cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mudbound
Divi vīrieši atgriežas mājās no Otrā pasaules kara, lai strādātu Misisipi lauku saimniecībā. Tur abi cīnās ar rasismu un pielāgošanos dzīvei pēc kara.
Rašmoras skola
"Rašmoras skola" (en) ir 1998. gada ASV komēdijas filma, kuras režisors ir Vess Andersons. Filmā galvenās lomas atveido Džeisons Švarcmans, Olīvija Viljamsa, Bills Marijs, Braians Kokss, Sīmors Kasels un Meisons Gambls.
Filma ir par Rašmoras skolas skolnieku Maksu (Švarcmans), kurš sadraudzējas ar pusmūža bagātu rūpnieku (Marijs), un viņu kopējo mīlestību pret skolas skolotāju Rozmariju (Viljamsa).
Filmas pirmizrāde notika Toronto Starptautiskais kinofestivālā. "Rašmoras skola" saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, tā palīdzēja veiksmīgi uzsākt Andersona un Švarcmana karjeru, kā arī restartēt Marija karjeru kā neatkarīgā kino aktierim. 1999. gada Independent Spirit Awards apbalvošanas ceremonijā, Andersons ieguva labākā režisora balvu, savukārt Marijs ieguva labākā aktiera otrā plāna lomā balvu. Marijs tika nominēts arī Zelta globusa balvai. Sākot no šīs filmas, Marijs ir piedalījies katrā nākamajā Andersona filmā. 2016. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Žagares pilskalns
Apraksts
Pilskalnam plānā ir iegarena virzienā no ziemeļaustrumiem uz dienvidrietumiem trapeces forma. Pilskalns ir 55 m garš, bet platums mainās no 50 m dienvidrietumos līdz 68 m ziemeļaustrumos. Pa malām to ieskauj 1 m augsts un 10 m plats uzbērums. Pilskalna ziemeļaustrumu nogāzē 4 m zem uzbēruma ir 3 m plata terase, kas ir nedaudz slīpa uz ārpusi. 5 m zem terases nogāzē bija izrakts 12 m plats un 2 m dziļš aizsarggrāvis ar 0,4 m augstu un 3 m platu dambi ārpusē. Dienvidrietumu puses nogāzi aizsargāja 10–14 m plats un 1 m dziļš aizsarggrāvis. Pilskalna nogāzes ir stāvas no 1,5 līdz 15 m augstumā. Tiek uzskatīts, ka aizsargtorņi bija izvietoti pilskalna galos. Uz ziemeļaustrumiem un dienvidrietumiem no pilskalna atradās senā apmetne 3 ha platībā.
Pētījumi
1956. gadā pilskalnu pētīja Šauļu muzeja “Aušra” arheoloģiskā ekspedīcija J. Nauduza vadībā. Tika izpētīts pilskalna ziemeļu stūris 50 m² platībā, taču rezultāti netika publicēti. Bija atrasts 16.-18. gadsimta kultūrslānis, kas atradās virs nodedzinātas 13. gadsimta apbūves. 13.-17. gadsimta kultūrslāņos tika atrastas bronzas saktas, dzelzs kalti, šķēpu uzgaļi, sprādzes, keramikas izstrādajumi, krāsns podiņi un 17. gadsimta Rīgas monēta.
2010. gadā pilskalnu 50 m² platībā pētīja Šauļu Aušras muzeja arheologs E. Vasiļausks ar praktizējošiem studentiem. Pētījumos apstiprinājās, ka pilskalns veidojies 13. gadsimta otrajā pusē. Tika atrasti pieci arbaleti, kā arī zirgu pakavi ar radzēm. Arbaleti nāca no Livonijas vai Vācu ordeņa. Pakavi ar radzēm bija paredzēti zirgu apkalšanai ziemas laikā, lai varētu jāt pa sasalušo upju ledu. Šādi pakavi bieži ir sastopami Livonijas pilīs. Bija atrasti arī sadzīves priekšmeti: skujamie naži, saktas, ornamentēti krustiņi, kreļļu zvārguļi. Tie tipiski 13. gadsimta beigu sieviešu rotaslietu atradumi. Atrastā akmeņu rinda norāda uz to, ka tā bija iekšēja aizsardzības siena. Pilskalnu raksturo arī ārējas iezīmes: stāvas 45 grādu nogāzes, aizsardzības grāvji, no kuriem viens ir labi redzams no pilsētas puses. Visdrīzāk šo pili bija cēluši vācieši. Par to liecina ne tikai baltiem neraksturīgie atradumi, bet arī uzbēruma forma: taisnstūrveida, vai precīzāk sakot trapecveida, ar aizsarggrāvjiem un terasēm. Baltiem raksturīgāka ir ovāla forma, bet uzbērums ar grāvi pilskalna aizmugurē. Vācu koka pilis tika celtas kā pagaidu būves. Arī šeit bija koka pils. Ordeņa taktika bija tāda, ka jaunu zemju pakļaušanai tur bija jāceļ pilis.
Vēsture
Uz pilskalna, domājams, no 16. līdz 18. gadsimtam atradās muiža, kas tika celta pamestās 13. gadsimta apmetnes vietā. Žagares muiža (vēlāk — senā Žagare jeb Augstā sēta «Wysoki Dwor») tiek minēta no 1495. gada, un tās inventārs sīki tika aprakstīts 1647. gadā.
2010. gada pētījumi apgāza versiju, ka pili būtu cēlis lietuviešu kņazs Svelgats. Žagare netiek pieminēta kara dokumentos. 1254. gada Zemgales dalīšanas līgumā tā tiek dalīta trijās daļās. Viena daļa atiet ordenim, otrā— arhibīskapam, bet trešā Rīgas kapitulam. Žagare kopā ar Sileni tiek iedalīta Rīgas arhibīskapam.
1271. gada 27. augustā līgumā starp ordeņa mestru Valteru fon Nortekenu un Rīgas arhibīskapu teikts, ka, ja Ordenis cels pili Žagarē vai Silenē, tad arī tā zeme pāries Ordeņa valdījumā. Pēc pilskalnā atrastajām lietām var secināt, ka pils Žagarē tika uzcelta. Iespējams, ka pils tika izmantota Zemgales otrās iekarošanas laikā 1272. gadā. Tā varēja pastāvēt līdz lielajai zemgaļu sacelšanai 1279. gadā. 1426. gadā notika robežu maiņa starp Livoniju un Lietuvas lielkņazisti. Koriģējot robežu no Jonišķiem līdz Akmenei, Žagare pārgāja Livonijas ordenim. Tikai 15. gadsimta beigās un 16. gadsimta sākumā robeža tika pārcelta uz ziemeļiem.
Rīgas Kara hospitālis
Rīgas Kara hospitālis bija Rīgas slimnīca, kas atradās tagadējā Brasas apkaimē.
