cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tomskas apgabals
Saimniecība
Tomskas apgabalā ir attīstīts rūpniecības sektors, kas atbild par 60% no kopējā iekšzemes kopprodukta (IKP). Nozīmīgākās rūpniecības nozares ir naftas un dabasgāzes apstrāde, kam seko ķīmiskā rūpniecība, metālapstrāde un enerģētika. Tā kā 57% no apgabala teritorijas ir pārklāta ar mežiem, arī kokapstrādes uzņēmumi ir attīstītā līmenī.
Saimniecības ziņā Tomskas apgabala IKP 2019. gadā bija 622,8 miljardu Krievijas rubļu jeb 8,3 miljardu ASV dolāru apmērā. Savukārt IKP uz vienu iedzīvotāju bija 577 550 Krievijas rubļi jeb 7762 ASV dolāri.
Penumbra: Requiem
Penumbra: Requiem ir datorspēles Penumbra: Black Plague papildinājums. Atšķirībā no Black Plague (un Penumbra: Overture), spēle sastāv gandrīz tikai no atjautības uzdevumiem.
Sižets
Spēle sākas tad, kad beidzas iepriekšējā, Filipam izsūtot ziņu 'nogalināt viņus visus'. Uzreiz pēc tam nezināms ienaidnieks iesit viņam pa galvu. Filips atmostas nezināmās kapenēs. Lai varētu tikt uz nākamajām istabām, katrā iepriekšējā ir jāsavāc noteikti priekšmeti.
Megana Foksa
Megana Denīze Foksa (en; dzimusi Okridžā, Tenesī štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise un modele.
Aktrises karjeru sāka 2001. gadā ar mazām lomām dažādos TV seriālos un filmās, tai skaitā viņā tēloja populārajā seriālā "Ticēt un cerēt" (Hope and Faith). Kinoaktrises karjeru sāka 2004. gadā ar lomu filmā "Skatuves zvaigzne". Taču lielāko skatītāju ievērību viņa guva, filmēdamās filmā "Transformeri", par ko tika vairākkārt nominēta Teen Choice Awards balvām, filmējusies arī turpinājumā — "Transformeri 2: Pieveikto atriebība". 2009. gadā viņa attēloja galveno personāžu filmā "Dženiferas augums". 2014. gadā atveidoja Eiprilas O'Nīlas lomu filmā "Bruņurupuči nindzjas" (2014) un turpinājumā "Bruņurupuči nindzjas 2" (2016).
Airbus A380
Airbus A380 ir reaktīvā lidmašīna, kas sākotnējā versijā ir paredzēta pasažieru pārvadāšanai. Lidmašīna ir radīta Airbus S.A.S.» koncernā (agrāk Airbus Industrie). Lidmašīnai ir 2 augšējie pasažieru klāji un viens apakšējais, kas paredzēts kā kravas nodalījums. Gaisa kuģa augstums ir 24 metri, garums 73 metri, spārnu plētums 79,8 metri. Laineris bez nosēšanās trīs klašu konfigurācijā ar 555 pasažieriem var veikt lidojumu attālumā līdz 15 200 km. 853 pasažieru vienas klases konfigurācijā starp lielajām lidmašīnām A380 ir visekonomiskākais — 3 litri degvielas patēriņš uz vienu pasažieri uz 100 kilometru ceļa. Aprīkots ar 4 dzinējiem. Ir arī paredzēta kravas modifikācija A380F ar spēju pārvadāt kravas līdz 150 tonnām, līdz 10 400 km. Maksimālā pacelšanās masa ir 560 tonnas (pašas lidmašīnas masa ir 280 tonnas). A380 ir lielākā pasažieru lidmašīna pasaulē, pārspējot pēc pasažieru ietilpības Boeing 747, kurš var pārvadāt līdz 467 pasažierus, kas bija līderis 35 gadu garumā. Absolūtais rekords kravas komerciālos pārvadājumos līdz šim pieder Аn-225.
Ražošanas pārtraukšana
2019. gada 14. februārī Airbus paziņoja, ka pārtrauks A380 ražošanu līdz 2021. gadam, pēc tam, kad tā galvenais klients Apvienoto Arābu Emirātu lidsabiedrība Emirates nolēma atcelt pasūtījumu par 39 lidaparātiem, aizstājot tos ar 40 A330-900 un 30 A350-900. Līdz ražošanas slēgšanai Airbus plāno izgatavot vēl 17 A380: 14 uzņēmumam Emirates un trīs All Nippon Airways.
Viens no iemesliem, kāpēc A380 neguva komerciālu dzīvotspēju, ir tas, ka lidmašīnas ārkārtīgi lielā ietilpība bija optimizēta maršrutu starveida sistēmai ar dažiem centrālajiem gaisa satiksmes mezgliem, no kuriem maršruti ir uz citām lidostām. Šādā sistēmā pasažieri galamērķi sasniedza divos vai trijos lidojumos. Lidsabiedrības pēdējā laikā veica būtisku pāreju uz divpunktu sistēmu, klientus uz galamērķi nogādājot vienā lidojumā. A380 konstrukcijas milzīgais mērogs bija spējīgs sasniegt ļoti zemas izmaksas attiecībā pret pasažieru nogādāšanu noteiktā attālumā, bet tas nebija tik efektīvs lidojumos no punkta uz punktu, kas būtu ērtāk pasažieriem. Līdz ar to pasūtījumi ļoti lieliem gaisa kuģiem (ar vairāk nekā 400 sēdvietām) 2010. gadu vidū palēninājās, jo platas fizelāžas dubulto reaktīvo dzinēju lidmašīnas spēja nodrošināt līdzīgu lidošanas attālumu ar lielāku degvielas izmantošanas efektivitāti, lidsabiedrībām dodot lielāku elastību.
