cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ropažu novads
Daba
Ropažu novads galvenokārt atrodas Viduslatvijas zemienes Ropažu līdzenumā, nelielas daļas ietilpst austrumos Madlienas nolaidenumā, bet rietumos Piejūras zemienes Rīgavas līdzenumā. Derīgie izrakteņi: dolomīts (Gaitiņi, Sienāži), smilts un grants (Garkalne, Krievupe). Ģeoloģiski novada dienvidu un austrumu daļā dominē augšdevona Franas stāva, bet ziemeļrietumos vidusdevona nogulumi. Pārsvarā priežu un priežu-egļu meži. Teritoriāli lielākie dabas liegumi: Garkalnes meži, Lielie Kangari (lielākā osu grēda Latvijā 26 km garumā).
Vidējā temperatūra: -5 — -6 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650—750 mm gadā ar maksimumu austrumos.
Upes
Novada galējie ziemeļrietumi ietilpst dažus kilometrus no novada robežas tekošās Gaujas baseinā bez lielām pietekām, pārējā daļa ir Daugavas baseinā. Cauri novadam no austrumiem uz rietumiem tek Lielā Jugla, dienvidos Mazā Jugla, ziemeļos Krievupe un Tumšupe. Rietumos Juglas kanāls no Lielā Baltezera un Jugla.
Valērijs Meladze
Valērijs Meladze (ru, ka; dzimis Batumos, Gruzijas PSR, PSRS) ir gruzīnu izcelsmes krievu mūziķis. Viņš ir Konstantīna Meladzes brālis.
V. Meladze 2006. gadā saņēma Muz TV balvu kā gada labākais mākslinieks, kā arī MTV Russian Music Awards pasniegšanas ceremonijā viņš pretendēja uz balvu kā gada labākais mākslinieks.
Ropažu novads
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās; 1967. gadā ar Rīgas pilsētas daļām
Aleksandrs Mitrovičs
Aleksandrs Mitrovičs (sr; dzimis ) ir Serbijas futbolists, Anglijas Premjerlīgas kluba Fulham FC un Serbijas futbola izlases uzbrucējs.
Karjeru Mitrovičs sāka FK Teleoptik. Karjeru turpināja citā Serbijas klubā FK Partizan. Sezonā gūstot 13 vārtus Mitrovičs pārcēlās uz Beļģijas klubu Anderlecht. Debijas sezonā gūstot 16 vārtus, palīdzēja izcīnīt Anderlecht 33. titulu. Kopš 2015. gada spēlē Newcastle United.
Serbijas izlasē spēlē no 2013. gada.
Sasniegumi
Partizan
Anderlecht
Newcastle United
Fulham FC
Individuālie sasniegumi
Kangerlusuakas lidosta
Kangerlusuakas lidosta (kl, dk) ir lidosta Grenlandes dienvidrietumos, Kangerlusuakas apdzīvotajā vietā. Viena no divām civilajām Grenlandes lidostām (otra ir Narsarsuakas lidosta), kas spēj uzņemt lielākus gaisa kuģus. Tā atrodas vairāk iekšzemē, tāpēc to mazāk ietekmē migla un vēji.
Lidosta tika uzcelta 1941. gadā, kad Otrā pasaules kara laikā Grenlande atradās ASV kontrolē. Nodota civilā Grenlandes kontrolē 1992. gadā. Vairums pasažieru izmanto lidostu tranzītam uz citām Grenlandes lidostām.
Arkādijs Naidičs
Arkādijs Naidičs (de; dzimis, Rīgā) ir Latvijā dzimis Vācijas starptautiskais lielmeistars šahā (2001), kas kopš 2015. gada maija pārstāv Azerbaidžānu.
Biogrāfija
Rīgas šaha skolas audzēknis. Pirmais treneris - Leonīds Borisovs. Vēlāk trenējās pie lielmeistara Aivara Gipšļa un meistara Valentīna Kirilova. 1995. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un ieņēmis 2. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 1996. gadā Naidiča ģimene pārvākusies no Rīgas uz pastāvīgu dzīvi Vācijas pilsētā Dortmundē. Ātri kļuvis par vienu no labākajiem Vācijas jaunajiem šahistiem. 1999. gadā FIDE Naidičam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 2001. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 2005. gadā kļuvis par Vācijas pilsoni.
2005. gadā uzvarējis spēcīgā starptautiskā šaha turnīrā Dortmundē un Nīderlandes lielākajā ātrā šaha turnīrā Dutch Rapid Open. . 2007. gadā uzvarējis Vācijas šaha čempionātā. 2007. gadā uzvarējis Latvijas šaha festivāla "Liepājas rokāde" superturnīrā. 2014. gadā uzvarējis Cīrihes starptautiskajā šaha turnīrā Zurich Christmas Open.
Pārstāvējis Vācijas un Azerbaidžānas izlases lielākajās šaha komandu sacensībās:
Personīgā dzīve
2014. gada oktobrī apprecējies ar Izraēlas šahisti Jūliju Švaigeri.
Alūksnes iela
Alūksnes iela var būt:
Santakrusas departaments
Santakrusas departaments ir viens no deviņiem Bolīvijas departamentiem valsts austrumu daļā. Robežojas ar Beni departamentu ziemeļos, ar Kočabambas departamentu rietumos, ar Čukisakas departamentu dienvidrietumos, kā arī ar Brazīliju ziemeļaustrumos un ar Paragvaju dienvidos. Departamenta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Santakrusa. Santakrusas departamenta kopējā platība ir 118 218 km², pēc 2012. gada datiem departamentā dzīvo 823 517 iedzīvotāji. Tas ir vislielākais departaments Bolīvijā pēc platības un otrais lielākais departaments pēc iedzīvotāju skaita. Departaments ir sīkāk sadalīts piecpadsmit provincēs.
2013. gada Jēkabpils domes vēlēšanas
'''2013. gada Jēkabpils domes vēlēšanas''' notika 2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Jēkabpils domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 9 kandidātu saraksti, kas veidoti no 127 kandidātiem. Jēkabpilī vēlēšanas notika 9 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Jēkabpils Reģionālā partija (31,63%), bet kopā pilsētas domē iekļuva 6 saraksti. Jēkabpils domes vēlēšanās piedalījās 7526 vēlētāji jeb 42,58% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 7514, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 7440 vēlētāji.
Mazulis (filma)
"Mazulis" (en) ir 1921. gada ASV mēmā kinokomēdija, kuras režisors, producents, scenārija autors un galvenās lomas atveidotājs ir Čārlijs Čaplins. Mazuļa lomu atveido Džekijs Kūgans, kas viņu padarīja par vienu no pirmajām Holivudas bērnu zvaigznēm.
"Mazulis" bija Čaplina pirmā pilnmetrāžas filma. Filma guva ievērojamus panākumus un bija 1921. gada otra ienesīgākā filma ASV. Mūsdienās uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām mēmajām filmām, 2011. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 100% vērtējums.
Alojas iela
Alojas iela var būt:
Sofija Polgāra
Sofija Polgāra (hu; dzimusi, Budapeštā) ir Ungārijas starptautiskā lielmeistare (WGM, 1989) un starptautiskā meistare šahā (IM, 1990).
Biogrāfija
Vidējā no māsām Polgārām, kuru tāpat kā Judīti un Žužu, viņu tēvs Lāslo Polgārs izaudzināja par spēcīga līmeņa šahisti. Lai gan ģimenē tika uzskatīta par talantīgāko no māsām, tomēr viņas šaha rezultāti nesasniedza abu pārējo māsu līmeni.
1986. gadā Sofija Polgāra ir dalījusi 2.-3. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā Puertoriko un 1989. gadā uzvarējusi spēcīgā starptautiskā šaha turnīrā Romā ar izcilu rezultātu - 8½ punkti no 9.
