cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tauvošanās pie peldošās platformas
Bojas korpuss
Pietauvošanās torņa korpusu atbalsta nekustīgas kājas, kuras nostiprinātas jūras dibenā. Virs jūras līmeņa izvietota rotējoša daļa, kura saistīta ar iekraujamo vai izkraujamo tankkuģi. Abas sekcijas savienotas ar lodīšu gultni, kuru dēvē par "galveno gultni". Pietauvotais tankkuģis ar šādas sistēmas palīdzību, mainoties vēja virzienam, var brīvi pagriezties ap boju un ieņemt jaunu līdzsvara stāvokli. Ar enkurķēdēm nostiprinātās peldošās platformas korpusu pozīcijā notur vairākas no tā radiāli izejošas enkurķēdes.
Enkura un pietauvošanās ierīces
Enkura ierīce nostiprina boju pie jūras dibena. Projektējot boju tiek ņemta vērā tās uzvedība pie dotā vēja, viļņiem un straumes apstākļiem, kā arī apkalpojamo tankkuģu tonnāžas. Bojas uzvedība nosaka arī optimālo enkura un pietauvošanās ierīču sastāvu un dažādu enkura vai pietauvošanās ierīču sastāvdaļu izmēru. Enkuru tipu lielā mērā izvēlas pēc vietējiem grunts apstākļiem.
Pietauvošanās ierīce
Tankkuģi pietauvo pie bojas ar tauvas sistēmu. Starptautiskais naftas sabiedrību jūras forums (Oil Companies International Marine Forum (OCIMF) - angļu val.) ir izstrādājis standartus pietauvošanās ierīcēm.
Tauvas sistēma parasti sastāv no neilona pietauvošanās gala, kurš ir nostiprināts pie bojas grozāmā savienojuma pagriežamās daļas. Tankkuģa pusē tauvai ir piestiprināta berzes ķēde (chafe chain - angļu val.), lai novērst tauvas bojājumus tai beržoties pret tankkuģa klīzi. Tauva pie bojas grozāmā savienojuma pagriežamās daļas var būt pievienota izmantojot dinamometrisko tapu, lai mērītu tās noslodzi.
Pietauvošanās ierīcēs izmanto vienu vai divas tauvas atkarībā no lielākā kuģa tonnāžas, kuru paredzēts pietauvot pie bojas. Tauvas var būt vienkāršas vai arī izgatavotas apļa veidā bez sākuma un beigām. Eksporta tankkuģa pusē tauvas parasti ir piestiprinātas pie OCIMF standartiem atbilstošām berzes ķēdēm (atkarībā no maksimālās tankkuģa tonnāžas un tauvu noslodzes izšķir berzes ķēžu tipus A un B). Berzes ķēde uz eksporta tankkuģa tiek nostiprināta ķēdes aizturī.
Parasta pietauvošanās ierīce sastāv no sekojošām sastāvdaļām (skatoties no bojas uz ārpusi):
Bojas puses iekabes un brideļa agregāta savienojumam ar bojas stiprināšanas aci; tauvas iekabes; tauvas; berzes ķēdes agregāta; atbalsta bojas; pacelšanas līnes (virves) un marķiera bojas, līnes gala atrašanai un tā pacelšanai no ūdens.
OCIMF rekomendē normālos apstākļos tauvas sistēmu no ražotāja iegādāties jau pilnībā samontētā veidā.
Kravas pārsūknēšanas sistēma
Katras bojas centrālā sastāvdaļa ir kravas pārsūknēšanas sistēma. Šī sistēma pārvada kravu no, ar grunti saistītas vietas, piemēram, cauruļvada gala kolektora (PLEM) uz kravu saņemošo tankkuģi.
Vienkārša kravas pārkraušanas sistēma sastāv no sekojošām sastāvdaļām:
Pacēlāji
Pacēlāji ir lokanas šļūtenes, kuras savieno zemūdens cauruļvadus ar boju. Šļūteņu forma var mainīties atkarībā no ūdens dziļuma, viļņošanās apstākļiem, bojas kustībām u.c.
Peldošās šļūtenes
Peldošās šļūtenes savieno boju ar kravu saņemošo tankkuģi. Šīs šļūtenes var būt aprīkotas ar savienojumiem, kuri noslēdzas šļūteņu atraušanas gadījumos. Savienojumi nodrošina šļūteņu pārtrūkšanu minēto savienojumu vietās un sekojoši novērš naftas vai tās produktu noplūdi jūrā.
Kravas grozeklis
Kravas grozeklis kalpo par savienojumu starp bojas nekustīgo un rotējošo daļu. Tas ļauj kravu saņemošajam tankkuģim rotēt ap pietauvošanās boju. Kravas grozekļu izmēri ir atkarīgi no pievienoto cauruļvadu un pacēlāju caurplūdes. Tie nodrošina vienu vai vairākus neatkarīgus kanālus šķidrumiem, gāzēm, vadības signāliem vai elektroenerģijai. Grozekļi ir aprīkoti ar vairākiem blīvslēgiem, lai samazinātu iespējamo kravas noplūdi vidē.
Pārējās sastāvdaļas
Pārējās iespējamās peldošās platformas sastāvdaļas ir:
Pietauvošanās
Kuģis tuvojas peldošajai platformai ar tādu kursu, kāds tam būs pēc pietauvošanās pabeigšanas. Ja vien kuģis pirms tam nav bijis noenkurots tuvumā esošā enkurvietā, tuvošanās virzienu ērti noteikt pēc virziena, kādā prom no bojas stiepjas peldošās šļūtenes. Savukārt, ja kuģis pirms tam ir bijis noenkurots, tuvošanās bojai notiek ar kursu, kādu kuģis ieņēma stāvot uz enkura. Kurss ar kādu kuģis tuvojas bojai ir vēja un straumes iedarbības rezultējošais virziens.
Tuvojoties bojai pakāpeniski samazinās kuģa ātrums līdz tas nokrīt zem viena mezgla, kas ir nepieciešams, lai sekmīgi pabeigtu manevru. Samazinoties ātrumam, pieaug ārējo spēku iespaids, tādēļ pēdējais kurss nemitīgi jākoriģē, lai kuģis attiecībā pret grunti ieturētu nemainīgu pārvietošanās virzienu. Īpaši noderīga šajā posmā ir Doplera laga, kura mēra kuģa ātrumu attiecībā pret grunti, gan kuģa garenvirzienā, gan šķērsvirzienā. Šķērsvirziena ātrumam jābūt nulle. Tā kā dažus pēdējos kuģa garumus līdz bojai kuģim ir jāiet ar pašu mazāko priekšgaitu pie kuras tas vēl klausa stūrei, ātrums ir jāsamazina savlaicīgi. Ļoti lieli jēlnaftas tankkuģi (Very large crude carrier (VLCC) – angļu val.) ievērojami zaudē savu ātrumu pie lielām izmaiņām kursā. Ja kuģim ir jāizmaina kurss tuvošanās laikā, tas var iet ar lielāku ātrumu līdz kursa maiņas vietai. Dažkārt tiek plānota viena liela kursa maiņa vairāku nelielu kursa maiņu vietā, kādas parasti tiktu izpildītas tuvojoties piestātnei. Ieplānojot vienu lielu kursa maiņu līdz pagriezienam var iet ar trīs līdz četru mezglu ātrumu, nevis ar viena vai divu mezglu ātrumu, kāds jāietur esot uz pēdējā kursa. Tādā veidā pēdējās divas jūdzes var veikt aptuveni vienā nevis divās vai vairāk stundās ejot ar viena mezgla ātrumu. Tā kā VLCC izmēra kuģiem plānota tuvošanās bojai notiek no vairāku jūdžu attāluma, šādi apsvērumi var būt nozīmīgi.
