasta portretu saka: "[..] grupas portrets, kas gleznots Halsa karjeras sākumā, atklāj spožumu un oriģinalitāti, ar kādu viņš risināja šādus uzdevumus. Lepno un neatkarīgo Nīderlandes pilsētu iedzīvotājiem bija pienākums dienēt strēlniekos - parasti kopienas turīgāko locekļu vadībā. Hārlemieši šo vienību virsniekus pēc dienesta pienākumu izpildes mēdza godāt ar lepnu mielastu, un bija izveidojusies tradīcija šos priecīgos notikumus iemūžināt lielā gleznās. Māksliniekam tas noteikti nebija viegls uzdevums - vienā darbā ietvert tik daudz portretu un panākt, lai rezultāts neizskatītos kokains vai samākslots, kā tas mēdza gadīties agrāk. Halss jau no paša sākuma izprata, kā atveidot līksmo svinību gaisotni un atdzīvināt ceremoniālo grupu, vienlaikus negrēkojot pret nepieciešamību katru no divpadsmit vīriem parādīt tā, lai mums liktos, ka paši esam viņus visus sastapuši - sākot no druknā pulkveža ar pacelto glāzi galda galā un beidzot ar jauno leitnantu pretējā pusē, kurš gan atstāts bez sēdvietas, taču raugās tik pašapzinīgi, it kā gaidītu komplimentus par savu lielisko ekipējumu." Kopā Halss šajos gados bija uzgleznojis piecus lielus grupu portretus. Vienu no tiem, Trūcīgo kompānija (1633—37), viņš atteicās pabeigt, jo viņš nevēlējās doties uz Amsterdamu pozēšanai, un tam tika nolīgts kāds mazpazīstams portretists, kas paveica darbu tik labi, ka mākslas speciālisti joprojām nevar piekrist, kur sākas viena darbs un beidzas otra.
Viņš ir labi pazīstams arī ar savām spēcīgu un veselīgu tēlu gleznām, kā Smejošais kavalieris (1624). Halsa mierīgākie vēlīnākie darbi ir pielīdzināmi viņa laikabiedram Rembrantam.
Karolīna Kurkova
Karolīna Kurkova (dzimusi ) ir čehu modele. Darbojusies Victoria's Secret, kur laikā no 2005. līdz 2008. gadam bijusi viena no "eņģeļiem", laikā no 2000. līdz 2008. un 2010. gadā piedalījusies Victoria's Secret modes skatē. 2007. gadā žurnāls Forbes viņu ierindoja 6. vietā visvairāk pelnošāko modeļu sarakstā.
Lemma (leksikogrāfija)
Lemma leksikogrāfijā ir vārds tādā formā, kādā tas tiek ievietots vārdnīcā, piemēram, latviešu valodā nomeniem lemmas forma būtu nominatīvs un darbības vārdiem — nenoteiksme.
Atšķirīgas lemmas formas radniecīgās valodās
Lībiešu valodā tiek šķirtas divas nenoteiksmes — I nenoteiksme (ar piedēkļiem -da, -dõ, -tõ, -õ) un II nenoteiksme (ar piedēkli -m), II nenoteiksmi atbilstoši tās funkcijai sauc arī par supīnu (t.i., forma, kas izsaka, ka darbības vārds ir kāda cita darbības vārda mērķis, piemēram, ta tuļ Sīkrõgõl jelām — "viņš ieradās, lai dzīvotu Sīkragā"). Lībiešu valodā I nenoteiksme ir vārdnīcas šķirkļa forma, savukārt igauņu valodā lemmas forma ir supīns.
Fukuokas prefektūra
Fukuokas prefektūra (ja) ir viena no Japānas prefektūrām, kas atrodas Kjusju reģionā, Kjusju salas ziemeļos. Tā robežojas ar Oitas prefektūru austrumos, Kumamoto prefektūru dienvidos, Sagas prefektūru rietumos, Japāns iekšējo jūru ziemeļaustrumos, Japāņu jūru ziemeļrietumos un Kluso okeānu dienvidrietumos. Fukuokas prefektūras administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Fukuoka.