No 1988. līdz 1996. gadam četras reizes pārstāvējusi Ungārijas izlasi Pasaules šaha olimpiādēs. Komandu vērtējumā ieguvusi 3 medaļas: 2 zelta (1988, 1990) un 1 sudraba (1994), bet individuālajā vērtējumā izcīnījusi 3 zelta medaļas (1990, 1994 -2) un bronzas medaļu (1996).
Pareizs mats
Pareizs mats (en) — ir mats, kurš vienlaicīgi ir ekonomisks un tīrs.
Šaha turnīru praksē pareizs mats sastopams reti un, kā likums, galotnē, kad abām pusēm palicis minimāls figūru skaits.
Pareizs mats šaha kompozīcijā
Pareizs mats ir sastopams jau viduslaiku mansubās (8.—9. gs.), F. Stammas, Erkolē del Rio (18. gs.) šaha grāmatās un citu agrīno šaha problēmistu darbos. Bet pirmais tā skaistumu novērtējis vācu problēmists Juliuss Mendheims. Viņa 1814. gadā Berlīnē izdotajā uzdevumu krājumā "Taschenbuch für Schachfreunde" no 51 publicētā uzdevuma 14 beidzas ar pareizu matu. Pēc Leonīda Kubbela domām tā nevar būt vienkārši sakritība, bet pareizu matu viņš veidojis apzināti. Sākumā Mandheima atklājums palika nepamanīts, un tikai pēc tam, kad 1842. gadā d'Orville izdeva 250 savu uzdevumu krājumu šaha problēmisti pievērsa uzmanību pareizam matam un drīzumā pareizs mats kļuva par vienas problēmistu skolas "karogu". Čehu skola, sākot no 19. gadsimta vidus, skaistu matu pozīciju sakopojumu šaha uzdevumā izvirzīja par galveno tā kvalitātes nosacījumu. Lielu, bet ne dominējošo nozīmi tam atvēlēja arī vecvācu un Vīnes skolas.
Skrudaliena (Sventes pagasts)
Skrudaliena ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 202 km attālumā no Rīgas.
Aleksandra iela (Jūrmala)
Aleksandra iela ir maza iela Jūrmalā, Asaru apkaimē. Aleksandra iela sākas krustojumā ar Dāvja ielu. Kopējais ielas garums ir 180 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Aleksandra ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Aleksandra iela ir savienota ar šādu ielu:
Meladze
Meladze (ka) ir gruzīnu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Mikēle Skarponi
Karjera
Dzimis Jezi, Skarponi karjeru sāka ar labiem rezultātiem, bet 2006. gadā tika iesaistīts Operación Puerto dopinga lietā. Par spīti tam un Skarponi komandas  likvidācijai, viņa izdevās parakstīt līgumu ar Acqua & Sapone.
Pēc daudzsološa 2007. gada sezonas sākuma Skarponi vēlreiz tika iesaistīts Operación Puerto lietā. 8. maijā viņš atzina savu lomu pārkāpumos. 15. maijā viņš saņēma pagaidu diskvalifikāciju.
2010. gadā Skarponi izcīnīja otro vietu Tirreno-Adriatico kopvērtējumā, kā arī ceturto vietu Giro d'Italia. Šajās sacensībās viņš guva emocionālu uzvaru 19. posmā, kur viņš veica atrāvienu no konkurentiem Mortirolo pārejā kopā ar diviem  komandas biedriem, Vinčenco Nibali un Ivanu Baso. Baso mēģināja iegūt kopvērtējuma vadību, tāpēc viņš un Nibali veica lielāko daļu darba bīstamajā nobraucienā un sekojošajā kāpumā uz Apriku, atstājot Skarponi pietiekami svaigu, lai uzvarētu sprinta finišā. Skarponi uzvarēja arī Settimana Ciclistica Lombarda sacensībās.
2011. gadā Skarponi nomainīja komandu uz , ar kuru izdevās uzvarēt Giro del Trentino un Volta a Catalunya sacensībās. Pēc tam Giro d'Italia viņš finišēja otrais kopvērtējumā aiz Alverto Kontadora. Kontadoram vēlāk tika atņemts tituls, kurš tika piešķirts Skarponi. 2012. gada sezonā viņš mēģināja aizstāvēt savu Giro titulu, bet finišēja tikai ceturtais, kopvērtējumā uzvarot kanādietim Raideram Hešedālam. Pēc Giro Skarponi nolēma koncentrēties Tour de France, tomēr spēja finišēt tikai kopvērtējuma 24. vietā.
2012. gada novembrī Skarponi komanda viņu īslaicīgi atstādināja no dalības sacensībās pēc tam, kad viņš atzinās, ka veicis pārbaudes pie Mikēles Ferrāri, ārsta, kas bijis saistīts ar daudzām dopinga lietām riteņbraukšanā. Tobrīd tika publiskota arī viņa alga, kas bija 700 000 eiro sezonā.
2013. gadā Skarponi sezonu iesāka ar trešo vietu Volta a Catalunya kopvērtējumā. Viņa mērķis bija Giro d'Italia, kur kopvērtējumā izdevās iegūt 4. vietu.
2014. gada sezonā Skarponi pārcēlās uz  komandu, kur viņam vairs nebija komandas līdera loma.
Pēdējo uzvaru Skaproni guva 2017. gada Tour of the Alps pirmajā posmā.
2017. gada 22. aprīlī no rīta Skarponi traģiski gāja bojā ceļu satiksmes negadījumā. Velotreniņa laikā netālu no mājām viņu notrieca mikroautobuss.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīmes: IZST = izstājās, DQ = diskvalifikācija, — = nepiedalījās
Ķīšupīte (Luksta ezera pieteka)
Ķīšupīte ir Luksta ezerā ietekoša upe Alūksnes un Smiltenes novadā.
Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietece Luksta ezera austrumu krastā. Lejtecē uzņem Ķīsīša ezera ūdeņus un to šķērso valsts autoceļš V378 (Alsviķi – Ādams).
2020. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šajā sarakstā apkopota informācija par medaļu kopvērtējumu .
Medaļu kopvērtējums
Mājinieki (Japāna)
Latvija
Latvijas Gada balva sportā 2015
Latvijas Gada balvas sportā 2015 ceremonija notika Latvijas dzelzceļa vēstures muzejā. Balvas tika pasniegtas 15 nominācijās. Par gada labāko sportistu piekto reizi tika atzīts skeletonists Martins Dukurs, bet gada labākās sportistes balvu pirmoreiz saņēma vieglatlēte Laura Ikauniece-Admidiņa.
Balva par mūža ieguldījumu tika piešķirta riteņbraukšanas trenerim, sporta pedagogam un BMX pamatlicējam Latvijā Jānim Siliņam. Līdzjutēju balsojumā par gada populārāko sportistu tika atzīts motosportists Pauls Jonass, kas saņēma 39,2% balsu, otrajā vietā ar 35,5% balsu palika basketbolists Kristaps Porziņģis, bet trešais bija bokseris Mairis Briedis (25,3%).
Zelts (filma)
"Zelts" (en) ir 2016. gada krimināldrāma, kura režisors ir Stīvens Gahans. Galvenās lomas atveido Metjū Makonahijs, Edgars Ramirezs, Braisa Dalasa Hauarda, Korijs Stols, Tobijs Kebels, Kreigs T. Nelsons un Brūss Grīnvuds. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Filmas sižets attālināti balstīts uz notikumiem, kas 1997. gadā noveda pie skandāla saistībā ar kalnrūpniecības kompāniju Bre-X. Kompānija bija paziņojusi par milzīgas zelta atradnes atklāšanu Indonēzijas džungļos, bet vēlāk izrādījās, ka zelta paraugu analīzes tikušas viltotas. Tiesisku iemeslu dēļ filmā varoņu vārdi un notikumi ir mainīti.