Vēsture
Rīgas Kara hospitālis, kas bija paredzēts 1000 slimniekiem, tika uzcelts no 1750.—1754. gadā pēc kara inženiera un arhitekta F. Demercova projekta vietā, kur Sarkandaugavā ieplūda daļa no Smilšu dzirnavu kanāla. 1835. gadā pēc arhitekta A. E. Štrauberta projekta uzcelta U veida divstāvu mūra ēka vēlā klasicisma formās. Būvdarbus vadīja kara inženieris un arhitekts Johans Eduards de Vite. Tas bija viens no lielākajiem Krievijas impērijas kara hospitāļiem. No 1919. gada līdz 1940. gadam hospitālis funkcionēja kā Rīgas kara slimnīca. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā to pārveidoja par Baltijas kara apgabala hospitāli. Hospitāļa teritorijā uzbūvēja vairākas jaunas ēkas, kā arī veiktas esošo ēku pārbūves. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas izveidoja Valsts Kara slimnīcu. 1998. gadā uz tās bāzes izveidoja Nacionālo bruņoto spēku Militārās medicīnas centru. Kara hospitāļa ēkā atradās Narkoloģijas Valsts aģentūra, Ātrās palīdzības stacija un divas medicīnas iestādes.
2011. gadā Rīgas Kara hospitāļa teritoriju sadalīja starp Aizsardzības, Tieslietu, Veselības un Finanšu ministriju. Vienā no ēkām darbojās Valsts tiesu ekspertīžu centrs, bet vēsturiskā mūra ēka tika slēgta. Kopš 2016. gadā bijušo Rīgas Kara hospitāli apsaimnieko Tieslietu ministrijas paspārnē esošā Tiesu namu aģentūra, lai to attīstītu tieslietu sistēmas vajadzībām.
Rīgas kara hospitālī ir strādājuši pazīstami ar medicīnu saistīti cilvēki kā baku vakcinācijas aizsācējs Krievijas impērijā Oto fon Hūns, embrioloģijas pamatlicējs Kārlis Ernsts fon Bērs, kā arī Nikolajs Pirogovs.
Sasunas Dāvids (nozīmju atdalīšana)
Sasunas Dāvids var būt:
Gada gliemis Latvijā
Gada gliemis ir viens no ikgadējiem Latvijas dabas simboliem, kuru kopš 2005. gada izraugās Latvijas Malakologu biedrība. Par gada simbolu tiek nosaukta kāda no Latvijā sastopamām gliemežu vai gliemeņu sugām, lai informētu sabiedrību par šo dzīvnieku bioloģiju un ekoloģiju, iespējām iesaistīties retas sugas aizsardzības aktivitātēs. Dažreiz izraudzītā suga ir plaši izplatīta, bet tās sastopamības izvērtējums ļauj spriest par biotopa jeb dzīvotnes stāvokli un dabā notiekošajām pārmaiņām.
Par gada simboliem ir nosaukti arī gliemji, kas dažādos veidos nonākuši Latvijas teritorijā ārpus sava dabiskā izplatības areāla un nepieder vietējai faunai. Tādā gadījumā nominācijas mērķis ir bijis rosināt diskusiju par ievestām, invazīvām un vietējās faunas sugām Latvijā, vākt informāciju, apkopot ziņojumus un apsekot konkrētas teritorijas, lai izvērtētu šo sugu izplatību un ietekmi.
Kacenšteins
Kacenšteins var būt:
Pauļuki
Pauļuki, agrāk arī Biļļumuiža, ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Svitenes krastā pie autoceļa P95 3 km no pagasta centra Staļģenes, 18 km no novada domes Jelgavā un 59 km no Rīgas.
Oskars Goslers
Kārlis Oskars Goslers (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Goslers startēja divās airēšanas disciplīnās — stūrmaņa četrinieku airēšanā un astoņnieku disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas airēšanas komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club dalībniekiem. Komanda stūrmaņa četrinieku disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, startējot otrajā fināla braucienā. Sacensībās viņš startēja kopā ar saviem brāļiem Gustavu un Kārli, bet astoņnieku disciplīnā ieguva 4. vietu.
Valters Kacenšteins
Valters Kacenšteins (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Kacenšteins startēja divās airēšanas disciplīnās — stūrmaņa četriniekos un astoņnieku disciplīnās. Viņš bija viens no Vācijas airēšanas komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club dalībniekiem. Komanda stūrmaņa četrinieku disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, startējot otrajā fināla braucienā, bet astoņnieku disciplīnā ieguva 4. vietu. Astoņnieku sacensībās viņš startēja kopā ar brāli Edgaru.
Kalanhojas
Kalanhoja (Kalanchoe) ir biezlapju dzimtas ģints, kurā ietilpst aptuveni 125—200 augu sugu. Dabā tās ir galvenokārt sastopamas Madagaskarā un Āfrikas tropiskajos reģionos, taču arī bieži tiek audzētas kā telpaugi, kā arī izmantošanai tradicionālajā vai tautas medicīnā. Kalanhoja bija viens no pirmajiem augiem, kas tika nosūtīts kosmosā — uz padomju kosmosa staciju Salyut 1 (1971. gadā).
Pavairošana
Kalanhojas var pavairot ar vairākiem paņēmieniem :
Pinokio (2022. gada animācijas filma)
"Giljermo del Toro Guillermo Pinokio" (en) vai vienkārši Pinokio (Pinocchio) ir 2022. gada leļļu animācijas muzikāla fantāzijas filma, kuras režisori ir Giljermo del Toro un Marks Gustavsons (pilnmetrāžas filmas debija), scenārija autori ir del Toro un Patriks Makheils, bet stāsta autori ir del Toro un Metjū Robinss. Filmas dizains veidots pēc Grisa Grimlija ilustrācijām 1883. gada Karlo Kollodi bērnu grāmatas "Pinokio piedzīvojumi" 2002. gada izdevumam. Stāsts pārnests uz 1930. gada fašistisko Itāliju. Lomas ieskaņojuši Jūens Makgregors, Deivids Bredlijs, Gregorijs Menns, Bērns Gormens, Rons Pērlmans, Džons Turturo, Finns Volfhards, Keita Blanšeta, Tims Bleiks Nelsons, Kristofs Valcs un Tilda Svintone.
Del Toro paziņoja par "Pinokio" 2008. gadā, un sākotnēji to bija paredzēts izlaist 2013. vai 2014. gadā, taču projektu piemeklēja dažādas ražošanas grūtības. 2017. gada janvārī paziņoja, ka Makheils ir scenārija līdzautors, taču 2017. gada novembrī producēšanu apturēja, jo neviena studija nevēlējās piešķirt finansējumu. To atjaunots nākamajā gadā pēc tam, kad to iegādājās Netflix.
Animācijas filma ieguva daudzas balvas, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā animācijas filma", BAFTA kino balvu un Zelta globusa balvu.
Valdemārs Tītgenss
Oskars Valdemārs Tītgenss (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Tītgenss startēja divās airēšanas disciplīnās — stūrmaņa četriniekos un astoņnieku disciplīnās. Viņš bija viens no Vācijas airēšanas komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club dalībniekiem. Komanda stūrmaņa četrinieku disciplīnā izcīnīja zelta medaļu, startējot otrajā fināla braucienā, bet astoņnieku disciplīnā ieguva 4. vietu.
