cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1965. gada MGM arhīva ugunsgrēks
Vēsture
2013. gadā privātā kolekcijā Austrālijā tika atrastas trīs sērijas no zudušās īsfilmas Hello Pop!. Pašlaik Warner Bros. un kopijas īpašnieks cenšas filmu atjaunot.
Tika zaudētas arī vairākas līdz 1951. gadam izdotas MGM multiplikācijas filmas, ieskaitot "Toma un Džerija" sērijas, kurām neskartas palika dublējuma kopijas. Uguns iznīcināja līdz 1924. gadam veidotās filmas, kuras pirms MGM izveides radīja individuālās studijas Metro Pictures, Goldwyn Pictures un Louis B. Mayer Pictures.
51. zona
51. zona (en) ir slepena ASV Gaisa spēku Edvardsa gaisa spēku bāzes daļa. Atrodas Linkolnas apgabalā, Nevadā, ASV.
Nav zināms, kāds ir bāzes galvenais mērķis, taču tiek uzskatīts, ka tajā tiek izstrādāta eksperimentāla lidaparātu tehnika. Ar zonu saistītā lielā slepenība bieži sasaista to ar dažādām sazvērestības teorijām un NLO. Lai arī tā nekad nav tikusi atzīta par slepeno bāzi, visi ar to saistītie dokumenti un pētījumi ir augstākās slepenības. Vairākus gadu desmitus ASV valdība noliedza 51. zonas pastāvēšanu, tomēr 2013. gadā CIP oficiāli paziņoja par bāzi, atslepenojot dažādus dokumentus par tās vēsturi un mērķiem. Apgabals ap 51. zonu ir populārs tūrisma objekts.
16. šaha olimpiāde
16. šaha olimpiāde notika no 1964. gada 2. novembra līdz 25. novembrim Telavivā.
Vispārīgs apskats
16. šaha olimpiāde bija pirmā, kas notika Āzijā. Uz olimpiādi Telavivā bija ieradušās 50 valstu komandas. Dalībnieku vidū bija četri debitanti: Austrālija, Dominikāna, Meksika un Venecuēla. Pirmo reizi olimpiāžu vēsturē pārstāvēti bija pieci kontinenti. 294 šahistu vidū bija 31 lielmeistars un 40 starptautiskie meistari. Tikai PSRS komandas sastāvā visi 6 spēlētāji bija lielmeistari.
Olimpiādes norises vieta bija viesnīca "Sheraton". Plašās telpas un gaisa kondicionieri nodrošināja labus spēles apstākļus. Spēles reglaments: pirmās 2,5 stundās 40 gājieni, katrā nākamajā stundā 16 gājieni. Galvenā tiesneša funkcijas pildīja FIDE starptautiskais tiesnesis Aloizs Naglers (Šveice).
Priekšsacīkstes
Komandas tika sadalītas septiņās grupās, divās astoņas un divās deviņas komandas. No katras grupas divas labākās komandas iekļuva "A" finālā, 3. un 4. vieta "B" finālā, 5. un 6. vieta "C" finālā, bet atlikušās komandas "D" finālā. Priekšsacīkšu rezultāti starp komandām netika pārnesti uz finālu, tāpēc komandas, kas kvalificējās vienā fināla grupa no vienas priekšsacīkšu grupas, šīs olimpiādes turnīros mērojās spēkiem savā starpā divreiz. Visas komandas gan priekšsacīkšu grupās un finālos spēlēja katra ar katru pēc apļa sistēmas. Priekšsacīkšu rezultāti bija šādi:
"A" fināls
"A" fināla rezultāti apkopoti tabulā:
Apzīmējumi: V — vieta; P — komandas dalībnieku iegūto punktu summa; KP — komandas iegūto punktu summa (2 punkti — uzvarēts, 1 — neizšķirts, 0 — zaudēts mačs); + (uzvarēto), = (neizšķirto), - (zaudēto) maču skaits.
"B" fināls
"B" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 15. VDR, 16. Zviedrija, 17. Dānija, 18. Anglija, 19. Peru, 20. Austrija, 21. Kuba, 22. Norvēģija, 23. Mongolija, 24. Čīle, 25. Filipīnas, 26. Ekvadora, 27. Paragvaja, 28. Skotija.
Adlī
Adlī er Rūmī (ar; dzimis ap 800. gadu, miris ap 870. gadu) bija arābu šahists, viens no spēcīgākiem tā laika šatrandžas spēlētājiem.
16. šaha olimpiāde
"C" fināls
"C" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 29. Islande, 30. Šveice, 31. Kolumbija, 32. Somija, 33. Venecuēla, 34. Francija, 35. Grieķija, 36. Irāna, 37. Indija, 38. Puertoriko, 39. Turcija, 40. Meksika, 41. Īrija, 42. Monako
Adlī
7. gadsimta beigās un 8. gadsimta sākumā arābi iekaroja Persiju un virkni citu teritoriju. Tie aktīvi apguva iekaroto tautu kultūru, pārņēma tās sasniegumus un veicināja to tālāko attīstību. Arābi ienesa izmaiņas arī no persiešiem apgūtajā spēlē — čatrangā. Nedaudz mainījās noteikumi, figūru nosaukumi un izskats, kā arī pašas spēles nosaukums no čatranga uz šatrandžu. Lielā interese par spēli veicināja šatrandžas spēlētāju skaita pieaugumu. Tos iedalīja vairākās kategorijās pēc stipruma, radās pirmie profesionālie spēlētāji. Tāds bija arī Adlī. Slavens viņš kļuva būdams kalifu Vāsika (842—847) un Mutavakila (847—861) galmu spēlētājs un bija labākais līdz 847. gadam, kad zaudēja maču Razī.
16. šaha olimpiāde
"D" fināls
"C" fināla komandas ieguva šādas vietas olimpiādes kopvērtējumā: 43. Austrālija, 44. DĀR, 45. Bolīvija, 46. Urugvaja, 47. Portugāle, 48. Luksemburga, 49. Dominikāna, 50. Kipra.
Adlī
Viņa pazudusī grāmata Kitab al-Shatradan, kas datēta ar 842. gadu, bieži minēta citu arābu šatranžas autoru darbos. Tajā bijusi informācija par šatranžas vēsturi, atklātnēm (tabijām), galotnēm un simtiem mansubu.
16. šaha olimpiāde
Labākie pie galdiņiem
!Galdiņs, Vieta||Vārds, Uzvārds||Valsts||Grupa||Rezultāts||Partijas||Procenti Labāko spēlētāju balvas saņēma Portišs, Botviņņiks, Smislovs, Pflēgers, Šteins un Matulovičs par labāko rezultātu pie sava galdiņa starp "A" fināla dalībniekiem, bet Ūlmans un Ujtumens par absolūti labāko rezultātu.
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti
Godalgoto komandu dalībnieku individuālie rezultāti redzami tabulās:
Adlī
Al-Adli mansuba
Al-Adli sastādījis vairākas šatrandžas pozīcijas — mansubas.
Baltie piesaka matu 5 gājienos: '''1. Tg6+ Kh8 2. Tf8+ Kh7 3. Th6+ Kg7 4. Df6+ Кxf8 5. Th8# vai 4. ... Кxh6 5. Th8#'''
Iedzeltenais ķauķis
Iedzeltenais ķauķis (Hippolais icterina) ir neliels kāpelētājķauķu dzimtas (Acrocephalidae) dziedātājputns. Ģeogrāfisko variāciju nav. Iedzeltenais ķauķis, salīdzinot ar citiem koku ķauķiem, mājo vistālāk ziemeļos. Ligzdo Eiropā, izņemot dienvidrietumus, un šaurā joslā uz austrumiem līdz Āzijas vidienei. Ziemo Subsahāras Āfrikā.