Kenijs Velss ir pētījumu kompānijas darbinieks, kuru pametusi veiksme. Kādu dienu Kenijs kopā ar dedzīgu ģeologu Maiklu Akostu dodas uz Indonēziju, lai valstī esošajos džungļos atrastu zeltu.
Gladiators (filma)
"Gladiators" (en) ir 2000. gada ASV un Apvienotās Karalistes vēsturiska filma, kuras režisors ir Ridlijs Skots.
Filma ir par romiešu ģenerāli Maksimusu. Imperatora Marka Aurēlija dēls Komoduss nogalina savu tēvu, kā arī Maksimusa ģimeni, un sagrābj troni, lai nepieļautu Maksimusa nonākšanu tronī. Maksimuss tiek pārdots verdzībā un vēlāk kļūst par gladiatoru. Vēlāk viņš atriebj savas ģimenes slepkavību gladiatoru arēnā.
Galvenās lomas filmā atveido Rasels Krovs, Hoakins Fīnikss, Konija Nīlsena, Olivers Rīds, Dereks Džekobi, Džimons Honsijs, Ralfs Millers un Ričards Heriss. Filma ieguva piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas 2001. gadā, tai skaitā tā tika atzīta par gada labāko filmu. Filmas pirmizrāde notika. Tā saņēma galvenokārt pozitīvu kritiķu vērtējumu.
Bukultu iela
Bukultu iela var būt:
Aldžernons Čārlzs Svinbērns
Algernon Charles Swinburne (dzimis, miris ) bija angļu dzejnieks, dramaturgs, rakstnieks un kritiķis.
Dzimis Londonā, dzejot sācis no 1849. līdz 1853. gadam mācoties Ītonā. Kādu laiku studējis Oksfordā. Oksfordā iepazinies ar prerafaelītiem. Būdams tendēts uz alkoholismu un alkolagniju, kopš 1879. gada dzīvoja drauga Teodora Votsa uzraudzībā, dzīves nogalē kļūdams respektabls sabiedrības loceklis.
Nikolajs Baskovs
Nikolajs Baskovs (ru; dzimis, Balašihā) ir krievu estrādes un operas dziedātājs (tenors), aktieris, nopelniem bagātais Krievijas Federācijas mākslinieks (2001) , Krievijas Federācijas tautas mākslinieks (2009). Par kara propagandu un to, ka atbalstījis Krievijas agresiju pret Ukrainu, Baskovs 2022. gada 26. februārī uz nenoteiktu laiku tika iekļauts Latvijai nevēlamo cilvēku sarakstā
Biogrāfija
Nikolajs Baskovs dzimis, Balašihā, Krievijas PFSR. Jau skolā Nikolajs piedalījies muzikālajā teātri, ar ko kopā bijis viesizrādēs dažādās valstīs. 1996. gadā Nikolajs iestājās Gnesinu Krievijas mūzikas akadēmijā. 1998. gadā Nikolajam piedāvā izpildīt Ļenska partiju Pētera Čaikovska operā "Jevgeņijs Oņegins". 2000. gadā Nikolajs uzņem videoklipu dziesmai "Karuzo", kas ļauj viņam ieņemt līderpozīcijas Krievijas muzikālajos radio un televīzijas topos. Kopš 2001. gada Nikolajs Baskovs ir Maskavas Lielā teātra operas trupas solists. Tajā pašā gadā apprecas ar sava producenta meitu Svetlanu.
2003. gada Baskovs pamet Lielā teātra operas trupu un turpmāk uzstājās citos valsts teātros. Nikolajs ir viens no Monseratas Kabalje meistarklases Barselonas audzēkņiem. Piedalījies operas izrādēs Barselonā un Madridē kopā ar Monseratas Kabalje meitu Martiju.
Nadine Gordimera
Nadine Gordimera (, dzimusi, mirusi ) bija dienvidāfrikāņu rakstniece, politiskā aktīviste.
Nikolajs Baskovs
Biogrāfija
Papildus klasiskajiem operas skaņdarbiem, Baskovs uzstājas ar mūsdienu estrādes skaņdarbiem. Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs piešķīra Nikolajam Baskovam Krievijas Federācijas tautas mākslinieka titulu. saņēma Moldāvijas tautas mākslinieka titulu.
Nadine Gordimera
1991. gadā saņēmusi Nobela prēmiju literatūrā. Tāpat 1974. gadā ir bijusi Bukera balvas laureāte. Viņas pazīstamākie darbi ir The Conservationist (1974) un July's People (1981). Vairāki viņas darbi aparteīda laikā tika aizliegti.
Viņas tēvs bijis ebreju pulksteņmeistars no Latvijas un Lietuvas pierobežas.
Skudriki
Skudriki ir ciems Konstantinovas pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 297 km attālumā no Rīgas.
Bultu iela
Bultu iela var būt:
Tarihas departaments
Tarihas departaments ir viens no deviņiem Bolīvijas departamentiem valsts ziemeļu daļā. Robežojas ar Čukisakas departamentu ziemeļos un ar Potosi departamentu rietumos, kā arī ar Argentīnu dienvidos un ar Paragvaju austrumos. Departamenta administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Tariha. Tarihas departamenta kopējā platība ir 37 623 km², pēc 2012. gada datiem departamentā dzīvo 508 757 iedzīvotāji. Tas ir mazākais departaments Bolīvijā pēc platības un sestais lielākais departaments pēc iedzīvotāju skaita. Departaments ir sīkāk sadalīts sešās provincēs.
Vaišvilks
Vaišvilks vai  Vaišelga (lt, baznīcslāvu: Вышелег, be, pl, la; ap 1223—1267) bija Mindauga dēls, Novogrudokas kņazs (1254, 1258-1264), starplaikā mūks Laurišs (Лаўрыш). Pēc tēva nogalināšanas iesaistījās cīņās par varu un kļuva par Lietuvas dižkunigaiti (1264—1267), valdīja kopā ar savu māsasvīru Švarnu. Šajā laikā Lietuva nonāca Galīcijas-Volīnijas kņazu atkarībā, kas sevi uzskatīja par Kijevas lielkņazu varas mantiniekiem un visas Krievzemes karaļiem.
Vaišvilka valdīšanas laikā Lietuvā dominēja pareizticība un tika pārtraukts atbalstīt 1259.—1274. gada prūšu, kuršu un zemgaļu sacelšanos pret Vācu ordeni.
Vārda cilme
Personvārda cilme ir neskaidra. Senajos manuskriptos sastopamas daudzas šī vārda formas (Woysalk, Woyslaus, Воишелкъ, Воишевoлкъ, Вышелк, Вышелег, Вошелег, Войселк, Волштыник, Волстыник, u.c.), pašlaik divas populārākās oriģinālā lietuviešu vārda rekonstrukcijas ir Vaišvilks un Vaišelga. Lietuviešu cilmes personvārdi ar sakni vaiš- tiek lietoti arī mūsdienās, piemēram, Vaišginas, Vaišmantas, Vaišnoras, Vaišvilas, Vaištautas, Vaišvilkas, Vaišviltas, Vaišvydas, kam visiem pirmās daļas pamatā ir vārda sakne vaiš- (vaišės — "viesības, cienasts"). Vārda Vaišvilkas cilmi pirmais mēģinājis skaidrot valodnieks Kazimirs Būga, pēc kura domām tas ir saliktenis ar saknēm vaiš- un -vilkas ("vilks"), tāpat kā ģermāņu valodās ir radušies personvārdi Beovulfs, Ādolfs u.c. Tomēr citi autori uzskata, ka personvārdi ar sakni „vilks” nav sastopami lietuviešu valodā, tādēļ ierosināja interpretēt šī personvārda otro daļu kā -alg un -elg ("alga") = Vaišalga/Vaišelga.