Esot apmēram 180 m (600 pēdu) attālumā no bojas, kuģa komanda paceļ no ūdens pacelšanas līni. Ar inerci ejošo tankkuģi aptur apmēram 30 m (100 pēdas) no bojas. Ar pacelšanas līni uz kuģa borta paceļ berzes ķēdi, kuru nostiprina ķēdes aizturī vai Smita skavā (Smit bracket – angļu val.). Pacelšanas līnes neizmanto, lai pievilktu kuģi pie peldošās platformas, bet gan tikai, lai paceltu berzes ķēdes.
Operācijas laikā parasti izmanto divas darba laivas. Viena no laivām atvelk peldošās šļūtenes un platformu uz pienākošā kuģa kreisā borta pusi. Otra laiva padod pacelšanas līni, lai kuģis to varētu ērtāk ievilkt. Šļūtenes un boju tur kuģa kreisajā bortā, lai tās netiktu bojātas, ja ir notikusi kļūda apstāšanās distances novērtēšanā. Tiek izvēlēts kreisais borts, jo dzinējam strādājot atpakaļgaitā, dzenskrūves soļa iespaidā kuģa priekšgals virzās uz labā borta pusi, projām no šļūtenēm un bojas. Šļūtenes un boju cenšas atstāt peldam brīvi pēc iespējas ilgāk, jo šļūteņu virzienu izmanto, lai noteiktu pēdējo kursu.
Atrodoties tiešā peldošās platformas tuvumā, locis stūres un mašīnas komandas dod no kuģa priekšgala, jo tikai no turienes peldošā platforma ir redzama.
Larss Baks
Larss Itings Baks (dzimis Silkeborgā) ir bijušais Dānijas šosejas riteņbraucējs, šobrīd sporta direktors  komandā.
Par profesionāli viņš kļuva 2002. gadā, startējot Team Fakta sastāvā, kur brauca kopā ar savu tautieti Allanu Johansenu. 2004. gadā viņi abi pārgāja uz BankGiroLoterij, kur Baks guva savu pirmo profesionālo uzvaru. bet pati komanda sezonas baigās pārstāja eksistēt un abi sportisti 2005. gadā pievienojās.
Pārstāvot šo komandu, Baks uzvarēja Dānijas čempionātā grupas braucienā un otrajā sezonas pusē pierādīja savus daudzsološos talantus, uzvarot desmit posmu sacensības U25 sportistiem Tour de l'Avenir, līdera krekliņu iegūstot jau pirmajā posmā, sprinta finišā. Līdera pozīciju viņš noturēja arī turpmākajos posmos, ieskaitot vairākus kalnainus posmus un individuālo braucienu.
2011. gadā viņš debitēja Tour de France, kur strādāja Marka Kevendiša labā un noslēdza tūri ar dalību atrāvienā pēdējā posmā. 2012. gada sezonas sākumā Baks pievienojās.
2012. gada Giro d'Italia 12. posmā Baks izcīnīja uzvaru pēc dalības atrāvienā un individuāla izrāviena netālu no finiša.
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dzimuma reorientācija ir dzimtes sociālās lomas pastāvīga maiņa, kuras mērķis ir asociēties ar dzimti, kuru viņš/viņa vēlas, nevis ar to, kuru viņam/viņai piešķir balstoties uz bioloģisko dzimumu. Transseksuāļiem šis process parasti ietver dzimuma maiņas terapiju (kas var ietvert hormonu aizvietošanas terapiju un dzimuma maiņas operāciju), un viņu jaunais dzimums ir pretējs viņu bioloģiskajam dzimumam; interseksuāļiem dzimums atšķiras no dzimuma, uz kuru balstoties viņi tika audzināti; dzimtes kvīri/kvīras sevi pilnībā nepiesaista tikai pie vīriešu vai sieviešu dzimuma. Transvestīti, dragkaralienes un dragkaraļi nemēdz pavisam mainīt savu dzimti, ņemot vērā to, ka pretējā dzimuma īpašības viņi aizgūst (parasti) tikai uz īsu laika periodu.
Dzimuma reorientācija sākas ar cilvēka lēmumu mainīt dzimtes identitāti, kura viņam/viņai piešķirta pēc dzimšanas, uz dzimti, kura atbilst viņa/viņas izjūtām. Viens no dzimtes maiņas visnozīmīgākajiem posmiem ir „iznākšana” jeb pirmā reize, kad cilvēks oficiāli atzīst savu orientāciju. Dzimuma reorientācija ir process, kurš var aizņemt vairākus mēnešus vai pat gadus. Dažiem cilvēkiem, īpaši dzimtes kvīriem/kvīrām, šis process var aizņemt visu viņu dzīvi.
Terminoloģija
Dzimuma reorientācija tiek dažkārt jaukta ar dzimuma maiņas operāciju (SRS - sex reassignment surgery), lai gan šī operācija ir tikai viens no dzimtes maiņas izpausmes veidiem. Liels skaits cilvēku, kuri reorientējas, dzimuma maiņas operāciju izvēlas neveikt, vai arī viņiem nepietiek naudas līdzekļu tās veikšanai. Dzimuma maiņas operācija ir ķiruģiska iejaukšanās, kamēr dzimuma reorientācija ir holistiska un parasti ietver fiziskas, psiholoģiskas, sociālas un emocionālas pārmaiņas. Daži dzimtes kvīri/kvīras un interseksuāļi ir maz ieinteresēti vai nav vispār ieinteresēti veikt operācijas sava ķermeņa izmainīšanai. Piemērošana attiecas uz to, ka sabiedrība šādus cilvēkus pieskaita pie „vēlamajām” un pieņemtajām dzimtes identitātēm jeb sievietēm vai vīriešiem. Tas var būt viens no dzimuma reorientācijas aspektiem, lai gan dzimtes kvīri/kvīras dažkārt izvēlas tikt nepieskaitīti pie šīm identitātēm. Termins „transseksuālis” attiecas uz personu, kas dzīvo savu ikdienas dzīvi pēc normām, kuras attiecas uz viņam tīkamo dzimti/dzimumu. Šādu cilvēku piemērošanu var ierobežot drošība, likumi un citi apsvērumi. Slēpšanas nozīmē dzīvot dzīvi kā citas dzimtes pārstāvim, apkārtējiem par to nezinot. Izejot sabiedrībā, trans cilvēki parasti savu dzimti slēpj, to izrādot tikai ģimenes lokā, intīmo draugu lokā vai esot kopā ar partneri. Ir vairāki piemēri ar cilvēkiem, kuri savu dzīvi pavada ar dzimti, kura neatbilst viņu bioloģiskajam dzimumam. Lai redzētu piemērus, skatīt: kategorija: transdzimuma un transseksuālie cilvēki.
Dažādi aspekti
Dzimuma orientācija reorientācija ir sarežģīts process, kurš ietver visus ar dzimumu saistītos dzīves aspektus – daži norādīti zemāk. Cilvēki var izvēlēties aspektus, pamatojoties uz savas dzimtes identitāti, ķermeni, personību, finansiālo stāvokli, un dažreiz apkārt esošo cilvēku uzskatiem. Arī kultūrai ir liela loma dzimuma reorientācijā, jo tā nosaka ar dzimti saistītos sabiedrības uzskatus.