Viņš gāja bojā 1917. gada 28. jūlijā Beļģijā, Otrā pasaules kara kauju laikā.
Rekuperācija
Rekuperācija (no latīņu recuperatio — 'atgriešana, atjaunošana') var būt
Mēs esam mūsu kalni
Mēs esam mūsu kalni (hy) ir 1967. gadā radīts piemineklis, kas arodas starptautiski neatzītās Arcahas Republikas galvaspilsētas Stepanakertas ziemeļu pievārtē. No tufa veidotā skulptūru grupa, kuras autors ir Sargiss Bagdasarjans, attēlo padzīvojušu ģimeni, tāpēc piemineklis dažkārt tiek saukts arī par "Vecmammu un vectēvu".
Vilhelms Karstenss
Vilhelms Emīls Karstenss (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Karstenss startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas airēšanas komandas Favorite Hammonia dalībniekiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu, startējot pirmajā fināla braucienā.
Stefans Rāzna
Dzīvesgājums
Dzimis Bebrenes pagastā zemnieka ģimenē. Studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mehanizācijas fakultātē. Kopš 1974. gada strādāja par Bebrenes sovhoztehnikuma galveno inženieri.
Atmodas kustības laikā 1988. gadā Rāzna kļuva par zemnieku saimniecības “Teikas” īpašnieku. Iesaistījies Latvijas Tautas frontē (LTF), viņu ievēlēja par Tautas frontes pirmās un otrās domes locekli un LTF valdes locekli. 1990. gadā S. Rāznu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 120. Ilūkstes vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1993. gadā S. Rāzna kļuva par kooperatīvās sabiedrības “Tehniskais centrs” valdes priekšsēdētāju un SIA “TC konstrukcijas” direktoru.
2005. gada pašvaldību vēlēšanās S. Rāznu ievēlēja Ilūkstes novada domē no Latvijas Zemnieku savienības saraksta un ievēlēja arī par domes priekšsēdētāju. Līdzīgi vēlētāju atbalstu guvis arī trīs sekojošajās pašvaldību vēlēšanās, vienmēr tiekot ievēlēts arī par domes priekšsēdētāju.
Apbalvojumi
2000. gadā S. Rāznu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Juice WRLD
Džerads Entonijs Higinss (dzimis, miris ), plašāk zināms ar pseidonīmu Juice WRLD, bija amerikāņu reperis, dziedātājs un dziesmu autors. Viņš bija vadošā figūra emo repa un SoundCloud repa žanros, kas izpelnījās galveno uzmanību 2010. gadu vidū un beigās. Viņa skatuves vārds tika atvasināts no 1992. gada filmas Juice, un viņš norādīja, ka tas simbolizē "pasaules pārņemšanu".
Juice Wrld uzskata par vienu no emo repa spilgtākajiem pārstāvjiem. Viņa mūzikā ir manāmas dažādu mūzikas žanru, piemēram, roka un repa, ietekme. Viņš bieži izveidoja dziesmas dažās minūtēs ierakstīšanas procesā brīvā stilā. Viņa populārākās dziesmas izceļas ar melodisku repošanu, melanholiskām tēmām, tomēr viņš veidoja arī mūziku klasiskā repa stilā. Viņa dziesmu saturs balstās uz personīgu pieredzi.
Higinss nomira pēc narkotiku pārdozēšanas 2019. gada 8. decembrī. Viņa pirmais pēcnāves albums Legends Never Die (2020) sasniedza visveiksmīgākās pēcnāves debijas rekordus, savukārt singls “Come & Go" (ar Marshmello) kļuva par otro Higinsa dziesmu, kas iekļuvusi 2. vietā Hot 100. Viņa otrais pēcnāves albums Fighting Demons tika izdots 2021. gadā kopā ar dokumentālo filmu Juice WRLD: Into the Abyss, un tajā bija iekļauts ASV top 20 singls. "Already Dead".
Biogrāfija
Džerads Entonijs Higinss dzimis 1998. gada 2. decembrī Čikāgā, Ilinoisā. Viņš uzauga Dienvidu priekšpilsētās, bērnību pavadīja Klaumeta parkā un vēlāk pārcēlās uz Homewood, kur apmeklēja Homewood-Flossmoor vidusskolu un absolvēja 2017. gadā. Viņa vecāki izšķīrās, kad viņam bija trīs gadi, un tēvs aizgāja, atstājot māti viņu un vecāko brāli audzināt kā vientuļo vecāku. Higinsa tēvs nomira 2019. gada jūnijā. Higinsa māte bija ļoti reliģioza un konservatīva, un neļāva viņam klausīties hip hopu. Viņam bija atļauts klausīties rokmūziku un popmūziku, taču viņu iepazīstināja ar tādiem māksliniekiem kā Billiju Aidolu, blink-182, Black Sabbath, Fall Out Boy, Megadeth un Panic! at the Disco, izmantojot videospēles, piemēram, Tony Hawk's Pro Skater un Guitar Hero.
Viņš iemācījās spēlēt klavieres četru gadu vecumā, iedvesmojoties no viņa mātes Karmelas Vollesas. Pēc tam viņš sāka spēlēt ģitāru un bungas, vienlaikus spēlējot trompeti grupas klasē. Vidusskolas otrajā kursā viņš pakalpojumā SoundCloud sāka publicēt dziesmas, kuras ierakstīja savā viedtālrunī. Ap šo laiku Higinss sāka nopietnāk pievērsties repošanai.
Nāve
2019. gada 8. decembrī Higinss atradās privātā Gulfstream lidmašīnā, kas lidoja no Van Nuys lidostas Losandželosā uz Midvejas starptautisko lidostu Čikāgā. Likumsargi gaidīja lidmašīnas ierašanos, un federālie aģenti, kamēr lidojums bija ceļā, bija informējuši, ka viņiem ir aizdomas, ka lidmašīnā atrodas ieroči un narkotikas. Likumsargi vēlāk atklāja, ka lidmašīnā atraduši 70 mārciņas (32 kg) marihuānas, un teica, ka vairāki Higinsa vadības komandas locekļi lidmašīnā viņiem stāstīja, ka Higinss ir iedzēris "vairākas nezināmas tabletes", tostarp esot vairākas reizes norijis Percocet tabletes, lai tās paslēptu, kamēr policija atradās lidmašīnā un pārmeklēja bagāžu.
Jūliuss Kerners
Rihards Vilhelms Jūliuss Kerners (de; dzimis, miris ) bija vācu airētājs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs Kērners startēja stūrmaņa četrinieku airēšanas disciplīnā. Viņš bija viens no Vācijas airēšanas komandas Favorite Hammonia dalībniekiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja bronzas medaļu, startējot pirmajā fināla braucienā.
Gāzes gaisma
"Gāzes gaisma" (en) ir 1944. gada ASV psiholoģiska trillera filma, kas balstīta uz Patrika Hamiltona tāda paša nosaukuma lugu. Filmas režisors ir Džordžs Kjūkors. Galvenās lomas atveido Šarls Bojērs, Ingrīda Bergmane (ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā), Džozefs Kotens, Meja Vītija un Andžela Lensberija. Filmas pirmizrāde notika 1944. gada 4. maijā. Šī ir otrā Hamiltona lugas ekranizācija, pirmā filma ar tādu pašu nosaukumu izdota 1940. gadā.
