cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vālodžu ģints
Latvijā
Latvijā sastopama viena vālodžu ģints suga — vālodze (Oriolus oriolus), kas ir samērā parasta un izplatīta ligzdotāja.
Kopīgās īpašības
Vālodzes ir vidēji lieli putni, ķermeņa garums 20—30 cm. Apspalvojums lielākajai daļai sugu košs, visbiežāk dzeltens vai zaļš ar melnu. Raksturīgs dzimumu dimorfisms: mātītes nav tik košas kā tēviņi, kā arī tās ir nedaudz mazākas. Vālodzēm ir spēcīgs, ass, viegli noliekts knābis, kas ir vienā garumā ar galvu.
Sistemātika
Vālodžu ģints (Oriolus)
Klēra Denī
Klēra Denī (fr, dzimusi ) ir franču kinorežisore un scenāriste. Denī tiek uzskatīta par vienu no ietekmīgākajām sieviešu kinorežisorēm mūsdienu kino.
Karjera
Lai gan Denī ir dzimusi Parīzē, savu bērnību viņa pavadīja Āfrikā, kur strādāja viņas tēvs.
Savas karjeras sākumā sākusi strādāt par režisora asistenti. Bijusi palīdze tādiem režisoriem kā Žakam Rivetam, Kostam Gavram un Džimam Džārmušam. Strādājusi kā režisora asistente pie pazīstamajām Vima Vendersa filmām "Parīze, Teksasa" (1984) un "Debesis pār Berlīni" (1987).
1988. gadā režisējusi savu pirmo filmu "Šokolāde" (Chocolat), kas ir daļēji autobiogrāfisks stāsts. Filma tika nominēta Zelta palmas zaram Kannu kinofestivālā un tika augstu novērtēta no kritiķiem. Nākamās Denī pilnmetrāžas filmas bija "Nospļauties uz nāvi" (S'en fout la mort, 1990), stāsts par nelegālām gaiļu cīņām, un "Es nevaru aizmigt" (J'ai pas sommeil, 1994), filma par sērijveida slepkavu, kas nogalina vecākas sievietes.
Denī pazīstamākā un, iespējams, arī veiksmīgākā filma ir "Labais darbs" (Beau Travail, 1999), kas tiek saukta par vienu no 90. gadu labākajām filmām. Filma stāsta par Franču Ārzemnieku leģiona karavīriem Džibutijā un ir daļēji balstīta uz Hermana Melvila romāna Billy Budd (1888). 2001. gadā režisējusi šausmu filmu Trouble Every Day.
Vēlāk radījusi filmas Vendredi soir (2002), L'intrus (2004), 35 Rhums (2008) un Les Salauds (2013). Veiksmīga bija Denī romantiskā filma "Vīrieši viņas dzīvē" (Un beau soleil intérieur, 2017), ar Žiljetu Binošu galvenajā lomā. 2018. gadā tika izdota Denī pirmā filma angļu valodā, zinātniskās fantastikas šausmu filma "Augstākā sabiedrība", ar Robertu Patinsonu un Binošu galvenajā lomā. 72. Berlīnes starptautiskais kinofestivālā, par filmu Avec amour et acharnement (2022), saņēmusi Sudraba lāča balvu, savukārt 2022. gada Kannu kinofestivālā saņēmusi Grand Prix balvu par filmu "Zvaigznes pusdienlaikā".
EUTELSAT 33E
EUTELSAT 33E (agrākie nosaukumi HOT BIRD 10, ATLANTIC BIRD 4A, Nilesat 104, EUTELSAT 3C, EUTELSAT HOT BIRD 13D) ir Francijas uzņēmuma Eutelsat sakaru pavadonis. Orbītā palaists 2009. gada februārī. Tas nodrošina televīzijas un radio retranslācijas pakalpojumus Eiropai, Ziemeļāfrikai un Vidējiem Austrumiem un Centrālāzijai.
Kosmisko aparātu izgatavoja Francijā reģistrēts uzņēmums Astrium uz platformas Eurostar-3000 bāzes. Tā starta masa bija 4892 kg, izmēri 2,7 x 3,4 x 6,3 m, saules bateriju paneļu pletums 38 m. Pavadonī uzstādīti 64 Ku raidītāji.
2006. gada oktobrī Eutelsat noslēdza līgumu ar Astrium par kosmiskā aparāta HOT BIRD 10 izgatavošanu, kas būtu identisks HOT BIRD 8 un HOT BIRD 9.
Ģeostacionāro orbītu HOT BIRD 10 sasniedza ar saviem dzinējiem. Sākotnēji Tas tika novietots ģeostacionārās orbītas punktā 7° rietumu garuma.
2009. gada 24. martā Eutelsat noslēdza līgumu ar Ēģiptes sakaru uzņēmumu Nilesat par ģeostacionārās orbītas punkta 7° rietumu garuma kopēju izmantošanu. Līdz ar to HOT BIRD 10 tika izmantots kopēji ar nosaukumu ATLANTIC BIRD 4A.
visi ATLANTIC BIRD 4A televīzijas kanāli tika pārslēgti uz ATLANTIC BIRD 7. Novembrī ATLANTIC BIRD 4A tika pārvietots uz punktu 3° A un pārsaukts par EUTELSAT 3C.
2013. gada jūlijā EUTELSAT 3C tika pārvietots uz pozīciju 13° austrumu garuma un pārdēvēts par EUTELSAT HOT BIRD 13D. Tur tas atradās kopā ar EUTELSAT HOT BIRD 13B un EUTELSAT HOT BIRD 13C.
Jaunpļavas (Zentenes pagasts)
Jaunpļavas ir apdzīvota vieta Tukuma novada Zentenes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos, 16 km no pagasta centra Zentenes, 34,4 km no novada centra Tukuma un 103,3 km no Rīgas.
Džastins Hārtlijs
Džastins Skots Hārtlijs (en; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un rakstnieks.
Zorge
Zorge var būt:
Hārtlijs
Hārtlijs var būt:
Džastins Hārtlijs
Pazīstams ar Olivera Kvīna lomu WB/CW seriālā "Smolvila. Leģenda par Supermenu". Tāpat filmējies ziepju operā Passions. Tika izvēlēts galvenās lomas attēlošanai seriālā Aquaman, tomēr seriālam tika izdota vienīgi pilot sērija.
Jaunpļavas (Zentenes pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Jurģupes krastā. Uz ziemeļiem no ciema atrodas Ķūļciema pagasta ciems ar tādu pašu nosaukums - Jaunpļavas.
EUTELSAT 33E
2016. gadā EUTELSAT HOT BIRD 13D tika pārvietots uz punktu 13° austrumu garuma un pārdēvēts par EUTELSAT 33E.
Vārtāja
Vārtāja (arī Vārtaja) ir upe, Bārtas labā krasta pieteka Dienvidkurzemē. Sākas no Sepenes ezera uz Dienvidkurzemes novadā. Ezerā no dienvidiem ietekošā Strīķupe dažkārt tiek uzskatīta par Vārtājas augšteci. Līdz Bunkai upe, izteikti līkumojot, tek rietumu virzienā. Pie Tadaiķiem upe pagriežas uz dienvidiem un tek pa Durbes-Vārtājas senleju Vārtājas viļņotajā līdzenumā. Uz upes uzstādinātas vairākas ūdenskrātuves — Velēkšņu dīķis un Krotes dzirnavezers pie Krotes un Bunkas dzirnavezers Bunkā. Lielākās pietekas ir Ādģēre (8 km), Virga (29 km), Birztala (25 km), Lejas upe, Strautiņu upe (kreisās), Padones strauts (10 km), Dreimaņu grāvis, Krūtes strauts, Pūšļupe, Gravas upīte (labās). Pie Vārtājas pilskalna upi šķērso autoceļš P106. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Krote, Bunka un Krūte.