Šie uzskati saistīti ar sociālajiem aspektiem, psiholoģiju un juridiskajiem aspektiem:
•	„Iznākšana”
•	Dzimtes sociālās lomas maiņa
•	Likumīgi un / vai sociāli mainot savu vārdu uz kaut ko, kas atbilst indivīda dzimtes identitātei.
•	Pieprasot apkārtējiem izmantot vietniekvārdus, kuri ir atbilstoši cilvēka pašreizējai dzimtei.
•	Savu dzimumu likumīgi nomainot savā pasē, identifikācijas kartē, uz dzimšanas apliecības, utt.
•	Personisko attiecību dinamika tiek mainīta vadoties pēc dzimtes.
Maija Pohodņeva
Maija Pohodņeva (dzimusi 1973. gada 18. jūnijā) ir latviešu rakstniece, žurnāliste, kinorežisore, scenāriju autore un kinoproducente.
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dažādi aspekti
•	Mainot apģērbu tā, lai tas labāk atspoguļotu indivīda dzimtes identitāti.
Maija Pohodņeva
Biogrāfija
18 gadu vecumā apprecējās un ar vīru pārcēlās uz Čečeniju, kur viņai piedzima divi bērni. Pēc trim gadiem Pohodņeva pārcēlās atpakaļ uz Latviju.
2000. gadā Nordik izdeva Pohodņevas pirmo detektīv- un kriminālromānu «Aklās mājas gūstekņi». 2011. gadā Lauku Avīze sērijā «Lata romāns» izdeva viņas otro grāmatu «Nedzeniet pēdas snaiperim», ko viņa sarakstīja kopā ar bijušo policistu Modri Pelsi. 2013. gadā tajā pašā sērijā izdeva abu autoru grāmatas turpinājumu «Tumsas inversija».
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dažādi aspekti
•	Pieņemot manierismus, kuras atbilst jaunajai dzimtei.
•	Pieņemot jaunu seksuālo lomu un / vai veicot jaunas seksuālas darbības, it īpaši gadījumos, kad ir mainīti dzimumorgāni.
Maija Pohodņeva
Biogrāfija
2016. gada oktobra sākumā izdevniecība «Zvaigzne ABC» izdeva Pohodņevas un Pelša trešo kopdarbu — romānu «Naida simetrija», kurā turpinās iepriekšējo divu grāmatu darbība. 2018. gadā tika izdots grāmatas turpinājums «Prāgas pastkartes».
De Senžamē
De Senžamē (fr) bija franču sporta šāvējs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Maija Pohodņeva
Biogrāfija
2019. gadā «Zvaigzne ABC» izdeva Pohodņevas un Pelša grāmatu «Aliansē pret vēzi», kuras pirmajā pusē aprakstīta Pelša divu gadu ilgā cīņa ar vēzi, bet otrajā pusē — pret vēzi lietoto augu līdzekļu apraksti. 2020. gadā «Zvaigzne ABC» izdeva abu romānu «Kaķu vārdotāja» ar Pohodņevas zīmētām ilustrācijām, kas sarakstīts iedvesmojoties no rakstnieces kaķa.
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dažādi aspekti
•	Indivīda idejas par dzimti kopumā var mainīties, kā rezultātā var mainīties arī reliģiskie, filozofiskie un / vai politiskie uzskati.
Fiziskie aspekti:
Maija Pohodņeva
Biogrāfija
2021. gada jūnijā Pohodņeva un Pelsis atzīti par «Zvaigzne ABC» mēneša autoriem. Tajā pašā mēnesī «Zvaigzne ABC» atkārtoti izdevu abu rakstnieku iepriekšējās grāmatas «Nedzeniet pēdas snaiperim» un «Tumsas inversija».
De Senžamē
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš izcīnīja 24. vietu.
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dažādi aspekti
•	Ķirurģiskas procedūras tostarp tās, kuras saistītas ar dzimumorgāniem, seju, Ādamābolu, krūtīm, balss saitēm, un ar citām ķermeņa daļām.
Zaļā Pļava
Zaļā Pļava ir ciems Sutru pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 194 km attālumā no Rīgas.
Dzimuma reorientācija (transdzimte)
Dažādi aspekti
•	Hormonu aizvietojošā terapija
•	Epilācija, lāzerepilācija
Zigmunts Loziņskis
Zigmunts Loziņskis (pl, be; dzimis, miris ) bija katoļu mācītājs, Minskas bīskaps no 1918. līdz 1925. gadam un Pinskas bīskaps no 1925. līdz 1932. gadam. Vairākus gadus pavadījis nometinājumā Aglonā. Romas katoļu baznīca sākusi Loziņska beatifikācijas procesu.
Dzimis Rietumbaltkrievijā. Mācījās ģimnāzijā Varšavā un Sanktpēterburgā. Pēc tam mācījās teoloģiju Ķeizariskajā Romas katoļu garīgajā akadēmijā. 1895. gadā ordinēts par mācītāju. Pēc konflikta ar Krievijas impērijas varas iestādēm 1898. gadā uz trim gadiem tika nometināts Aglonas klosterī. Pēc tam kalpoja Smoļenskā, Tulā, Rīgā, līdz 1905. gadā kļuva par Minskas katedrāles rektoru. 1906. gadā atgriezās Sanktpēterburgā, kur pasniedza garīgajā seminārā un garīgajā akadēmijā. No 1912. gada studēja garīgajās universitātēs Itālijā, Vācijā un Svētajā Zemē.
1917. gadā Romas pāvests Benedikts XV nodibināja Minskas bīskapiju un iecēla Loziņski par Minskas bīskapu. 1918. gada 6. decembrī Minskā noturēja pirmo vēsturē Romas katoļu dievkalpojumu baltkrievu valodā. 1920. gadā padomju varas iestādes Loziņski arestēja. 11 mēnešus pavadījis ieslodzījumā Butirkas cietumā, Loziņskis tika atbrīvots un izbrauca uz Poliju. Minskas diecēze palika bez bīskapa (administratoru amatu formāli ieņēma Boļeslavs Sloskāns). 1925. gadā pāvests Pijs XI nodibināja Pinskas diecēzi un Loziņskis tika iecelts par Pinskas (tolaik Polijas sastāvā) bīskapu. Nodibinājis Pinskas Romas katoļu garīgo semināru. Atbalstīja pareizticīgās baznīcas revindikāciju, tomēr tikai, ja tā veikta ar laicīgās tiesas lēmumu. Miris Pinskā.
Ārdī
Ārdī (en, ga) ir pilsēta Lautas grāfistē, Lensteras provincē, Īrijā. pilsētā dzīvoja 4 928 iedzīvotāji.
Zīlēšanas kaulu raksts
Zīlēšanas kaulu raksts vai dzjaguveņs ( — 'čaulu un kaulu raksts') ir senākais no zināmajiem ķīniešu rakstības veidiem, faktiski tās priekštecis. Rakstība lietota 2. tūkstošgades p.m.ē. beigu daļā. Līdz šim ir atrasti ap 150 000 raksta paraugu, no kuriem lielākā daļa nāk no vēsturiskās Šanu dinastijas galvaspilsētas Iņsjui (殷墟, Yīnxū) netālu no Aņjanas Henaņas provincē.
Atklāšana
Pirmos rakstu paraugus 1899. gadā senās galvaspilsētas izrakumos atklāja ķīniešu zinātnieki Liu E un Vans Ižuns. 1914. gadā uzraksti tika daļēji atšifrētu un pēc tajos atklātajiem valdnieku vārdiem kļuva iespējams noteikt rakstu vecumu.