Filmā dziedātāja Pola Alkvista kopā ar savu līgavaini Gregoriju ievācas namā, kur kādreiz tika nogalināta Polas tante. Gregorijs vēlas dabūt nelaiķes dārglietas un sāk psiholoģiski manipulēt ar sievu, liekot Polai noticēt, ka viņa ir kļuvusi ārprātīga. No filmas angliskā nosaukuma cēlies psiholoģijas termins "gazlaitings".
Šo filmu nominēja Amerikas Kinoakadēmijas balvai septiņās kategorijās, no kurām tā ieguva divas. 2019. gadā filmu iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturālu, vēsturisku vai estētiski ievērojamu".
Nurlata
Nurlata (ru) vai Norlata (tt) ir pilsēta Tatarstānā Krievijas Federācijā. Nurlatas rajona administratīvais centrs. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 32,3 tūkstoši iedzīvotāju. Nurlata atrodas Kondurčas upes labajā krastā. Pilsētā atrodas dzelzceļa līnijas Uļjanovska—Čeļabinska stacija. Pilsētas tiesības iegūtas 1961. gadā. Padomju Savienības gados pilsētas nosaukums bija Nurlata–Oktjabrska (Нурлат-Октябрьский).
Skaidrīte Albertiņa
Skaidrīte Albertiņa (dzimusi, mirusi ) bija latviešu ekoloģe un sabiedriskā darbiniece, bijusī Latvijas Augstākās Padomes deputāte.
Dzīvesgājums
Dzimusi Rīgā Jāņa Tuča un viņa sievas Amālijas (dzimušas Bramanes) ģimenē. 1958. gadā absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Meža fakultāti.
Strādāja par Rīgas Politehniskā institūta docētāju, bija fakultātes dekāne.
Atmodas kustības laikā 1990. gadā Albertiņa kļuva par Latvijas Zaļās partijas (LZP) biedri. 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputāti no 157. Pārogres vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā Albertiņa balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1992. gadā S. Albertiņa kļuva par Ogres Lauksaimniecības Inovāciju centra direktoru padomes locekli.
1995. gadā viņa nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no LZP un LNNK kopējā saraksta.
Mirusi 2016. gada 9. februārī.
Apbalvojumi
2000. gadā S. Albertiņu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Gvatemala olimpiskajās spēlēs
Gvatemala olimpiskajās spēlēs pirmoreiz piedalījās 1952. gadā, kad vasaras olimpiskās spēles notika Helsinkos. Nākamajās trīs vasaras olimpiskajās spēlēs tā nepiedalījās un olimpiskajās spēlēs atgriezās 1968. gadā. Kopš 1968. gada tā ir piedalījusies visās vasaras olimpiskās spēles. Gvatemala ziemas olimpiskajās spēlēs līdz šim ir piedalījusies tikai vienu reizi — 1988. gadā, kad tās notika Kalgari.
Gvatemala olimpiskajās spēlēs ir ieguvusi vienu olimpisko medaļu. To 2012. gada Londonas spēlēs paveica soļotājs Ēriks Barrondo, iegūstos sudraba medaļu 20 kilometru soļošanas disciplīnā.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
ASV Virdžīnu olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti ASV Virdžīnu sportisti, kuri olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas.
ASV Virdžīnas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi vienu medaļu — sudraba medaļu. Šo medaļu izcīnīja Pīters Holmbergs 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs burāšanā.
Sportistu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumos iekļauti tie sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot ASV Virdžīnas.
ASV Virdžīnu karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti ASV Virdžīnu pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
ASV Virdžīnas vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1968. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1988. gada.
Juris Aizezers
Juris Aizezers (dzimis Rēzeknē) ir latviešu inženieris, uzņēmējs, politiķis un pašvaldību darbinieks, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
1982. gadā absolvēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Mehanizācijas fakultāti, strādāja par inženieri. J. Aizezers ir bijis kolhoza priekšsēdētājs un Liepājas lauktehnikas vadītājs. Bijis PSKP biedrs.
Atmodas kustības laikā iesaistījies Latvijas Tautas frontē. 1989. gadā J. Aizezeru ievēlēja par Liepājas rajona izpildkomitejas priekšsēdētāju (amatā līdz 1992. gadam). 1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 143. Grobiņas vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā Aizezers balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
1992. gadā kļuva par Liepājas rajona padomes priekšsēdētāju. 1993. gadā J. Aizezers tika apstiprināts par Unibankas valdes locekli, vēlāk par bankas viceprezidentu. 1994. gada pašvaldību vēlēšanās J. Aizezers tika ievēlēts Liepājas domē no “Vienotā saraksta” un atkal kļuva par Liepājas rajona padomes priekšsēdētāju. 1996. gadā viņš ieņēma Ministru prezidenta Andra Šķēles padomnieka amatu, bet līdztekus bija Liepājas rajona padomes priekšsēdētāja vietnieks.
2002. gadā J. Aizezers bija partijas "Jaunais laiks" dibinātāju skaitā, eet divus gadus vēlāk iesaistījās citas partijas — "Latvijas Kalve" veidošanā. No tās saraksta kandidēja 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās (saraksts neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu).
Līdz 2019. gadam J. Aizezers bija pārtikas tirgotāja (veikalu tīkls top!) un konditorejas izstrādājumu ražotāja AS LPB ("Liepājas patērētāju biedrība") padomes priekšsēdētājs, vēlāk padomes loceklis.
Apbalvojumi
2000. gadā J. Aizezeru apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Gvatemalas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Gvatemalas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši medaļas.
Līdz šim Gvatemala olimpiskajās spēlēs ir ieguvusi vienu olimpisko medaļu. To 2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs paveica soļotājs Ēriks Barrondo, iegūstot sudraba medaļu 20 kilometru soļošanas disciplīnā.
Sportistu uzskaitījums
Iekļauti tie sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Gvatemalu.
Koaksiālais kabelis
Koaksiālais kabelis ir elektriskā kabeļa tips, kuram ir iekšējais vara vadītājs, aptverts ar cauruļveida izolācijas slāni, kas pārklāts ar tīklveida ekrānu no vara stieplītēm. Pārsvarā koaksiālie kabeļi tiek izgatavoti ar ārējo izolācijas pārklājumu. Kabeļa nosaukums "ko-aksiāls" radies, pateicoties visu kabeļa vadītāju un izolatoru kopējai ģeometriskajai asij. Koaksiālais kabelis tika jau lietots 1858. gadā pēc transatlantiskā telegrāfa kabeļa līnijas instalācijas, bet kabeļa teorija netika izstrādāta un aprakstīta, līdz tā dizainu patentēja angļu fiziķis, inženieris un matemātiķis Olivers Hevisaids 1880. gadā.