Izplatība
Iedzeltenais ķauķis ir gājputns. Ligzdo Eiropas centrālajā daļā, uz rietumiem līdz Francijai (tikai austrumu daļā), uz ziemeļiem līdz Norvēģijas, Zviedrijas un Somijas vidienei, kā arī līdz Arhangeļskai Krievijā, savukārt dienvidos līdz Balkānu ziemeļdaļas kalniem (Bulgārijai un Ziemeļmaķedonijai) un Krimas kalniem.
Ārpus Eiropas areāls šaurā joslā iesniedzas Sibīrijā līdz Omskai pie Irtišas un Tomskai pie Obas. Neliela, izolēta populācija mājo Kaspijas jūras dienvidrietumu malā, Azerbaidžānā un Irānas ziemeļos. Ziemo Āfrikas dienvidu daļā (uz dienvidiem no ekvatora).
Latvijā
Iedzeltenais ķauķis Latvijā ir samērā parasts un izplatīts ligzdotājs. Iedzeltenais ķauķis, līdzīgi kā citi ķauķi, atlido no ziemošanas vietām vēlu, bet Latviju atstāj agri, jau augustā.
Izskats
Iedzeltenais ķauķis ir vidēja auguma ķauķis ar smailu knābi, proporcionāli lielu, plakanu galvu, gariem spārniem un īsu, taisnstūrveida asti. Ļoti bieži spalvas pieres daļā saceltas augšup. Ķermeņa garums 12—14 cm, spārnu plētums 20—24 cm, svars 11—16 g.
Apspalvojums mugurpusē zaļganpelēks vai zaļganbrūns, apakšpusē gaiši dzeltens. Piere pelēka, ap acīm dzeltens gredzens, uzacs īsa un dzeltena. Salīdzinot ar citiem koku ķauķiem, iedzeltenais ķauķis ir viskošākais un zaļākais. Kad putns dzied, starp dzeltenajām kakla spalviņām vīd arī oranžas spalvas. Spārnu sekundārajām lidspalvām ir gaišas maliņas, tādējādi sakļautiem spārniem veidojas gaišs laukums, kas izdalās uz kopumā tumšajiem spārniem. Arī astes ārējām spalvām ir gaišas maliņas. Kājas zilganpelēkas, acis tumši brūnas, kā arī knābis ir brūns (apakšējā daļa dzeltenīgi rozā) ar platu pamatni. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunajiem putniem apakšpuse ir gaišāk dzeltena vai var būt pat balta.
Līdzīgas sugas
Iedzeltenais ķauķis ārēji atgādina vītīti, bet ir par to lielāks un ar izteikti lielāku galvu. Tā kā jaunajiem putniem pavēdere ir balta vai ļoti viegli dzeltena, tad tie atgādina berberu ķauķi (Iduna opaca). Pēdējam ir daudz īsāki spārni.
Uzvedība
Iedzeltenais ķauķis galvenokārt mājo zemienēs, upju ielejās ar lieliem, augstiem kokiem (ozoliem, bērziem, dižskābaržiem, alkšņiem, u.c.), arī lielos parkos un dārzos. Mājo arī platlapu koku mežos, kas jaukti ar priedēm. Urālos sastopams augstāk kalnos nekā citviet. Labprātāk uzturas atklātās, saulainās, tomēr mitrās vietās ar dažiem kokiem vai mežmalās, vai meža lauču tuvumā, nekā meža biezoknī. Izplatības areāla ziemeļos sastopams arī bērzu birzīs, dienvidos ozolu mežos. Koku zaros nav tik izveicīgs kā ķauķīšu ģints (Phylloscopus) ķauķi. Migrējot lido naktī un lido augstu.
Barība
Iedzeltenais ķauķis ir kukaiņēdājs, barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, vasaras beigās nelielā daudzumā arī ar ogām. Barību meklē koku un krūmu lapotnē, medī kukaiņus arī īsā lidojumā.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no maija līdz jūlijam. Ligzdai kausveida forma, vīta cieši no zāles, saknītēm, mīkstiem zariņiem, sūnām, mizas gabaliņiem, ziediem un augu pūkām, no iekšpuses izklāta ar matiem, smalkiem zāļu stiebriņiem un saknītēm. Atrodas koku vai krūmu zaru žāklē, bieži augļu kokos, apmēram 1—4 m augstumā no zemes. Ligzda bieži piestiprināta pie smalkākiem koka zariņiem ar zāļu stiebru cilpiņām vai zirnekļu tīkla pavedieniem.
Dējumā 4—7 olas, biežāk 4—5. Inkubācijas periods ilgst 11—16 dienas. Parasti perē tikai mātīte, lai gan dienas vidū reizēm uz īsu brīdi perēt mēdz arī tēviņš. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 13—16 dienu vecumā.
Jurjāni
Jurjāni ir ciems Mētrienas pagastā, Madonas novadā. Atrodas 173 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Jurjānu ozols.
Svētā Rumbolda katedrāle
Svētā Rumbolda katedrāle (nl) ir Brabantes gotikas stila Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Beļģijas pilsētas Mehelenas vecpilsētā. Katedrāles befruā (zvanu tornis) 1999. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā viens no 56 Beļģijas un Francijas befruā. Katedrāle veltīta īru svētajam Rumboldam, kurš esot apglabāts šajā katedrālē.
Katedrāles celtniecība tika uzsākta drīz pēc 1200. gada un konsekrēta 1312. gadā, kad daļa no baznīcas kļuva lietojama. Baznīcas celtniecība turpinājās līdz 1520. gadam. No 1452. līdz 1520. gadam turpinājās baznīcas torņa celtniecība. Bija paredzēts, ka torņa augstums būtu 167 metri, un tad tas būtu visaugstākais jebkad uzceltais baznīcas tornis pasaulē. Tomēr torni uzcēla "tikai" līdz 97 metriem. Baznīcā atrodas vairāku autoru, tai skaitā Antonisa van Deika gleznas. Katedrālē atrodas kariljons ar 49 zvaniem, smagākais no kuriem sver 8884 kilogramus.
Konvencija par cīņu pret pārtuksnešošanos
Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par cīņu pret pārtuksnešošanos / zemes degradāciju valstīs, kurās novērojami ievērojami sausuma periodi un/vai pārtuksnešošanās, jo īpaši Āfrikā, saīsinājumā UNCCD, ir Apvienoto Nāciju Organizācijas paspārnē izveidota starptautiska konvencija ar mērķi mazināt sausuma un pārtuksnešošanās ietekmi globāli un jo īpaši Āfrikā.
Latvijas Republika ir šīs konvencijas dalībvalsts kopš 2002. gada.
Peristils
Peristils (la, no grc) ir ar kolonnām norobežota telpa (grc — apkārt un στῦλος — stabs, balsts). Antīkajā arhitektūrā tie sastāvēja no taisnstūra pagalma, dārza vai laukuma, kas no visām četrām pusēm bija norobežoti ar apjumtu kolonādi vai atsevišķiem portikiem. Šādi peristili ir cēlušies no senajiem ātrijiem — mīnojiešu-mikēniešu laika dzīvojamo namu iekšējām telpām. Būtībā kolonāde, kas norobežo šādu pagalmu, saucas peristasiss (grc — "apkārt stāvēšana"). Ja šāda kolonāde apņem templi, tad celtnes tips saucas peripters ("spārnotais"). Ārējo kolonādi sengrieķi sauc "pterons" (πτερον — spārns). Vēl slēgts vai daļēji slēgts pagalms tiek saukts par aulu.