Atrastie raksta paraugi apraksta piromantiskos pareģojumus (zīlēšana vai pareģošana, kas pamatojas uz uguns vai liesmas vērošanu) deviņiem Šanu dinastijas valdniekiem, sākot ar U Dinu, kura valdīšanas laiks bija ap 1250.—1200. gadiem p.m.ē. Radioaktīvā oglekļa datēšana šos paraugus attiecināja uz 1254.–1197. gadiem p.m.ē. ±10 gadi.
Terminoloģija
Atrastie uzrakstu paraugi veikti lielākoties uz bruņurupuču čaulām un citu dzīvnieku kauliem. Termins cēlies no amerikāņu misionāra Frenka Čelfenta (Frank H. Chalfant, 1862–1914) 1906. gadā izdotās grāmatas «Agrīnā Ķīnas rakstība» (Early Chinese Writing), no kurienes tas 1930. gados pārcēlies ķīniešu izdevumos. Līdz tam ķīniešu autori lietoja dažādus terminus, kas lielākoties bija balstīti uz atradumu vietu Jiņsjui un biežāk lietotais bija «Jiņsjui zīlēšanas teksti» (殷墟卜辭, Yīnxū bǔcí).
Raksta struktūra
Raksta struktūra lielākoties piktogrāfiska. Laika gaitā naturālistiskos zīmju elementus pakāpeniski nomainīja stilizētāki ar taisnām līnijām, bet kompleksāki un sarežģītāki. Pašu rakstu saturs lielākoties nemainījās — tas iekļāva datumu, zīlnieka vārdu, jautājumu, atbildi un atzīmi par izpildīšanu.
Santelli
Santelli (it) ir itāļu izcelsmes uzvārds.
Cilvēki ar šādu uzvārdu:
Nikolā Dežagērs
Nikolā Dežagērs (fr) bija franču sporta vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Dežagērs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 272 punktus, izcīnot 11. vietu.
Pora (Armēnija)
Pora (hy, ) ir ciems Armēnijas Vajocdzoras marzē. Atrodas Arpas upes krastā reģiona dienvidu daļā. Attālums līdz reģiona galvaspilsētai Jehegnadzorai ir 18 kilometri.
Iedzīvotāji
Pēc 2011. gada tautskaites datiem Porā bija 134 iedzīvotāji, pārsvarā etniskie armēņi.
Zaļesje (Bērzgales pagasts)
Zaļesje ir ciems Bērzgales pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 259 km attālumā no Rīgas.
Pjotrs Romanovskis
Pjotrs Romanovskis (ru;, Sanktpēterburga - , Maskava) bija padomju starptautiskais meistars šahā (IM, 1950), FIDE starptautiskais arbitrs (1951), PSRS nopelniem bagātais sporta meistars (1934), PSRS nopelniem bagātais treneris (1957). Divkārtējs PSRS čempions šahā (1923, 1927).
Agrīnā karjera
Romanovska pirmais lielais panākums bijusi dalīta 4. vieta Sanktpēterburgas šaha turnīrā 1908. gadā. 1914. gada vasarā piedalījies starptautiskajā turnīrā Manheimā, kurš netika pabeigts, jo sākās Pirmais pasaules karš. Kā Krievijas impērijas pavalstnieks kopā ar Aleksandru Aļehinu, Jefimu Bogoļubovu un citiem krievu šahistiem viņš tika internēts. Vācijā Romanovskis piedalījās krievu gūstekņu turnīros Tribergā (Švarcvalde). Ar Sarkanā Krusta palīdzību 1915. gada pavasarī atgriezies Krievijā, kur sniedzis daudzus simultānspēles seansus, lai savāktu līdzekļus pārējo internēto šahistu atbrīvošanai.
PSRS čempions
Pēc Pirmā pasaules kara Krievijā atjaunojās šaha dzīve, un Romanovskis aktīvi piedalījās turnīros. Pirmajā PSRS šaha čempionātā 1920. gadā viņš palika otrais aiz Aleksandra Aļehina. Otrajā PSRS šaha čempionātā 1923. gadā Romanovskis izcīnīja uzvaru. Šo panākumu izdodas atkārtot arī 1927. gadā, kad uzvara tika dalīta ar Fjodoru Bogatirčuku. Tāpat Romanovskis dalīja uzvaru Ļeņingradas šaha čempionātā 1925, bet 1927. gadā bija pirmais spēcīgā Ļeņingradas meistaru turnīrā. No Romanovska sasniegumiem starptautiskajos turnīros jāatzīmē dalīta 7.-8. vieta Maskavas šaha turnīrā 1925. gadā (kopā ar Rihardu Retī) un dalīta 2.-3. vieta Ļeņingradas starptautiskajā šaha turnīrā 1934. gadā, kurā viņam izdevās apsteigt Maksi Eivi, kas pēc gada kļuva par Pasaules čempionu šahā. 1935. gadā par panākumiem šaha attīstībā Romanovskis kā pirmais šahists saņem PSRS nopelniem bagātā sporta meistara nosaukumu. 1930. gados bijis pazīstams arī kā šaha pedagogs. Viena no viņa audzēknēm bija nākamā Pasaules čempione šahā Ludmila Rudenko. Otrā pasaules kara laikā Romanovskis pārdzīvoja Ļeņingradas blokādi, kurā viņš zaudēja lielāko daļu savu tuvinieku.
Lielmeistara nosaukuma pretendents
Pēc Otrā pasaules kara Romanovskis vairs nepiedalījās nozīmīgos šaha turnīros. Kad FIDE 1950. gadu sākumā daudziem pazīstamiem šahistiem piešķīra starptautiskos nosaukumus par iepriekšējo gadu nopelniem, Romanovskis netika aizmirsts - viņš kļuva par starptautisko meistaru (IM, 1950) un starptautisko arbitru (1951). 1954. gadā Romanovskis kā PSRS 1927. gada šaha čempions varēja kļūt arī par starptautisko lielmeistaru, taču PSRS šaha federācija noraidīja šo iespēju, jo tādā gadījumā lielmeistara nosaukums būtu jāpiešķir arī Fjodoram Bogatirčukam, kas Otrā Pasaules kara laikā bija kļuvis par ģenerāļa Vlasova līdzgaitnieku, bet pēc kara dzīvoja Kanādā.
Miramax
Miramax (zināms arī kā Miramax Films) ir ASV izklaides kompānija, kas producē un izplata spēlfilmas un televīzijas raidījumus. Kompānijas birojs atrodas Losandželosā, Kalifornijā. Miramax 1979. gadā dibināja brāļi Bobs un Hārvijs Vainstīns, un līdz to ieguva The Walt Disney Company, tā bija līdere neatkarīgā kino producēšanā un izplatīšanā. Vainstīniem Miramax vadībā bija pieejama lielāka kreativitāte un finansiālā brīvība, nekā jebkuram citam Disney kompānijas uzņēmumam, līdz viņi pameta kompāniju un izveidoja savu jauno studiju The Weinstein Company. Miramax tika pārdots kompānijai Filmyard Holdings, kas ir Colony NorthStar, Tutor-Saliba Corporation un Qatar Investment Authority kopuzņēmums. 2016. gadā kompānija tika pārdota mediju grupai beIN Media Group. 2019. gadā beIN piekrita pārdot 49% kompānijas daļas kompānijai ViacomCBS (tagad Paramount Global), darījums noslēgts.
Kostas pils
Kostas pils ir 14. gadsimta gotiskā pils, kas atrodas Čehijas ziemeļos Hradeckrāloves apgabalā, Čehijas Paradīzes reģionā.