Oskars Panno
Oskars Panno (es; dzimis, Buenosairesā) ir Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1955).
Biogrāfija
1953. gadā astoņpadsmit gadu vecumā uzvarējis Argentīnas šaha čempionātā un Kopenhāgenā kļuvis par 2. Pasaules jauniešu šaha čempionāta uzvarētāju, apsteidzot tādus nākamos lielmeistarus kā Borislavu Ivkovu, Bentu Larsenu un Fridriku Oulafsonu. 1955. gadā bijis trešais Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā Gēteborgā (aiz uzvarētājiem Dāvida Bronšteina un Paula Keresa, apsteidzot Tigranu Petrosjanu un Jefimu Helleru). Tomēr 1956. gadā Amsterdamas pretendentu turnīrā panākumi netika turpināti, un Panno ierindojās tikai 9. vietā. Vēlākajos gados daudzkārt piedalījies starpzonu turnīros (1958, 1970, 1973, 1976), taču nav spējis atkārtot 1955. gada rezultātu. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, īpaši labi spēlējis Amerikas kontinenta turnīros. Atkārtoti uzvarējis arī Argentīnas čempionātos (1985, 1992). Par panākumiem turnīros FIDE 1953. gadā Panno piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1955. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Vairākkārt pārstāvējis Argentīnas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Devis nozīmīgu ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Panno vārdā ir nosaukts variants vecindiešu aizsardzībā: 1. d4 Zf6 2. c4 g6 3. Zc3 Lg7 4. Zf3 d6 5. g3 0-0 6. Lg2 Zc6 7. 0-0 a6.
Lejasšķiņķi
Lejasšķiņķi, agrāk Šķiņķi, ir ciems Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā 10 km no pagasta centra Kolberģa, 6 km no novada centra Alūksnes un 208 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no vietējas nozīmes autoceļiem, netālu no Šķiņkupītes ietekas Ievednē.
Sausinīki (Salnavas pagasts)
Sausinīki ir ciems Salnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 287 km attālumā no Rīgas.
Mežciema iela (Jūrmala)
Mežciema iela ir iela Jūrmalā, Jaunķemeru apkaimē. Mežciema iela sākas krustojumā ar Jaunķemeru ceļu un beidzas pie pludmales. Kopējais ielas garums ir 800 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Mežciema ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Ielu savienojumi
Mežciema iela ir savienota ar šādām ielām:
Hermans Piļņiks
Hermans Piļņiks (es;, Štutgarte — , Karakasa) bija Vācijas ebreju izcelsmes Argentīnas starptautiskais lielmeistars šahā (1952).
Biogrāfija
1929. gadā uzvarējis Štutgartes pilsētas šaha čempionātā. Gadu vēlāk kopā ar ģimeni emigrējis uz Argentīnu. Šeit kļuvis par trīskārtējo Argentīnas šaha čempionāta uzvarētāju (1942, 1945, 1958). Otrā pasaules kara gados sekmīgi spēlējis starptautiskos turnīros Amerikas kontinentā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Piļņikam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1952. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
1952. gadā pirmo reizi piedalījies Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla starpzonu turnīrā, kur palicis 11. vietā. 1955. gadā starpzonu turnīrā Gēteborgā izcīnījis 8. vietu un iekļuvis pretendentu turnīrā. 1956. gadā Amsterdamas pretendentu turnīrā palicis pēdējā, 10. vietā. Vēlākajos gados turpinājis spēlēt dažādos šaha turnīros ar mainīgām sekmēm. 1959. gadā Santjago bijis trešais plašā starptautiskā šaha turnīrā.
Vairākkārt pārstāvējis Argentīnas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1950-1958). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 sudraba (1950, 1952, 1954) un bronzas (1958) medaļas, bet individuālajā vērtējumā zelta (1950) medaļu;
Mūža nogali pavadījis Venecuēlā, kur pasniedzis šaha stundas Karakasas militārajā akadēmijā.
1583. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1583. gada notikumi Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas novadi atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, izņemot Kurzemes bīskapiju (Dānijas īpašumā, 1560–1585) un Grobiņas apgabalu (Prūsijas hercogistes pārvaldē, 1530—1650). Vidzemes un Latgales novadi atradās Livonijas un Lietuvas reālūnijas sastāvā.
Baraņa
Baraņa ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Oršas rajonā uz dienvidrietumiem no Oršas.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1470. gadā. Ietilpa Lietuvas lielkņazistē. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 16. jūlija līdz 1944. gada 27. jūnijam - vācu okupācijā.
Brabantes Marija
Brabantes Marija (fr, dzimusi, mirusi ) bija Brabantes hercoga meita, Francijas karaļa Filipa III Drosmīgā otrā sieva un Francijas karaliene - konsorte no 1274. līdz 1285. gadam.
1274. gadā apprecējās ar Francijas karali - atraitni, kuram no iepriekšējās sievas bija trīs dēli, divi no kuriem (Filips IV Skaistais un Šarls Valuā) vēl Marijas dzīves laikā kļuva par Francijas karaļiem. Marija ietekmēja sava vīra Filipa III darbību līdz viņa nāvei 1285. gadā, kad attālinājās no galma. Marijas meita Blanša kļuva par Rūdolfa I sievu un Austrijs hercogieni, bet Margarita - par Edvarda I sievu un Anglijas karalieni.
Hohalmšpice
Hohalmšpice (de) ir 3360 metrus augsts kalns Austrijas dienvidos Augstā Tauerna Ankogela grupā. Atrodas Karintijas federālajā zemē, Augstā Tauerna nacionālā parka teritorijā. Dažkārt dēvēts par Tauerna karalieni, par Tauerna karali dēvējot Groglokneru. Pirmā reģistrētā uzkāpšana kalnā notika 1859. gadā, kad to izdarīja Pauls Gromanis.
Vinči
Vinči var būt:
Julens Lopetegi
Julens Lopetegi Agote (es, dzimis ) ir Spānijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks.
Kā spēlētājs, kopumā piedalījies 149 La Liga mačos deviņu sezonu laikā, pārstāvot Real Madrid, Logroñés, Barcelona un Rayo Vallecano. Piedalījies arī 168 Segunda División mačos.
Miežu iela (Jūrmala)
Miežu iela ir iela Jūrmalā, Bāžciema apkaimē. Miežu iela sākas krustojumā ar Graudu ielu un beidzas krustojumā ar Vīķu ielu. Kopējais ielas garums ir 500 metri. Miežu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Julens Lopetegi
Ar Spānijas futbola izlasi piedalījies 1994. gada FIFA Pasaules kausā.
2003. gadā uzsācis savu trenera karjeru. Bijis vairāku Spānijas jaunieši izlašu treneris, aizvedot U19 un U21 izlases līdz Eiropas čempionu titulam. No 2016. gada līdz 2018. gadam vadījis Spānijas futbola izlasi. No Spānijas izlases trenera amata viņš tika atbrīvots, kad paziņoja par līguma noslēgšanu ar Real Madrid, dienu pirms 2018. gada FIFA Pasaules kausa. Tā paša gada oktobrī, pēc vairākām nesekmīgām spēlēm, Lopetegi tika atlaists. 2019. gada jūnijā viņš kļuva par Sevilla FC galveno treneri. Ar komandu uzvarējis 2019.—2020. gada UEFA Eiropas līgas sezonā.