Angļu rags
Angļu rags (cor anglais) ir obojai radniecīgs koka pūšamais mūzikas instruments. Tas pieder pie dubultmēlīšu saimes. Angļu ragam ir īpatnējs, cilvēka balsij tuvs tembrs un reģistrs. Visbiežāk sastopams kā simfoniskā orķestra instruments, kur tam parasti ir atvēlēta solo loma.
Angļu ragam ir tāda pati aplikatūra kā obojai, bet, tā kā tas ir transponējošs mūzikas instruments (in F), tad skan par tīru kvintu zemāk nekā oboja.
Latviešu komponists Pēteris Vasks ir sarakstījis koncertu angļu ragam ar orķestri.
STS-126
STS-126 bija Space Shuttle Endeavour apgādes un remonta ekspedīcija uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Stacijas lidojumu programmā šī misija tika apzīmēta kā ULF-2 (Utilization and Logistics Flight 2) Starts notika 00:55 UTC no Kenedija kosmosa centra starta laukuma 39A.
STS-126 misijas uzdevums bija nogādāt stacijā iekārtas un krājumus apkalpei. Bez tam notika vairākas iziešanas kosmosā, lai veiktu saules bateriju pagriešanas mehānisma remontu. Ar kosmoplānu stacijā ieradās SKS 18. ekspedīcijas jaunā dalībniece Sandra Magnusa, kas nomainīja Gregoriju Šamitofu.
Derīgā krava
Endeavour kravas telpā atradās Leonardo Daudzuzdevumu loģistikas modulis (MPLM) ar krājumiem un iekārtām, lai stacijas apkalpi varētu palielināt līdz sešiem cilvēkiem. Starp iekārtām bija papildu guļvietas, vingrošanas trenažieri, ūdens reģenerēšanas iekārta un rezerves daļas.
Lidojuma gaita
Endeavour startēja 00:55 UTC.
Pie stacijas kosmoplāns pieslēdzās 22:01 UTC. Lūku atvēršana notika 00:16. 02:50 UTC Magnusa oficiāli pievienojās stacijas 18. ekspedīcijas apkalpei, glābšanas kuģī Sojuz TMA-13 nomainot Šamitofa sēdvietu pret Magnusas, kas tika atvests ar Endeavour.
Leonardo kravas moduļa izcelšana sākās 16:45 UTC. Stacijas manipulatoru vadīja Petits un Kimbro. Konteiners tika pievienots pie Harmony moduļa 18:04. Pēc hermētiskuma pārbaudēm lūka uz to tika atvērta 23:43 UTC. Pēc tam sākās kravu pārvietošana. Daļa no apkalpes veica ieplānotos eksperimentus.
Leonardo modulis, kurā bija iekrauti eksperimentu materiāli, vairs nevajadzīgās iekārtas un atkritumi, atpakaļ kosmoplāna kravas telpā tika ievietots 21:52 UTC; manipulatoru vadīja Petits un Kimbro.
Gatavojoties atpakaļceļam, lūkas starp staciju un Endeavour tika aizvērtas 23:31 UTC. 14:47 UTC kosmoplāns atvienojās no SKS. Attālināšanās no stacijas tika aizkavēta, jo kosmoplāna aizlidošanas trajektoriju šķērsotu veca krievu pavadoņa atliekas. Kad ceļš bija drošs, 23:22 UTC tika veikta pēdējā dzinēju iedarbināšana, lai veiktu attālināšanos no stacijas.
20:33 UTC tika palaists 7 kg pavadonis PicoSat Solar Cell Testbed Experiment. Tas ir izmēģinājumu pavadonis vēlākai misijai PicoSat Solar Cell, kurā tiks pētīta radiācijas degradējošā ietekme uz saules baterijām ģeostacionārajā pārejas orbītā.
Lieģi
Lieģi (arī Jaunlieģi) ir ciems Dienvidkurzemes novada Tadaiķu pagastā pie autoceļa A9, Trumpes upes palienes kreisajā krastā. Atrodas līdzās Latvijas mazākajai pilsētai Durbei. Lieģi ir pagasta centrs, bet līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai bija arī Durbes novada centrs. Vēsturiski sastāv no divām daļām — Lieģiem ceļa ziemeļu pusē un Jaunlieģiem — dienvidu pusē.
Ciemā pārsvarā daudzdzīvokļu māju apbūve, rietumu daļā mazstāvu apbūve. Lieģos atrodas pagasta pārvalde, Tadaiķu kultūras nams, bērnudārzs, pasta nodaļa "Tadaiķi".
Vēsture
Lieģos atradās 1900. gadā atklātās šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnijas stacija "Durbe", vēlāk pieturas punkts "Lieģi", kas slēgts 1964. gadā.
Jaungulbene
Jaungulbene ir ciems Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Izvietojusies 2 km no pagasta centra Gulbīša, 15 km no novada centra Gulbenes un 198 km no Rīgas.