No 4. gadsimta pr.Kr., hellēnisma laika, peristila pagalms bija neatņemama romiešu pilsētas nama vai ārpilsētas villas daļa, kā arī peristili veidoja sabiedriskos laukumus (Grieķijā — agoras, Romā — forumus) vai arī to daļas. Peristili bija norobežoti no ielu trokšņa un putekļiem, kā arī no ziņkārīgām acīm. Šeit laida tikai īpaši uzlūgtus viesus. Romiešu peristila pagalmā centrālo vietu aizņēma baseins (implūvijs), kur no jumtā izveidotas atveres (komplūvija) virs tā satecēja lietus ūdeņi. Pompejos visbiežāk peristila centrālo daļu aizņēma dārzs ar augļu kokiem, strūklaka un statujas. Nelielu ūdenskrātuvi zem atklātas debess sauca par piscinu (la, no piscis — zivs). Tur tiešām audzēja zivis.
Sājūdens
Sājūdens jeb iesāļūdens ir ūdens, kas satur lielāku sāļu koncentrāciju nekā saldūdens, tomēr mazāku nekā jūras sāļūdens. Sājūdens veidojas, sajaucoties jūras ūdenim ar saldūdeni, piemēram estuāros. Tehniski sājūdens satur no 0,5 līdz 30 gramu sāls uz 1 litru ūdens. Sājūdeni var saturēt iekšējās jūras, kurās ieplūst liels upju saldūdens apjoms (piemēram, Baltijas jūra ).
Peristils
Peristila iekšējās sienas izdaiļoja freskas ar ģimeniskiem, mitoloģiskiem vai erotiskiem sižetiem. No peristila durvis veda uz citām nama telpām. Īpašā nišā (tablinumā) uz bronzas vai koka dēļiem (tabulām) glabājās saimnieka dokumenti un ģimenes arhīvi. Šeit atradās arī skapji, plaukti vai nišas senču bistu vai vaska masku glabāšanai, kā arī garu, nama aizbildņu, laru un penatu tēliem.
Stabilā stenokardija
Stabilā stenokardija (angina pectoris) ir sāpes vai spiediens krūtīs, ko parasti izraisa nepietiekama asins plūsma uz sirds muskuli (miokardu).
Peristils
Romiešu insulās (daudzstāvu namos) peristila lomu pildīja neliels gaismas pagalms. Mazāzijas un Tuvo Austrumu hellenizētajās pilsētās bija izplatīts īpašs tips, t.s. Rodas peristili (no salas un pilsētas Egejas jūrā). Tas veidoja lielu, kolonādes ieskautu laukumu ar templi vai altāri centrā. Šādu laukumu izmantoja reliģiskajām ceremonijām, kā arī pilsētnieku sapulcēm un tirdzniecībai. Kolonāžu ēnā varēja pasargāties no dedzinošajiem Saules stariem.
Rietumeiropas un Bizantijas viduslaiku arhitektūrā reizēm peristila formu piešķīra klosteru pagalmiem un tempļu priekšām, taču tie saucās par ātrijiem vai kluatriem.
Stabilā stenokardija
Stabilā stenokardija
Pacientus ar stabilu stenokardiju pēc Kanādas klasifikācijas atkarībā no fiziskās slodzes iedala četrās funkcionālās klasēs:
Nestabilā stenokardija
Nestabila stenokardija (arī "crescendo angina"; šī ir akūta koronārā sindroma forma) tiek definēta kā stenokardija, kas mainās vai pasliktinās.
Tai ir vismaz viena no šīm trim pazīmēm:
Dzelzceļa līnija Priekule—Kalēti
Dzelzceļa līnija Priekule—Kalēti bija dzelzceļa līnija Latvijā, kas savienoja Priekules pilsētu ar Valsts robežu. Līnijas garums bija 20 km, tajā bija viens sliežu ceļš. Pasažieru vilcienu kustība līnijā pārtraukta 20. gadsimta beigās, posms Priekule—Kalēti ir slēgts un netiek izmantots.
Vēsture
Dzelzceļa līnija tika uzbūvēta 1915. gadā kā daļa no līnijas Priekule—Bajori. 1919. gadā līnija pārgāja Dzelzceļu virsvaldes pārraudzībā. Arī PSRS varas gados pa šo līniju vilcieni devās uz Klaipēdu — degvielas sastāvi no Mažeiķiem, un arī pasažieru vilcieni no Rīgas un Liepājas.
Tour de Yorkshire
Tour de Yorkshire ir daudzdienu šosejas riteņbraukšanas sacensības Jorkšīrā, Anglijā. Pirmo reizi šīs sacensības notika no 2015. gada 1. līdz 3. maijam kā 2.1 kategorijas trīs dienu sacensības UCI Eiropas tūres kalendārā. Tās organizē Amaury Sport Organisation.
Plāni par sacensību organizēšanu radās pēc tam, kad lielu atsaucību sabiedrībā guva 2014. gada Tour de France sacensību starts Jorkšīrā. 2014. gada tūres, ko arī organizē ASO, pirmie divi posmi no Līdsas uz Herrogeitu un no Jorkas uz Šefīldu tika iesaukti par Le Tour de Yorkshire.
Naruto the Movie: Ninja Clash in the Land of Snow
Naruto the Movie: Ninja Clash in the Land of Snow (ja) ir 2004. gadā izlaista animācijas filma, kas veidota pēc Masasi Kisimoto mangas un anime Naruto motīviem. Japānā tā tika izdota 2004. Filmas popularitāte ir radījusi vairākus turpinājumus, sākot ar Naruto the Movie: Legend of the Stone of Gelel. Filmas darbības norisinās pēc anime 100. sērijas. 2007 notika filmas pirmā pārraidīšana ASV, Cartoon Network telekanālā.
Japāņu versijā nobeigumā skan Juki Isojas dziesma Home Sweet Home. Licencēšanas ierobežojumu dēļ angļu adaptācijā nobeiguma dziesma ir aizstāta ar Never Give Up, kuru izpilda Džeremijs Svīts. Stāsts koncentrējas uz jauno Naruto Udzumaki un viņa nindzju komandu, kad viņi pilda miesassargu funkcijas misijā, lai aizsargātu princesi Jukiju Fudžikazi, kura uzdodas par kinoaktrisi.
Sižets
Naruto Udzumaki, Sasuke Učiha un Sakura Haruno vietējā kinoteātrī noskatās filmu ar Jukiju Fudžikazi galvenajā lomā. Kakaši Hatake ir uzaicinājis viņus to noskatīties, gatavojoties nākamajai misijai: neļaut Jukijai, kura filmās atveido princesi Geilu, tikt notverta viņas jaunākās filmas veidošanas laikā. Vēlāk tiek atklāts, ka Jukija ir Kojuki Kazahana, princese no salas, kas pazīstama kā Sniega zeme. Doto Kazahana, kurš, kā atklājies, ir Kojuki onkulis, bija atbildīgs par sava tēva Sosecu slepkavību valsts apvērsuma rezultātā.
Filmā Doto domu piekritēji, tērpušies čakru bruņās, mēģina sagūstīt princesi, taču 7. komandai izdodas aizkavēt princeses sagūstīšanu. Doto galu galā sagūsta Kojuki un nogalina viņas miesassargus, kuri mēģināja viņu aizsargāt un palīdzēt atkal kļūt par Sniega zemes valdnieci. Naruto iekāpj kuģī, lai glābtu princesi, bet tiek notverts un piespiests valkāt čakru vājināšanas ierīci. Doto piespiež Kojuki atdot kristāla kaklarotu, ko viņas tēvs viņai bija uzdāvinājis, kad viņa bija maza, domājot, ka tā ir atslēga, kas var atslēgt apslēpto dārgumu, ko Sosecu bija atstājis pirms Kojuki un Naruto aizturēšanas.