Dzīvesgājums
Vaišvilks ir dzimis ap 1223. gadu Lietuvas kunigaiša Mindauga un viņa pirmās sievas ģimenē. Tas noticis neilgi pēc tam, kad Mindaugs pirmo reizi pieminēts 1219.gada miera līgumā ar Volīnijas kņaziem Danielu un Vasiļko Romanovičiem. Pēc netiešām liecībām apmēram 1245.gadā, kad Mindaugs paļāvis Novogrudoku, viņš ticis iecelts par Melnkrievijas vietvaldi un piekritis kristīties pareizticībā. Zināms, ka 1253.gadā Novogrudokas iedzīvotāji ir bijuši neapmierināti sakarā ar Mindauga pāriešanu katoļticībā. Domājams, ka šajā laikā viņš sācis valdīt patstāvīgi, jo 1254.gadā, noslēdzot miera līgumu ar Galīcijas-Volīnijas kņazu un Krievzemes karali Danielu Romanoviču, Vaišvilks tika dēvēts par Novogrudokas kņazu. Pēc līguma noslēgšanas karalis Daniels apprecināja savu dēlu Švarnu ar karaļa Mindauga meitu (Ramūni?). Vaišvilks atteicās no valdīšanas un devās uz Polones pareizticīgo mūku klosteri (tagadējā Hmeļņickas apgabalā Rietumukrainā), kur tika iesvētīts mūku kārtā ar vārdu Laurišs (Laurentijs). Viņa vietā par Novogrudokas kņazu iecēla karaļa Daniēla dēlu Romānu. 1256./1257.gadā Vaišvilks devās svētceļojumā uz Atona kalnu Bizantijā, bet bija spiests atgriezties, nesasniedzot to. Pēc atgriešanās no svētceļojuma viņš kopā ar 10—12 mūkiem nodibināja jaunu klosteri netālu no Novogrudokas Nemunas upes augštecē, kas vēlāk nodēvēts par Lauriša klosteri (Лаўрышаўскі кляштар). Kad 1258./1259. gadā hani Burundajs un Nogajhans ieņēma Galīciju un Volīniju, karalis Daniels pakļāvās Zelta Ordas virsvarai un kopā ar mongoļiem iebruka Lietuvā. Vaišvilks kopā ar savu brālēna Polockas kņaza Tautvila karavīriem atkaroja Novogrudoku un nogalināja pret lietuviešiem nostājušos kņazu Romānu Daņiloviču, pats atkal kļūdams par Novogrudokas kņazu. Pēc viņa tēva Mindauga un brālēna Tautvila nogalināšanas 1263. gadā Vaišvilks aizbēga pie sava sabiedrotā Pinskas kņaza, un ar karaspēku atgriezās Novogrudokā. Pēc viņa aicinājuma Lietuvā ieradās Galīcijas kņazs Švarns un Volīnijas kņazs Vasiļko, lai cīnītos pret nogalinātā karaļa Mindauga pretiniekiem. Viņi iebruka Deltuvas un Nalsenes zemēs, sakāva Tranaiša karaspēku, nogalināja viņu un piespieda Nalsenes kunigaiti Daumantu bēgt uz Pleskavu. Pēdējais pretinieks Nalsenes kunigaitis Sukse kļuva par Rīgas arhibīskapa vasali un bija spiests uzturēties tagadējās Latgales teritorijā, kur ap 1273. gadu krita kaujā pie Dubnas.
Pēc "Lietuvas un Žemaitijas lielkņazistes hronikas" ziņām 1264. gadā Kernaves pilī Vaišvilks kungu un bajāru klātbūtnē tika pasludināts par Lietuvas, Žemaitijas, Novogrudokas, Polockas un Kurzemes valdnieku (Вялікага Княства Літоўскага, Жамойцкага, Наваградскага, Полацкага і Курляндскага) Pēc tam, kad Vaišvilks tika iecelts par dižkunigaiti, viņš noslēdza pret baltu pagāniem (žemaišiem, prūšiem, kuršiem, zemgaļiem) vērstu miera līgumu ar Vācu ordeni un tā atzaru Livonijas ordeni, kas beidzot ļāva apspiest 1260. gada kuršu sacelšanos. Livonijas ordenis rīkoja karagājienus arī pret zemgaļiem, bet tika sakauts 1265. gada kaujā pie Jelgavas. 1266.—1267. gadā Vaišvilks devās karagājienā pret Pleskavas kņazu Daumantu. Šajā laikā Lietuva nokļuva Galīcijas-Volīnijas atkarībā un Vaišvilks Volīnijas kņazu Vasiļko 1266. gadā nosaucis par "tēvu un kungu" (feodālo senioru). Jau 1266. gada vasarā Švarns kopā Vasiļko atgriezās Volīnijā, kur bija iebrucis Mazovijas kņazs Boļeslavs. 1267. gadā Vaišvilks atteicās no valdīšanas un atgriezās pareizticīgo mūku klosterī pie Novogrudokas, atstājot savā vietā par Lietuvas valdnieku Švarnu. Arī Švarna vecākais brālis Ļevs Daņilovičs pretendēja kļūt ar Lietuvas valdnieku un mēģināja piespiest klosterī dzīvojošo Vaišvilku atzīt viņu par savu pēcteci. Viņš uzaicināja Vaišvilku uz pārrunām Volodimirā. Tā kā Vaišvilks liedzās tam piekrist, tad viņš tika nogalināts. un apglabāts Volodimiras Debesbraukšanas katedrālē (Успенский собор). Par Lietuvas dižkunigaiti kļuva Galīcijas-Volīnijas kņazs Švarns.
Zelta drudzis (filma)
"Zelta drudzis" (en) ir 1925. gada ASV mēmā kinokomēdija, kuras režisors, producents, scenārija autors un galvenās lomas atveidotājs ir Čārlijs Čaplins.
Vienības laukums (Cēsis)
Vienības laukums ir Cēsu galvenais laukums un iela pilsētas centrā. Sava plašuma un daudzo pienākošo ielu dēļ kļuvis par nozīmīgu pilsētas sastāvdaļu: gan transporta mezglu, gan pasākumu vietu.
Raksturojums
Vienības laukumu veido laukums, kurā satiekas Raunas, Lenču, Lielā Skolas, Rīgas iela un Vaļņu iela, kura ziemeļu malā atrodas Uzvaras piemineklis, austrumu malā — Vidzemes rajona tiesas nams, un laukuma turpinājums ziemeļu virzienā — bulvārveida iela ar nodalītām brauktuvēm (katra savā virzienā), kas turpinās kā Valmieras iela. Starp abām brauktuvēm atrodas zaļā teritorija, kuru pretīm Maija parkam šķērso Uzvaras bulvāris. Šajā posmā ielai pieguļ Cēsu universālveikals un viesnīca "Hotel Cēsis" (vēsturiskā viesnīca "Tērvete"). Laukums ir sākums diviem valsts vietējās nozīmes autoceļiem: V292 (Cēsis—Pieškalni) un V320 (Pievadceļš pie Cēsīm).
Laukums tiek izmantots arī dažādiem pasākumiem — šeit notiek pilsētas svētki, Jaunā gada svinības, kā arī parādes un koncerti. Tāpat ar militāro parādi un defilē programmu šeit tiek atzīmēta Varoņu piemiņas diena.