Jaungulbene ir lielākā apdzīvotā vieta pēc iedzīvotāju skaita pagastā. 2021. gadā Jaungulbenē bija 440 iedzīvotāji.
Ģeogrāfija
Apdzīvotā vieta veidojusies pie Jaungulbenes muižas (Neu-Schwanenburg) centra. Ciema apbūve izvietojusies abpus dzelzceļa līnijai Pļaviņas—Gulbene (stacija Jaungulbene). Uz dienvidiem no dzelzceļa izvietotas vēsturiski senākās būves, kas saistītas ar muižas apbūvi, kā arī padomju laiku daudzdzīvokļu nami, bet mazstāvu dzīvojamās ēkas atrodas vairāk uz ziemeļiem.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Stellera pūkpīle
Stellera pūkpīle (Polysticta stelleri) ir pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputnu suga, kas pieder gauru apakšdzimtai (Merginae). Stellera pūkpīle ir vienīgā suga Stelllera pūkpīļu ģintī (Polysticta). Ģeogrāfisko variāciju nav. Ir datēti 2 gadījumi, kuros Stellera pūkpīle ir hibridizējusies ar parasto pūkpīli (Somateria mollissima).
Stellera pūkpīle ligzdo tundrā gar arktiskā krasta līniju, sākot ar Sibīrijas austrumdaļu, uz austrumiem aiz Taimiras pussalas un līdz Aļaskai. Putni, kas neligzdo, vasaru pavada Kolas pussalā, Novaja Zemļa salu dienvidos un Norvēģijas ziemeļos. Ziemas periodā lielākā daļa populācijas migrē nedaudz uz dienvidiem Beringa jūrā, reizēm sasniedzot Japānu, un neliela daļa dodas uz rietumiem, sasniedzot Skandināviju un Baltijas jūru.
Latvijā Stellera pūkpīle ir reta caurceļotāja un ziemotāja, tomēr pie Lietuvas un Igaunijas krastiem ziemo vairāki tūkstoši īpatņu, apgabalam kļūstot par vienu no galvenajām ziemošanas vietām Eiropā. Baltijas jūrā ziemojošā Stellera pūkpīle ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā. Kopumā Stellera pūkpīles populācijām ir tendence samazināties.
Izskats
Stellera pūkpīle ir vidēji liela jūras pīle. Stellera pūkpīle bieži tiek minēta kopā ar pārējām pūkpīlēm, kas pieder pūkpīļu ģintij (Somateria). Salīdzinoši tā ir vismazākā. Tās ķermeņa garums ir 42—48 cm, spārnu izplētums 68—77 cm. Tēviņam un mātītei ir atšķirīgs apspalvojums. Tēviņam riesta laikā tas ir kontrastaini melnbalts ar rudu vai dzelganu pavēderi, mugura, rīkle un apkakle ir melna, galva un pleci balti, bet pavēdere ruda vai dzelgana. Tuvumā pie acīm var redzēt nelielus, zaļus laukumiņus, kā arī līdzīgus laukumiņus uz pakauša gala. Pēc riesta apspalvojums kļūst galvenokārt melns ar nedaudz baltām spalvām. Pirmajā ziemā tēviņi ir brūni ar tipiskajām tēviņa pazīmēm - melno apkakli un rīkli.
Toties mātīte ir tumši sarkanbrūna ar ziliem spārnu spoguļiem, izskatā atgādinot tipisku pīli. Zilie spoguļi no augšas un apakšas ierāmēti ar šauru, baltu joslu. Pirmajā ziemā mātītei vēl nav attīstījušies zilie spārnu spoguļi. Ap acīm ir gaiši pelēki ādas gredzeni. Mātīte ir mazāka nekā tēviņš. Abiem dzimumiem ir zilganpelēki trīstūrveida knābji ar robainu malu, plakana galvas forma un gara aste.
Ligzdošana
Ligzda tiek būvēta tundrā, dažus kilometrus no krasta līnijas. Tā parasti ir novietota uz neliela paaugstinājuma, netālu no kādas iekšzemes tundras ūdenstilpes, bet labi ieslēpta tundras zālēs. Mātīte ligzdu izrok augsnē. Tai ir dziļa, bļodveida forma, un iekšpuse izklāta ar ķērpjiem, zāli un dūnām. Dējumā ir apmēram 5 olas. Inkubācijas periods ilgst 24 dienas.
Čārlzs Dikenss
Čārlzs Džons Hafams Dikenss (Charles John Huffam Dickens; dzimis, miris ) bija angļu rakstnieks, daudzu nozīmīgu un pazīstamu romānu autors ("Dāvids Koperfīlds", "Olivers Tvists", "Pikvika kluba piezīmes" utt.). Viņu mēdz uzskatīt par izcilāko Viktorijas laika rakstnieku. Dikenss rakstīja arī stāstus. Viņam bija liela nozīme romāna turpinājumos popularizēšanā.