Prefektūras kopējā platība ir 4 971,01 km² un tā sīkāk sastāv no 12 rajoniem, 60 pašvaldībām un 28 pilsētām. Pēc 2018. gada datiem prefektūrā dzīvo 5 111 494 iedzīvotāji. Tā ir divdesmit devītā lielākā prefektūra pēc platības un devītā lielākā pēc iedzīvotāju skaita.
American Life
American Life ir ASV mūziķes Madonnas astotais studijas albums, kuru ierakstu kompānija Maverick Records sadarbībā ar Warner Bros. Records izdeva 2003. gada 22. aprīlī.
Zibens
Zibens ir elektriskā izlāde starp mākoņiem vai starp mākoņiem un zemi negaisa, bet retāk stipra sniegputeņa vai vulkāna izvirduma laikā. Izlāde notiek, kad atmosfērā izveidojas jonizēta gaisa kanāls. Ar neapbruņotu aci elektroni nav redzami, bet, kad notiek zibens izlāde, tie kustas tik ātri, ka gaiss šaurā kanālā ap tiem kvēlo (notiek gāzes jonizācija un veidojas plazma).
Zibens rašanās
Par zibens, kā pirmatnējās dabas parādības rašanos, pēdējo 250 gadu laikā tika izvirzītas apmēram 30 teorijas. 18. gadsimta vidū zinātnieki Georgs Vilhelms Rihmanis un Bendžamins Franklins atklāja, ka zibens ir milzīga elektriska dzirkstele, kas rodas starp pretēji lādētiem laukiem. Kad šādu procesu izraisīja laboratorijā, izrādījās, ka dzirksteles — zibens iegūšanai nepieciešams, lai starp debesīm un zemi būtu lauks, kura spriegums uz katru attāluma metru sasniegtu 30 000 voltu. Tiklīdz iestājas šāds kritisks moments, intensīvi sāk attīstīties jonizācijas process. Joni un elektroni, kas kustas ar milzīgu ātrumu, sadurdamies ar molekulām un atomiem tos jonizē. Jonizētās molekulas un atomi jonizē citas daļiņas. Šis process notiek šaurā kanālā, kurā gaiss stipri sakarst. Kanāls kļūst par ceļu, pa kuru no mākoņa sāk noplūst elektriskais lādiņš, zibens priekštecis, tā "vadonis". Zibens "vadonis" attīstās lēcienveidīgi un katra lēciena laikā, kas ilgst dažas tūkstošdaļas sekundes, pavirzās uz priekšu par aptuveni 50 līdz 100 metriem. Kad tas tuvojas zemei, tam pretī nāk dažādu zīmju lādiņi. Šo plūsmu ātrums ir 10 000 km/s. Tādējādi kanālā rodas elektriskā strāva ar lielu stiprumu un jaudu. Tas tad arī ir zibens. Kad notikusi lādiņu neitralizācija, strāva kļūst vājāka. Taču jauns "vadonis" veido zibenim jaunu ceļu. Šis process atkārtojas daudzas reizes. Ja tiek novērots stipri sazarots zibens, tas nozīmē, ka zibens ceļu veidojuši nevis viens, bet gan vairāki "vadoņi".
Mūsdienās ir zināms, ka atmosfērā vienmēr ir diezgan lieli elektrības krājumi. Šī enerģija ir izkliedēta, taču nevienmērīgi. Kad mitrais gaiss ceļas augšup, lielā augstumā izveidojas krusas graudi, kas, krītot zemē, sāk kust, bet gaisa strāvas sadala pozitīvi un negatīvi lādētos pilienos. Izveidojas spēcīgs elektriskais lauks. Zibens ir elektriskā lauka pēkšņa izlādēšanās. Zibens var rasties visur, kur veidojas elektriskais lauks: vulkānu izvirduma dūmu stabos, atombumbas izmēģinājuma sprādziena mākoņos, sniega un smilšu vētrās. Šis process ir novērots arī uz citām planētām.