Vēsture
Pilsētas plānos laukums parādījās 20. gadsimta sākumā kā Konventa laukums, tādējādi to var uzskatīt par jaunāko Cēsu laukumu. Par Vienības laukumu to pārdēvēja 1925. gadā, kad tika uzcelts Uzvaras piemineklis par godu Latvijas brīvības cīņās kritušo Latvijas un Igaunijas karavīru piemiņai. Nosaukums simbolizē abu valstu armiju vienotību.
Padomju režīma laikā 1951. gadā martā piemineklis tika uzspridzināts, un tā vietā 1959. gadā uzstādīja Ļeņina tēlu (autors Kārlis Jansons) un laukumu pārdēvēja par Ļeņina laukumu. 1989. gadā cauri laukumam gāja Baltijas ceļa maršruts. Vienības laukuma nosaukums tika atgūts 1990. gadā, Trešās atmodas laikā. Šajā gadā, 17. oktobrī, pieminekli demontēja (patlaban tas atrodas gulošā veidā Cēsu pils dārzā).
1998. gada novembrī tika atklāts atjaunotais Uzvaras piemineklis, kas notika ar Latvijas un Igaunijas Republikas atbalstu.
Līdz 2019. gadam laukumā ikdienā tika organizēta satiksme apļveida krustojuma veidā, taču no 28. aprīļa tā tika reorganizēta, saglabājot satiksmi tikai ārējā lokā, pārējo laukuma daļu atvēlot gājējiem.
Berlīnes plejāde
Berlīnes plejāde (arī "Berlīnes skola") bija 19. gadsimta trīsdesmitajos gados izveidojusies septiņu Berlīnes labāko šahistu grupa, kas būtiski ietekmēja šaha teorijas attīstību un tā popularitātes pieaugumu Vācijā.
Grupas sastāvs
Šīs septiņas šaha "zvaigznes" bija:
Visi viņi bija Vācijā vadošās Berlīnes Šaha biedrības biedri. Grupa divreiz nedēļā sapulcējas, lai nodarbotos ar šaha atklātņu analīzēm. Šeit gūtās atziņas tika apkopotas grāmatā "Handbuch des Schachspiels".
Sausinīki (Baltinavas novads)
Sausinīki bija apdzīvota vieta Baltinavas novadā. Atradās novada dienvidu daļā 14 km no novada centra Baltinavas un 289 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atradās nomaļus no autoceļa P45.
Ādams Johans fon Fītinghofs
Ādams Kristaps Johans fon Fītinghofs (1797-1871) bija vācbaltiešu muižnieks, Krievijas Impērijas kavalērijas ģenerālis, kirasieru divīzijas komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1797. gada 28. martā Mazbērzes muižā (tagad Auru pagasts) muižnieka Gustava Heinriha fon Fītinghofa (1760-1813) un viņa sievas Katrīnas, dzimušas fon der Rekes ģimenē. Napoleona karu laikā 1813. gadā viņš dienēja Sibīrijas ulānu pulkā, 1815. gada oktobrī Kavaliergvardes pulkā (Кавалергардский полк), 1818. gadā paaugstināts par kornetu, 1819. gadā par leitnantu, 1821. gadā par štabskapteini, 1824. gadā par kapteini. 1825. gada 14. decembrī piedalījās dekabristu sacelšanās apspiešanā Pēterburgas Senāta laukumā.
1831. gadā Fītinghofs kā eskadrona komandieris piedalījās Novembra sacelšanās apspiešanā Varšavā un tika paaugstināts par pulkvedi. 1833. gadā viņu iecēla par Novgorodas kirasieru pulka komandieri un 1839. gadā paaugstināja par ģenerālmajoru un kavaliergvardes pulka komandieri, 1844. gadā par gvardes kirasieru divīzijas 1. brigādes komandieri, 1847. gadā par 2. kirasieru divīzijas komandieri un ģenerālleitnantu. 1857. gadā Fītinghofu iecēla par apvienotās kirasieru divīzijas komandieri un 1861. gadā par kavalērijas ģenerāli, bet pēc kirasieru pulku likvidēšanas 1862. gadā par Odesas militārā apgabala komandiera palīgu.
1864. gada augustā ģenerālis Fītingofs demobilizējās un pēdējos dzīves gadus pavadīja savā muižā. Miris 1871. gada 10. februārī Jelgavā, apbedīts Dobeles apriņķa Lielbērzes muižas dzimtas kapos.
Ģimene
1835. gadā apprecējās ar Elīzu fon Knigi (1804-1850), viņiem bija 7 bērni, no kuriem trīs nomira bērnībā. 1851. gadā apprecējās ar Bertu fon Kelleri (1823-1914), viņiem bija trīs bērni.
Būhenvaldes koncentrācijas nometne
Būhenvaldes koncentrācijas nometne (de) bija koncentrācijas nometne Vācijā, Veimāras ziemeļos. Pirms kara beigām uz šo nometni tikuši deportēti cilvēki no visas Eiropas. Nometnē tikuši turēti vairāk nekā 250 000 ieslodzīto. Nāves gadījumu skaits nometnē bija vairāk nekā 56 000. Galvenais nāves cēlonis bija slimības, bet ieslodzītie tika arī nogalināti, gāja bojā spīdzināšanas vai medicīnas eksperimentu rezultātā. Kara beigās Būhenvalde bija lielākā koncentrācijas nometne Trešajā reihā.
1945. gada aprīlī Būhenvaldes koncentrācijas nometni un tās filiāles sasniedza ASV armija. Galvenais komandieris savos pierakstos rakstīja: "Nekas nekad nav mani tā šokējis, kā šis skats".
1945. gadā PSRS okupācijas spēki nometnes teritorijā ierīkoja NKVD speciālo nometni nr. 2, kas darbojās līdz 1950. gadam.
1938—1941
Koncentrācijas nometni sāka ierīkot 1937. gada jūlijā, kad šeit ieradās pirmie 149 ieslodzītie, kas tika pārvesti no citas nacistu nometnes. Viņiem lika attīrīt meža teritoriju, uzstādīt kanalizācijas caurules, elektrības līnijas, celt ēkas. 28. jūlijā jaunā koncentrācijas nometne tika pārsaukta no "K. L.Ettersberg" uz "K. L.Buchenwald/Post Weimar". 14. augustā tika atrasts pakārts strādnieks Hermans Kempeks. Tā bija pirmā nāve Būhenvaldes koncentrācijas nometnē. 20. augustā ir gatavas jau 3 rindas dzīvojamo baraku. Ieslodzīto jau bija tik daudz, ka nācās barakās likt vairāk cilvēku nekā paredzēts. Gada beigās Būhenvaldes koncentrācijas nometnē atradās 2561 ieslodzītie. Kopš vasaras bija miruši 53 ieslodzītie un tikuši kremēti Veimāras pašvaldības krematorijā.
1938. gada februārī pirmos ieslodzītos saņēma "Bunker" — aizturēšanas kameru spārns. Cietuma pārziņa Martina Sommera uzraudzībā šī daļa kļuva par nometnes spīdzināšanas un nogalināšanas centru. Aprīlī koncentrācijas nometnē nonāca liels daudzums bezdarbnieku, bezpajumtnieku. 1. maijā visās ieslodzīto kategorijās tika iekļauti ebreji. Maijā nometnes komandieris izveidoja ikdienas ūdens devu, ko izsniegt ieslodzītajiem. Nometnes celtniecības periods pagāja ar lielu ūdens trūkumu. Jūnija vidū vairāk nekā 1000 ebrejus tur aitu aizgaldos un ieslodzīto virtuvē — bez gultām, krēsliem un galdiem. Nometni ieskāva dzeloņstiepļu žogs. 29. jūnijā kazarmu pārmeklēšanas laikā sargi sadauzīja logu stiklus, uzplēsa vairāk kā 100 salmu maisus un sagrieza segas un gultu pārklājus. Šajā dienā gāja bojā trīs ieslodzītie. Uzskaites žurnālā pie viena ieslodzītā vārda ir piebilde: "Miris, sabrūkot kazarmas priekšpusei". Pēc antisemītiska grautiņa septembrī 9845 ebreji tika ieslodzīti dzeloņstiepļu ieskautajā teritorijā, viņi tika arī aplaupīti. 250 no tiem nomira procesa laikā. Ieslodzīto skaits nometnē gada beigās bija sasniedzis 11028. Starp 802 personām nometnē bija gājuši bojā 1938 ieslodzītie, 408 bija ebreji.