Koaksiālais kabelis ir pārvades līniju tips, ar kura palīdzību iespējams vadīt augstas frekvences elektriskos signālus ar minimāliem zudumiem. To pārsvarā izmanto telefonu tīklos, platjoslas interneta tīkla kabeļiem, uzturot kabeļtelevīzijas signālus un slēdzot radio uztvērējus pie to antenām. Šis kabelis atšķiras no citiem datu vadīšanas kabeļiem, jo tā spraudņi ir precīzā, ar kabeļa viļņu pretestību salāgotā lielumā, kas vajadzīgs tā efektīvai darbībai.
Pielietošana
Koaksiālais kabelis tiek izmantots kā pārvades līnija radiofrekvenču signāliem. Tā izmantošana ietver barotājlīnijas, kas savieno radioraidītāju ar radiouztvērēju un tā antenu, datoru tīklu (piemēram, Ethernet) savienojumus, ciparaudio (S/PDIF), un kabeļtelevīzijas signālu izplatīšanu. Viena koaksiālā kabeļa priekšrocība pār cita veida radio pārraides līniju ir tā, ka ideālā koaksiālā kabelī elektromagnētiskais lauks, kas nes signālu, pastāv tikai telpā starp iekšējiem un ārējiem vadiem. Tas ļauj uzstādīt koaksiālos kabeļus blakus metāla priekšmetiem, piemēram, notekcaurulēm, bez jaudas zudumiem, kas rodas citu veidu pārraides līnijās. Koaksiālais kabelis nodrošina signāla aizsardzību no ārējiem elektromagnētiskiem traucējumiem.
ASV Virdžīnas olimpiskajās spēlēs
ASV Virdžīnas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1968. gada, kad vasaras olimpiskās spēles notika Meksikas galvaspilsētā Mehiko. Kopš tā laika ASV Virdžīnas ir piedalījušās gandrīz visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1980. gada Maskavas spēles, kas pēc ASV iniciatīvas tika boikotētas. ASV Virdžīnu salas ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1988. gada, kad tās notika Kanādas pilsētā Kalgari. Kopš tā laika tās ir piedalījušās arī gandrīz visās ziemas olimpiskajās spēlēs, izņemot 2010. gada Vankūveras un 2018. gada Phjončhanas olimpiādes.
ASV Virdžīnas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījušas vienu medaļu — sudraba medaļu ieguva Pīters Holmbergs 1988. gada vasaras olimpiskajās spēlēs burāšanā.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Medaļnieki
Šajā tabulā apkopoti tie sportisti, kas pēc Starptautiskās olimpiskās komitejas datiem pārstāvējuši ASV Virdžīnas.
Ledus laikmets 5: Lielā sadursme
"Ledus laikmets 5: Lielā sadursme" (en) ir 2016. gada ASV datoranimācijas filma, kuras režisors ir Marks Trumeijers. Animācijas filma ir turpinājums iepriekšējām "Ledus laikmeta" filmām: "Ledus laikmets", "Ledus laikmets 2: Atkusnis", "Ledus laikmets 3: Dinozauru ēra" un "Ledus laikmets 4: Kontinentu dreifs". Galvenās lomas filmā ierunājuši Rejs Romāno, Džons Legisamo, Deniss Līrijs, Džošs Peks, Šons Viljams Skots, Saimons Pegs, Dženifere Lopesa un Kvīna Latifa.
Filmā Skrets, kurš mēģina aprakt savu zīli, nejauši atrod NLO un palaiž to kosmosā, tādējādi novirzot tūkstošiem nāvējošu meteoru uz Zemes pusi. Kad Manijs ar draugiem satiek Maku un uzzina, ka Zemei tuvojas ļoti nāvējošs meteors, visai grupai jādodas misijā uz dzīvību un nāvi, lai meteoru apturētu.
Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes mājdzemdību krimināllieta
Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes mājdzemdību krimināllieta (presē dēvēta arī par Jelgavas mājdzemdību krimināllietu ) ir krimināllieta, kas tika ierosināta par notikumiem Jelgavā 2019. gada 14.—15. maijā, kad Pirmā evaņģēliskā Jēzus draudzē mājdzemdībās nomira 21 gadu vecā Līva Jēgermane un viņas zīdainis. Šī lieta ir izpelnījusies mediju un sabiedrības uzmanību tās neikdienišķības un jutīgās tematikas dēļ.
Krimināllietas apstākļi
2019. gada novembrī masu medijos nonāca ziņas par 21 gadus vecas sievietes un viņas zīdaiņa nāvi mājdzemdībās, kas norisinājušās Jelgavā, Pirmajā evaņģēliskajā Jēzus draudzē, kur “mēģina ārstniecības vietā iztikt ar dievpalīgu.”
Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes dibināšana
Pirmā evanģēliskā Jēzus draudze iesākumā bija daļa no evanģēliskās Jēzus draudzes. To 1899. gadā dibināja latviešu zemnieki, kurus neapmierināja vācu baznīcas, jo tās bijušas “par vaļīgu” — dibinātāji esot vēlējošies būt stingrāki ticībā un sadzīvē, bez liekām ārišķībām, tostarp mācītājiem. 1952. gadā Jēzus draudze sadalījusies divās daļās — viena daļa sevi nodēvējusi par “Pirmo evanģēlisko Jēzus draudzi” un otra ir paturējusi sākotnējo nosaukumu un mūsdienās funkcionē, kā klasiska kristiešu draudze, bet bez mācītāja un baznīcas liturģiskās procedūras.
Pirmā evaņģēliskā Jēzus draudze tika oficiāli reģistrēta 1996. gada 2. maijā. Atbilstoši Reliģisko organizāciju likumam, sākotnēji draudze tika reģistrēta kā pārreģistrējama draudze. 2006. gadā, atbilstoši desmit gadu termiņa notecējumam, draudze tika reģistrēta kā pastāvīga reliģiskā organizācija.
Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes darbība
Pirms krimināllietas uzsākšanas par draudzes darbību nebija reģistrēti nekādi negatīvi ziņojumi vai sūdzības un, kā apgalvoja draudzes bijušie locekļi, draudze ir bijusi "normāla" līdz par draudzes garīgo līderi kļuva Jānis Dāvids. Kopš J. Dāvids kļuva par draudzes garīgo līderi, draudzes locekļiem ir aizliegts apmeklēt ārstu un dažos gadījumos ir likts pārdot savas mājas un pārcelties uz dzīvošanu vairākām ģimenēm kopā, izceļot, ka draudzes locekļiem nedrīkstot piederēt īpašums, kur dzimis kāds atkritējs.
Draudzes locekļiem ir aizliegums skatīties televīziju, teātri, dejot, lasīt laicīgās grāmatas, lietot alkoholu un smēķēt, kā arī veikt citas laicīgās lietas. Sievietēm ir aizliegts valkāt bikses. Kopiena noliedz reliģiskās ārišķības, piemēram, svētbildes, nēsāt krustiņus ķēdītēs un pie kapiem izvietot krustus. Taču draudzes locekļiem nav aizliegts izmantot mūsdienu tehnoloģijas, piemēram, automobiļus un mobilos tālruņus.