Tomēr 2022. gada 5. oktobrī pēc pieciem zaudējumiem astoņos jaunās sezonas mačos (pēdējais ar 4:1 savā laukumā pret Dortmundes "Borussia" Čempionu līgā) viņš tika atlaists no galvenā trenera amata.
Spēlētāja karjera
Real Madrid
Barcelona
Trenera karjera
Sevilla
Spānijas U19 izlase
Spānijas U21 izlase
1991. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1991. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši brīvajā un grieķu-romiešu cīņā sacentās no 27. septembra līdz 6. oktobrim Varnā (Bulgārija), sievietes brīvajā cīņā no 24. līdz 25. augustam Tokijā (Japāna). Šajā čempionātā, pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas, pirmoreiz piedalījās tās cīkstoņi.
Latvijas cīkstoņi
Čempionātā piedalījās četri Latvijas brīvā stila cīkstoņi:
Anna Karina
Anna Karina (fr, dzimusi, mirusi ), dzimusi kā Hanna Karina Bajera (Hanne Karin Bayer), bija dāņu un franču aktrise, režisore, scenāriste un dziedātāja. Karina kļuva par franču 60. gadu kino ikonu un tiek dēvēta par vienu no Franču jaunā viļņa simboliem.
Pauleta (futbolists)
Pedru Migels Kerreiru Resendešs (pt, dzimis ), zināms arī kā Pauleta (pt) ir bijušais Portugāles futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, Portugāles futbola izlases bijušais dalībnieks.
Anna Karina
Pazīstama ar lomām Franču jaunā viļņa režisora Žana Lika Godāra 60. gadu filmās. Piedalījusies tādās filmās kā "Mazais kareivis" (Le petit soldat, 1960), "Sieviete paliek sieviete" (1961), "Dzīvo savu dzīvi" (Vivre sa vie, 1962), "Autsaideru banda" (Bande à part, 1964), "Trakais Pjero" (1965) un "Alfavila" (1965). Par lomu filmā "Sieviete paliek sieviete", Karina saņēma Berlīnes kinofestivāla Sudraba lāča balvu kategorijā "Labākā aktrise".
Interleikīns 6
Interleikīns 6 jeb IL-6 ir iekaisuma pozitīvs citokīns, ko ražo dažādas šūnas (imūnsistēmas, taukaudu šūnas). Tas ietekmē dažādus orgānus un sistēmas: asinis, aknas, imūnsistēmu un endokrīno sistēmu, kā arī metabolismu (vielmaiņu). Galvenokārt IL-6 darbojas kā stiprs hipotalāma-hipofīzes-virsnieru stimulators. Glikokortikoīdi regulē IL-6 sekrēciju pēc atgriezeniskās saites principa. IL-6 ir nozīmīgs somatotropā hormona sintēzē, inhibē tireotropā hormona sekrēciju un samazina lipīdu koncentrāciju asinīs. Interleikīns 6 tiek ātri producēts, ķermenim reaģējot uz infekcijām un audu traumām. Tas veicina ķermeņa aizsargreakciju, stimulējot tā akūtās atbildes reakcijas, asinsradi un imūnās reakcijas. Kaut arī interleikīna ekspresija tiek stingri kontrolēta ar transkripcijas un pēctranskripcijas mehānismiem, neregulētai ilgstošai IL-6 sintēzei ir pataloģiska ietekme uz hronisku iekaisumu un autoimunitāti.
Muna
Muna (id) ir sala Indonēzijā, Lielo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Dienvidaustrumu Sulavesi provincē, dalās trijos apriņķos. Lielākā apdzīvotā vieta ir Raha (69 980), bet iedzīvotāji lielākoties pieder munu un butonu tautām.
Anna Karina
No 1961. līdz 1965. gadam Karina bija precējusies ar Godāru. Vēlāk aprecējusies vēl trīs reizes.
Muna
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas dienviddaļā. Dienvidos to apskalo Floresas jūra. Butonas šaurums austrumos to šķir no Butonas, Tivoro šaurums ziemeļos — no Sulavesi, bet Munas šaurums rietumos — no Kabaenas salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 95 km garumā. Reljefs līdzens. Salā valda tropiskais klimats. Ainavā dominē lietusmežu masīvi.
Ekonomika
Salas ekonomika lielākoties bāzēta lauksaimniecībā (rīsi, dārzeņi, sago un cukurniedres), mežsaimniecībā un zvejā.
Pauleta (futbolists)
Savā 18 gadu garajā karjerā Pauleta nekad nespēlēja Portugāles augstākajā līgā — Primeira Liga. Visveiksmīgākais karjeras posms Pauletam bija Ligue 1 komandā Parīzes "Saint-Germain", kur viņš visos turnīros kopā guva 109 vārtus. Trīs reizes bijis labākais vārtu guvējs Ligue 1, kā arī divas reizies bijis līgas labākais spēlētājs.
Portugāles futbola izlases sastāvā Pauleta ir spēlējis 2000. un 2004. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2002. un 2006. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Bordeaux
Paris Saint-Germain
Individuālie apbalvojumi
Mārtiņš Klišāns
Mārtiņš Klišāns (dzimis Rīgā) ir latviešu diriģents. Viņš ir Rīgas Doma zēnu kora diriģents un mākslinieciskais vadītājs, jauktā kora "Valmiera" diriģents, Cēsu novada virsdiriģents un docents JVLMA, kā arī vada Akadēmijas kori. 2015. gadā piešķirts valsts augstākais apbalvojums Triju Zvaigžņu ordenis.
Izglītība
Mārtiņš Klišāns pirmo profesionālo muzikālo izglītību ieguvis, dziedot Emīla Dārziņa zēnu korī un beidzot kordiriģēšanas klasi Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā. Studijas turpinājis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā, pabeidzot kordiriģēšanas klasi pie profesora Imanta Kokara. 1999. gadā papildinājis zināšanas Prinstonā (ASV). Studiju laikā kā dziedātājs piedalījies Štutgartes Baha akadēmijas meistarklasē pie prof. Brjūsa Ābela (Bruce Abel). 2009. gadā saņēmis Maģistra grādu Latvijas Mūzikas Akadēmijas diriģēšanas nodaļā.
Profesionālā darbība
No 1989. līdz 1992. gadam viņš bija Latvijas Universitātes kora "Juventus" diriģents, vairākus gadus diriģēja daudzu starptautisko konkursu laureātu kamerkori "Sacrum" un ilgus gadus bija Cēsu pilsētas Kultūras centra jauktā kora "Beverīna" diriģents. Kopš 1998. gada Mārtiņš Klišāns ir Rīgas Doma zēnu kora diriģents un mākslinieciskais vadītājs. Astoņpadsmit pēdējie Rīgas Doma zēnu kora CD ieraksti veikti M. Klišāna vadībā. Tieši M. Klišāna darbības laikā 2001. gadā Rīgas Doma zēnu korim tiek piešķirta Lielā Mūzikas Balva. Mārtiņš Klišāns ir IX Latvijas skolu jaunatnes dziesmu svētku virsdiriģents 2005. gadā, ievēlēts arī par XXIV Vispārējo latviešu dziesmu svētku virsdiriģentu 2008. gadā.