1939. gada februārī pārapdzīvotības un ūdens trūkuma rezultātā, nometnē izcēlās tīfa epidēmija. Tika noteikta karantīna. 19./20. aprīlī daži ieslodzītie tiek atbrīvoti "žēlsirdības kampaņas" rezultātā, par godu Ādolfa Hitlera dzimšanas dienas svinībām. 6. septembrī ebreju ēdiena devas tika samazinātas līdz 14 gramiem maizes un vienu litru zupas dienā. Neskatoties uz draudiem, ko radīja ložmetēji sapulcēšanās vietā, Jehovas liecinieki vienbalsīgi atsacījās doties militārajā dienestā. 27. septembrī tika izveidota īpašā nometne. Pirmie ieslodzītie tajā bija 110 poļi, kuri gāja bojā no bada un aukstuma pāris nedēļu laikā. 1. novembrī nometnē tika noteikta karantīna dizentērijas epidēmijas uzliesmojuma dēļ. 9. novembrī iepriekšējās dienas pēcpusdienā pret Hitleru Minhenē veiktā atentāta mēģinājuma dēļ nometnē notika atriebība pret ebrejiem. Tika nogalināts 21 ebrejs, pārējie ebreji tika sodīti ar 3 dienu badu. Cūkas zādzības dēļ novembrī nometnē ieslodzītie tika turēti badā vairākas dienas. Gada beigās nometnē bija 11 807 ieslodzītie, nogalināto skaits pieaudzis līdz 1378.
1940. gada jūlijā nometnē tika ievesti 232 dāņu ķīlnieki. Septembrī tika dota pavēle novērst zelta izmantošanu krematorijā. Krematorijs darbojās jau kopš vasaras. Gada beigās nometnē bija 7440 ieslodzīto. 1838 ieslodzīto miruši gada laikā.
1941. gada 20. februārī uz Būhenvaldi tika atvesti 389 ebreji no Holandes. 5./12.jūlijā no Dahavas koncentrācijas nometnes ieradās divi transportlīdzekļi ar poļu un ebreju ieslodzītajiem. Ieslodzītajiem bija slikta fiziskā forma, tos, kuri slimoja ar tuberkolozi, izolēja no pārējiem nometnes ķīlniekiem un nogalināja ar nāvējošu injekciju palīdzību. Gada beigās nometnē bija 7911 ieslodzītie un 1903 ieslodzīto no Padomju Savienības. 1941. gadā nometnē bija miruši 1746 vīrieši. Tie Padomju Savienības vīri, kas tikuši nošauti, uzskaitē neparādās.
1942
Janvārī kazarmās sākas eksperimenti ar ieslodzītajiem, sāk izmantot testa vakcīnu Behring - Werke. Kopumā vismaz 1000 ieslodzītie ir inficēti ar dažādām epidēmijām vai kļuvuši par upuriem medicīnas eksperimentiem. Precīzu mirušo skaitu vairs nevar noteikt. Augustā ekonomikas departaments pavēl ieslodzītajiem īsi apgriezt matus. Tikmēr nometnē turpinās eksperimenti, nometnes galvenais ārsts apgalvo, ka padomju ieslodzīto nāves skaits tiks samazināts līdz minimumam. Savukārt, oktobrī 405 ebreji tiek nosūtīti uz Aušvicu. Krematorija paplašināšana tiek pabeigta un ekspluatācijā nodod otru kremtorija ēku. Nometnē ir tikusi uzbūvēta dezinfekcijas un karantīnas ēka, notikusi nometnes paplašināšanās (rodas "Little Camp" jeb mazā nometne). Gada beigās nometnē atrodas 9517 ieslodzīto, 3049 ir miruši. Vidēji sanāk, ka miris katrs trešais ieslodzītais.
1943
Janvāris - uz "Litlle Camp" tiek atvesti pirmie ieslodzītie. Bruņojuma rūpnīca Gustloff - Werke II blakus nometnei martā uzsāk savu darbību, izmantojot ielodzīto darbaspēku. Liels daudzums transportlīdzekļu ierodas no Aušvicas nometnes. Līdz pat maija beigām ilgst 13 eksperimentu gara sērija. Uz ieslodzītajiem šoreiz tiek izmantoti tīfa medikamenti. Vairāk nekā puse no medikamentu izmēģinājuma upuriem mirst mokpilnā nāvē. Jūnijā Būhenvaldes nometnē tiek atvesti franču ieslodzītie. Kopējais ieslodzīto skaits gada beigās ir palielinājies līdz 37 319. Starp viņiem ir 14 500 krievu, 7500 poļu, 4700 franču un 4800 vācu un austriešu. Gandrīz puse no viņiem atrodas mazājās nometnēs nevis galvenajā. 3862 ieslodzīto ir miruši gada laikā.
1944
Janvārī Būhenvaldes koncentrācijas nometnē nonāk 348 norvēģu studenti, kas tikuši aizturēti pie universitātes Oslo. Martā mazo blakusnometņu skaits pieaug līdz divdesmit divām. No visiem ieslodzītajiem (42 tūkstoši) puse strādā ar karu saistītajās industrijās. 18.augustā Vācijas Komunistiskās partijas priekšsēdētājs Ernst Thalmann tiek nošauts pie krematorija ieejas. 24.augustā nometne nokļūst sarežģītā situācijā, jo sabiedroto bumbvedēji uzbrūk artilērijas rūpnīcai un ēkām netālu no galvenās nometnes. Tā kā ieslodzītajiem ir dota pavēle palikt rūpnīcas tuvumā, ir 2000 ievainotie un 388 mirušie. 16.septembrī 200 romu tautības bērni un jaunieši tiek aizsūtīti no Būhenvaldes uz Aušvicu, lai tos iznīcinātu. 63 048 vīriešu un 24 201 sieviešu gada beigās atrodas nometnē. Vairāk kā viena trešdaļa no viņiem ir jaunieši zem 21 gada. Bojāgājušo skaits 1944. gadā ir 9468 ieslodzītie.
1945
Sestā bruņotā divīzija no Trešās ASV armijas sasniedz Būhenvaldi. 21 tūkstotis ieslodzīto izjūt savu atbrīvošanu un ASV armijas ierašanos. Starp 1945. gada sākumu un 11.aprīli bojā ir gājuši 14 766 ielodzītie. Vairāk kā simts ieslodzītie iet bojā pēc atbrīvošanas. Bojāgājušo skaitu, kas cieta evakuācijas laikā, var minēt tikai aptuveni - vairāk kā 9000.No maija līdz augustam ieslodzītie pamazām atstāj nometni.
Starp 1937. gadu un 1945. gada aprīli vairāk kā 250 000 cilvēku no visām Eiropas valstīm bijuši ieslodzīti Būhenvaldes koncentrācijas nometnē. Upuru skaits ir noapaļots līdz 56 000. No šī skaitļa tikai 38 049 ir reģistrētas nometnes sarakstā.
Mūsdienas
Mūsdienās ir iespēja doties un apskatīt izbijušo Būhenvaldes koncentrācijas nometni. Nometnē saglabājušās gan cietuma kameras, gan krematorijs, gan skatu torņi, no kuriem sargi apskatīja nometnes teritoriju. Visas ēkas, arī galvenā ieeja ir labi saglabājušās un tur var just tā laika gaisotni. Būhenvaldes koncentrācijas nometnes memoriālā atrodas arī vairākas izstādes.