Tieslietu laikā Valsts bērnu tiesību aizsardzības inspekcija sniedza informāciju, ka draudzes bērniem Jelgavas skolās pārsvarā ir labas vai ļoti labas sekmes, taču viņiem ir neattaisnoti kavējumi dažās dienās, kad skolā notiek ekskursijas u.c. skolas pasākumi, tostarp, Ziemassvētku un Mārtiņdienu pasākumi. Viņu vecāki to pamatoja ar apgalvojumu, ka šādos pasākumos citi skolēni var negatīvi ietekmēt viņu atvases. Vecāki arī nelabprāt piekrīt bērnu dalībai olimpiādēs. Tomēr bērni kopumā iesaistās skolas sabiedriski kulturālajā dzīvē un Jelgavas novada Bāriņtiesa konstatēja, ka nav nepieciešams iejaukties Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes ģimenes locekļu ģimenēs.
Pēc krimināllietas uzsākšanas līdz presei nonāca informācija, ka draudzes locekļiem no to vadītāju puses ir dots rīkojums “maksimāli normalizēties”.
Dzemdību norise
Grūtniecības laikā L. Jēgermane nebija stājusies ārstu uzskaitē, lai sekotu līdzi savai veselībai un augļa attīstībai. L. Jēgermanei 14. maijā sākās dzemdības. Viņas vīrs Renārs, tēvs un “draudzes gans” Valdis Simsons un draudzes garīgā līdera sieva Solvita Dāvida dzemdības pieņēma paši, lai gan nevienam no viņiem nebija medicīniskas izglītības. Kā tiesā liecināja viena no bijušajām draudzes loceklēm draudzes garīgais līderis liedza apmeklēt ārstus, jo “to uzskatīja par vājas ticības pazīmi, iešanu pret Dieva gribu”.
Dzemdību laikā Līva atkārtoti nonāca bezsamaņas stāvoklī un viņai bijuši krampji. Dzemdību procesā “vīrieši turējuši dzemdētājas kājas, mutē viņai lika karoti”, lai viņa neaizrītos ar savu mēli. Bērns piedzima nedzīvs — nosmacis. Arī pēc dzemdībām L. Jēgermani mocīja krampji un viņa bijusi bezsamaņā. Dienā pēc dzemdībām Līva ir vēmusi zaļas gļotas un 15. maijā Līva nomira no eklampsijas. Viņas vīrs konstatēja nāvi ap plkst. 8 no rīta, neatliekamā medicīniskā palīdzība tika izsaukta pāris stundas vēlāk.
Krimināllietas norise
Krimināllieta tika ierosināta pēc Krimināllikuma 137. un 141. panta 2.d. par neatļautu ārstniecību un atstāšanu bez palīdzības, un tās izskatīšana notiek Zemgales rajona tiesā. Apsūdzētie — R. Jēgermans un V. Simsons — tika ievietoti pirmstiesas apcietinājumā, taču S. Dāvida aizturēta netika.
Apsūdzības pusi pārstāvēja prokurore Zinaīda Egle. Tiesas procesā cietušo personu nebija, tādēļ no apsūdzētajiem konpensācija netika pieprasīta.
Pirmajā tiesas sēdē, kas notika 2019. gada oktobra beigās, pirmo liecību tiesā sniedza apsūdzētā R. Jēgermana māsa un vecāki. R. Jēgermana māsa bija draudzes locekle līdz 2016. gadam, bet tad no tās aizgājusi, jo viņasprāt tā ir “pārvērtusies par sektu [..]”. Viņai pēdējais kontakts ar L. Jēgermani bijis 2017. gada novembrī, kad arī L. Jēgermane bija īslaicīgi aizgājusi no draudzes, bet tomēr tajā galu galā atgriezusies. R. Jēgermana vecāki liecībā ir bijuši ļoti uzmanīgi un izvairīgi.
Otrā tiesas sēde norisinājās 25. novembrī. Iesākumā videokonferencē liecību sniedza Rīgas Stradiņa universitātes profesore un ginekoloģe Dace Rozenberga, kura informēja par mājdzemdību likumisko pusi, kas šajā situācijā netika ievērota. Dr. Rozenberga arī uzsvēra, ka L. Jēgermane nebija stājusies ārstu uzskaitē, lai sekotu līdzi savai veselībai un augļa attīstībai, kas būtu potenciāli novērsis problēmas ar grūtniecību. Tiesas sēdē liecību deva arī L. Jēgermanes bijušais draugs, kuram, lai uzturētu attiecības, bija nepieciešams iestāties draudzē, kurš izteica nožēlu, ka iepriekš neiesniedza sūdzību policijā. Kā arī anonīma bijusī draudzes locekle, kura no draudzes aizbēga 2017. gadā pēc piespiedu laulības ar citu draudzes locekli. Anonīmā persona apgalvoja: “kad Dāvida vēl nebija, draudze bija ļoti normāla un, ka viņam būtu jābūt krimināllietā apsūdzētajam, nevis nelaiķes vīram un tēvam."
Trešā tiesas sēde norisinājās 19. decembrī un tā tika pasludināta par slēgtu pēc apsūdzēto advokātu lūguma. Sēdes laikā tika grozīti apsūdzēto aizturēšanas nosacījumi un R. Jēgermanis un V. Simsons tika nodoti policijas uzraudzībā, piemērojot aizliegumu izbraukt no valsts. Trešajā sēdē liecinieki bija Pirmās evaņģēliskās Jēzus draudzes garīgais līderis “Svētais gars” Jānis Dāvids, ārsta palīgs, kurš pēc izsaukuma 15. maijā ieradās draudzē pāris stundas pēc L. Jēgermanes nāves, kā arī četras ar draudzi saistītas personas.