Saske, Sakura un Kakaši iefiltrējas cietoksnī, kamēr Naruto un Kojuki aizbēg no gūsta. Viņi sastopas ar Doto, bet tam izdodas notvert kristāla kaklarotu un aizbēgt kopā ar Kojuki. Naruto turpina sekot Doto, kamēr pārējie 7. komandas dalībnieki stājas pretī Doto palīgiem. Kakaši atriebjas, uzvarot Doto palīgu Nadaru Rogu, savukārt Saske un Sakura uzvar divus pārējos palīgus — Fubuki Kakujoku un Mizoru Fujukumu. Tikmēr Doto atklāj apslēpto dārgumu, lai pārvērstu salu Pavasara zemē, izmantojot siltuma ģeneratoru.
Nākotnes iela
Nākotnes iela var būt esoša iela:
Naruto the Movie: Ninja Clash in the Land of Snow
Sižets
Naruto stājas viņam pretī duelī, taču tiek pieveikts, kad Saske izmanto savu Čidori (千鳥), lai vājinātu Doto bruņas. Drīzumā Naruto atbrīvo savu enerģiju un izmanto savu jauno septiņu krāsu čakru Rasenganu, nogalinot Doto un aktivizējot spoguli, lai pārveidotu zemi. Pēc tam Kojuki nolemj atgūt savu likumīgo valdnieces vietu un pat personīgi piemin 7. komandai, ka pat karaliskās dzīves laikā viņas aktrises karjera nebeigsies. Drīz pēc piedzīvojuma Naruto saņem vēstuli no Saskes un Sakuras ar viņu un Jukijas attēlu, ko Jukija ir arī parakstījusi ar vārdiem, ka viņa ir gatava kopīgi uzsākt jaunu piedzīvojumu kā 7. komanda.
Nākotnes iela
Bijusī iela:
Naruto the Movie: Ninja Clash in the Land of Snow
Relīze
Filma sākotnēji tika izlaista Japānā 2004. gada 21. augustā. Vēlāk tā tika izdota DVD formātā 2005. gada 28. aprīlī. Filma tika izlaista 160 kinoteātros Amerikas Savienotajās Valstīs kā vienas dienas izrāde 2007. gada 6. jūnijā, pateicoties Fathom Events. 2007. gada 23. jūnijā 50 teātros tika rādīta filma Kanādā. Madman Entertainment 2007. gada 14. oktobrī Austrālijā veica īpašu vienas dienas izlaidumu teātrī. 2007. gadā filma tika demonstrēta festivālā Fantasia un Britu muzejā. Filma guva peļņa 11 141 307 dolāru apmērā.
DVD izlaidums vietnē Nielsen Videoscan debitēja 25. vietā.
2007. gada 13. novembrī tika izlaists filmas trīs disku Deluxe Edition. Tam ir daudzas ekstras un priekšrocības, kuru nav standarta DVD, kas tika izdots dažus mēnešus iepriekš. Tas ietver desmit minūšu garu "Konoha Annual Sports Festival", kas sākotnēji tika rādīts kopā ar filmas iznākšanu Japānā, pilnu filmas skaņu pavadījumu, dokumentālās filmas ar filmas amerikāņu balss ierakstu, filmu mākslas pastkartes un daudz ko citu.
Kerkoviuss
Kerkoviuss var būt:
Alfrēds Grīnbergs
Alfrēds Grīnbergs (1893-1940) bija latviešu arhitekts, kas projektēja celtnes funkcionālisma stilā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada (7.) 19. augustā Vidzemē. Studēja Baltijas Tehniskajā augstskolā (1918), vēlāk Latvijas Universitātes arhitektūras fakultātē, kuras pabeidza 1926. gadā. Strādāja par Rīgas pilsētas būvvaldes arhitektu, projektēja skolas, savrupmājas un īres namus.
Miris 1940. gadā.
Šmuels Josefs Agnons
Šmuels Josefs Agnons (he; dzimis, miris ) bija ebreju rakstnieks, viena no centrālajām modernās ivrita daiļliteratūras figūrām.
Viņa darbos ir konflikts starp tradicionālo ebreju dzīvi un valodu un moderno pasauli. Agnons arī palīdzēja paplašināt stāstītāja lomas literatūrā raksturīgo koncepciju. 1966. gadā kopā ar Nelliju Zaksu saņēma Nobela prēmiju literatūrā.
Klusais ķauķis
Klusais ķauķis (Iduna caligata) ir neliels kāpelētājķauķu dzimtas (Acrocephalidae) dziedātājputns. Sastopams Eiropas austrumos un Āzijas rietumos un centrālajā daļā. Ģeogrāfisko variāciju nav.
Izplatība
Klusais ķauķis ir gājputns. Ligzdo Krievijas rietumu daļā, daļēji Kazahstānā, Sibīrijas centrālās daļas dienvidos (Jeņisejas augštecē) un tālāk līdz Mongolijas un Ķīnas ziemeļrietumiem. Areāla rietumu mala iesniedzas Somijā un Baltijas valstīs. Ziemo Indijā. Mēdz ieklejot Rietumeiropā un Centrāleiropā.
Latvijā
Klusais ķauķis Latvijā ir samērā rets ligzdotājs. Pirmo reizi novērots un pierādīta ligzdošana 2012. gadā Ciemupē pie Ogres un Madonas novada Ošupes pagastā. 2013. gada jūnijā Ošupes pagastā konstatēts jau trijās vietās (apmēram 4,5 km attālumā viena no otras), iezīmējot nelielu lokalizētu populāciju Lubāna ziemeļrietumu malā. 2013. gada jūnijā vēl viena neliela lokalizēta populācija atklāta Madonas novada Praulienas pagastā — divas vietas 4 km attālumā viena no otras.
Nākamajos gados atklātas arvien vairāk jaunas vietas, visas Latvijas austrumu daļā. 2016. gadā pirmo reizi tika atklāta jauna vieta arī uz rietumiem no Daugavas — Olaines pagastā pie Grēnēm. Mūsdienās ligzdojošo pāru kopskaits mērāms vairākos simtos.
Izskats
Klusais ķauķis ir neliels ķauķis ar samērā īsu, taisnstūrveida asti, noapaļotu galvu un smalku, smailu knābi. Ķermeņa garums 11—13 cm, spārnu plētums 16—19 cm, svars 7—11 g. Klusais ķauķis ir tikai nedaudz lielāks nekā čuņčiņš.
Apspalvojuma krāsa vienmērīga, bez raibumiem: ķermeņa augšpusē pelēcīgi olīvbrūna vai brūna, bet apakšpusē pelēcīgi balta. Virs acs īsa, bāla uzacs, no acs līdz knābim vāji izteikta tumšāka svītra. Pieres daļas sāni var būt tumšāki. Kājas rozīgi brūnas ar tumšiem pirkstiem, tādējādi radot iespaidu, ka putnam kājās ir uzvilkti zābaki. Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Jaunie putni košāk brūni nekā pieaugušie īpatņi.
Uzvedība
Klusais ķauķis mājo sausos, atklātos reģionos taigas dienvidos, stepē un pustuksnešos, vietās ar biezu, zemu zāli un zemiem krūmiem (cilvēkam apmēram līdz ceļgaliem vai nedaudz augstāk), piemēram, spirejās, zirņos u.c.  Klusais ķauķis ir ļoti aktīvs un kustīgs putniņš, spēj karāties krūmu zaros ar galvu uz leju. Uzturas pa pāriem vai nelielos bariņos (līdz 4 īpatņiem). Reizēm piebiedrojas citu nelielu putniņu bariem.
Barība
Klusais ķauķis galvenokārt barojas ar lēniem kukaiņiem un to kāpuriem, kā arī ar citiem bezmugurkaulniekiem. Barību meklē krūmu lapotnes augšējos zaros, arī uz zemes.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no maija līdz jūlija sākumam. Var veidoties samērā blīvas ligzdošanas kolonijas ar nelielu attālumu starp ligzdām. Ligzdai kausveida forma, vīta no zāles, saknītēm, lapām un mīkstiem zariņiem, no iekšpuses izklāta ar spalvām, augu pūkām un matiem. Ligzdas sienas blīvas un biezas. Atrodas uz zemes vai nelielā augstumā virs zemes (līdz 1 metram), paslēpta biezos zāles ceros.