Piils uzcelta 1349. gadā un kopš tā laika vairākkārt mainījusi īpašniekus. 1635. gadā pils nodega. 1871. gadā pils kļuva par Kinsku del Bordžo dzimtas īpašumu un tika restaurēta. Pēc Otrā pasaules kara tā tika nacionalizēta, bet 1993. gadā tika atgriezta bijušajiem īpašniekiem. Pils pieejama apmeklējumiem.
Edmunds Freibergs
Edmunds Freibergs (dzimis Rīgā) ir latviešu režisors, aktieris un pasniedzējs.
1966. gadā beidzis Rīgas 4. vidusskolu. 1970. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas aktierkursu. 1983. gadā konservatoriju absolvējis režisora specialitātē.
No 1970. līdz 1974. gadam bijis Valmieras teātra aktieris un režisors. 1974. gadā kļuvis par Nacionālā teātra aktieri un režisoru. Bijis arī Nacionālā teātra mākslinieciskais vadītājs.
No 1975. līdz 1986. gadam pasniedzis aktiermeistarību Valsts konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultātē. No 1986. līdz 1993. gadam bijis teātra mākslas katedras vadītājs. 1993. gadā kļuvis par aktiermeistarības pasniedzēju Latvijas Kultūras akadēmijas Ekrāna un teātra mākslas nodaļā. 1998. kļuvis par Kultūras akadēmijas profesoru.
Ir Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
2011. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Gada aktieris otrā plāna lomā".
Papes mitrāju komplekss
Papes mitrāju komplekss ir starptautiskas nozīmes aizsargājama teritorija, kas izveidota ap Papes ezeru un 2002. gadā tika iekļauta Rāmsaras konvencijas vietu sarakstā. Platība pārsniedz 51,7 tūkstošus ha. Komplekss ietilpst Papes dabas parkā, iekļauts arī putniem nozīmīgo vietu sarakstā.
Edvards Māršs
Edvards "Eds" Māršs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Māršs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja airēšanas astoņnieku disciplīnā. Viņš bija viens no ASV komandas Vesper Boat Club dalībniekiem. Komanda šajās sacensībās izcīnīja zelta medaļu.
Fedčenko šļūdonis
Fedčenko šļūdonis (tg) ir liels ledājs Pamira ziemeļu daļā Tadžikistānā. Tiek uzskatīts par vienu no lielākajiem un pasaulē garāko dendrītisko ieleju šļūdoni ārpus Antarktīdas.
Ģeogrāfija
Šļūdonis sākas no cirka 6280 metru augstumā Jazguloma grēdas ziemeļaustrumos, ko ieskauj Neatkarības smailes (6940 m), Parīzes Komūnas smailes (6350 m) un 26 Baku komisāru smailes (6848 m) ziemeļu nogāzes. Plūst ziemeļu virzienā 77 km garumā gar Zinātņu Akadēmijas grēdas austrumu nogāzi. Uzņem 45 mazākus ledājus, lielāki no kuriem ir Augstais Tanimass, Zinātņu Akadēmijas ledājs, Jeļenas Rozmirovičas ledājs, Kašalajaks, Bivačnijs (kreisās puses), Vitkovska ledājs un Naļivkina ledājs (labās puses).
Ledāja virsmas slīpums ir ap 1,5—2,5°, plūsmas ātrums līdz 66,8 centimetriem diennaktī. Augšējā firna daļā ātrums ir ap 216 metriem gadā, vidējā daļā — 252 metri gadā, pie ledāja mēles — 126 metri gadā. Lielākais ledus biezums vidusdaļā ir ap 1000 metru; kopējais tilpums — 144 km³ (355 Rāznas ezeru tilpums).
Ledāja mēle atrodas 2900 metru augstumā un no tās sākas Seldarjas upīte, kas tālāk ietek Muksu Amudarjas baseinā.
Pols de Montolons
Pols de Montolons (fr) bija franču sporta šāvējs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs viņš startēja tranšejas šaušanā, pārstāvot Franciju. Šajā disciplīnā viņš izcīnīja 23. vietu.
Pūķa sirds
"Pūķa sirds" (en) ir 1996. gada asa sižeta piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Robs Koens. Galvenās lomas atveido Deniss Kveids, Deivids Tjūliss, Pīts Postlvaits, Dīna Mejere, Džūlija Kristija un Šons Konerijs. Filmas pirmizrāde notika Ziemeļamerikā.
Filma nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākie vizuālie efekti".
Bruņiniekam un pūķu bendem Bouenam jāapvienojas ar pūķi Drako, lai apturētu ļauno karali, kam piešķirta daļēja nemirstība.
Lācīši (ģints)
Lācīši (Leccinum) ir beku dzimtas sēņu ģints, kura Latvijā sastāv no apšubeku, bērzubeku un lācīšu sugām. Sugas ir līdzīgas pēc formas, savstarpēji visredzamāk atšķiras ar cepurītes krāsu: apšubekas un lācīši parasti ir no dzelteniem līdz sarkaniem, bērzubekas - pelēcīgas. Apšubekas un lācīšus var atšķirt arī pēc kokiem, kuru tuvumā tie aug. Latvijā visas šīs ģints sugas lietojamas pārtikā, lai gan purva bērzubeku atzīst par mazvērtīgāku ūdeņainuma dēļ.
Ekoloģija
Lācīšu ģints sēnes veido mikorizu ar lapu un retāk skuju kokiem, visbiežāk ar bērziem, apsēm, priedēm, ozoliem. Aug mežos, retāk parkos vai pie atsevišķiem kokiem. Augļķermeņi pārsvarā parādās no jūlija līdz oktobrim, labvēlīgos klimatiskos apstākļos no jūnija līdz novembrim.
Stiliņi
Stiliņi ir ciems Alūksnes novada Jaunlaicenes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 5 km no pagasta centra Jaunlaicenes, 22 km no novada centra Alūksnes un 188 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa A2, Mazuļu strauta krastā.
Zaļmežnīki (Vīksnas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V490.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Kenijā
Sarakstā apkopotas tās vietas Kenijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā no Kenijas ir iekļautas 6 vietas (3 — kultūras objekti, 3 — dabas objekti), savukārt 18 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā.
Kaimanu Salas olimpiskajās spēlēs
Kaimanu Salas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1976. gadā, kad tās notika Kanādas pilsētā Monreālā. Nākamās — 1980. gada Maskavas olimpiskās spēles tā boikotēja. Savukārt 2010. gada Soču olimpiskajās spēlēs Kaimanu salas pirmo reizi piedalījās ziemas olimpiskajās spēlēs.
Līdz šim neviens Kaimanu salas pārstāvošais sportists nav izcīnījis olimpisko medaļu.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Biļibinas rajons
Biļibinas rajons (, ckt) ir Krievijas Čukotkas autonomā apvidus administratīvais rajons tā rietumos, Austrumsibīrijas jūras krastā. Administratīvais centrs ir Biļibinas pilsēta.
Ģeogrāfija
Rajons izvietojies Čukotkas autonomā apvidus rietumos. Austrumos robežojas ar Čaunas rajonu un Anadiras rajonu, dienvidos — ar Kamčatkas novadu, dienvidrietumos — ar Magadanas apgabalu, bet rietumos — ar Sahas Republiku. Ziemeļos rajonam ir izeja pie Austrumsibīrijas jūras, krasta līnijas garums ap 200 km. Rajona reljefs lielākoties kalnains, centrālo daļu aizņem Aņujas grēda, dienvidos — Olojas grēda ar rajona augstāko virsotni Sņežnajas kalnu (1787 m) un Ušurekčens. Rietumos rajona teritorijā iestiepjas Kolimas zemiene, ziemeļos gar jūras krastu — Čaunas zemiene. Lielākās rajona upes ir Kolimas pietekas Boļšojaņuja, Malijaņuja un Omolona ar pietekām.