Pērkona negaiss visbiežāk plosās tropiskajos un ekvatoriālajos apgabalos, ko dēvē par "mūžīgo pērkona negaisa joslu". Pērkona negaisiem ir savs "pols" — Bītenzorga rajons Javas salā. Negaisi šeit ir novērojami 322 dienas gadā.
Jo tālāk no "mūžīgo pērkona negaisa joslas" uz ziemeļiem un dienvidiem, jo negaisa dienu skaits samazinās. Tā, piemēram, Etiopijas dienviddaļā pērkona negaiss ir 220 dienas gadā, Meksikā, 140 dienas, bet aiz polārā loka tikai 1 vai 2 dienas gadā. Sahāras tuksnesī zibens ir ļoti reta dabas parādība.
Latvijā pērkona negaisi parasti ir novērojami vasaras periodā. Pērkona negaiss ziemā gadās ļoti reti, parasti spēcīgā sniegputenī. Kā piemēru var minēt faktu, ka 1972. gada martā vairākos Sibīrijas rajonos plosījās spēcīgs pērkona negaiss.
Zibens veidi
Zibeņi pēc veida ir ļoti dažādi. Reti zibens virzās taisnā līnijā. Parasti tas izlokās, zibens it kā dažās vietās ir lauzts un zigzagveidīgs. Spēcīga negaisa laikā var novērot daudzzarainu zibeni. Nonākot zemē, zibens var sakausēt smiltis. Dažriez sakusušas smiltis zibens ceļā izveido vienu vai vairākas caurules. Šīs caurules tiek dēvētas par zibens bultām jeb fulgurītiem. To garums dažreiz ir pusmetru un pat vairāk. Ļoti daudz šādu bultu tiek atrastas vietās, kur zemes virsma ir smilšaina un mitra. Ja zibens ir zarains, tad arī smiltīs paliek kausējuma nospiedumi.
Zibens raksturojums
Zibens ilgst aptuveni 0,2 sekundes. Šajā laikā dzirkstele starp mākoni un zemi augšup lejup skrien pat vairākus desmitus reižu. Tā kā zibens izlāde ilgst ļoti īsu laiku, tad nav iespējams pamanīt, ka zibens sper no lejas uz augšu. Šādos gadījumos zibens bulta sazarojas augšpusē. Zibeņi parasti nav garāki par 2—3 kilometriem. Tomēr dažkārt tiek novērotas arī zibens izlādes, kuru garums sasniedz 20 kilometrus un vairāk.
Zibens strāvas stiprums var sasniegt 100 000 ampēru un strāvas spriegums — vairākus miljonus voltu, bet zibens strāvas kanāla apkārtmērs ir tikai daži centimetri. Zibens pārvietojas ar aptuveno ātrumu 30 000 kilometru stundā, un tā temperatūra sasniedz 30 000°C. Katrs zibens izlādes metrs spīd ar tādu pašu spilgtumu kā miljons simtvatīgu spuldžu. Zibens sasildītais gaiss izplešas eksplozīvi, radot pērkonu.
Cilvēki jau sen ir ievērojuši, ka zibens iesper augstos nomaļos vai klajos priekšmetos, piemēram, torņos un atsevišķi augošos kokos. Zibenim iesperot kokā, no augstās temperatūras koka sula sāk vārīties un tvaiki saplēš koksni, taču visbiežāk zibens koka stumbrā atstāj vagas.
18. gadsimtā M. Lomonosovs ieteica drošu paņēmienu cīņai pret zibeni — zibensnovedēju. Zibensnovedējs ir vertikāls metāla stienis, kas izvirzīts virs aizsargājamā objekta augšējās daļas un ar stiepli savienots ar kādu metāla priekšmetu, kas ierakts zemē tā lejasdaļā. Iesperot zibenim, elektriskais lādiņš pa stiepli nonāk zemē un tur izkliedējas.
Citas zibens īpašības
Tomēr zibens nenodara tikai ļaunumu. Zibens, piemēram, ir dabisks slāpekļa mēslu ražošanas mehānisms. Katrā tā uzliesmojuma laikā izdalās 2—3 tonnas slāpekļa oksīda. Gada laikā uz zemes virsmas kopā ar lietu nokļūst simtiem miljoni tonnu saistītā slāpekļa. Tādējādi tiek stimulēta augu attīstība.