Sezonā parasti viens perējums, bet iespējams arī otrs. Dējumā 3—6 gaišas, pelēcīgi rozīgas olas ar sīkiem, tumšiem raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 12—13 dienas, perē abi vecāki, bet galvenokārt mātīte. Par mazuļiem arī rūpējas abi vecāki.
Nacionālā galerija
Nacionālā galerija var būt:
Harāma mošeja
Harāma mošeja (, al-Masjid al-Ḥarām, — ‘Svētā mošeja’) ir lielākā mošeja pasaulē. Tā atrodas Saūda Arābijas pilsētā Mekā un no visām pusēm ieskauj musulmaņu svēto vietu Kaabu. Pašlaik mošeja aizņem 35,68 ha lielu platību. Šajā mošejā ir deviņi 89 metru augsti minareti.
Šūnu elpošana
Šūnas elpošana ir vielmaiņa, kurā tiek šķelti ogļhidrāti un citi starpprodukti, tajā pašā laikā sintezējot ATF. Šūnas elpošana iedalās aerobā elpošanā, kuras norisei nepieciešams skābeklis mitohondriju darbībai, un anaerobā elpošanā, kuras norisei nav nepieciešams skābeklis.
Aerobā elpošana ir glikozes pilnīga sašķelšana par oglekļa dioksīdu un ūdeni, kā norādīts attēlā. Šī veida vielmaiņas ietver:
Anaerobie procesi notiek citoplazmā. Anaerobā elpošana ir neefektīvāka, taču tā ir evolucionāri izveidojusies Krebsa ciklā. Reakcijas sākumā glikozes aktivizēšanai tiek izmantotas 2 fosfātgrupas, veidojot 2 dažādas reakcijas, kur katra no tām izmanto vienu ATF molekulu. Tālāk glikolīzes procesā tiek atšķelta NAD molekula, kā arī tiek pievienoti divi elektroni un viens ūdeņraža jons, tādējādi substrāta fosforilācijas rezultātā rodas 4 ATF molekulas.
Nanobaktērijas
Nanobaktērijas ir dzīvo organismu vienība, kas apvieno mikroorganismus ar izmēriem, mazākiem, nekā lielākajai daļai pieņemto izmēru limitu, pie kāda spēj eksistēt baktērijas (līdz 200 nanometriem). Oriģināli pamatojoties uz pārskatītiem šūnu struktūru nanoizmēriem ģeoloģiskās formācijās (ieskaitot meteorītus), nanobaktēriju stāvoklis ir strīdīgs. Daži pētnieki (Ciftcioglu N., McKay D., Mathew G. & Kajander E., 2006) uzskata, ka šīs struktūras ir jauna organismu valsts, kas spēj uzņemt ar radioizotopu iezīmētu uridīnu, taču citi (Cisar J., Xu D., Thompson J., Swaim W., Hu L., Kopecko D., Xu, Thompson, Swai, Hu & Kopecko, 2000) uzskata tās par vienkāršākiem abiotiskas dabas veidojumiem.
Poruka prospekts
Poruka prospekts ir galvenā iela Jūrmalā, kas savieno Dubultu un Pumpuru apkaimes. Poruka prospekts sākas krustojumā ar Rojas ielu un beidzas krustojumā ar Kļavu ielu. Kopējais ielas garums ir 2400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Poruka prospektā satiksmes kustība notiek vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve. Poruka ielā atrodas Latvijas Bankas mācību un atpūtas centrs.
Ielu savienojumi
Poruka prospekts ir savienots ar šādām ielām:
Bajāri (Ropažu pagasts)
Bajāri ir ciems Ropažu novada Ropažu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Konans Ozīriss
Tiago Miranda (pt; dzimis  Lisabonā), plašāk pazīstams ar skatuves vārdu Konans Ozīriss (pt) ir portugāļu dziedātājs un dziesmu autors. Konans piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Portugāli ar dziesmu Telemóveis. Savā pusfinālā viņš ieguva 15. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam.
Bajāri (Ropažu pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie bijušās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa izbūvētās Bajāru stacijas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Vilhelmīnenbergas pils
Priekšvēsture
1780. gadā kņazs Dmitrijs Goļicins, Krievijas vēstnieks Vīnē, no feldmaršala grāfa Franca Morica fon Lasi nopirka meža īpašumu, kas atradās kalnā pie toreizējā Otakringas ciema. Viņš tur lika uzcelt nelielu medību pili, kas drīz kļuva slavena ar saviem saviesīgajiem pasākumiem.
Pēc tam Goļicins no Otakringas kopienas iegādājās citas meža daļas un ganības, kuras viņš pārveidoja par parku, kas. pastāv līdz šai dienai. Parku rotāja vairāki dīķi, apaļš templis, romiešu drupas un medību namiņš. Pēc Goļicina nāves 1793. gadā šo īpašumu mantoja Nikolajs Rumjancevs.
1824. gadā, kad ēka jau prasīja remontu un bija mainījusi vairākus saimniekus, tiesības uz īpašumu tika nodotas princim Jūliusam de Monlēram (1787–1865) un viņa sievai Saksijas princesei Marijai Kristīnai. 1838. gadā pils tika paplašināta, pievienojot divus sānu spārnus.
Kad Jūliusa dēls princis Morics de Monlērs pēc juridiskām cīņām ieguva īpašumu, viņš to atdeva savai sievai Vilhelmīnei (dzimusi fon Arnolda) un nosauca pili par "Vilhelmīnenbergu". Pēc viņu nāves 1887. un 1895. gadā abi tika apbedīti nelielā mauzolejā, kas tika uzcelts neogotikas stilā netālu no pils. 1895. gadā īpašumu mantoja viņu brāļadēls Austrijas erchercogs Rainers Ferdinands, Morica de Monlārta pusmāsas dēls.
Pašreizējā ēka
1903. gadā vecā ēka tika nojaukta, un līdz 1908. gadam pēc arhitektu Eduarda Frauenfelda un Ignaca Sovinska plāna tika uzcelta Otrās Impērijas stila pils. Būvniecības izmaksas, ieskaitot parku un palīgēkas, sastādīja 1,4 miljonus Austroungārijas kronu.
1918. gadā, kad beidzās Pirmais pasaules karš, pils kļuva par armijas slimnīcu un vēlāk tika izmantota kā veterānu rehabilitācijas centrs. 1927. gadā Vīnes pilsēta iegādājās visu īpašumu no Cīrihes baņķiera Vilhelma Amana un nodibināja tur bērnu namu. No 1934. līdz 1938. gadam pils kalpoja par mājvietu slavenajam Vīnes zēnu korim.
Pēc Austrijas anšlusa 1938. gada martā Vilhelmīnenberga tika konfiscēta un atdota Austriešu leģionam, trimdas austriešu nacionālsociālistu paramilitārai vienībai. Otrā pasaules kara laikā to atkal padarīja par armijas slimnīcu. Kad karš bija beidzies, Vīnes pilsēta izmantoja ēkas daļas, lai izmitinātu bijušos koncentrācijas nometnes ieslodzītos un atkal kā bērnu namu. Speciālā izglītības iestāde meitenēm ar uzvedības problēmām darbojās no 20. gadsimta 50. gadiem līdz 1977. gadam. Pēc tam reprezentācijas telpas tika atvērtas īpašos gadījumos, piemēram, ikgadējā Vīnes festivālā, bet kopumā pils tika maz izmantota līdz 1988. gadam, kad tā tika atkārtoti atvērta kā viesnīca.