Biogrāfija
Dikenss piedzima Portsmutā, Anglijā, Džona Dikensa ģimenē. Viņa tēvs bija sīks ierēdnis, kas kalpoja Portsmutas dokos. Kad Dikensam bija pieci gadi, ģimene pārcēlās uz Četemu Kentā, kad viņam bija desmit — uz Londonu. Bērnībā viņš daudz laika pavadīja brīvā dabā un bieži lasīja, turklāt īpaši bija iecienījis Tobiasa Smoleta un Henrija Fīldinga pikareskos romānus. Viņa ģimene bija vidēji pārtikusi, un Dikenss kādu brīdi izglītojās privātā skolā un pat uzrakstīja traģēdiju "Misnars, Indijas sultāns" (Misnar, the Sultan of India), taču tas mainījās, kas viņa tēvs, iztērējis pārāk daudz naudas sava sociālā stāvokļa uzturēšanai, nokļuva Māršelsijas parādu cietumā. Dikensam bija jāsāk strādāt 12 gadu vecumā, un viņš uzsāka darbu apavu ziedes fabrikā, kur strādāja 10 stundas dienā. Dikensa uzdevums bija līmēt etiķetes uz apavu ziedes trauciņiem.
1825. gadā Dikenss sāka mācīties Velingtonhausas Akadēmijā, bet 1827. gada maijā sāka strādāt par rakstvedi advokāta kantorī (ar iespējām vēlāk kļūt par juristu), taču jurisprudence viņam nepatika un viņš kļuva par reportieri. Dikenss rakstīja par politiku un darba sakarā daudz ceļoja. No 1831.-1834. gadam viņš bija parlamenta reportieris. 1832. gadā Dikenss apsvēra iespēju kļūt par reportieri, taču slimības dēļ neieradās uz noklausīšanos Kovengārdenas teātrī.
1837. gada janvārī piedzima pirmais no Dikensa 10 bērniem. Jūlijā viņš pirmoreiz devās ceļojumā uz kontinentālo Eiropu. Bentley's Miscellany turpinājumos sāka publicēt romānu "Olivers Tvists", vēlāk — arī romānu "Nikolass Niklbijs". 1839. gadā Dikenss pameta redaktora amatu Bentley's Miscellany un pēc gada sāka turpinājumos izdot romānu "Senlietu tirgotava" (The Old Curiosity Shop) izdevumā Master Humphrey's Clock.
1842. gadā Dikenss devās pusgadu ilgā ceļojumā pa ASV, gadu vēlāk sērijās publicēja romānu "Martins Čezlvits" un (decembrī) stāstu "Ziemassvētku dziesma" (A Christmas Carol). 1844. gadā kopā ar ģimeni pārcēlās uz Itāliju, kur pavadīja gadu. Atgriezies Londonā, viņš režisēja izrādi Every Man in His Humour un tajā arī tēloja. 1846. gadā viņš brīdi dzīvoja Šveicē, brīdi — Parīzē.
1849. gadā turpinājumos sāka publicēt romānu "Dāvids Koperfīlds". Pēc gada Dikenss nodibināja un bija redaktors žurnālam Household Words. 1855. gadā viņš uz pusgadu pārcēlās uz Parīzi. 1858. gadā Dikenss izšķīrās no savas sievas. Vēl pēc gada viņš nodibināja izdevumu All the Year Round.
1865. gadā Dikenss cieta vilciena katastrofā, kur guva nelielus ievainojumus. 1870. gada janvārī viņš veica pēdējo lasījumu sēriju Londonā. 9. martā viņu pieņēma karaliene Viktorija. 9. jūnijā Dikenss Godshilā nomira no asinsizplūduma smadzenēs.
Literārā darbība
Lielākā daļa Dikensa nozīmīgāko romānu pirmoreiz tika publicēti turpinājumos periodikā. Tas nodrošināja šo darbu plašu pieejamību un ietekmēja arī Dikensa stilu — viņš, piemēram, mēdza pabeigt nodaļas ar kādu līdz galam neatrisināta vai vēl gaidāma notikuma ieskicēšanu. Jāpiezīmē, ka bieži sastopamais apgalvojums, ka Dikensam maksāja par uzrakstīto vārdu skaitu, nav patiess.
Dikensa darbu tematika ir diezgan plaša; viņš bieži aprakstīja sociālo sistēmu, nabadzīgāko tautas slāņu dzīvi, Viktorijas laika sabiedrības iezīmes.
"Pikvika kluba piezīmes" bija pirmais Dikensa darbs, kurš guva ārkārtīgu atzinību un kļuva ļoti plaši pazīstams. No lielākās daļas citu populāro Dikensa romānu tas atšķiras ar savu vieglumu un humoru; šajā darbā Dikenss neapraksta lielas traģēdijas (izņemot atsevišķas vietas, kur tas darīts pēc "stāsts stāstā" principa) vai smagus sadzīves apstākļus. Tajā manāmas pikareskā romāna iezīmes, strauja situāciju un personāžu maiņa. Viens no spilgtākajiem romāna varoņiem ir Semjuels Vellers (tieši šis tēls bija romāna milzīgās popularitātes pamatā — parādījās "Sema Vellera joku grāmatas" u.tml.).
"Dāvids Koperfīlds" ir viens no populārākajiem Dikensa romāniem, un tieši tajā autors visvairāk izmantojis dažādus autobiogrāfiskus faktus. Uzskata, ka mistera Mikobera tēlā Dikenss attēlojis savu tēvu, kurš dzīvoja pāri saviem līdzekļiem.
Elektroluminiscence
Elektroluminiscence ir luminiscences veids, kuru izraisa elektriskais lauks, ierosinot atomus un molekulas elektriskā izlādē. To novēro gāzēs un cietās vielās. Plašāk pazīstama elektriskā izlāde gāzēs.