Lodveida zibens
Lodveida zibeni uzskata par plazmas parādību, lai gan zinātniska izskaidrojuma trūkst. Iespējams, ka lodveida zibens ir milzīga elektriskā dzirkstele, tomēr tās rašanās iemesls nav zināms. Ir arī pieņēmums, ka lodveida zibens ir miniatūra melnā cauruma kopija, tomēr šis apgalvojums ir maz ticams.
Puzes ezers
Puzes ezers ir ezers Ventspils novada Puzes pagastā uz robežas ar Ugāles pagastu.
1954.-1955. gados regulēta izteka, ūdens līmenis ezerā pazeminājās par 0,9 metriem. Gultne dūņaina, krasti pārsvarā lēzeni, vietām stāvāki. Ezerā dzīvo tāda zivs, kā stinte, arī sams. Vēl nesen — Ventspils dzeramā ūdens ņemšanas vieta. Viesu nams "Greiži".
Elektrolīze
Elektrolīze ir ķīmisks process, kas norisinās pie elektrodiem — anoda un katoda, ja caur elektrolīta šķīdumu vai kausējumu plūst strāva, kā rezultātā vielas tiek sadalītas atsevišķos ķīmiskajos elementos un citos savienojumos.
Elektrolīzes būtība
Līdzstrāva ir daudz spēcīgāks oksidētājs un reducētājs nekā ķīmiskie reaģenti. Elektrolīze ir oksidēšanās-reducēšanās process, kura laikā:
Kausējumu elektrolīze
Ja izkausē sāļus un sārmus, vai arī tos izšķīdina ūdenī, tie sadalās jonos. Ja caur elektrolītu kausējumiem laiž līdzstrāvu, noris elektrolīze.
Nātrija hlorīda (NaCl) kausējuma elektrolīze, piemēram, noris šādi.
Pie anoda veidojas atomārais hlors:
Hlora atomi savā starpā veido nepolāro kovalento saiti:
Pie anoda izdalīto hloru var just pēc smakas.
Ūdens šķīdumu elektrolīze
Elektrolizējot ūdeni, iegūst ūdeņradi un skābekli:
Pie katoda(-) izdalīsies ūdeņradis un vide kļūs sārmaina:
Elektrolizējot elektrolītu ūdens šķīdumus, rodas problēma noskaidrot, kādi joni dosies pie elektrodiem, jo bez elektrolīta joniem šķīdumā ir arī H+ un OH- joni, taču to var noskaidrot, zinot kādi joni konkrētajos apstākļos ir aktīvāki.
Taču jāņem vērā, ka ir izņēmumi, kad H+ koncentrācija ir maza (kā tas ir neitrālā vidē), pie katoda var reducēties metālu katjoni, kas ir ķīmiski neaktīvāki par ūdeņradi, kas ir raksturīgi niķelēšanā, alvošanā un hromēšanā.
Tikai ņemot vērā katjonu un anjonu spēju reducēties un oksidēties, mēs varam paredzēt, kā notiks jebkura elektrolīta ūdens šķīduma elektrolīze.
Kā piemēru mēs varam apskatīt hroma(II) sulfāta ūdens šķīduma elektrolīzes (neitrālā vidē) summāro vienādojumu:
Faradeja likumi elektrolīzei
m=kq, kur k ir elektroķīmiskais ekvivalents.
Abus Faradeja likumus var izteikt ar vienu formulu: jeb, kur M ir molmasa, n ir jonu vērtība, N_A ir Avogadro skaitlis, e ir elektriskais elementārlādiņš.
Elektrolīzes izmantošana
Elektrolīze tiek izmantota galvaniskajos elementos, tostarp Leklanšē elementos, akumulatoros.
Reālajā dzīvē kosmosa stacijas var izmantot ūdeni, kas veidojies kosmosa kuģa degvielas tvertnē, un ražot papildu skābekli, izmantojot elektrolīzes procesu. Enerģiju elektrolīzes procesam šajā gadījumā var iegūt ar saules bateriju palīdzību.