Kopš 2003. gada maija Vilhelmīnenberga ir četrzvaigžņu viesnīca. Tā piedāvā 87 numurus, restorānu un bibliotēku, terasi, no kuras paveras panorāmas skats uz Vīni, un 120 000 m² lielu parku. Var rīkot konferences ar līdz 2000 dalībniekiem.
Vilhelmīnenberga ir kļuvusi par iecienītu vietu lielu kāzu ballīšu un citu svinību rīkošanai. Šādos gadījumos Vīnes rietumu daļās bieži var redzēt uguņošanu. Ziemā vienu parka posmu var izmantot slidošanai.
Huana Fernandesa salas
Huana Fernandesa salas (es) ir Čīlei piederošs vulkānisks arhipelāgs Klusajā okeānā. Administratīvi ietilpst Valparaiso reģiona Valparaiso provincē. Izvietojušās 600 km no Dienvidamerikas kontinenta piekrastes 820 km uz dienvidiem no Desventuradasu salām. Salu grupā ietilpst 3 salas: Alehandro Selkērka sala (49,5 km²), Robinzona Krūzo sala (47,9 km²) un Santaklara (2,2 km²). Vienīgā apdzīvotā ir Robinsona Krūzo sala, kuras ziemeļrietumos atrodas arhipelāga lielākā apdzīvotā vieta Sanhuana Bautista. Salās, izņemot daļu no Robinsona Krūzo salas, ierīkots Huana Fernandesa arhipelāga nacionālais parks.
Salas 1574. gada 22. novembrī atklāja spāņu jūrasbraucējs Huans Fernandess, kas nodēvēja tās par Masatjeru un Masafueru (‘tuvākā’ un ‘tālākā’ no kontinenta krasta). 17. un 18. gadsimtā salas tika izmantotas kā pirātu patvērums un ieslodzījuma kolonija. No 1704. līdz 1709. gadam Masatjeras salā vienatnē dzīvoja skotu jūrnieks Aleksandrs Selkērks, kas vēlāk tika izmantots par prototipu Daniela Defo romāna Robinsons Krūzo galvenajam varonim.
Just5 Blaster
Just5 Blaster ir Latvijas uzņēmuma Orbita telecom, kas darbojas ar zīmolu Just5, izlaists viedtālrunis. Tas tika prezentēts 2015. gada februārī. Tas ir ceturtais šī uzņēmuma viedtālruņu modelis. Ierīcē izmantota Android operētājsistēma Tā priekštecis bija Just5 Spacer 2s, pēctecis Just5 Blaster 2.
Misc
== Standarta komplektācija == Standarta komplektācijā ir iekļauti tādi komponenti: brīvroku austiņas, baterija, lādētājs, datu kabelis, maināmi aizmugurējie paneļi (dzeltens, melns un balts).
Deklarācija par Latvijas valsts atjaunošanu
1944. gada deklarācija par Latvijas valsts atjaunošanu bija deklarācija, kuru Otrā pasaules kara laikā neilgi pirms Vērmahta atkāpšanās no Rīgas 1944. gada 8. septembrī parakstīja 4. Saeimas priekšsēdētājs un Latvijas Centrālās padomes (LCP) loceklis Pauls Kalniņš, kurš tolaik bija likumīgs Latvijas Valsts prezidenta vietas izpildītājs.
Vēsture
1943. gada 13. augustā slepeni nodibinātās Latvijas Centrālās padomes mērķis bija apvienot visas lielākās Latvijas politiskās partijas cīņā par neatkarīgas, demokrātiskas Latvijas atjaunošanu, noraidot katra veida diktatūru. Pēc LCP ierosmes 1944. gada martā Fēlikss Cielēns izstrādāja Latvijas Centrālās padomes memorandu par nepieciešamību nekavējoties atjaunot Latvijas Republikas faktisko suverenitāti un izveidot Latvijas valdību, kuru parakstīja 188(+2) plaši pazīstami Latvijas sabiedrības pārstāvji (vēlāk parakstītājiem pievienojās vēl divas personas). Memorands bija domāts iesniegšanai Rietumvalstu valdībām, taču, lai nodrošinātu iespēju parakstu vākšanai okupācijas apstākļos, tas formāli bija adresēts Latviešu leģiona ģenerālinspektoram ģenerālim Rūdolfam Bangerskim. 1944. gada 29. aprīlī Gestapo apcietināja pirmo LCP priekšsēdētāju Konstantīnu Čaksti un ģenerālsekretāru Ludvigu Sēju.
Pirms LCP vadības pārcelšanās uz Zviedriju tā 1944. gada 8. septembrī organizēja savu pēdējo sanāksmi Rīgā, kurā piedalījās tās otrais priekšsēdētājs Verners Tepfers, viņa palīgs Jānis Breikšs, Mintauts Čakste, Pauls Kalniņš, bīskaps Jāzeps Rancāns u.c. Sapulces dalībnieki plānoja pārņemt varu un deklarēt Latvijas neatkarības atjaunošanu Vācijas karaspēka atkāpšanās brīdī. Iespējamās valdības vadītāja vārds šajā dokumentā nebija ierakstīts, taču sēdes atsevišķā protokolā norādīts, ka par Ministru prezidentu aicināms profesors Konstantīns Čakste, bet gadījumā, ja viņš nebūtu Latvijā, senators Mintauts Čakste.
Deklarācijā par Latvijas valsts atjaunošanu bija paziņots, ka:
Tomēr Rīgas atstāšanas laikā 1944. gada septembrī un oktobrī LCP nespēja izmantot latviešu militāro vienību potenciālu un publiskot deklarāciju par Latvijas neatkarības atjaunošanu. Savukārt Alfrēds Rozenbergs 1944. gada 30. novembrī parakstīja atzinumu par Latvijas Nacionālās komitejas (LNK) izveidošanas lietderību, kas gan tika sasaukta tikai 1945. gada 20. februārī Potsdamā.
Georgs Jankovskis
Georgs Jankovskis (1921—2019) bija latviešu ārsts un zinātnieks. Latvijas Ārstu biedrības godabiedrs, Latvijas Zinātņu akadēmijas goda doktors, valsts emeritētais zinātnieks, osteorefleksoterapijas pamatlicējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1921. gada 19. aprīlī Maskavā dziedoņa Aleksandra Jankovska ģimenē, kurš Pirmā pasaules kara laikā bija devies studēt konservatorijā. Vecāki atgriezās Latvijā, tēvs turpināja studijas Latvijas Konservatorijā. Māte Anna bija mājsaimniece. Dzīvoja Tvaika ielā Sarkandaugavā Georga vectēva mājā. 1925. gadā vecāki izšķīrās. Māte palika viena, audzinot abus dēlus Georgu un Anatoliju.
Mācījās Rīgas pilsētas Sarkandaugavas pamatskolā, tad Rīgas 1. ģimnāzijā. Sāka studijas LU Medicīnas fakultātē, bet Otrā pasaule kara dēļ studijas nācās pārtraukt un Kurzemes cietokšņa kauju laikā strādāt par ārsta palīgu Irlavas slimnīcā. Pēc Otrā pasaules kara 1945. gadā viņš atjaunoja studijas medicīnas fakultātē un līdztekus ieguva kamerdziedātāja izglītību Latvijas Konservatorijā.
1948. gadā Georgs Jankovskis sāka strādāt Rīgas pilsētas kaulu tuberkulozes slimnīcā par ķirurgu un nodaļas vadītāju. 1953. gadā pabeidza mūzijas studijas un līdz 1971. gadam uzstājās Latvijas radio un klasiskās mūzikas koncertos.