Gāzes kļūst elektrovadošas, ja tās ir jonizētas. Ja jonizāciju veic ārējs avots, tad novēro nepatstāvīgo gāzizlādi, kas beidzas, ja pārtrauc ārējā jonizatora darbību. Par ārējo jonizatoru var kalpot dabiskā radioaktivitāte, kosmiskie stari, intensīvs gaismas starojums. Nepatstāvīgās izlādes forma ir nepatstāvīgā lavīnizlāde.
Ja gāzizlāde turpinās arī pēc ārējā jonizatora darbības beigšanās, tad tā ir patstāvīgā gāzizlāde, kuras formas ir koronas izlāde, dzirksteles izlāde, mirdzizlāde, lokizlāde, augstfrekvences izlāde un impulsa izlāde. Dabā sastopamās gāzizlādes ir Svētā Elma ugunis — koronas izlādes forma, līnijveida zibens, kas ir dzirksteles izlādes veids atmosfērā, un lodveida zibens, kura daba vēl tiek intensīvi pētīta. Zibens rašanās apstākļus un īpašības aplūkosim nedaudz vēlāk.
Svētā Elma ugunis — elektriskā izlāde atmosfērā, kas atgādina mirdzošas liesmiņas. Dažkārt tās var novērot uz augstu priekšmetu asām detaļām. Nosaukumu šīs izlādes forma guvusi viduslaikos no Svētā Elma baznīcas vārda Itālijā, kuras torņa smailēs laiku pa laikam sāka mirdzēt zilganas liesmas, kas liecināja par negaisa tuvošanos. Šī neparastā dabas parādība, protams, cēla baznīcas popularitāti. Tagad zināms, ka Svētā Elma ugunis veidojas atmosfērā, ja elektriskā lauka intensitāte sasniedz 500 V/cm un vairāk.
Seni nostāsti liecina, ka pirms vairāk nekā 2000 gadiem kartāgiešu karavadonis Hanibals (247. - 183. g. p.m.ē.) vedis savu karaspēku pāri Alpiem ļoti grūtos apstākļos. Kaujas garu padotajos Hanibalam palīdzējis saglabāt neparasts notikums. Nakts pārgājiena laikā karavīru šķēpa gali sākuši spoži mirdzēt. Sākumā visi izbijušies. Hanibals šo parādību izmantojis un pārliecinājis karavīrus, ka tā ir zīme tuvai uzvarai. Līdzīgs gadījums noticis kādā romiešu karagājiena laikā, ko vadīja Jūlijs Cēzars (101. — 44. g. p.m.ē.).
Cietvielu luminiscenci 1923. gadā atklāja O. Losevs silīcija karbīdā (SiC), bet 1936. gadā franču zinātnieks Ž. Destrio — ar varu un alumīniju aktivizētos cinka sulfīda (ZnS) kristālos. Pirmajā gadījumā novēroja inžekcijas elektrisko izlādi, kasi ir raksturīga līdzspriegumam pieslēgtai SiC un GaP paraugu p-n pārejai. Tad n rajonā tiek ievadīti papildu caurumi, bet p apgabalā — elektroni. Mirdzums rodas elektronu un caurumu rekombinācijā. ZnS pulverī, kas aktivizēts ar varu vai alumīniju, novēro pirmscaursites elektroluminiscenci, ja tas ievietots dielektriķī starp kondensatora klājumiem. Ja kondensatoram uzlikts maiņspriegums, tad katrā pusperiodā cinka sulfīda kristālos rodas stipra elektriskā lauka rajons tajā pusē, kas vērsta pret katodu. Elektroni, kas no kristāla virsmas nonāk šajā laukā, paātrinās un jonizē kristāla režģa atomus. Veidojas caurumi, ko uztver luminiscences centri. Nākamajā pusperiodā lauks vērsts pretējā virzienā, un elektroni atgriežas luminiscences centros, kur notiek to rekombinācija ar caurumiem. Tādējādi rodas izspīdēšana — Destrio efekts. Destrio efektu izmanto dažāda veida indikatoros, kuru pamatā ir elektroluminiscējošais kondensators, attēlu pārveidotājos un atmiņas iekārtās. Elektroluminiscenci izmanto arī pusvadītāju lāzeros.
Brisele
Brisele (fr vai Ville de Bruxelles; nl) ir pilsēta Beļģijas centrālajā daļā. Beļģijas lielākā pilsēta un galvaspilsēta. Beļģijas daļas — Flandrijas galvaspilsēta, kaut arī pati pilsēta administratīvi neatrodas Flandrijā, bet veido atsevišķu Beļģijas daļu — galvaspilsētas reģionu ar divām valsts valodām — franču un nīderlandiešu.
Pašā Briseles municipalitātē ir tikai apmēram 143 000 iedzīvotāju, tomēr visā Briseles aglomerācijā, kas faktiski ir viena pilsēta, ir vairāk nekā miljons iedzīvotāju.
Brisele bieži tiek uzskatīta par Eiropas Savienības galvaspilsētu, jo divas no trijām galvenajām ES institūcijām atrodas Briselē — Eiropas Komisija un Eiropas Savienības Padome. Brisele ir arī NATO galvenās mītnes vieta.
Centrālajai Briselei vēsturiski ir divas daļas — Augšpilsēta un Lejaspilsēta —, kuras vienu no otras nodala stāva nogāze, kas stiepjas ziemeļu — dienvidu virzienā no Karaļa ielas tālākā gala līdz Tiesu pilij.