Lielākā daļa rajona teritorijas atrodas aiz polārā loka, tā ainavu veido mežatundra un tundra. Valda mūžīgais sasalums. Gada vidējā temperatūra svārstās no -4 −5 °С piekrastē līdz -12 −14 °С kontinentālajā daļā.
Rajona teritorijā bagātīgas derīgo izrakteņu atradnes — zelts, sudrabs, platīns, varš, volframs, alva, cinks u.c.
Vēsture
Rajons pirmoreiz izveidots 1930. gada 10. decembrī kā Austrumu tundras rajons jaundibinātā Čukotkas nacionālā apvidus sastāvā. Pirmais rajona centrs bija Ostrovnojes ciems Malijaņujas krastā. 1952. gadā centru pārcēla uz Aņujskas ciemu rajona rietumos. 1961. gadā centru pārcēla uz Biļibinas pilsētciematu un rajonu pārdēvēja par Biļibinas rajonu.
Iedzīvotāji
Līdz 1955. gadam, kad pie topošās Biļibinas atklāja zelta iegulas, tā teritorijā dzīvoja galvenokārt čukči, kā arī eveni un jukagiri. Rajona iedzīvotāju skaits izauga no 3634 cilvēkiem 1959. gadā līdz 27 754 1989. gadā. Pēc kalnrūpniecības sabrukuma 1990. gados un iebraucēju aizceļošanas sākās strauja iedzīvotāju skaita samazināšanās un līdz 2020. gadam tas ir sarucis gandrīz četras reizes, bet stabilizējies. Lielākā daļa no rajona iedzīvotājiem ir ieceļotāji, apmēram 25 % — pamattautas čukči, eveni, kā arī jukagiri un korjaki. Vienīgās pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Biļibinas pilsēta (5582 iedzīvotāji; 74 % rajona iedzīvotāju), kā arī Omolonas (785), Aņujskas (396), Ostrovnojes (376) un Ilirnejas (252) ciemi. Biļibinas apkārtnē bijušie kalnraču ciemati pamesti. Austrumsibīrijas jūras krastā Raučuas upes grīvā darbojas Raučuas polārstacija.
Zaļumi (Maļinovas pagasts)
Zaļumi ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 240 km attālumā no Rīgas.
Ķermeņa masas indekss
Ķermeņa masas indekss (ĶMI, fr) jeb Kitēla indekss (indice de Quetelet) ir beļģu statistiķa Ādolfa Kitēla izgudrots cilvēka ķermeņa aptaukošanās rādītājs, ko izsaka kā svara un kvadrātā kāpināta auguma garuma attiecību (kg/m2).
Aprēķināšana
Ķermeņa masas indeksu rēķina pēc šādas formulas :
Normāls cilvēka ķermeņa masas indekss ir robežās no 18,00 līdz 25,00 (ideālais — 22,00). Par 18,00 mazāks ĶMI liecina par nepietiekamu svaru, bet lielāks par 25,00 — par lieko svaru. Ķermeņa masas indeksa aprēķināšanai var izmantot ĶMI kalkulatoru.
Naģs
Naģs (hu — 'lielais') ir ungāru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Aleksandrs Zverevs
Augstākie sasniegumi ir izcīnīta zelta medaļa 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs vīriešu vienspēlēs un divi ATP Finals tituli (2018, 2021). Zverevs ir arī četrkārtējs Leivera kausa ieguvējs Eiropas komandas sastāvā.
Dzimis Hamburgā, bijušo PSRS tenisistu Irinas un Aleksandra Zvereva ģimenē, tenisists ir arī viņa vecakais brālis Miša Zverevs.
Irši (ciems)
Irši ir ciems Aizkraukles novada Iršu pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Iršupītes krastā pie autoceļa P79 38 km no novada centra Aizkraukles un 118 km no Rīgas. Iršos atrodas pagasta pārvalde, Pērses pamatskola, klubs, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, pasta nodaļa, veikals, katoļu baznīca. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Iršu muižas (Hirschenhof) centru, līdz 1939. gadam bija Iršu vācu kolonijas centrs. 2. pasaules kara laikā ciems stipri izpostīts, vēlāk izaudzis kā padomju saimniecības Līdums centrālais ciemats.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Rovaniemi
Pilsētā atrodas Lapzemes universitāte.
Vēsture
Cilvēku darbības liecības Rovaniemi apkaimē datētas jau no akmens laikmeta. Periodiska līdumu līšana lauksaimniecībai ar izdedzināšanas palīdzību sākās aptuveni 750.—530. gadā p.m.ē. Atradumi liecina, ka kopš 500. gada p.m.ē reģionu apmeklēja ceļotāji no Karēlijas austrumos, Hemes dienvidos un Ziemeļu Ledus okeāna piekrastes ziemeļos.
IK Oskarshamn
IK Oskarshamn ir hokeja komanda, kas bāzēta Oskašhamnā, Zviedrijā un spēlē Zviedrijas hokeja līgā. Komanda dibināta 1970. gadā, un Zviedrijas hokeja līgā spēlē kopš 2019. gada.
Rovaniemi
Vēsture
1785. gadā Rovaniemi apgabalu atdalīja no Kemi.
Lapzemes kara laikā Vācijas karaspēka daļām atkāpjoties uz Norvēģiju, 1944. gada 13. oktobrī Rovaniemi pilsēta tika nopostīta. Veselas palika tikai dažas ēkas.
1960. gadā Rovaniemi ieguva pilsētas tiesības.
2006. gada 1. janvārī Rovaniemi pilsēta tika apvienota ar Rovaniemi lauku teritoriju vienotā pašvaldībā.
Tūrisms
Neskartās ziemeļu dabas un daudzu atpūtas iespēju dēļ tūrisms Rovaniemi ir nozīmīga ekonomikas nozare.
Daudzi tūristi apmeklē Ziemassvētku vecīša ciemu (Joulupukin Pajakylä), kurš atrodas tieši uz Ziemeļu polārā loka, kā arī Santa Klausa parku un zinātnes muzeju Arktikum.
Transports
Caur Rovaniemi iet dzelzceļa līnija, kas savieno Tornio ar Kemijervi. Līdz Rovaniemi tā ir elektrificēta (2004. gadā), tādējādi Rovaniemi stacija ir Somijas elektriskā dzelzceļa tālākais ziemeļu punkts. Tālāk līdz Kemijervi pasažieri var nokļūt ar dīzeļvilcienu. 10 kilometrus uz ziemeļiem no pilsētas centra atrodas Rovaniemi lidosta.
2097 Galle
2097 Galle ir neliels galvenās asteroīdu joslas asteroīds, kuru 1953. gadā atklāja vācu astronoms K.Reinmuts Heidelbergas observatorijā. Tas ir nosaukts vācu astronoma Johana Gotfrīda Galles vārdā.