Pašlaik ir Cēsu novada virsdiriģents un jauktā kora "Valmiera" diriģents.
Mārtiņš Klišāns ir piedalījies pasaules kordiriģentu konferencē. 2000. gadā Ročesterā, ASV un kopā ar Rīgas Doma zēnu kori vadījis bērnu koru diriģentu semināru. Mārtiņš Klišāns ir un Cēsu pilsētas Kultūras centra jauktā kora "Beverīna" diriģents. 2004. gada jūlijā piedalījies kā viesdiriģents Americafest — Zēnu un vīru koru pasaules festivālā Čehijā.
Mārtiņš Klišāns dziedājis "Rīgas vokālajā grupā" un kamerkorī Ave Sol, piedalījies vairākos baroka operu un oratoriju uzvedumos, dziedot tenora partiju (G. F. Hendeļa "Mesijā", J. S. Baha "Ziemassvētku oratorijā", H. Pērsela operās "Feju karaliene" un "Didona un Enejs"). Par dalību uzvedumā "Didona un Enejs" kopā ar radošo grupu saņēmis Lielo Mūzikas balvu.
Sesava
Sesava agrak Lakājas ir ciems Jelgavas novada Sesavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā starp Jodupi un Dzirnavu grāvi pie autoceļa P103 36 km no novada domes Jelgavā un 81 km no Rīgas. Sesavā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, pasta nodaļa, vairāki veikali, uzņēmumi.
Vēsture
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc Otrā pasaules kara pie kādreizējā Meitenes—Bauskas dzelzceļa Sesavas stacijas, izaugusi kā ciema padomes un kolhoza «Padomju jaunatne» centrālais ciemats. Kādreizējā stacijas ēka un Vienības nams (mūsdienās — skola) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Mākoņains, gaidāms kotlešu lietus (seriāls)
Mākoņains, gaidāms kotlešu lietus ir ASV un Kanādas spin-off animācijas komiksu sci-fi sitcom televīzijas seriāls, ko ražo DHX Media un Sony Pictures Animation kopā ar Corus Entertainment for Cartoon Network YTV. Balstoties uz bērnu grāmatām un tāda paša nosaukuma filmu sērijām, šis ir pirmais televīzijas seriāls, kuru producējis Sony Pictures Animation, un tas tika animēts, izmantojot Toon Boom Harmony.
Seriāla pirmizrāde Amerikas Savienotajās Valstīs notika 2017. gada 6. martā, izmantojot Cartoon Network, un 2017. gada 20. februārī tika demonstrēts neliels ieskats. Pēc neveiksmīgas izrādes raidījums pārcēlās uz Boomerang SVOD pakalpojumu, kur tas debitēja 2018. gada 11. janvārī. Kanādā sākotnēji bija plānots to pārraidīt Teletoon, bet tā vietā pirmizrāde notika YTV 2017. gada 6. aprīlī. 2018. gada 2. februārī DHX Media paziņoja, ka seriāls tiek turpināts jau otro sezonu. Visa pirmā sezona ir pieejama vietnē Netflix Lielbritānijā un Amerikas Savienotajās Valstīs. 2020. gada 24. janvārī raidījums tika noņemts no Boomerang straumēšanas pakalpojumu lietotnes.
Smaržzāles
Smaržzāles (la) ir ģints graudzāļu dzimtā.
Ģints pārstāvji ir plaši izplatīti Āfrikas un Eirāzijas mērenajos un subtropu reģionos, un pāris sugas ir sastopamas tropu kalnos. Dažas sugas ir naturalizējušās Austrālijā, Jaunzēlandē un Amerikā. Parastā smaržzāle (Anthoxanthum odoratum) ir izplatīta skābos zālāju un purvos Ziemeļeiropā. Visas sugas satur ķīmisko savienojumu kumarīnu, ko daudzās valstīs izmanto medicīnā.
Dažās pēdējā laika publikācijās mārsmilgas (Hierochloe) ir iekļauta smaržzāļu ģintī, tomēr citi turpina tās turpina uzskatīt par atsevišķiem taksoniem.
Sugas
Ģintī ir atzītas šādas sugas:
Andrijova
Andrijova, arī Andrijeva, ir ciems Augšdaugavas novada Kalupes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 4 km no pagasta centra Kalupes, 39 km no novada centra Daugavpils un 212 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no vietējās nozīmes autoceļiem, starp Lielo un Mazo Kalupes ezeru, Kalupes krastā.
2012. gada Pasaules čempionāta hokejā izlašu sastāvi
Šajā lapā ir apkopoti visu 2012. gada Pasaules čempionāta hokejā augstākās divīzijas izlašu sastāvi.
Grunču grāvis
Grunču grāvis ir Engures ezera pieteka Tukuma novadā.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Engures ezerā no rietumiem, iepretim Melnragam. Grāvi nešķērso valsts autoceļi, tā krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Latvijas Universitātes Rīgas Medicīnas koledža
Vēsture
Dibināta 1980. gadā 16. jūnijā jaunuzceltajā Gaiļezera slimnīcu kompleksā, kurā ietilpa Rīgas pilsētas 7. klīniskā slimnīca, Onkoloģijas slimnīca, bērnu slimnīca un Sociālās aprūpes centrs „Gaiļezers”. No 1995. gada 1. oktobra līdz 1996./1997. mācību gada beigām piedalījās PHARE „Profesionālās izglītības reformas” programmā.
2004. gada 1. jūlijā to pārdēvēja par Rīgas Medicīnas koledžu. Kopš 2010. gada tā ir Latvijas Universitātes Rīgas Medicīnas koledža.
Studiju programmas
Koledžā var apgūt šādas pirmā līmeņa augstākā profesionālā studiju programmas:
Sauškolns
Sauškolns ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 217 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Brencišku ezers, Paukštānu ezers.
Jāņupītes iela (Jūrmala)
Jāņupītes iela ir iela Jūrmalā, Bāžciema apkaimē. Jāņupītes iela sākas krustojumā ar Auzu ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 150 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Jāņupītes ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Dzeltenais tārtiņš
Dzeltenais tārtiņš (Pluvialis apricaria) ir vidēja auguma tārtiņu dzimtas (Charadriidae) bridējputns. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Dzeltenā tārtiņa zinātniskais nosaukums Pluvialis apricaria atvasināts no latīņu valodas un latviski nozīmē “apsauļojies lietusnesējs” (pluvialis — “lietu nesošs, lietains” un apricari — “apsauļot”). Nosaukumā ir atsauce uz dzeltenraibumoto tārtiņa muguru — “apsauļotais”, bet “lietus daļa” attiecas uz tautas vērojumiem, ka “tārtiņš sasauc lietu”.
Izplatība
Dzeltenajam tārtiņam ir plašs izplatības areāls. Ligzdo galvenokārt tundras zonā, bet ligzdotāji sastopami arī mērenās joslas mežu zonā. Ligzdošanas areāls sākas ar Grenlandes dienvidaustrumiem un Islandi areāla rietumos, turpinās Eiropas ziemeļos un Āzijas ziemeļos, areāla austrumos sasniedzot Taimiru.