Vēsture
Lejaslotringas grāfs Kārlis tagadējā Briselē uzcēla cietoksni. 7. gadsimtā pilsēta kļuva par nozīmīgu pieturas punktu ceļā no Briges uz Ķelni.
pilsētu ieņēma un nopostīja Francijas karaļa Luija XIV karaspēks.
Briselē sākās Beļģijas revolūcija pret Nīderlandes varu un pilsēta kļuva par neatkarīgās Beļģijas galvaspilsētu.
Cilvēki
Briselē dzimuši:
Anna Leopoldovna
Anna Leopoldovna (ru, dzimusi kā Elizabete Karolīne Kristīne (de), mirusi ) bija Mēklenburgas-Šverīnes hercoga Kārļa Leopolda (Karl Leopold, Herzog von Mecklenburg-Schwerin, 1678-1747) un krievu princeses Katrīnas meita.
Bija Krievijas cara Ivana V mazmeita, valdīja Krievijas impērijā kā mazgadīgā Ivana VI reģente laikā no 1740. līdz 1741. gadam.
Dzīvesgājums
Par politiku neinteresējās, audzināja dēlu. Valsti pārvaldīja Annas padomnieki Minihs, grāfs Ostermans (Ostermann), kņazs Golovkins (Головкин). Šajā laikā sākās Krievu-zviedru karš (1741–1743). Apstiprināti ar Osmaņu impēriju noslēgtā Belgorodas miera līguma punkti, Osmaņu impērija atzina Krievijas valdniekus par imperatoriem.
Sofija Buša
Sofija Buša (en; dzimusi Posadenā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise. Ir filmējusies tādās filmās kā John Tucker Must Die, The Narrows, The Hitcher. S. Buša pretendēja uz lomu filmā Terminator 3: Rise of the Machines, taču filmas režisors noraidīja viņas kanditatūru kā filmas varones vecumam neatbilstošu. Ir bijusi uz vairāku modes un vīriešu žurnālu vākiem un tikusi vairākkārt atzīta par vienu no skaistākajām sievietēm pasaulē.
Anna Leopoldovna
Dzīvesgājums
1741. gada 25. novembrī (6. decembrī p.j.st.) Pētera I un Katrīnas I meita Elizabete ar gvardes palīdzību īstenoja valsts apvērsumu, gāžot Ivanu VI no troņa. Vispirms bija plāns "Braunšveigas ģimeni" vienkārši izraidīt no Krievijas taču, tā kā Elizabetes vara nebija leģitīma un viņa ļoti baidījās no iespējama apvērsuma, tikai šoreiz par labu Ivanam VI. 1742. gadā viņa pavēlēja gāztā ķeizara ģimeni lielā slepenībā turēt ieslodzījumā Daugavgrīvas cietoksnī pie Rīgas, bet 1744. gadā viņus pārveda uz Oranienburgu (Pēterburgas pievārtē), bet pēc tam uz Holmogoriem Arhangeļskas tuvumā, kur mazo Ivanu pilnībā izolēja no vecākiem.
Žans Reno
Žans Reno (fr; dzimis ) ir franču aktieris.
Dzīvesgājums
Dzimis Kasablankā, Marokā. Viņa vecāki bija spāņi no Andalūzijas, kuri bija pārcēlušies uz Maroku darba meklējumos laikā, kad Spānijā valdīja Franko režīms. 17 gadu vecumā Reno pārcēlās uz Franciju. Viņš dienēja Francijas armijā un līdz ar to ieguva pilsoņa statusu. Parīzē viņš apmeklēja teātra mākslas kursus.
Reno sāka filmēties 1979. gadā, bet kļuva pazīstams plašai publikai tikai 40 gadu vecumā, kad par savu atveidoto otrā plāna lomu Lika Besona filmā "Dzelme" (Le grand bleu, 1988) tika nominēts Cēzara balvai. Vēl divas reizes Reno nominēts šai balvai par galvenajām lomām filmās "Atnācēji" (Les Visiteurs, 1993) un "Leons" (1994). 2000. gadā saņēmis Eiropas Kino balvu "Sasniegums pasaules kinomākslā" (Outstanding European Achievement in World Cinema).
Reno ir spēlējis lomas vairākās plaši pazīstamās filmās: "Nikita" (1990), "Franču skūpsts" (French Kiss, 1995), "Neiespējamā misija" (1996), "Godzilla" (1998), "Ronins" (1998), "Purpura upes" (Les rivières pourpres, 2000), "Tīģeris un sniegs" (La tigre e la neve, 2005), "Rozā pantera" (2006), "Da Vinči kods" (2006), "Blēži" (Ca$h, 2008), "Rozā pantera 2" (2009), "Brīvdienu terapija" (2009), "Nemirstīgais (22 lodes)" (L'Immortel, 2010).
Mazais baltais gārnis
Zīda gārnis mājo ūdenstilpju krastos siltās mērenā klimata joslas teritorijās Eiropā, Āfrikā, Āzijā un Austrālijā. Siltākajos reģionos zīda gārnis ir nometnieks, bet populācijas, kas ligzdo ziemeļu reģionos ziemas periodā migrē uz Āfriku un Āzijas dienvidiem. Reizēm pēc putnēnu izbarošanas zīda gārņi ceļo ziemeļu virzienā. Zinātnieki to skaidro ar teritoriju izpēti un iespēju ligzdot jaunās teritorijās citu gadu. Zīda gārnis savulaik Krievijas dienvidos un citās zemēs diezgan nežēlīgi tika izmedīts savu krāšņo riesta spalvu dēļ (Krievijā tās sauc par egretkām), jo tika izmantots kā greznuma rotājums tērpiem.