Kārlis fon Plēve
Kārlis Gustavs fon Plēve (1877—1958) bija Austrumprūsijas muižnieks, virsnieks un sabiedriskais darbinieks. Vadīja vācu uzbrukumu Liepājai Latvijas brīvības cīņu laikā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1877. gada 30. jūnijā Klaipēdā (tolaik Mēmelē) Austrumprūsijas muižnieka un sabiedriskā darbinieka Kārļa Ludviga fon Plēves un viņa sievas Sofijas, dzimušas fon Gosleres, ģimenē. 1894. gadā viņš iestājās 3. aizsargu pulkā, 1895. gadā ieguva leitnanta pakāpi, bet 1899. gadā atvaļinājās no dienesta un sāka strādāt lauksaimniecībā. 1905. gada 18. novembrī salaulājās ar Bertu fon Alt-Štuterheimu. 1909. gadā mantoja Dvarišķu dzimtmuižu pie Vācijas-Lietuvas robežas. No 1913. gada Kārli fon Plēvi ievēlēja par Prūsijas parlamenta deputātu. Sākoties Pirmajam pasaules karam, Plēvi iecēla par 2. gvardes rezerves pulkā rotas komandieri. No 1916. gada 1. oktobra viņš bija bataljona komandieris un divus mēnešus vēlāk pulka komandieris. Pēc Novembra revolūcijas 1918. gada decembrī Austrumprūsijā ģenerāļa fon der Golca pakļautībā izveidoja 1. Gvardes Rezerves divīzijas 2. Gvardes Rezerves pulku, kas bija paredzēts robežapsardzības funkcijām pie Polijas, Lietuvas un Latvijas robežas. Vēlāk viņa pulks ietilpa Rīdigera fon der Golca vadītajā vācu karaspēka kontingentā kā Plēves grupa (Freikorps Plehwe). 1919. gada 25. augustā Plēve uzņēmās komandēt arī brīvprātīgo un algotņu vienību Rietumkrievijas Brīvprātīgo armijas sastāvā.
1919. gada 4. un 14. novembrī ap 3000 karavīru lielā Plēves grupa nespēja ieņemt Liepājas fortus un atkāpās Durbes—Gaviezes virzienā.
Pēc militārajām neveiksmēm un sievas nāves 1920. gadā Plēve atvaļinājās no militārā dienesta, 1922. gadā otro reizi apprecējās un saimniekoja savā dzimtmuižā, darbojās Austrumprūsijas provinces landtāgā un Kara veterānu savienībā (Kyffhäuserbund). 1936. gadā viņu paaugstināja par rezerves pulkvežleitnantu, 1939. gadā par rezerves pulkvedi. Otrā pasaules kara laikā viņš 1941. gada 26. februārī atteicās no saviem zemes īpašumiem un 1944. gada jūlijā devās bēgļu gaitās Vācijas rietumu daļu, kur miris 1958. gada 27. martā Espelkampā (Espelkamp-Mittwald).
Dienaskārtības teorija
Publiskās (mediju) dienaskārtības teorija (agenda-setting) ir teorija, ka mediju organizāciju redaktori un žurnālisti veido sociālo realitāti jeb to, kam cilvēki tic. Proti, mediju pārstāvji atlasa ziņas un izvēlas, kuras publicēt, tādā veidā cilvēkiem dodot priekšstatu par to, kas patlaban ir svarīgi. Tas nozīmē, ka medijiem ir vara noteikt to, kam sabiedrība tic un pievērš uzmanību. Dažkārt mediji arī palīdz vērtēt kādu notikumu vai problēmu.
Teorijas pamatlicēji 1972 .gadā bija divi mediju profesori – Maksvells Makkombs (Maxwell McCombs) un Donalds Šavs (Donald Shaw).
Tajā pašā laikā dienaskārtības teorija palīdz auditorijai saprast, cik svarīga ir kāda ziņa. To skatās pēc ziņas izmēra, burtu lieluma, lapas izvietojuma un tā, cik bieži šāda tematika medijā tiek ievietota. Masu plašsaziņas līdzekļi ir galvenais informācijas avots, kas sniedz cilvēkiem jaunākās ziņas. Turklāt nacionāla mēroga mediji spēj sasniegt ļoti lielas auditorijas masas un to patērēšana nepieprasa lielu piepūli un laika patēriņu.
Kritika dienaskārtības teorijai
Publiskā dienaskārtības teorija gan lielākoties ietekmē tos cilvēkus, kuriem nav padziļinātu zināšanu kādā konkrētā jomā. Liela daļa cilvēku mūsdienās kritizē šo teoriju, minot, ka tā ir novecojusi. Proti, tradicionālajiem medijiem vairs nav varas ietekmēt publisko viedokli. Ir attīstījušies sociālie mediji, cilvēku izglītības līmenis ir audzis. Mediju patērētāji kļuvuši kritiskāki pret saņemto informāciju, palielinājusies to spriestspēja. 21. gadsimtā mediju pētnieki un sociālo zinātņu pētnieki ir kritiski pret vārda „ietekme” lietošanu, tāpēc argumentē, ka mediju dienaskārtības ietekmi nav iespējams ne izmērīt, ne pierādīt.
Mediju dienaskārtības teorija akadēmiskos pētījumos vēl joprojām tiek aplūkota kā pirmā publiskā viedokļa teorija pasaulē, taču vairāk pētīti tiek mediju efekti. Gan akadēmiķi, gan praktiķi uzskata, ka tiem ir lielāka vara pār cilvēku viedokļu veidošanu. Proti, nozīme vairs nav ziņas garumam vai burtu izmēram, bet gan lietotajiem vārdiem, izteicieniem un mākslinieciskajiem izteiksmes līdzekļiem, caur kuriem tiek netieši rādīta medija pozīcija un caur kuriem medijs palīdz veidoties cilvēku viedokļiem vai attieksmēm.
Maiska
Maiska (ru, kbd) ir pilsēta Krievijā, Kabardā-Balkārijā.
Valters Sīlis
Valters Sīlis (dzimis ) ir latviešu režisors.
Ir režisējis izrādes Liepājas teātrī, Dirty Deal Teatro, Nacionālajā teātrī, neatkarīgajā teātrī Skatuve, kā arī festivālā "Homo Novus". Piedalījies teātra "Skatuve" un festivāla "Homo Novus" izrādēs arī kā aktieris.
2020. gadā saņēma Spēlmaņu nakts balvu Gada režisors par izrādēm "Puika, kurš redzēja tumsā", "Finlandizācija" (Latvijas Nacionālais teātris), "Izskatās, ka tu mirsi" (kopā ar Kati Krolli) (Dirty Deal Teatro, Latvijas Jaunā teātra institūts), "Uzvara ir mirklis" (Valmieras vasaras teātra festivāls). Valtera Sīļa iestudētā izrāde "Puika, kurš redzēja tumsā" saņēma Spēlmaņu nakts GRAND PRIX balvu, kā arī balvu "Gada mazās formas izrāde".
Ungārijas slovāki
Vēsture
Slovāki mūsdienu Ungārijas teritorijā atradās jau viduslaikos. No 9. līdz 10. gadsimtam slovāku apdzīvotās zemes bija daļa no Lielmorāvijas. Šīs teritorijas tika iekļautas Ungārijas firstistē, kas 1000. gadā kļuva par Ungārijas Karalisti. 16. gadsimtā pēc Mohāčas kaujas turku karu laikā Ungārijas Karaliste tika sadalīta trīs daļās un slovāku apdzīvotie reģioni lielākoties nonāca Hābsburgu pārvaldībā. Šajā laikā slovāki galvenokārt dzīvoja valsts ziemeļu daļā, mūsdienu Slovākijā.
Konflikti starp ungāriem un slovākiem sākās 19. gadsimtā, kad Slovākijas apgabals pieprasīja autonomiju no Hābsburgiem. Saskaņā ar 1920. gada Trianonas miera līgumu lielākā daļa no slovāku valodā runājošajiem apgabaliem tika atzīti par daļu no Čehoslovākijas. Vairāki slovāki tomēr vēl palika Ungārijā. Saskaņā ar Austroungārijas datiem 1900. gadā mūsdienu Ungārijas bija 192 200 slovāku (2,8% no kopējā iedzīvotāju skaita). 1920. gada tautas skaitīšanā tika atklāts, ka 141 882 cilvēki runāja slovāku valodā. Čehoslovākijas—Ungārijas iedzīvotāju apmaiņa, kas notika pēc 1920. gadā, tika atkārtota pēc Otrā pasaules kara, kad aptuveni 73 000 slovāku tika pārvietoti no Ungārijas uz Slovākiju.