Ziemo Rietumeiropā, Vidusjūras reģionā un gar Kaspijas jūras dienvidu malu. Reizēm dzeltenie tārtiņi turpina lidot gar Atlantijas okeāna krastu dienvidu virzienā, apmetoties Marokā vai pat sasniedzot tropu ekozonu Gambijā.
Latvijā
Dzeltenais tārtiņš Latvijā ir aizsargājama suga, kas ligzdo tikai augsto purvu atklātajās daļās un slapjos virsājos augstieņu reģionos. Kopumā ligzdo apmēram 350—450 pāru. Salīdzinājumam Igaunijā ligzdo 3000—4000 pāru, Somijā 120 000—150 000, turpretim Lietuvā tikai 35—45 pāri. Ievērojami lielāks skaits Latviju caurceļo un vēlākie rudens migranti var uzturēties Latvijā arī decembrī. Pirmais ziemošanas gadījums datēts 2006. gada janvārī Ezeres apkārtnē. Ziemošanas gadījumi reģistrēti arī siltajā 2011/2012. gadu ziemā, precīzāk līdz janvāra pirmajai dekādei. Vēlāk, iestājoties salam, šie putni vairs netika novēroti.
Latviju migrācijas laikā caurceļo populācijas no Krievijas ziemeļiem, Somijas un Skandināvijas. 2015. gadā dzeltenais tārtiņš ir izvēlēts par Latvijas dabas simbolu — Gada putnu 2015.
Izskats
Dzeltenais tārtiņš ir vidēji liels bridējputns, kuram ir kompakts, vārpstveida ķermenis ar garām kājām. Tā ķermeņa garums ir 26—29 cm, spārnu izplētums 67–76 cm, svars 157—312 g. Dzeltenais tārtiņš ir lielākais visā tārtiņu apakšdzimtā.
Apspalvojums vairošanās sezonas laikā uz muguras, kakla virspuses, galvas un spārnu virspuses ir brūnpelēks ar dzeltenu raibumojumu. Seja, kakla apakšdaļa, krūtis un vēders koši melns. Melno apakšdaļu no brūnās augšdaļas nodala šaura, balta josla. Spārnu apakšpuse balta. Salocīti spārni vienādā garumā ar asti vai garāki par to. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, vienīgi mātītei melnā pavēdere ir mazāk koša, melnajā apspalvojumā var saskatīt brūnu toni. Knābis īss un melns.
Ārpus vairošanās sezonas dzeltenais tārtiņš zaudē košo, melno apspalvojumu uz sejas un pavēderes. Ķermeņa virspusē zūd arī košais, dzeltenais raibumojums. Tas kļūst pelēcīgs. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem ārpus vairošanās sezonas.
Uzvedība
Ziemeļu populācijas ir migrējošas, bet siltākos reģionos dzeltenie tārtiņi ir daļēji nometnieki. Ziemas laikā populācijas savstarpēji sajaucas. Siltās ziemās putni ceļo īsas distances un paliek Eiropas rietumos un centrālajā daļā. Atkarībā no ligzdošanas areāla ģeogrāfiskās atrašanās vietas putni ligzdot atgriežas aprīlī, maijā vai jūnija sākumā. Jo tālāk ziemeļos ligzdošanas areāls, jo vēlāk putni tur ierodas.
Vairošanās sezonas laikā dzeltenie tārtiņi barojas nelielos baros, bet migrācijas laikā un ziemošanas vietās tie pulcējas lielos baros, kuros var būt pat vairāki tūkstoši indivīdu. Dzeltenie tārtiņi parasti ziemo saldūdens ūdenstilpju krastos, mitrās pļavās, purvos un mitros lauksaimniecības tīrumos.
Barība
Dzeltenais tārtiņš galvenokārt barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, īpaši iecienītas ir vaboles un sliekas, bet tas uzlasa jebkura veida kukaiņus, to kāpurus, zirnekļus, tūkstoškājus, gliemežus un nelielus vēžveidīgos. Reizēm tas barojas arī ar augiem, ogas, sēklas un zālaugus ieskaitot. Barība tiek uzlasīta no zemes virsmas vai izrakņāta no augsnes 1–2 cm dziļumā. Dzeltenais tārtiņš parasti barojas diennakts gaišajā laikā, bet reizēm arī naktī.
Ligzdošana
Dzeltenie tārtiņi veido monogāmus pārus uz mūžu. Sezonā viens perējums. Ligzdojošie pāri kopumā ir vienpatņi, bet reizēm ligzdas viena no otras atrodas tikai simts metru attālumā. Pāris nostiprina savu ligzdošanas teritoriju, kuru agresīvi aizsargā. Barojas ārpus savas teritorijas. Ligzda ir sekla iedobe zemē, kas izklāta ar sūnām vai citiem augiem. Tā tiek iekārtota vietā ar zemu veģetāciju (nepārsniedz 15 cm ).
Dējumā 2—5 gaiši brūnas olas ar melniem plankumiem, visbiežāk 4 olas. Inkubācijas periods ilgst 28—31 dienu. Perē abi vecāki, arī par putnēniem rūpējas abi vecāki. Ja pirmais perējums aiziet bojā, var sekot arī otrais dējums. Putnēni ir ligzdbēgļi un drīz pēc izšķilšanās seko saviem vecākiem, barojoties pašiem. Jaunajiem putniem apspalvojums izaug 25—33 dienu vecumā. Drīz pēc tam tie kļūst patstāvīgi. Dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā.
Vanadziņš (īsfilma)
Vanadziņš ir 1972. gadā uzņemta īsfilma. Filmas režisors ir Jānis Dzenītis. Filmas sižets veidots pēc Viļa Lāča tāda paša nosaukuma stāsta.
Filmas galvenie varoņi ir mazais puika Vanadziņš, rotaļbiedrs kaķēns un tēvs zvejnieks.
Lomās
epizodēs
Gustavs Horns
Gustavs Horns, arī Gustavs Hūrns (, dzimis, miris ), bija zviedru feldmaršals un politiķis. Piedalījās poļu—zviedru karā Latvijas teritorijā un Trīsdesmitgadu karā. Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators no 1652. līdz 1653. gadam. Alūksnes pils īpašnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1592. gadā feldmaršala Kārļa Horna ģimenē, kad viņš bija ieslodzījumā par neveiksmēm Livonijas kara laikā pret Krievijas caristi. Studēja Eiropas universitātēs, Orānijas Morica skolnieks. Kā pulkvedis piedalījās Rīgas aplenkumā Poļu—zviedru kara laikā 1621. gadā, kur nopietni ievainots, vēlāk kopā ar Jakobu Delagardiju vadīja cīņu pret poļiem Latvijas teritorijā, 1625. gadā ieņēma Tērbatas cietoksni, 1628. gadā uzvarēja Polijas-Lietuvas karaspēku kaujās pie Cēsu pils un Limbažu pils, pēc Delagardija nāves neilgi pildīja Vidzemes gubernatora pienākumus (1628-1629). 35 gadu vecumā kļuva par feldmaršalu.
Trīsdesmitgadu karā pēc karaļa Gustava Ādolfa bija otrs augstākais komandieris Zviedrijas bruņotajos spēkos. Kopā ar karali izcīnīja uzvaru Breitenfeldas kaujā 1631. gadā. Pēc karaļa nāves kopā ar Juhanu Baneru komandēja zviedru karaspēku. 1634. gadā krita gūstā Nerdlingenes kaujā, un līdz 1642. gadam bija ieslodzījumā Berghauzenes pilī. Pēc atbrīvošanas kļuva par Zviedrijas kara resora viceprezidentu. No 1652. līdz 1653. gadam bija Zviedru Vidzemes ģenerālgubernators. 1652. gadā viņš apstiprināja Rodenburga izstrādāto Rīgas priekšpilsētu nocietinājumu loka plānu ar ielu plānojumu šī loka iekšienē.