1953. gadā viņš sāka aspirantūras studijas Eksperimentālās un klīniskās medicīnas institūtā (LEKMI), pētot kaulu sensoro sistēmu: ”...Ar elektrisko strāvu kairinot kaulu, noteicām punktus, kas atsaucas uz kairinājumu, un uz šī pamata ir radīti visi izgudrojumi. Kaulu sensorā sistēma ir saistīta ar smadzeņu garozu un citiem veidojumiem smadzenēs, ieskaitot smadzenītes. Strādājot ar kaula refleksiem, tika pierādīts, ka sāpju sajūtas izplatās ne tikai no mugurkaula uz iekšējiem orgāniem, bet arī no kaula uz citiem analizatoriem jeb sensorajām sistēmām, un no tām atpakaļ uz kaulu. Tātad signalizācija ir trejāda — no kaula uz kaulu, no kaula uz iekšējiem orgāniem un no iekšējiem orgāniem uz kaulu. Tādā veidā organisms ir saistīts ar skeletu…”
1957. gadā Jankovskis aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta dertāciju "Kaulu smadzeņu refleksi no vesela kaula un pie kaulu tuberkulozes" un turpināja strādāt LEKMI, ieviešot praksē osteorefleksoterapijas metodes. 1971. gadā tapa viņa doktora disertācija "Остеорецепция в норме и при костно-суставном туберкулезе" un 1982. gadā monogrāfija "Osteorecepcija". Vēlāk G. Jankovskis vadīja LEKMI Eksperimentālās fizioloģijas laboratoriju, izveidoja Rīgas Osteorecepcijas skolu, kurā sagatavoja osteorefleksoterapeitus. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1993. gadā nodibināja Latvijas osteorefleksoterapeitu asociāciju.
Miris 2019. gada 24. septembrī.
Darbi
Georgs Jankovsks ir 26 izgudrojumu, trīs populārzinātnisko grāmatu, piecu monogrāfiju, daudzu zinātnisku rakstu autors. Viņa izgudrotā metode osteorefleksoterapiju ir atrodama Eiropas patentu sistēmā.
Grigorijs Sanakojevs
Grigorijs Sanakojevs (ru; dzimis Voroņežā, miris  ) bija Krievijas šahists. Divpadsmitā pasaules čempionāta korespondencšahā (1984–91) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1984).
Biogrāfija
Pēc pamatprofesijas - ķīmijas inženieris. Četras reizes uzvarējis Voroņežas apgabala šaha čempionātā. Lielākos panākumus guvis korespondencšahā. PSRS 6. čempionātā korespondencšahā (1963-64) izcīnijis 2. vietu, 6. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 5.-7. vietu, uzvarējis korespondencšaha turnīrā, kas bija veltīts Rumānijas šaha federācijas 50. gadadienai (1977-79), 10. Pasaules čempionātā korespondencšahā dalījis 3.-4. vietu, bijis Eiropas komandu korespondencšaha čempionāta uzvarētājs PSRS izlases sastāvā (1977-82). Lielākais šahista karjeras panākums bija uzvara 1991. gadā pabeigtajā 12. Pasaules čempionātā korespondencšahā.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss (de; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu sabiedrisks darbinieks un Rīgas pārvaldes darbinieks, tirgotājs, Rīgas Lielās ģildes vecākais.
Anhels Njeto
Anhels Njeto Roldāns (es; — ) bija profesionāls spāņu šosejas motobraucējs. Viņš bija viens no panākumiem bagātākajiem motociklistiem pasaules čempionāta vēsturē, izcīnot kopā 13 titulus 50 un 125 kubikcentimetru klasēs. Viņš ir piedalījies arī 80 un 250 kubikcentimetru klasēs.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Dzīves gājums
Dzimis bagātā Rīgas tirgotāju ģimenē kā vecākais no deviņiem bērniem. Kerkoviusu dzimta cēlusies no Lejasreinas novada Vācijā. Mācījās Napoleona Asmusa privātskolā, vēlāk bija māceklis sava tēva koktirdzniecības uzņēmumā. 1871. gadā L. V. Kerkoviuss kļuva par Pirmās ģildes tirgotāju, viņš bija arī Lielās ģildes vecākais. 1873. gadā viņu ievēlēja par Rīgas rātes locekli, bet 1874. gadā — par rātskungu. 1878. L. V. Kerkoviusu ievēlēja par Rīgas pilsētas galvas biedru, bet 1890. gada 19. jūnijā Rīgas dome vienbalsīgi viņu ievēlēja par pirmo Rīgas pilsētas galvu (amatā bijis līdz 1901. gadam). Kerkoviusa savrupmāja (celta 1874) atradās tagadējā Kalpaka bulvārī 4, kur izvietota Latvijas Universitātes Centrālā bibliotēka.
Anhels Njeto
Karjera
Anhels Njeto savas karjeras laikā specializējās braukšanā ar motocikliem ar mazu dzinēja tilpumu. Viņš debitēja pasaules čempionātā šosejas motobraukšanā 1964. gada Spānijas Grand Prix posmā, bet pirmoreiz uz goda pjedestāla kāpa 1967. gada Nīderlandes Grand Prix. 1969. gadā viņš izcīnīja gan savu pirmo uzvaru (VDR Grand Prix izcīņā), gan savu pirmo pasaules čempiona titulu, par vienu punktu kopvērtējumā apsteidzot Āltu Tērsenu. No 1970. līdz 1972. gadam Njeto apvienoja dalību 50 kubikcentimetru klasē ar piedalīšanos 125 kubikcentimetru klases posmos. Šajā laikā viņš izcīnīja pa diviem tituliem katrā no klasēm, kā arī abās klasēs vienreiz palika otrajā vietā kopvērtējumā.
Frovorda rags
Frovorda rags (es, en — ‘Untumainais rags’) ir zemesrags Čīles dienvidos Magelāna šauruma krastā, Dienvidamerikas kontinentālās daļas galējais dienvidu punkts. Izvietojies Bransvikas pussalas dienvidu galā 85 km no Puntaarenasas pilsētas. Nosaukumu zemesragam 1587. gadā piešķīra angļu korsārs Tomass Kevendišs pēc zemesragā un tā apkārtnē pastāvošajiem neprognozējamajiem un skarbajiem laikapstākļiem.
Anhels Njeto
Karjera
Pēc divām mazāk veiksmīgām sezonām 125 kubikcentimetru klasē Njeto 1975. gadā atgriezās 50 kubikcentimetru klasē, kur izcīnīja savu kārtējo titulu. No 1976. līdz 1978. gadam viņš atkal apvienoja dalību abās klasēs, šajā laikā izcīnot vēl divus titulus. 1979. gadā viņš pavisam pārtrauca dalību vismazākajā klasē un atkal veltīja savu laiku tikai 125 kubikcentimetru klasei. Njeto izcīnīja titulu, uzvarot visos posmos, kuros viņš piedalījās. No 1981. līdz 1984. gadam viņš izcīnīja vēl četrus titulus pēc kārtas 125 kubikcentimetru klasē, paralēli piedaloties vairākos 250 kubikcentimetru klases posmos. 1985. gadā viņš Francijas Grand Prix izcīnīja savu pēdējo pasaules čempionāta posma uzvaru 80 kubikcentimetru klasē (agrākajā 50 kubikcentimetru klasē). Savu pēdējo sezonu viņš aizvadīja 1986. gadā.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Dzīves gājums
L. V. Kerkoviuss miris 1904. gada 18. jūlijā, apbedīts Lielajos kapos.
Anhels Njeto
Karjera
Par spīti ierobežotajai dalībai pasaules čempionāta posmos 250 kubikcentimetru klasē, kā arī tam, ka viņš ne reizi nepiedalījās 350 un 500 kubikcentimetru klasēs, vairāki citi motosacīkšu dalībnieki, piemēram, Berijs Šīns, viņu uzskata par vienu no visu laiku labākajiem motociklistiem. Viņš ir uzvarējis Spānijas čempionātā motošosejas motobraukšanā 50, 125, 250, 500 un 750 kubikcentimetru klasēs. Karjeras beigās ar 90 izcīnītām uzvarām Njeto bija otrs uzvarām bagātākais braucējs pasaules čempionāta vēsturē, atpaliekot vienīgi no Džakomo Agostīni. Būdams māņticīgs, viņš savus 13 izcīnītos titulus sauca par 12+1.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Devums
Viņa vadības laikā Rīgā uzplauka rūpniecība, pieauga iedzīvotāju skaits, bija celtniecības "bums". Šajā laika posmā tika izveidota pilsētas bibliotēka rātsnamā, sāka celt tagadējo Nacionālo teātri (tolaik Rīgas pilsētas 2. teātri).