Sagas prefektūra
Sagas prefektūra ir viena no Japānas prefektūrām. Tā robežojas ar Fukuokas prefektūru ziemeļaustrumos, Nagasaki prefektūru dienvidrietumos, Kluso okeānu dienvidaustrumos un Japāņu jūru ziemeļrietumos.
1972. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
1972. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm (EuroBasket Women 1972) bija 13. kontinenta čempionāts, kas norisinājās Ungārijā no 1972. gada līdz. Čempionātu organizēja FIBA Europe. Čempionātā uzvarēja PSRS izlase, kura finālā uzvarēja Bulgārijas izlasi. Mazajā finālā Čehoslovākijas izlase uzvarēja Francijas izlasi.
Eiropas čempionātā piedalījās 13 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
Lasana
Lasana ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā Ampēneštromas āmtē Oderas upes Pēneštromas attekas krastā uz ziemeļaustrumiem no Anklamas.
Valkas ģimnāzija
Valkas ģimnāzija ir Valkas skola, kas realizē pamatizglītības otrā posma (7. – 9. klase) programmu un vidējās izglītības programmas - vispārizglītojošā virziena programmu, matemātikas, dabaszinātņu un tehnikas virziena programmu, vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programmu krievu valodā un neklātienes apmācības programmu.
Vēsture
1920. gada 2. augustā Valkas pilsētas domes sēdē apstiprināja skolu komisijas lēmumu atvērt reālskolas tipa vidusskolu, ierādot telpas bijušajā Jāņa Cimzes vadītā Vidzemes draudzes skolu skolotāju semināra ēkā. Valkas pilsētas vidusskola sāka darbību 1920. gada 27. septembrī, bet 1921. gada 1. maijā tā tika pārdēvēta par Valsts Valkas vidusskolu. Skolas pirmais direktors bija Jūlijs Brūniņš. 1926. gadā tapa jaunas skolas ēkas projekts, kura autors bija Izglītības ministrijas arhitekts Indriķis Blankenbergs. 1929. gada septembrī skola no vecās Cimzes semināra ēkas tika pārcelta uz jauno namu, bet celtniecības darbi tika pabeigti tikai 1931.gadā. 1932. gada 1. aprīlī skola tika pārdēvēta par Valsts Valkas Jāņa Cimzes ģimnāziju. No 1938. līdz 1944. gadam skolas direktors bija Aleksis Ķīsis.
Otrā Pasaules kara laikā skolas telpās tika iekārtots Vācijas armijas kara hospitālis, bet 1944. gada 1. oktobrī tika atjaunota Valkas pilsētas vidusskola. No 1950. gada janvāra līdz 1955. gada 1. septembrim skola tika dēvēta par Valkas vidusskolu, pēc tam par Valkas 1. vidusskolu. 1957. gadā skolā tika iekārtots novadpētniecības stūrītis, bet 1958. gadā — muzejs.
2003. gada 7. jūlijā skola atguva ģimnāzijas vārdu. 2003. gadā atklāja Sporta halli un dienesta viesnīcu Semināra ielā 27a. 2005. gada februārī ģimnāzijā atklāja pirmo FM 104,5 skolas radio Latvijā.
2016. gadā ģimnāziju apvienoja ar Valkas pamatskolu un atgrieza tai Valkas Jāņa Cimzes ģimnāzijas nosaukumu.
Valkas ģimnāzijai ir savs Informācijas centrs, kurā ir mediju zāle, bibliotēka un lasītava. Bibliotēkas fondā ir 12 000 mācību grāmatu un daiļliteratūras fondā 13 000 grāmatu.
Skolas karogs
Karoga metu izstrādājis mākslinieks J. Bīne. Ģerboņa aizmugurē neredzami krustojas lāpa ar ozolzaru. Karoga devīze „Visu Tēvzemei Latvijai”. Karogā ievietotā Latvijas karte apzīmē zemes mācību un vēsturi, grāmata – vispārējo zināšanu simbolu, kokle – latviskos tikumus un mūziku, kura bija izcelta Cimzes skolā. Karogā redzama vecā Cimzes skolas ēka un ģimnāzija. Dominējošās krāsas skolas karogā – zila un dzeltena.