Gustava Horna pirmā sieva Kristīne bija Zviedrijas kanclera Aksela Ūksenšernas meita. Viņu meita - Rīgā dzimusī Agnēta Horna ir memuāru Agneta Horns leverne autore.
Kalnageidāni
Kalnageidāni ir ciems Jēkabpils novada Aknīstes pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Aknīstes un 155 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa P74.
Alpha Baltic-Maratoni.lv
Alpha Baltic-Unitymarathons.com (UCI komandas kods: ALB) ir bijusī Latvijas riteņbraukšanas komanda. Tai bija UCI kontinentālās komandas statuss. Komandas galvenais sponsors bija reklāmas aģentūra Alpha Baltic, komandas sastāvā startēja arī tās īpašnieks Lauris Špillers. Komanda pastāvēja līdz 2016. gada sezonas beigām.
Pecens
Pecens (de) jeb Peca (sl ir 2126 metrus augsts kalns uz Austrijas un Slovēnijas robežas, Karavanku grēdā. Savulaik kalnā tika iegūts svins un cinks. Tagad kalna apkaimē un tās raktuvēs ierīkots Karavanku ģeoparks ar dažādām tūrisma aktivitātēm, to starpā kalnu riteņbraukšanu pa pazemes raktuvēm.
Lukas province
Lukas province ir viena no Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Provinci rietumos apskalo Ligūrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Luka. Lukas province sīkāk iedalās 33 komūnās.
Aleksandrs Žemčužņikovs
Aleksandrs Žemčužņikovs (ru, dzimis, miris ) bija krievu rakstnieks un dzejnieks, viens no Kozjmas Prutkova autoriem. Lobvāržu muižas īpašnieks Loboržos, kur miris un apglabāts.
Dzimis Krievijas impērijas valsts darbinieka ģimenē. Līdz 1850. gadam studēja tieslietas Sanktpēterburgas Universitātē, kuru beidzis ar kandidāta grādu. No 1853. gada publicējās žurnālā "Sovremeņņik", kur kopā ar saviem brāļiem Alekseju un Vladimiru, kā arī brālēnu Alekseju Tolstoju radīja literāro tēlu Kozjmu Prutkovu. No 1866. līdz 1870. gadam — Penzas vicegubernators, no 1870. līdz 1874. gadam — Pleskavas vicegubernators. Atbalstīja arheoloģisko pētījumu veikšanu.
Naksa
Naksa (gr) ir sala, kas atrodas Egejas jūrā, pēc platības tā ir lielākā Kiklādu sala. Tās administratīvais centrs ir Naksas pilsēta.
Saveiki
Saveiki ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 305 km attālumā no Rīgas.
Mērsraga iela (Jūrmala)
Mērsraga iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Mētru iela sākas ar strupceļu un beidzas krustojumā ar Engures ielu. Kopējais ielas garums ir 500 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Mērsraga ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Maksims Čigajevs
Maksims Čigajevs (ru; dzimis Kemerovā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2016), kas kopš 2023. gada šaha turnīros pārstāv Spāniju.
Biogrāfija
Pārstāvējis Krieviju Pasaules un Eiropas jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās, kurās izcīnījis divas bronzas medaļas - 2012. gadā Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā un 2013. gadā Pasaules jauniešu šaha čempionātā U18 vecuma grupā. 2012. gadā Krievijas izlases sastāvā izcīnījis komandu un individuālās zelta medaļas Pasaules jauniešu šaha olimpiādē U16 vecuma grupā. 2019. gadā piedalījies FIDE Pasaules kausa izcīņā, kurā 1. kārtā piekāpies Irānas lielmeistaram Parhamam Magsudlu. 2020. gadā uzvarējis Krievijas šaha čempionāta Augstākajā līgā.
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 55. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījis 7.-11. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2016. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Kopš 2023. gada augusta šaha turnīros pārstāv Spāniju.
Latvijas Universitātes Rīgas 1. medicīnas koledža
Latvijas Universitātes Rīgas 1. medicīnas koledža (LU R1MK) sniedz veselības aprūpes darba tirgū pieprasītu kvalitatīvu izglītību. Koledžas pirmsākumi saistās ar 1902. gadu, kad darbu Rīgā uzsāka vecmāšu skola. Laika gaitā mainījušies gan mācību iestādes nosaukumi, gan paplašinājies apgūstamo profesiju skaits. No 2019.gada 1.jūlija koledža veiksmīgi turpina darbu kā Latvijas Universitātes aģentūra “Latvijas Universitātes Rīgas 1. medicīnas koledža”.
LU Rīgas 1. medicīnas koledža 2020. gada Latvijas darba devēju aptaujā tika iekļauta TOP 10 ieteiktāko koledžu vidū, kur iesaka apgūt profesiju.
Koledža sadarbojas ar vairāk nekā 200 prakses bāzēm, nodrošinot prakses vietas visiem studentiem. Vairumam studentu prakses laikā iepazītā veselības aprūpes iestāde kļūst arī par pirmo darba vietu. Studijas LU R1MK ir finansētas no valsts budžeta. Atsevišķās studiju programmās pieejamas maksas vietas. Koledža atrodas Rīgas centrā, blakus koledžai ir mājīga dienesta viesnīca. Koledža īsteno mācību mobilitātes Erasmus+ studentiem un personālam. Koledžas mācībspēki ir nozares profesionāļi un praktiķi. Absolventi koledžu vērtē kā mūsdienīgu un konkurētspējīgu mācību iestādi, kas nemitīgi aug un attīstās. Koledža ir atpazīstama ne tikai Latvijā, bet arī starptautiskajā vidē.
Studiju process koledžā ir maksimāli pietuvināts katras iegūstamās profesijas reālajai darba videi: topošie farmaceita asistenti praktizējas koledžā iekārtotajā aptiekas modelī; ārsta palīgi profesionālās iemaņas nostiprina neatliekamās palīdzības automašīnas modelī, kas aprīkots ar modernākajām tehnoloģijām; zobu tehniķi zobu protezēšanā izmanto trīsdimensiālās CAD CAM tehnoloģijas; zobārsta asistenti koledžā apgūst četrrocīgā darba pamatus pirmsklīnikas kabinetos. Vecmātes, māsas palīgi un aprūpētāji pirmo praktisko pieredzi iegūst simulācijās balstītās studijās – ar mūsdienīgiem manipulāciju modeļiem un aprūpes iekārtām.