2015. gadā medijus pāršalca arī skandāls sakarā ar nacistu nometnes piesaukšanu igauņu tievēšanas reklāmā. Skandālu izraisījusi "Eesti Ekspress" publicēta reklāma, kurā uz Būhenvaldes koncentrācijas nometnes ielodzīto fona rakstīts:"Viens, divi, trīs...Doktora Mengeles notievēšanas tabletes ar tevi izdarīs brīnumus." Zem attēla pavēstīts:"Būhenvaldē nebija neviena resnā." Reklāma izsaukusi milzīgu sašutumu un tiek uzskatīta par ētikas pārkāpumu.
Havjērs Saviola
Havjērs Pedro Saviola Fernandess (es, dzimis ) ir bijušais Argentīnas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. 2004. gadā Saviola tika iekļauts FIFA 100 sarakstā.
Savu karjeru Saviola sāka Argentīnas komandā Buenosairesas "River Plate", tomēr vēlāk pārcēlās uz La Liga komandu Barcelona, kur pavadīja vairākas veiksmīgas sezonas. Vēlāk spēlējis citos Spānijas klubos kā Sevilla, Real Madrid un Málaga, kā arī Portugāles komandā Benfica, Grieķijas komandā Olympiacos un Itālijas komandā Hellas Verona. Savu karjeru Saviola noslēdza River Plate.
Argentīnas futbola izlases sastāvā Saviola ir spēlējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi
River Plate
Sevilla
Real Madrid
Benfica
Olympiacos
Si la vie est cadeau
Dziesmas teksts vēsta par to, ka dzīve ir brīnums, kurš jāuztver kā dāvana.
Eirovīzijas dziesmu konkursā Korīne Ermē ar šo dziesmu uzstājās divdesmitā pēc kārtas. Balsošanas beigās dziesma savāca 142 punktus, iegūstot 1. vietu no 20 dalībniekiem. Šī bija Luksemburgas piektā uzvara Eirovīzijā, vienīgā valsts, kas arī bija uzvarējusi 5 reizes bija Francija, taču vēlāk abas valstis apsteidza Zviedrija un Īrija.
Salīdzinot ar citām Eirovīzijas uzvarētāju dziesmām, "Si la vie est cadeau" guva mērenus panākumus, iekļūstot 2. vietā Francijas, 3. Beļģijas, 12. Īrijas, 13. Zviedrijas, 14. vietā Šveices un 31. vietā Luksemburgas mūzikas topā.
Šūnu receptors
Šūnu receptors ir molekula (parasti vienkāršā olbaltumviela vai glikoproteīns) uz šūnas virsmas, šūnu organoīdu virsmas vai izšķīdināta citoplazmā. Specifiski reaģē uz noteiktu vielu piesaistīšanos, kas sūta ārējo regulatoru signālu, mainot savu telpisko konfigurāciju. Šī viela savukārt nodod šo signālu šūnas vai šūnu organoīdu iekšienē, nereti ar sekundāro signālsavienojumu vai transmembrānu jonu plūsmu palīdzību.
Ligandu saistīšanās ir ķīmiskā līdzsvara process. To saistīšanās ar receptoru un atvienošanās no tā notiek saskaņā ar darbīgo masu likumu.
Agonisti un antagonisti
Ne visi ligandi, kas saistās ar receptoru, vienmēr aktivē receptoru. Ir zināmi šādi ligandi:
Ziemeļīrijas konflikts
Ziemeļīrijas konflikts (en, ga) bija etnonacionālistisks konflikts Ziemeļīrijā 20. gadsimta otrajā pusē. Dažkārt tas tika atzīmēts kā vājas intensitātes karš. Tas turpinājās no 20. gadsimta sešdesmito gadu beigām līdz Lielās Piektdienas vienošanās noslēgšanai 1998. gada 10. aprīlī. Kaut arī konflikts lielākoties noritēja Ziemeļīrijas teritorijā, vardarbība dažkārt pārsviedās uz Īrijas, Anglijas un kontinentālās Eiropas teritoriju.
Dauguļu iela
Dauguļu iela var būt:
Ziemeļīrijas konflikts
Konflikta galvenie dalībnieki bija dažādas īru paramilitārās grupas, piemēram, Pagaidu Īru republikāņu armija, no vienas puses un lojālistu Olsteras Brīvprātīgo spēki no otras puses. Liebritānijas intereses aizstāvēja britu drošības spēki — Olsteras Karaliskā policija un Britu armija. Republikāņu paramilitārās grupas realizēja partizānu karu pret britu drošības spēkiem, kā arī veica spridzināšanas akcijas Ziemeļīrijā un Lielbritānijā. Dažkārt izcēlās abu kopienu tiešas sadursmes, notika kopienu segregācija.
Konflikta laikā gāja bojā vairāk nekā 3500 cilvēku, no kuriem 52 % bija civiliedzīvotāji, 32 % britu drošības spēku locekļi un 16 % paramilitāro grupu locekļi.
Ziemeļīrijas konflikts sakņojas senākā vēsturē, tomēr tiešais konflikta iemesls bija īru — angļu līgums par Īrijas Brīvvalsts rašanos. Tā kā Ziemeļīrijā vairākums iedzīvotāju bija protestanti, kuri vēlējās palikt Lielbritānijas sastāvā, ar līgumu tika radīta Ziemeļīrija. Jaundibinātajā Īrijas valstī tas noveda pie Īrijas Pilsoņu kara, kurā uzvaru guva līguma atbalstītāji. Tomēr ideja par vienotu Īriju saglabājās, un sešdesmito gadu beigās, attīstoties Ziemeļīrijas Pilsoņu tiesību kustībai, kurā lielākoties bija īru (katoļu) kopiena, iesaistīto pušu rīcība noveda pie bruņotām sadursmēm daudzu desmitu gadu garumā.
Lisičanska
Lisičanska ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, Siverskijdonecas labajā krastā, kopā ar Severodonecku un citām apdzīvotajām vietām veido Lisičanskas—Severodoneckas aglomerāciju (343 000 iedzīvotāju 2012. gadā). Lisičanskas pilsētas padomei pakļautas Novodružeskas un Priviļļas pilsētas (kopā 115,25 km², 119 974 iedzīvotāji (2012) ). Kalnrūpniecības un industriālais centrs, transporta mezgls.
Vēsture
Pirmās apdzīvotās vietas tā sauktajā Mežonīgajā laukā Siverskijdonecas labajā krastā 1753. gadā nodibināja no turku jūga izbēgušie un pārceļojušie serbi, horvāti, bulgāri un valahi, kā pierobežas militāro nometinājumu. 1795. gadā uz šo ciemu zemes tika ierīkota pirmā izpētītā Doņecas akmeņogļu baseina akmeņogļu ieguves šahta, pie kuras izaugušais kalnraču ciemats tika nosaukts pēc netālās Lapsu gravas (Лисячя балка). 1799. gadā pie raktuvēm tika organizēta ogļu koksēšana. Līdz 1802. gadam Lisičanska bija vienīgais Krievijas impērijas akmeņogļu ieguves rajons. 1806. gadā Lisičanskā tika atvērta Ukrainā pirmā kalnu inženieru mācību iestāde. 1879. gadā Lisičanska tika savienota ar dzelzceļa līniju. 1938. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības. Donbasa kara laikā 2014. gadā Lisičansku uz dažiem mēnešiem ieņēma separātisti, bet Ukrainas armija pilsētu atguva. 2022. gada 3. jūlijā to atkal ieņēma Krievijas karaspēks.