Lūkas evaņģēlijs
Lūkas evaņģēlijs, saīsinājumā Lk., ir trešā Jaunās Derības grāmata, kurā ir aprakstīta Jēzus Kristus dzīve un nāve. Tas ir garākais no četriem kanoniskajiem evaņģēlijiem. Kopš viduslaikiem Lūkas evaņģēlijs ir sadalīts 24 nodaļās. Kopā ar Mateja evaņģēliju un Marka evaņģēliju tas ir viens no trim sinoptiskajiem evaņģēlijiem. Par tā autoru tradicionāli uzskata evaņģēlistu Lūku, kas bija tuva persona Svētajam Pāvilam. Lūkas evaņģēlija turpinājums ir Apustuļu darbi.
Rīgas Politehniskais institūts (1896—1918)
Rīgas Politehniskais institūts (ru) bija tehniska augstskola, kas tika dibināta uz Rīgas Politehniskās augstskolas bāzes, to pārveidojot no privātas augstskolas ar vācu mācību valodu par valsts augstskolu ar krievu mācību valodu, tomēr saglabājot iekšējo autonomiju.
Par mācībspēkiem strādāja daudzi starptautiski atzīti zinātnieki, galvenokārt, ķīmijā un inženierzinātnēs. Pirmā pasaules kara laikā institūtu evakuēja uz Maskavu, kur tas darbojās līdz 1918. gadam. Pēc tam, kad 1917. gadā Rīgu okupēja Vācijas karaspēks, 1918. un 1919. gadā uz institūta bāzes darbojās Baltijas Tehniskā augstskola (Baltische Technische Hochschule). LSPR laikā 1919. gada 8. februārī to pārdēvēja par Latvijas Augstskolu, 1923. gadā par Latvijas Universitāti.
Studējošie
Periodā no 1896. līdz 1912. gadam no Rīgas Politehniskā institūtā studējošo kopskaita 52,7% studentu nāca no Baltijas guberņām, bet 44,7% no Krievijas Impērijas citiem reģioniem (daudzi no Polijas), pārējie bija ārzemnieki. Pēc Jāņa Stradiņa aplēsēm laika posmā no 1896. līdz 1900. gadam no studentu kopējā skaita ik gadus latvieši sastādīja ap 8%, bet no 1901. gada latviešu studentu skaits jau sastādīja vairāk kā 17%.
Augstskolā darbojās studentu korporācijas „Fraternitas Baltica” (dib. 1865), „Concordia Rigensis” (dib. 1869), „Rubonia” (dib. 1875), „Arconia” (dib. 1879), „Fraternitas Arctica” (dib. 1880), "Selonija" (dib. 1880), „Veletia” (dib. 1883), „Vironia” (dib. 1900) un "Talavija" (dib. 1900).
Mācībspēki
Ja 1886./1887. studiju gadā no Rīgas Politehniskās augstskolas mācībspēku kopskaita 42,9% bija Tērbatas Universitātes absolventi (Vilhelms Ostvalds, Voldemārs Knīrīms, Pīrss Bols, Hermanis Pflaums), tad turpmākajos gados mācībspēku skaits no Tērbatas proporcionāli saruka un 1912. gadā no 90 mācībspēkiem, kuri strādāja institūtā, 18 nāca no Tērbatas Universitātes, 7 no ārzemju un 10 no citām Krievijas Impērijas augstskolām, savukārt 55 bija Rīgas augstskolas absolventi. Augstskolas mācībspēki veica augsta līmeņa pētījumus lietišķajās un fundamentālajās zinātnēs, un to problemātika atbilda zinātnes attīstības pamatvirzieniem. Šis laiks zinātnes un tehnikas vēsturē bija iezīmīgs ar dabaszinātņu un eksakto zinātņu attīstību, ar klasiskās fizikas, ķīmijas un bioloģijas koncepciju izveidošanos, ar speciālnozaru izdalīšanos no universālām disciplīnām un robežzinātņu rašanos. Straujā rūpniecības attīstība sekmēja inženierzinātņu paātrinātu attīstību, tehnoloģisko procesu būtības teorētiskos skaidrojumus.