Vēsture
Nodibināta 1902. gadā kā Rīgas vecmāšu skola pie Rīgas pilsētas 1. slimnīcas. Otrā pasaules kara gados skola kādu laiku darbojās kā Medicīnas māsu skola Baškīrijā. 1945. gadā skolā uzsāka arī feldšeru apmācību, 1954. gadā Feldšeru un vecmāšu skolu pārdēvēja par '''Rīgas 1. medicīnas skolu'''. 1960. gadā Rīgas 1. medicīnas skolai pievienoja Farmaceitu skolu. 1963. gadā skolai pievieno Zobu tehniķu skolu. Šajā gadā skola ieguva jaunu mājvietu Tomsona ielā 37, kur tā atrodas arī šodien – jau kā LU Rīgas 1. medicīnas koledža. 1992. gadā tika izveidota Baltijas valstīs pilnīgi jauna specialitāte – zobārstniecības māsa. 1997. gadā tapa vēl viena jauna izglītības programma zobārsta asistentu apmācībai. 2005. gadā mācības uzsāka māsas palīgi, 2010. gadā – aprūpētāji. 2005. gada augustā skola ieguva koledžas statusu un kā '''Rīgas 1. medicīnas koledža''' kļuva par Rīgas 1. medicīnas skolas tiesību un juridisko saistību pārņēmēju. Vēsturiski nozīmīgs koledžai ir 2003. gads, kad mācību iestāde, tās vadība un pedagogi tika apbalvoti ar prestižo Dāvida Hieronīma Grindeļa medaļu – par ieguldījumu farmaceitu un medicīniskā personāla apmācībā. 2019. gadā mācību iestādes darbs un attīstība turpinās nu jau jaunajā statusā – kā '''Latvijas Universitātes Rīgas 1. medicīnas koledžai.'''
RSU Liepājas filiāle
Rīgas Stradiņa universitātes Liepājas filiāle ir Rīgas Stradiņa universitātes stuktūrvienība Liepājā, kurā iespējams apgūt pirmā līmeņa profesionālo augstāko izglītību.
Vēsture
Nodibināta 1937. gadā kā Liepājas māsu skola, 1954. gadā pārdēvēta par Liepājas medicīnas skolu. 2004. gadā Liepājas medicīnas skolu reorganizēja par Liepājas medicīnas koledžu. 2010. gada 14. maijā koledžu pievienoja Rīgas Stradiņa universitātei.
Rūdolfs Sviderskis
Rūdolfs Sviderskis (de; Leipciga —  Leipciga) bija Vācijas šahists.
Biogrāfija
19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā bijis viens no vadošajiem Vācijas šahistiem. 1899. gadā Amsterdamas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 3.-6. vietu (uzvarējis Henrijs Etkinss). 1904. gadā Koburgā meistaru turnīrā dalījis 1.-3. vietu ar Kārli Šlehteru un Kurtu fon Bardelebenu. 1905. gadā bijis otrais Barmenas šaha festivāla blakussturnīrā (uzvarējis Leo Fleišmans). 1904. gadā Montekarlo dalījis 2.-3. vietu ar Georgu Marko aiz uzvarētāja Frenka Māršala.
Gājis bojā, izdarot pašnāvību, par kuras iemeslu bijuši apvainojumi nepatiesas liecības sniegšanā.
Georgs Bisenieks
Georgs Bisenieks (vecajā ortogrāfijā: Bisseneek, 1885—1941) bija latviešu politiķis un diplomāts. LSDSP biedrs. Latvijas vēstnieks Apvienotajā Karalistē (1921—1924). Latvijas konsuls Ļeņingradā (1933—1934), Latvijas Hipotēku bankas direktors (1935—1940).
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 19. decembrī Kroņvircavas pagastā. Mācījās Jelgavas reālskolā, 1902. gadā iestājās nelegālā sociāldemokrātu organizācijā. Pēc 1905. gada revolūcijas vairākkārt apcietināts, 1907. gadā notiesāts uz diviem gadiem un astoņiem mēnešiem katorgā. Sodu izcieta Rīgas centrālcietumā, pēc tam nometinājumā Irkutskas guberņā. 1911. gadā aizbēga uz Beļģiju un no 1913. gada dzīvoja Anglijā, kur organizēja nelegālās literatūras transportu uz Latviju. Līdztekus strādāja par kantoristu (1914) un kooperatīvu vadītāju (1915). Pirmā pasaules kara sākumā bija Kārļa Marksa nodibinātā Komunistu kluba politiskais sekretārs Londonā. 1916. gadā bija Krievijas jūrnieku arodbiedrības valdes loceklis un laikraksta "Morjak" redakcijas loceklis, strādāja par ierēdni (1917) un galdnieku (1918).
No 1918. gada decembra bija Latvijas sūtniecības Londonā vadītājs, piedalījās Latvijas pagaidu valdības ārlietu ministra Z. A. Meierovica sarunās par Latvijas valsts de iure atzīšanu (1920—1921). Bija pirmais Latvijas sūtnis Anglijā (1921—1924). Pēc brāļa Jāņa Bisenieka (1864—1923) nāves nolēma atgriezties Latvijā. 1924.—1933. gadā bija Latvijas Lauksaimnieku ekonomiskās sabiedrības Valdes priekšsēdētājs, darbojās Latvijas Privātbankā, Latvijas Linu centrālē, A/S “Daugava”. Biedrības “Piektais gads” Valdes priekšsēdētājs.
1933. gada oktobrī iecelts par Latvijas konsulu Ļeningradā. Viņa sieva Lotija Haneja (Lotty Honey) esot bijusi labos draugos ar Sergeja Kirova slepkavas Leonīda Nikolajeva sievu latvieti Mildu Drauli. Tādēļ 25. decembrī sastādītajā pirmajā apsūdzībā kā viens no vaininiekiem tika minēts Latvijas konsuls Bisenieks: viņš esot bijis sakarnieks starp Kirova slepkavības organizētāju Ļeningradas grupu un šī atentāta īsteno plānotāju, no Padomju Savienības izraidīto Ļevu Trocki. 31. decembrī arī G. Bisenieks tika izraidīts no Padomju Savienības. No 1935. gada bija Hipotēku bankas direktors un Valdes loceklis.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 3. oktobrī viņš tika apcietināts un pēc pratināšanām 1941. gada februārī pārvests uz NKVD cietumu Maskavā. Apsūdzēts, ka "būdams Latvijas konsuls Ļeņingradā, bijis saistīts ar VK(b)P CK un Ļeņingradas apgabala komitejas sekretāra S. Kirova slepkavību 1934. gada decembrī; angļu spiegs". 1941. gada 7. jūlijā viņam piesprieda nāvessodu, kas izpildīts 1941. gada 27. jūlijā.
Lužina aizsardzība
"Lužina aizsardzība" (ru; en) ir krievu/amerikāņu rakstnieka Vladimira Nabokova romāns krievu valodā. Publicēts 1930. gadā Berlīnē. Angliski publicēts 1964. gadā. Latviski publicēts 1989. gadā izdevniecībā "Liesma".
Darbs pie romāna
Viens no pazīstamākajiem Vladimira Nabokova romāniem, darbu pie kura rakstnieks sāka 1929. gada pavasarī Austrumpirenejos, bet pabeidzis tā paša gada augustā Berlīnē. Romāns sākotnēji tika publicēts 1929.—1930. gadā krievu emigrācijas žurnālā Современные записки, bet pēc tam atsevišķā grāmatā Berlīnes krievu izdevniecībā Слово.