Skudrusola
Skudrusola ir ciems Dunavas pagastā, Jēkabpils novadā. Atrodas 196 km attālumā no Rīgas.
Trīs brāļi
"Trīs brāļi" ir trīs dzīvojamo ēku grupa Rīgā, Latvijā. Tās atrodas Mazajā Pils ielā 17, 19, 21. Ēka Mazajā Pils ielā 17 ir būvēta vissenāk — 15. gadsimta beigās un 16. gadsimta sākumā —, tādējādi tas ir vecākais mūra dzīvojamais nams Rīgā, kas saglabājies līdz mūsdienām. Ēku Mazajā Pils ielā 19 uzcēla 1646. gadā, tās holandiešu manierisma stilā ieturētā fasāde atjaunota pēc Broces 1785. gada zīmējuma. Savukārt Mazajā Pils ielā 21 esošā ēka celta 18. gadsimta sākumā, 19. gadsimtā to pārbūvēja. Ēkas būvētas atbilstoši Baltijas jūras piekrastē izplatītajam Ziemeļeiropas Hanzas savienības pilsētu dzīvojamo ēku tipam. Ēku gali atrodas pret ielu. Tagadējais ēku veidols ir kopš 1953.—1957. gada restaurācijas — projekta autors Pēteris Saulītis. Restaurācijas laikā ēku kompleksa pagalmā iekļāva detaļas no citām Otrā pasaules kara laikā sagrautām ēkām. Iespējams, ka ēku grupas nosaukums ņemts no Tallinā esošās "Triju māsu" ēku grupas, pēc citas versijas — no ēkas it kā cēlušajiem vienas dzimtas pārstāvjiem, taču sākotnēji Rīgā par "Trīs brāļiem" saukta cita ēka — ķieģeļu noliktava Arsenāla ielā 5, uz kuras vienas daļas atradās trīs vīru bareljefs.
Eiropas Komisija piešķīra dzīvojamo ēku grupai "Trīs brāļi" Eiropas mantojuma zīmi.
Mūsdienās ēkās atrodas Nacionālā kultūras mantojuma pārvalde un Latvijas Arhitektūras muzejs.
Mazā Pils 17 jeb Baltais brālis
Ēkas fasādē redzams renesanses stils. Šīs ēkas atrašanās vieta ielas dziļumā norāda, ka agrāk iela bijusi platāka. Iespējams, to būvējis kāds maiznieks 1490. gadā. Ēkas pirmajā stāvā atradās plaša dzīvojamā un vienlaikus darba telpa, ar manteļskursteņa veida pavardu stūrī. Vairākos bēniņu līmeņus izmantoja kā preču noliktavu. Arī 1697. gadā ēkā atradās maizes ceptuve, to paplašināja ar piebūvēm gan uz sētas pusi, gan uz ielas pusi līdz jaunajam ielas līmenim. 1950. gadu restaurācijas laikā piebūvi nojauca.
18. gadsimtā mājā dzīvojis Mazās ģildes vecākais Johans Sārnavs, kura ģerbonis redzams iekšpagalmā. Viņa laikā māju izgreznoja ar portālu un frontonu, kurā norādīts izgatavošanas gads — 1746. Taču restaurācijas laikā gan portālu, gan gadskaitli pārvietoja uz blakus māju.
19. gadsimtā namā dzīvojis un strādājis akmeņkalis Šrāders, bet vēlāk šajā mājā atradās pirmā konditoreja Rīgā.
Mazā Pils 19 jeb Dzeltenais brālis
Lai gan ēka celta 1646. gadā, tās durvju portāls veidots 1746. gadā kaimiņos esošajam Baltajam brālim un 1950. gados restaurācijas laikā kopā ar gadskaitli pārvietots no tā. Īstais gadskaitlis atrodams fasādes metāla enkuros. Paša Dzeltenā brāļa durvju portāls nav saglabājies. Ēkas pirmajā stāvā bija plaša telpa ar manteļskursteni, otrajā stāvā — viesu istaba, bet dzīvojamās telpas atradās sētas pusē. Vairums zināmo mājas īpašnieku bijuši amatnieki.
Mazā Pils 21 jeb Zaļais brālis
Šī ēka celta 1718. gadā, un tās izskatā jau redzamas baroka iezīmes. Tās pirmais īpašnieks bijis mācītājs Vendlings Šteidings no Svētā Jēkaba baznīcas. Fasādi rotā maska, kura sargāja no ļauniem gariem. Kādu laiku apakšstāvā atradās amatnieka darbnīca, bet 19. gadsimtā ēku pārbūvēja par īres namu un sadalīja mazos dzīvokļos. Lai gan no ārienes ēka ir ļoti šaura, pagalma iekšpusē tās platums neatšķiras no kaimiņu celtnēm. Laikā, kad šo ēku būvēja, nodoklis bija stipri atkarīgs no tā ielas garuma, ko ēka aizņēma.
Lapšupīte
Lapšupīte (arī Jumalda, Lapjupe, Puntuža upīte, Puntužu upīte, Puntūžu strauts, Puntūžu upīte) ir Melnupes labā krasta pieteka Alūksnes novadā uz austrumiem no Strautiņiem.
Amerikāņu skaistums
"Amerikāņu skaistums" (en) ir 1999. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Sems Mendess. Filma ir par vidēja vecuma žurnālistu Lesteru Bērnhamu (Kevins Speisijs), kuram ir pusmūža krīze. Viņš iemīlas savas nepieaugušās meitas labākajā draudzenē Andželā.
Lomas filmā atveido Kevins Speisijs, Anete Beninga, Tora Birča, Vess Bentlijs, Mena Suvari, Kriss Kūpers un Elisone Dženija. Filma ieguva piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas 2000. gadā, tai skaitā tā atzīta par gada labāko filmu. Ziemeļamerikā filmas pirmizrāde notika. Tā saņēma galvenokārt pozitīvu kritiķu vērtējumu.
Druvienas iela
Druvienas iela var būt:
Gustava līnija
Gustava līnija (de, it) bija nocietinājumu līnija Apenīnu pussalā, kuru Otrā pasaules kara laikā uzcēla Organisation Todt. Aizsardzības būves centrējās ap Montekasīno klosteri, kas nosedza ceļu uz Romu. Vācu aizsardzību komandēja ģenerālfeldmaršals Alberts Keselrings. Smagas kaujas par līniju notika no 1943. gada decembra līdz 1944. gada jūnijam. Kaut arī Sabiedroto karaspēks galu galā līniju pārrāva, Montekasīno kaujā un Ancio kaujā vien krita 98 000 Sabiedroto un 60 000 Ass karavīru.
Maša un Lācis
Maša un lācis (ru) ir populārs krievu trīsdimensiju animācijas seriāls, kuru izveidoja animācijas studija Animaccord. Tā pirmizrāde notika 2009. gada 7. janvārī.
Vēsture
Ideja izveidot 3D animācijas seriālu pieder Animaccord galvenajam akcionāram Sergejam Kuzminam, kurš iesaistīja projektā animatoru Oļegu Kuzavkovu. Doma izveidot seriālu par Māšu un Lāci radās Kuzavkovam 1996. gadā, kad atpūšoties Krimas pludmalē viņš satika palaidnīgu meiteni, kas kļuva par galvenās varones tēla prototipu. Vēl Kuzavkovs iedvesmojās ar ASV animācijas seriālu "Toms un Džerijs".
2011. gadā iznāca seriāla atvasinājums "Mašas pasakas" (Машины сказки), kura pamatā ir krievu tautas pasakas. Kopā tam iznāca 26 sērijas. 2014. gadā iznāca otrais atvasinājums ar nosaukumu "Mašas šausmenītes" (Машкины страшилки).