Latvijā zīda gārnis iemaldās ļoti reti. Kopumā 20. gadsimtā bijuši tikai daži novērojumi, kā arī 21. gadsimtā putns Latviju apciemo reti.
Izskats un īpašības
Pieauguša zīda gārņa ķermenis ir 55—65 cm garš, spārnu plētums ir 88—106 cm, svars 350—550 g. Tā apspalvojums viscaur ir balts. Nominālpasugai kājas ir koši melnas ar dzeltenām pēdām, un knābis garš un melns. Riesta laikā uz pakauša izaug divas garas spalvas, kā arī uz muguras un krūtīm apspalvojums kļūst garāks. Turklāt āda ap acīm kļūst sarkana vai zila. Jaunie putni ir līdzīgi pieaugušajiem putniem neligzdošanas periodā, tikai to kājas ir zaļpelēkas, pēdas nav tik koši dzeltenas, un āda ap acīm ir zaļpelēka. Jaungvinejas pasugai pēdas ir melnas, bet āda ap acīm dzeltena.
Barība
Kā lielākā daļa gārņu dzimtas putnu zīda gārnis pamatā barojas ar zivīm, vardēm, vēžveidīgajiem un rāpuļiem. Tas lēnām bradā pa seklu ūdeni, meklējot medījumu. Zīda gārnis diezgan bieži izmanto strauju spārnu savēcināšanu, lai izbiedētu zivis no paslēptuvēm. Medībām tiek izmantots arī paņēmiens, kad gārnis ilgstoši un nekustīgi stāv vienā vietā, gaidot medījuma parādīšanos.
Ligzdošana
Zīda gārnis ligzdo kolonijās, bieži kopīgi ar citu sugu gārņiem. Ligzdai tiek būvēta kokā vai krūmos, vai niedrāja, vai bambusu audzes biezoknī. Kaboverdes salā zīda gārnis ligzdo uz klinšu radzēm. Ligzdai ir platformas forma, kas būvēta no zariem, sausu augu daļām, niedrēm un citiem līdzīgiem materiāliem. Katram pārim ir neliela ligzdas teritorija, kas parasti ir 3—4 metri ap ligzdu. Dējumā ir 3—5 gaišas, zilizaļas olas, inkubācijas periods ilgst 21—25 dienas. Putnēni uzreiz pēc izšķilšanās ir segti jau ar dūnām. Tos baro abi vecāki un no ligzdām tie izlido pēc 40—45 dienām.
Klasifikācija
Zīda gārnim dažādas sistemātikas izdala 2 vai 3 pasugas:
Sistemātikas izmaiņas
Rietumu mazais gārnis (Egretta gularis) un Austrumāfrikas mazais gārnis (Egretta dimorpha) kādreiz tika sistematizēti kā zīda gārņa pasugas, tomēr mūsdienās pēc padziļinātiem pētījumiem tie tiek izdalīti kā atsevišķas sugas. Turklāt rietumu mazā gārņa suga šobrīd apvieno divas zīda gārņa ekspasugas — Rietumāfrikas mazo gārni (Egretta gularis gularis) un Sarkanās jūras mazo gārni (Egretta gularis schistacea).
Ha
Ha var būt:
Live in Atlanta
Live in Atlanta ir Destiny's Child DVD koncertalbums, kas izdots 2006 gada 28. marts.
Naukšēni
Naukšēni ir apdzīvota vieta Vidzemē, Valmieras novada Naukšēnu pagasta centrs. Ciems izvietojies Rūjas upes krastā 7 km no Rūjienas pie autoceļa P22.
Apdzīvotā vieta veidojusies pie bijušās Naukšēnu muižas (Naukschen). Naukšēnos ir pagasta administrācija, Naukšēnu vidusskola, Sociālās korekcijas izglītības iestāde “Naukšēni”, pasts, aptieka, kultūras nams, Cilvēkmuzejs. Naukšēnu muižas pilī viesnīca un tūrisma informācijas centrs.
Lietusmērītājs
Lietusmērītājs jeb pluviometrs (no la — 'lietus' un el (métron) — 'mērs') ir ierīce šķidro nokrišņu (lietus) daudzuma mērīšanai. Iekārtas, ar ko var reģistrēt arī lietus ilgumu un intensitāti, sauc par pluviogrāfiem.
Uzbūve
Lietusmērītājs sastāv no cilindriska stikla trauka, kura apakšdaļā ir iedaļas, kas atbilst savāktā lietus ūdens milimetru skaitam (meteoroloģijā nokrišņu daudzumu mēra milimetros). Cilindram apkārt ir apgāzta konusa veida (Nifera aizsargs) vai plātņu ar atstarpēm (Tretjakova aizsargierīce) aizsargs, kas kavē gaisa virpuļu rašanos virs lietusmērītāja, lai pilieni netiktu aizpūsti no ierīces. Vietās, kur mēdz būt ļoti stiprs vējš (piemēram, jūras malā), lietus mērītājam pierīko speciālu sētu.
Vienkāršāks ir tā sauktais Davitāja lietusmērītājs, kas ir stikla cilindrs ar paplašinātu augšējo galu.