Sabiedrības reakcija
Žurnālists Juris Lorencs savā rakstā Latvijas Avīzē paskaidroja, ka jāņem vērā, ka draudzes locekļi savu rīcību uzskatījuši par pareizu un nav vēlējuši ne Līvai, ne viņas bērnam nāvi. Taču šim faktam nevajadzētu attaisnot apsūdzētos vai no viņiem noņemt atbildību par notikušo. Tajā pašā laikā neviens netiktu tā nosodīts, ja dzemdības būtu pēkšņi sākušās tālu no iespējamās palīdzības, piemēram, mežā. Lorencs apgalvo, ka šī situācija ir radusies no pieaugošās tendences cilvēkiem atteikties no tradicionālās medicīnas, uzsverot, ka mūsdienās slimniekiem nākas cīnīties “līdz pēdējam” un ķerties “pie mazākā salmiņa” iespējams valsts apmaksāto medicīnas vizīšu ilgo gaidīšanas laiku dēļ un dārgo privāto vizīšu dēļ. Lorencs arī ir paskaidrojis savu viedokli, kāpēc šī krimināllieta ieguva tik plašu un mediju uzmanību :"“[notikušais] izpelnījies sabiedrības uzmanību, jo šī nav ikdienišķa tiesu ziņa, bet vienlaikus skar vairākas absolūtas vērtības: veselību, dzīvību, cilvēka brīvību un reliģiju. Plus Krimināllikumu ar tā nepielūdzamo bardzību.”"Latvijas Kristīgās akadēmijas rektore, profesore Skaidrīte Gūtmane aicināja kristiešus nepiedalīties šādās reliģiskās organizācijās, jo tās “degradē patieso Kristus vēsts būtību” un izmanto neirolingvistisko programmēšanu, lai ietekmētu cilvēku zemapziņu un mudinātu rīkoties pēc sektas vadoņa norādījumiem. Viņa apgalvo, ka tā ir viltus praviešu vaina, ka nomira L. Jēgermane un viņas zīdainis. Viņa paskaidroja, ka valstij būtu pienākums parūpēties, ka sektas netiek reģistrētas. Gūtmane arī uzskaitīja iemeslus, kāpēc cilvēki varētu pievienoties šādām reliģiskām organizācijām :
Rīgas Stradiņa universitātes Juridiskās fakultātes dekāns un profesors Andrejs Viks intervijā bilda, ka Valsts drošības dienestam būtu jāpēta draudzes vadītāja Jāņa Dāvida mudinājumi draudzes locekļiem pārdot savus īpašumus un dzīvot komūnās. Viņš pieļauj, ka pēc informācijas apkopošanas pret Dāvidu varētu tikt ierosinātu krimināllieta — ne tikai saistībā ar īpašumiem, bet arī par brīvības ierobežošanu. Kā arī, ka šai reliģiskajai organizācijai būtu jāzaudē valstī reģistrētās draudzes statuss.
Latvijas Universitātes docents un teoloģijas zinātņu doktors Juris Cālītis, atbildē uz Andreja Vika apgalvojumu, ka draudzei būtu jāzaudē reģistrētas draudzes statuss, apšaubīja nepieciešamību valsts līmenī reģistrēt reliģiskās kopienas, apgalvojot, ka tas ir “pārpalikums no agrākiem laikiem”. Viņš uzsvēra, ka reliģijas un valsts attiecības ir ļoti sarežģīts jautājums, jo vēsturē ir pieredzētas abas galējības — viduslaikos reliģija kontrolēja valsti, bet padomju laikos — valsts kontrolēja (aizliedza) reliģiju.
Prasība par draudzes darbības izbeigšanu
Valsts drošības dienests 2020. gada 17. februārī ģenerālprokuratūrā iesniedza vēstuli un materiālus par Pirmās evanģēliskās Jēzus draudzes darbību (tostarp Jelgavas mājdzemdību krimināllietas laikā konstatētos faktus), kas varētu kalpot kā pamats šīs reliģiskās organizācijas darbības izbeigšanai. 2020. gada 20. martā tika ziņots, ka (tā laika) ģenerālprokurors Ēriks Kalnmeiers Vidzemes rajona tiesā iesniedza prasības pieteikumu izbeigt reliģiskās organizācijas darbību. Ģenerālprokurors atzina, ka VDD iesniegtie materiāli saturēja informāciju par Latvijas Republikas Satversmes, pārnacionālu tiesību aktu un Latvijas likumu pārkāpumiem, kā arī sabiedriskā miera un personu veselības apdraudējumu.
Tiesa civillietu sāka izskatīt 2020. gada 12. augustā, taču tiesvedībā iestājās ilgāks pārtraukums saistībā ar COVID-19 pandēmijas izraisītās ārkārtas situācijas izsludināšanu. Lietas izskatīšanas laikā Vidzemes rajona tiesa, veicot draudzes darbības izvērtēšanu, guva pārliecību, ka pēc māju dzemdību incidenta draudzē vairākkārt uzsvērts un mudināts tās locekļiem apmeklēt ģimenes ārstu, kā arī grūtniecēm stāties uzskaitē un sekot līdzi savam veselības stāvoklim. 2022. gada 26. augustā tiesa noraidīja Ērika Kalnmeiera prasību par draudzes darbības izbeigšanu, bet lēma, ka saskaņā ar Reliģisko organizāciju likuma 18.panta piektās daļas noteikumiem, draudzei izsakāms brīdinājums.
Atbildē uz pirmās instances (jeb Vidzemes rajona) tiesas spriedumu, prokuratūra iesniedza protestu. Šis jautājums tika atkārtoti izskatīts Vidzemes apgabaltiesā, kas 2023. gada 20. janvārī pieņēma lēmumu apmierināt prasību izbeigt Pirmās Evaņģēliskās Jēzus draudzes darbību — lēmumu, kuru būs iespējams pārsūdzēt Augstākajā tiesā.
Jākobs Berglunds
Jākobs Berglunds (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. 2019. gadā J. Berglunds īslaicīgi pārstāvēja KHL komandu Rīgas "Dinamo".
Karjera
Savu karjeru Berglunds sāka Allsvenskan komandā Malmes "Redhawks". Vēlāk divas sezonas pavadīja Rietumu hokeja līgas klubos. 2011. gadā atgriezās Zviedrijā Allsvenskan komandā IF Troja-Ljungby. Vēlāk sekoja divas sezonas Norvēģijas hokeja līgas komandā Storhamar Dragons. 2016. gadā pievienojās NLB līgas klubam HC Red Ice. 2017. gadā Berglunds pievienojās DEL līgas klubam ERC Ingolstadt, bet sezonu pabeidza Storhamar Dragons, kur kļuva par Norvēģijas čempionu. 2018. gadā Berglunds atgriezās DEL un pievienojās Krēfeldes "Pinguine", kuras sastāvā kļuva par līgas labāko vārtu guvēju. 2019. gadā noslēdza līgumu ar KHL komandu Rīgas "Dinamo", taču, nospēlējis vien 9 spēles, pārcēlās uz Ņižņekamskas "Ņeftehimik".
Lietuvas vēsture (1219—1295)
Lietuvas vēsture (1219—1295) ir laiks, kurā no nestabilas baltu apdzīvoto leišu zemju augstmaņu savienības izveidojas starptautiski atzīta Lietuvas karaliste un tiek ielikti pamati Lietuvas dižkunigaitijai.
Sadursmes ar kaimiņu zemēm
1015. gadā Kijivas lielkņazs Vladimirs Lielais un 1040. gadā Jaroslavs Gudrais neveiksmīgi centās iekarot Lietavas zemes. Mstislavs I Vladimirovičs (Lielais) 1131.-1132. gada karagājienā pret leišu sirotājiem cieta smagu sakāvi. Kunigaišu Kukovoita un Montvila vadītie leiši iznīcināja Mstislava karadraudzi. Nelielās nodevas, ko leiši retu reizi samaksāja kņaziem, neatsvēra asiņainos karagājienu zaudējumus. Ziņas par leišu sirojumiem kaimiņzemēs sāka parādīties 12. gadsimta beigās. 1183. gadā viņi nopostīja Pleskavu un varbūt arī Polocku. 1162., 1180. un 1198. leišu karotāji veica laupīšanas reidus uz Polocku, iebruka Pleskavas kņazu un Lielās Novgorodas zemēs.