Sižets
Sižeta pamatā ir Nabokova drauga, vācu aristokrāta Kurta fon Bardelebena dzīves stāsts, kas beidza savu dzīvi ar pašnāvību 1924. gadā. Tomēr tajā pašā laikā romāna galvenais varonis ir krievs, jo tiek detalizēti aprakstīta viņa bērnība, ģimnāzijas gadi un dzīve emigrācijā Berlīnē. Kā vienu no Aleksandra Lužina prototipiem Nabokova daiļrades pētnieki vienmēr ir minējuši 4. Pasaules čempionu šahā Aleksandru Aļehinu. Aleksandra Lužina galvenais sāncensis romānā ir Turati, kurā bieži tika saskatīts cits Pasaules čempions šahā — Hosē Rauls Kapablanka. Darba kulminācijā ir aprakstīta 1925. gada Bādenbādenē šaha turnīrā spēlētā partija starp Rihardu Rēti un Aleksandru Aļehinu, kurā krievu šahists ar izcilu kombināciju guva uzvaru. Romānā ir izmantots Nabokova iecienītais literārais paņēmiens — lai gan galvenais varonis tiek aprakstīts no bērnības, tomēr viņa vārdu lasītājs uzzina tikai pašās beigās, kad Lužins ir jau miris. Romāns tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākiem literārajiem darbiem, kas veltīts šaha tematikai.
Ekranizācija
Romānu 2000. gadā ekranizējusi nīderlandiešu režisore Marlēna Gorisa ar Džonu Turturo Aleksandra Lužina lomā un Emiliju Votsoni Lužina iemīļotās Natālijas Katkovas lomā. Filmā The Luzhin Defence Katkovas tēls daudzējādā ziņā bija atšķirīgs no romānā tēlotās Lužina sievas. Par savas lomas atveidi Emilija Votsone tika nominēta divām Lielbritānijas kino balvām.
Sarkanie svilpji
Sarkanie svilpji, sarkano svilpju ģints (Carpodacus) ir žubīšu dzimtas (Fringillidae) ģints, kas pieder dadzīšu apakšdzimtai (Carduelinae). Apvieno 27 neliela auguma sugas, kas izplatītas Eirāzijā. Lielākā sugu dažādība sastopama Ķīnā un Himalaju reģionā, tādēļ uzskata, ka tieši šajā reģionā uzsākusies ģints sugu evolūcija.
Zinātniskais nosaukums Carpodacus atvasināts no sengrieķu valodas un latviski nozīmē karpos — "auglis" un dakno — "kost".
Latvijā
Latvijā sastopama viena sarkano svilpju ģints suga — mazais svilpis (Carpodacus erythrinus), kas Latvijā ir parasts un izplatīts ligzdotājs.
Kopīgās īpašības
Sarkanie svilpji ir vidēja vai liela auguma dziedātājputni ar proporcionāli lielu, konisku knābi.
Mazākie ģintī ir sarkanvēdera svilpis (Carpodacus waltoni), skaistais svilpis (Carpodacus pulcherrimus), Ķīnas skaistais svilpis (Carpodacus davidianus) un sārtaču svilpis (Carpodacus rodochroa), kuru ķermeņa garums ir apmēram 12,5—15 cm, svars 16—21 g. Lielākie ģintī ir sarkankrūšu svilpis (Carpodacus puniceus), sarkanaču svilpis (Carpodacus subhimachalus) un dižais svilpis (Carpodacus rubicilla), kuru ķermeņa garums ir apmēram 19—21 cm, svars 40—51 g.
Apspalvojumam raksturīgs dzimumu dimorfisms. Visiem sarkano svilpju sugu tēviņiem apspalvojumā ir kaut kas sarkans. Tonis var būt gan gaišāks, gan piesātinātāks un košāks. Mātītes ir neuzkrītošākas — brūnas vai pelēkbrūnas.
Sistemātika
Sarkano svilpju ģints (Carpodacus)
Aizguvumi no Amerikas pamatiedzīvotāju valodām
Amerikas kolonizēšanas gaitā četru gadsimtu garumā starp dažādu eiropiešu un indiāņu valodu lietotājiem izveidojās cieši ekonomiski, politiski un kultūras sakari. To rezultātā angļu, spāņu, portugāļu un franču valodās ienāca aizguvumi no Amerikas pamatiedzīvotāju valodām. Caur eiropiešu kolonizatoru valodām šos aizguvumus pārņēma arī citas valodas, tostarp latviešu.
Lielākā daļa aizguvumu apraksta abu Amerikas kontinentu floru un faunu, kā arī raksturo Amerikas pamatiedzīvotāju kultūru un dzīvesveidu.
Aizguvumi no algonkinu valodām
Gar Atlantijas piekrasti dzīvojošās algonkinu tautas bija vienas no pirmajām, kas Ziemeļamerikā saskārās ar eiropiešu galvenokārt angļvalodīgajiem ieceļotājiem. Ciešo kontaktu rezultātā lielu skaitu aizguvumu pārņēma ne tikai valoda. Algonkinu izcelsme ir arī daudziem apdzīvoto vietu un municipalitāšu nosaukumiem, ieskaitot Kanādas galvaspilsētu Otavu. Pat vairākiem ASV štatiem (Masačūsetsas, Misisipi, Mičiganas, Ilinoisas, Konektikutas, Viskonsinas) un divām Kanādas provincēm Kvebekai un Manitobai nosaukumi ir algonkinu cilmes.
Algonkinu vārdi saglabājušies ne mazums hidronīmos, piemēram, Misisipi upe, Mičiganas ezers, Potomakas upe, Rapahanokas upe, Čezapīka līcis u.c.
Vairāku Amerikas pamatiedzīvotāju tautu nosaukumi plašāk pazīstami pēc to algonkinu eksonīma, nevis pašnosaukuma. Šie eksonīmi sastopami arī latviešu valodas tulkojumos — eskimosi (skatīt zemāk), vinebagi (iespējams, no potavatomu winpyéko, "netīro ūdeņu ļaudis"), siu, senāk latviski arī kā sjuksi (saīsināts no otavu naadowesiwag), asiniboini (no anišinabu "akmens siu"), čipevani (no krī čīpwayān, "(tie, kam ir) saindētas ādas").
Aizguvumi no navatlu valodas
Navatlu izcelsme ir Meksikas un attiecīgi tās galvaspilsētas Mehiko, kā arī vairākiem valsts štatu nosaukumiem (Koavilas, Mehiko, Mičoakanas, Oahakas, Tlaskalas un Sakatekasas štatiem).
Aizguvumi no kečvu valodas
Kečvu valoda ir dzimtā valoda aptuveni 8-10 miljoniem Dienvidamerikas pamatiedzīvotājiem, kas dzīvo centrālo Andu reģionā. Kečvu aizguvumi ir ienākuši citās valodās galvenokārt caur spāņu valodu.
Aizguvumi no tupu-gvaranu valodām
Tupu-gvaranu valodu atzars pieder tupu valodu saimei, un ir visplašāk izplatītā valodu grupa Dienvidamerikā. Atzaram pieder ap 50 valodu, ieskaitot gvaranu valodu.
Aizguvumi no aravaku valodām
Aravaku (arī kā maipuru) valodu saime izplatīta D-Amerikas ziemeļu un centrālajā daļā, senāk arī Karību salās, kopš 18.gs. C-Amerikā.
Taino valoda bija galvenā Karību salu pirmiedzīvotāju valoda un pirmā, ar kuru Jaunajā Pasaulē saskārās spāņu kolonizatori. No šīs aravaku saimes valodas spāņu valoda, bet caur to angļu un citas pārmantoja desmitiem nepazīstamu augu, dzīvnieku un ar kultūru saistītu paradumu nosaukumu. Taino izcelsme ir arī vairāku Karību jūras valstu nosaukumiem — Kubai, Jamaikai, un Haiti.