Anhels Njeto
Karjera
Pēc motociklista karjeras beigām Njeto ir vadījis sacīkšu komandu pasaules čempionāta 125 kubikcentimetru klasē, kuras sastāvā 1999. gadā Emilio Alsamora kļuva par pasaules čempionu. Njeto dēli Anhels jaunākais un Pavlo, kā arī brāļadēls Fonsi ir piedalījušies pasaules čempionāta posmos. Viņš arī strādāja par komentētāju Spānijas televīzijā. Madridē ir atklāts Anhela Njeto muzejs, kurā var apskatīt viņa sacīkšu trofejas. 2000. gadā Starptautiskā motociklu federācija (FIM) pasludināja viņu par Grand Prix leģendu. 2008. gada Francijas Grand Prix, kad Valentīno Rosi panāca Njeto izcīnīto uzvaru skaita ziņā, Njeto pēc finiša uzkāpa uz Rosi motocikla un izvadāja viņu goda aplī, kamēr Rosi turēja karogu ar uzrakstu «90 + 90», pieminot abu braucēju sasniegto.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Devums
Tika uzceltas vairākas sabiedriskas celtnes, izveidoti parki. Iniciējis Rīgas pilsētas mākslas muzeja celtniecību. 1901. gadā vadījis Rīgas 700 gadu jubilejas svinību sagatavošanu. Bijis vairāku komisiju un biedrību darbinieks. 1893. gadā Kerkoviuss kļuvis par Rīgas Latviešu biedrības goda biedru, 1901. gadā — Rīgas goda pilsoni.
Anhels Njeto
Karjera
Njeto Ivisā brauca ar kvadriciklu, kur viņu notrieca automašīna. Viņš «smagā, bet ne kritiskā» stāvoklī tika nogādāts slimnīcā, kur viņam tika konstatēta galvas trauma; Njeto tika ievadīts mākslīgajā komā. , mēģinot viņu modināt no komas, Njeto stāvoklis strauji pasliktinājās, un viņš nomira.
Ludvigs Vilhelms Kerkoviuss
Devums
Rīgas pilsētai savā testamentā Kerkoviuss dāvāja 26 gleznas, kas iekļautas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā. Kerkoviusu dzimtas dāvinājums LU Bibliotēkai ir iekļauts LU Bibliotēkas krājumā kā atsevišķa kolekcija. Kopumā Kerkoviusu dzimtas dāvinājuma kolekcijā ir 926 grāmatas, kas izdotas no 1856. gada līdz 1897. gadam.
Graudu noliktava
Graudu noliktava jeb graudu glabātuve ir specifiska ēka vai atsevišķa telpa klētī (apcirknis), kur pastāvīgi tiek uzglabāti dažādi graudi.
Vēsturiski šāda veida ēkās tika uzglabāti kvieši, mieži, auzas un rudzi. Glabātavas tika veidotas ar speciālu paaugstinājumu, lai tādējādi pasargātu novākto labību no mitruma un dažādiem grauzējiem.
Fredijs Adu
Fredua Korantengs "Fredijs" Adu (dzimis Temā) ir ganiešu izcelsmes ASV futbolists, kurš šobrīd ir brīvais aģents.
14 gadu vecumā viņš kļuva par vienu no jaunākajiem sportistiem, kurš parakstījis profesionālu līgumu ASV pēc tam, kad viņu 2004. gada MLS draftā izvēlējās D.C. United. 2004. gada 3. aprīlī viņš kļuva par jaunāko spēlētāju, kurš aizvadījis Major League Soccer (MLS) spēli, kad viņš kā rezervists nāca laukumā pret San Jose Earthquakes. Pēc divām nedēļām, 17. aprīlī, viņš kļuva par jaunāko vārtu guvēju MLS vēsturē, gūstot vārtus 3-2 zaudējumā pret MetroStars.
Dzimtene
Dzimtene ir valsts, ar kuru cilvēkam izveidojusies īpaša piederības izjūta. Parasti tā ir dzimšanas un uzaugšanas vieta. Reizēm ar to apzīmē vietu, no kuras radusies dzīvnieku vai augu suga.
Justinova
Justinova ir ciems Pureņu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V526. Ciema apkārtnē atrodas Dukanu ezers.
Zvaigžņu basketbols (filmu sērija)
"Zvaigžņu basketbols" (en) ir pilnmetrāžas animācijas filmu sērija. Animācijas filmu ideja pieder Warner Bros. Animation studijai, bet izplatītājs ir Warner Bros..
Lielais prospekts (Jūrmala)
Lielais prospekts ir galvenā maģistrāle Jūrmalā, Priedaines apkaimē. Lielais prospekts sākas krustojumā ar Babītes ielu un beidzas krustojumā ar Dreiliņu ielu. Kopējais ielas garums ir 1500 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Lielajā prospektā satiksmes kustība notiek divās joslās. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Sabiedriskais transports
Pa Lielo prospektu kursē 1. mikroautobuss un 7. mikroautobuss.
Kinoakadēmijas balva par tehniskajiem sasniegumiem
Kinoakadēmijas balva par tehniskajiem sasniegumiem (en) ir trešās klases Amerikas Kinoakadēmijas balva Kinoakadēmijas zinātnisko un tehnisko balvu kategorijā. Kino mākslas un zinātnes akadēmija šo balvu piešķir par kinofilmu industrijas tehniskā progresa veicināšanu. Balva ir ierāmēts sertifikāts, kurā minēts sasniegums un uzskaitīti vārdi, kas ir veikuši šo sasniegumu. Šīs balvas ierasti pasniedz pusdienu ceremonijā dažas nedēļas pirms Amerikas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijas, un neliels atskats uz šo ceremoniju tiek pārraidīts arī ceremonijas laikā.
Ryanair lidojums 4978
<mapframe width=300 height=351 zoom=4 latitude=47.4 longitude=26.5 text="Aptuvenais lidojuma maršruts ar novirzīšanos uz Minsku."> { "type": "ExternalData", "service": "page", "title": "Flight FR4978 2021-05-23.map" } Ryanair lidojums 4978 bija starptautisks pasažieru lidojums 2021. gada 23. maijā no Atēnu starptautiskās lidostas uz Viļņas starptautisko lidostu. Lidmašīnai tuvojoties Lietuvas gaisa telpai, tika ziņots, ka tajā atrodoties spridzeklis, tāpēc lidmašīnu pārtvēra baltkrievu reaktīvais iznīcinātājs MiG-29, kurš to novirzīja uz Minskas Nacionālo lidostu. Lidmašīnai nosēžoties Minskas Nacionālajā lidostā, vienu no tās pasažieriem — baltkrievu opozicionāru un žurnālistu Ramanu Prataseviču — apcietināja Baltkrievijas kriminālpolicija. Ar gandrīz deviņarpus stundu ilgu nokavēšanos plkst. 21.27 lidmašīna beidzot sasniedza savu sākotnējo galamērķi — Viļņas starptautisko lidostu.