12. gadsimtā leišu zemju robežas ar baltkrievu kņazu zemēm iezīmēja pilsētu līnija — Grodņa, Navahrudaka, Gorodeca, Izjaslavļa, Minska, Borisova, Lahojska un Braslava.
Savukārt ziemeļos leiši 1203. gadā kopā ar sabiedroto Jersikas ķēniņu Visvaldi piedalījās Polockas karagājienā uz Līvzemi un 1204. gada karagājienā uz Rīgu. 1205. gadā leišu kunigaitis Svelgats karoja ar zemgaļiem un zobenbrāļiem (1205. gada Ropažu kauja), Daugerūts un Steksis 1213. gadā vadīja karagājienus uz Tālavu un Lielvārdi.
1219. gadā 21 leišu kunigaitis parakstīja miera līgumu ar Galīcijas-Volīnijas kņazisti, kas apliecina leišu augstmaņu savienības pastāvēšanu. Pieci no kunigaišiem minēti kā vecākie, pirmais no tiem ir Živinbuds. Lielais kunigaišu skaits liecina, ka dažādās leišu zemes joprojām saglabāja neatkarību, un neviens no viņiem nevaldīja pār pārējiem, lai arī daudzus no kunigaišiem saistīja radniecības saites.
Laikā no 1201. līdz 1263. gadam leišu karaspēki 26 reizes karoja pret Livoniju, 35 reizes iebruka krievu kņazistēs un 14 reizes poļu zemēs. Regulārie karagājieni radīja nepieciešamību pēc spēcīgas viena karavadoņa varas, kas drīz kļuva arī par centralizētu politisko varu. Reģionu augstmaņu savienību pakāpeniski aizvietoja viena augstākā valdnieka vara, taču galvenā karavadoņa nāve parasti izraisīja politisko juku laiku.
Mindauga varas laiks
Pirmais valdnieks, kas hronikās minēts kā dižkunigaitis, ir Mindaugs. Lai arī daži vēsturnieki Lietuvas valsts izveidošanu datē ar 1183. gadu, tieši Mindaugu uzskata par Lietuvas valsts nodibinātāju. Viņš ir viens no 1219. gada līguma ar Galīciju-Volīniju parakstītājiem. 1235. gada senkrievu hronika atsaucas uz "Mindauga Lietuvu". Viņa vasaļi un tuvākie līdzgaitnieki ir Lengvenis, Parbuss, Bikšis, Ligeikis, Bunis, Gerdenis.
Mindauga nostiprināšanās pie varas notiek īsi pirms pāris svarīgiem notikumiem. 1236. gadā sagrautā Zobenbrāļu ordeņa paliekas apvienojas ar Vācu ordeni, izveidojot Livonijas ordeni, kas atsāk iekarojumus baltu zemēs. Vēl dažus gadus vēlāk mongoļu iebrukums izposta Kijivas Krievzemi, kas jau pirms tam ir sašķēlusies vairākos simtos sīku kņazistu.
Lai arī pēc Mindauga varas nostiprināšanās, ap 1240. gadu, leišu karagājieniem pastiprinās teritoriālās iekarošanas raksturs, viņi joprojām plaši siro pa mongoļu izpostītās Krievzemes teritoriju, iebrūkot Pleskavas un Novgorodas kņazistēs. 1245. gadā leiši uzbrūk Toržokas pilsētai mūsdienu Tveras apgabalā. 1253. un 1258. gados leiši atkal iebrūk Novgorodas un Toržokas zemēs. Mongoļu novājinātie un savstarpējos strīdos aizņemtie krievu kņazi ļauj leišiem iekarot Polockas, Minskas un Vitebskas zemes.
Tā kā Novgoroda un Pleskava bija vairākkārt veiksmīgi atsitušas leišu uzbrukumus, tie pavēršas uz dienvidiem, sirojot līdz pat Pinskai. Šeit daudzviet dzīvo poļu un Krievzemes kņazu apspiestie jātvingi, kas radniecīgi prūšiem un leišiem. Dienvidos no Lietuvas esošā Galīcijas-Volīnijas kņaziste nepārtraukti karoja ar maģāriem, poļiem, leišiem, un no 1240. gada, ar mongoļiem. Kņazs Danilo, kas par savu troni bija cīnījies vairākas desmitgades, 1254. gadā kronējas par Galīcijas un Krievzemes karali. Kopā ar Mazovijas kņazu Semovītu, viņš sakauj jātvingus. Savienībā ar poļu kņaziem un Livonijas ordeni, Danilo karo pret Mindaugu, kurš ir iekarojis Navahrudaku. Lai arī lielā mērā neatkarīgs, Danilo ir spiests pie mongoļiem nosūtīt savu brāli Vasiļku ar karaspēku, lai kopīgi uzbruktu Mindauga un jātvingu zemēm. Drīz pēc tam mongoļi atkal iebrūk Danilo kņazistē, spiežot viņu nojaukt vairāku pilsētu nocietinājumus. Šo brīdi izmanto Mindaugs, lai atkal iebruktu Volīnijā.
Vienlaikus ar Mindauga Lietuvu, otrs spēcīgs leišu valstiskuma centrs veidojas Žemaitijā, kurā valdīja Vikints. Viņa vadītā karaspēka uzvara pret Livonijas ordeni 1236. gada Saules kaujā apturēja draudus no ziemeļiem. Taču vietā nāca Vācu ordenis, kas pēc Mazovijas Konrāda ielūguma iesaistījās Prūsijas krusta karos. Pēc prūšu un jātvingu zemju pakāpeniskas iekarošanas, ap 1283. gadu Vācu ordenis sasniedza Lietuvas rietumu robežas, cenšoties pakļaut Mindauga savulaik piešķirto Žemaitiju.
Karalistes izveidošana
1248. gadā Mindauga varai briesmas radīja viņa brāļadēlu sazvērestība, kas atrada sabiedrotos Livonijas ordenī un Volīnijā. Mindaugs noslēdza vienošanos ar Livonijas ordeņa mestru Andreasu, ar kuru apņēmās kristīties kopā ar savu ģimeni un nodot ordenim lielu daļu Žemaitijas. 1251. gadā Mindaugs pieņēma katoļticību un 1253. gadā tika kronēts par Lietuvas karali. Mindauga kronēšanu 1253. gadā pavadīja arī Galīcijas-Volīijas kņaza Daniela Romanoviča kronēšana par Krievzemes karali. Pāvests šādi centās radīt jaunas kristiešu bufervalstis starp Kijivas Krievzemi sagrāvušajiem mongoļiem un pārējo Eiropas daļu.
Tā kā karaļa kroni Mindaugs saņēma no Romas pāvestam pakļautā Livonijas ordeņa mestra rokām, Mindaugs kļuva par pāvesta, nevis Svētās Romas impērijas imperatora vasali. Saviem jaunajiem Livonijas ordeņa sabiedrotajiem viņš piešķīra zemes Žemaitijā, Nadruvā un Dainavā, kuras faktiski nemaz neatradās Mindauga pakļautībā. Šis dāvinājums vēlāk kalpoja par pamatu krustnešu militārajiem iebrukumiem Žemaitijā, lai to pievienotu savai valstij.