Jaunbebri
Jaunbebri ir ciems Aizkraukles novada Bebru pagastā. Izvietojusies pagasta austrumdaļā Recijas un Pērses krastā pie autoceļa P79 7 km no pagasta centra Vecbebriem, 33 km no novada centra Aizkraukles un 110 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jaunbebru muižas (Neu-Bewershof) centru. 1841. gadā Jaunbebru muižā notika tā sauktais Kartupeļu dumpis.
Āriņu kalns
Āriņu kalns ir 287,0 m augsts paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļdaļā Vestienas aizsargājamajā ainavu apvidū 2,5 km no Gaiziņkalna. Pirmmasīva lielpaugurs, lokveidīgi izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 1,5 km garumā. Stāvas, saposmotas nogāzes, plakana, lēzeni viļņota virsa ar vairākām virsotnēm, viena no tām – Bolēnu kalns (~283 m v.j.l.). Paugurmasīva virsējo daļu veido bezakmens māls un aleirīti, nogāzēs sarkanbrūna pamatmorēnas mālsmilts un smilšmāls. Austrumu nogāzē sengravā atrodas Bolēnu avots. Gar paugura dienvidu un dienvidaustrumu pakāji iet autoceļš V881.
Lūiss Ābels
Lūiss Grenvils "Lū" Ābels (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu airētājs, divkārtējs olimpiskais čempions 1900. gada un 1904. gada olimpiskajās spēlēs.
Ābels divas reizes ir startējis olimpiskajās spēlēs un abās reizēs startēja airēšanas astoņnieku sacensībās. 1900. gadā viņš ieguva zelta medaļu airēšanas astoņnieku sacensībās. Pēc četriem gadiem, 1904. gadā, viņš atkal startēja airēšanas astoņnieku sacensībās un arī šoreiz izcīnīja zelta medaļu. Abās olimpiskajās spēlēs viņš bija airēšanas komandas stūrmanis.
Zaļūkšņi
Zaļūkšņi ir ciems Ilzeskalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Šarls Bersēns
Šarls Bersēns (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Nails Satarovs
Nails Satarovs (Наиль Шарипович Саттаров, dzimis, miris ) bija PSRS lidotājs izmēģinātājs, kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.
1965. gadā Satarovs pabeidza Orenburgas augstākā kara aviācijas lidotāju skolu. Pēc tam viņš šajā skolā strādāja par lidotāju instruktoru. No 1969. gada bija izmēģinātājpilots dažādās Gaisa spēku daļās. 1973. gada oktobrī piedalījās kodolsprādziena izmēģinājumā Semipalatinskas poligonā, pēc sprādziena veirākkārt lidojot cauri radioaktīvajam mākonim.
1978. gadā Satarovs tika ieskaitīts Čkalova Gaisa spēku Zinātniski pētnieciskā institūta lidotāju izmēģinātāju grupā, lai veiktu kosmoplāna Buran izmēģinājumus atmosfērā. No 1979. gada janvāra līdz 1980. gada maijam Satarovs izgāja vispārējo kosmisko sagatavošanu Gagarina Kosmonautu sagatavošanas centrā. Kādā treniņlidojumā viņš neievēroja pasažieru lidmašīnas Tu-154 pilotēšanas instrukciju, tāpēc tika atskaitīts no grupas, tā arī kosmisko sagatavošanu nepabeidzis.
No 1980. gada jūlija Nails Satarovs turpināja dienestu Gaisa spēku daļās kā izmēģinātājpilots un komandieris. 1992. gada novembrī atvaļinājās.
1993. gada jūlijā Satarovs sāka strādāt Tupoļeva Aviācijas zinātniski tehniskajā kompleksā par izmēģinātājpilotu. No 1999. gada janvāra bija vadošais inženieris.
No 2003. līdz 2006. gadam Satarovs bija Graždanskije samoljoty Suhogo galvenais speciālists.
Miris.
Pasaules panorāma
"Pasaules panorāma" ir Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta (LTV ZD) veidots ārpolitikas ziņu raidījums, kas tiek pārraidīts Latvijas Televīzijas pirmajā kanālā (LTV1).
Raidījums pirmo reizi ēterā nonāca 2017. gada 21. jūnijā, un to vadīja bijušais LTV ārzemju ziņu redaktors Imants Frederiks Ozols. Pašlaik raidījumu vada LTV Ziņu dienesta ārzemju ziņu redaktori — Gints Amoliņš un Ina Strazdiņa. Raidījuma sižetus veido Gints Amoliņš, Ina Strazdiņa, Paula Koškina, Paula Markusa, Toms Pastors, Judīte Čunka; sižetus veido arī citi LTV ZD žurnālisti.
Raidījums "Pasaules panorāma" ēterā ir katru nedēļu — trešdienās (19.30), izņemot vasaras mēnešus.
Raidījumā dažādos veidos — ar sižetu, aizkadru, grafiku, attēlu, ārzemju korespondentu iesaisti — kvalitatīvā un augstvērtīgā veidā tiek sniegta jaunākā informācija par notikumiem Baltijā, Eiropā, kā arī pasaulē.
Uz raidījuma tiešraides filmēšanu nereti tiek uzaicināti politologi, ārpolitikas eksperti, kuri komentē, izsaka savas domas par konkrēto tematu, kurš tiek atspoguļots sižeta vai kāda cita formāta veidā. Dažkārt raidījuma ietvaros tiek intervētas pasaulē pazīstamas personības — Harisons Fords, Manfrēds Vēbers, Peters Vāgners, Saimons Serfatijs, Susana Kamara Angulo, Katja Vogta u.c. eksperti ārpolitikas jomā.
Mazā Nometņu iela
Mazā Nometņu iela var būt:
Mediju konverģence
Mediju konverģence ir process, kurā esošās plašsaziņas līdzekļu un komunikācijas nozares un kultūras pielāgo jaunās tehnoloģijas. Šis process atsaucas uz atšķirīgu informācijas nesēju un informācijas tehnoloģiju sistēmu krustošanos, kuras iepriekš tika uzskatītas par atsevišķām un patstāvīgām. Mediju konverģence ir nepārtraukts process, kas norisinās dažādos mediju tehnoloģiju, nozaru, satura un auditoriju krustpunktos. Tā kā šis termins tiek izmantots, lai aprakstītu adaptāciju, apvienošanos un pārejas procesus, tas norāda uz to, ka pašreiz veco un jauno tehnoloģiju konfrontācija ir sarežģīta un daudzslāņaina.
Mediju konverģences veidi
Mediju un komunikācijas profesori no dažādām pasaules vietām mēdz izdalīt vairākus mediju konverģneces veidus, taču par galvenajiem trīs joprojām tiek uzskatīti - tehnoloģiskā konverģence, kultūras prakšu konverģence un satura konverģence. Tehnoloģiskajai konverģencei piemīt tendence, ka tehnoloģijas, kas iepriekš ir bijušas nesaistītas, attīstoties un progresējot, kļūst ciešāk integrētas un pat vienotas. Spilgts piemērs tehnoloģiskajai konverģencei mūsdienās ir mobilais telefons, kas laika gaitā ir papildināts ar audio, kameras un citām funkcijām.