Matemātikas profesors Pīrss Bols (1865–1921) deva vērtīgas atziņas kvaziperiodisko funkciju teorijā un matemātiskajā topoloģijā, ko izmanto, risinot debess mehānikas un citas sarežģītas matemātikas problēmas; prof. Aleksandrs Beks (1847–1926) Rīgā (1873–1899) izveidoja un pielietoja oriģinālus instrumentus, veicot ģeogrāfiskā platuma un pulksteņa korekcijas; prof. Alvils Buholcs (1880–1972), RPI un LU (1904–1944) pirmais sāka izmantot fotogrammetrijas metodi sarežģītu arhitektūras objektu uzmērīšanai; prof. Teodors Kaleps (1866–1913), RPI (1895–1913) konstruēja pirmos aviācijas motorus Krievijas Impērijā, kopā ar R. Kablicu nodibināja rūpnīcu „Motors”; Mašīnbūves nodaļas absolvents Čārlzs Klarks (1867–1942), RPI docētājs (no 1896), prof. RPI un LU (1902–1937), bija izcils kuģu (arī ledlaužu) būves speciālists. RPI profesors (1913–1918) fiziķis Vladimirs Ļebedinskis gan popularizēja un tālāk attīstīja A. Popova izgudrojumus radiojomā, gan strādāja pie augstsprieguma transformatoru teorijas izveides. Maksimiliāns Glāzenaps (1845–1923) RPI, vēlāk arī LU, ķīmijas tehnoloģijas prof. (no 1878) veica oriģinālus pētījumus cementa, ģipša un kaļķu saistvielu jomā. Ievērību ar saviem pētījumiem ieguva profesora Paula Valdena skolnieki ķīmiķi Jans Zavidzskis, RPI prof. (1900–1907); Mečislavs Centneršvērs RPI, vēlāk arī LU prof. (1898–1929); Valdemārs Fišers RPI, vēlāk arī LU prof. (1908–1934); Edvīns Iegrīve RPI, vēlāk arī LU mācībspēks (1908–1939); Stefans Šimanskis, RPI mācībspēks (1897–1918) u. c.
Ķīmiķis Andreass fon Antropovs, RPI asistents un docents (1908–1915), vēlāk kļuva par Bonnas Universitātes fizikālās ķīmijas profesoru un katedras vadītāju (1925–1945). RPI profesors un direktors ķīmiķis Pauls Valdens no 1919. gada līdz mūža nogalei bija ķīmijas un farmācijas profesors Rostokas Universitātē, vēlāk Frankfurtes un Tībingenes universitātēs. Tartu Universitātē pēc 1919. gada kā profesori darbojās Fedors Buholcs (1919–1924) kā botānikas profesors; Mihaels Vitlihs, bijušais RPI vicedirektors, kļuva par ķīmijas profesoru (1919–1931) un Matemātikas – dabzinātņu fakultātes dekānu (1920–1924); Gvido Šneiders bija zooloģijas profesors (1921–1923).
LU profesors ģeologs Ernsts Krauss pēc 1941. gada docēja Minhenes Universitātē, meteorologs Rūdolfs Meijers un ķīmiķis Edvīns Iegrīve strādāja akadēmiskā darbā vācu okupētās Pozenes Universitātē (1940–1945). Ģeodēzists Alvils Buholcs pēc Otrā pasaules kara bija Drēzdenes Tehniskās augstskolas profesors (1945–1954).
Nagasaki prefektūra
Nagasaki prefektūra ir viena no Japānas prefektūrām. Tā robežojas ar Sagas prefektūru ziemeļaustrumos, Japāņu jūru ziemeļos, kā arī Kluso okeānu rietumos, dienvidos un austrumos.
Austrumu kiangs
Austrumu kiangs (Equus kiang holdereri) ir kianga (Equus kiang) pasuga, kas ir vislielākais no visām kianga pasugām. Augums skaustā ir apmēram 1,42 m.