32. autobusu maršruts (Rīga)
32. autobusu maršruta kopējais garums ir 35,865 km. Maršruta Abrenes iela — Piņķi kopējais garums ir 18,215 km, bet maršruta Piņķi — Abrenes iela kopējais garums ir 17,650 km.
Lietusmērītājs
Uzbūve
Modernajos lāzera lietusmērītājos lietu uztver īpašās uztveršanas caurulītēs. No tām krītošie pilieni virzās cauri lāzera staram, aizklāj to un tiek reģistrēti ar fotosensoru palīdzību. Pēc pilienu skaita nosaka nokrišņu daudzumu, pēc krišanas biežuma — intensitāti.
Literatūra
K. Ozola, A. Zirnītis. Meteoroloģija. R:, LVI, 1958, 246.—248. lpp.
32. autobusu maršruts (Rīga)
Maršruts
Piņķi — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Jūrmalas iela, A10, K. Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
32. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 40 pieturas. Maršrutā Abrenes iela — Piņķi ir 20 pieturas, maršrutā Piņķi — Abrenes iela arī ir 20 pieturas.
Ilze Viņķele
Ilze Viņķele (dzimusi Ilze Vidiņa Rēzeknē) ir latviešu politiķe. Bijusi 10., 11. un 12. Saeimas deputāte, Latvijas Republikas labklājības ministre, Latvijas Republikas veselības ministre. Pārstāv partiju "Kustība Par!" un apvienību "Attīstībai/Par!".
Biogrāfija
I. Viņķele dzimusi Rēzeknē nacionāli un patriotiski noskaņotā latviešu ģimenē. Viņas vectēvs Juris Vidiņš bija izsūtījumā Sibīrijā, tēvs ārsts Juris Galerijs Vidiņš bija disidents, darbojās organizācijā "Helsinki-86", pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas aktīvi iesaistījās valsts politikā un bija divu Saeimu deputāts.
Bijsui precējusies ar ārstu un politiķi Juri Viņķeli (bijis arī veselības ministrs un Rīgas domes deputāts). Ģimenē audzināti trīs dēli. 2017. gadā laulība šķirta, pēc tam I. Viņķelei bijušas attiecības ar politiķi Robertu Ķīli.
Politiskā darbība
2000. gadā Ilze Viņķele kļuva par Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra Vladimira Makarova padomnieci un preses sekretāri. Iesaistījās partijā "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", no kuras saraksta 2001. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās. 2003. gadā kļuva par Eiropas Parlamenta deputāta Roberta Zīles palīdzi.
2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, netika ievēlēta, bet kļuva par īpašu uzdevumu ministra Eiropas Savienības līdzekļu apguves lietās parlamentāro sekretāri. 2008. gadā izstājās no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", bija "Pilsoniskās savienības" veidotāju skaitā un darbojās kā partijas Saeimas frakcijas konsultante.
10. Saeimas vēlēšanās 2010. gada rudenī ievēlēta Saeimā no apvienības "Vienotība" saraksta, kļuva par Finanšu ministrijas parlamentāro sekretāri. 2011. gada Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēta arī 11. Saeimā. 2011. gada 25. oktobrī viņa kļuva par labklājības ministri Valda Dombrovska valdībā.
2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču netika ievēlēta Saeimā. 2019. gada janvārī viņa kļuva par Latvijas Republikas veselības ministri Krišjāņa Kariņa valdībā. 2021. gada 5. janvārī premjerministrs Arturs Krišjānis Kariņš izteica I. Viņķelei neuzticību, informējot, ka demisijas pieprasījums tiks parakstīts 7. janvārī. 7. janvārī par veselības ministra pienākumu izpildītāju tika iecelts aizsardzības ministrs Artis Pabriks. Tās pašas dienas vakarā, par jauno veselības ministru tika apstiprināts Daniels Pavļuts.
Senāts
Senāts bija Senās Romas padome, republikas laikā tas bija padomdevējs orgāns. Romas impērijas laikā tas vadīja valsti, noteica ārpolitiku un finanses. Senāta 300 locekļus uz nenoteiktu laiku ievēlēja cenzors.
Senāta lēmums nebija juridiska norma tās īstajā nozīmē. Senāta varas apjoms bija visai plašs. Tautas sapulces pieņemtos lēmumus līdz pat 3. gadam p.m.ē. apstiprināja senāts konsuliem piešķīra ārkārtējās pilnvaras. Diplomātisku sakaru un starptautisku līgumu jautājumi arī ietilpa senāta kompetencē.
Švarca vērtību modelis
Švarca vērtību modelis (angļu: Schwartz Values Inventory) ir sociālo vērtību klasifikācijas sistēma un pētniecības instrumentārijs, ko izstrādājis Izraēlas sociālpsihologs Šaloms Švarcs.
Švarca vērtību modelis ir Švarca universālo vērtību teorijas daļa, kas sākotnēji definēta šī pētnieka darbā Universalitāte vērtību saturā un struktūrā (Universals in the Content and Structure of Values). Modeļa pilnveidošanas gaitā ar pētījumiem vairāk kā 70 pasaules valstīs (līdz 2009.g.) ir empīriski pamatots tā universālisms. Šī metodoloģija ir viena no atzītākajām un plašāk izmantotajām personības sociālo vērtību pētījumos.
Metodoloģija
Švarca definīcijā vērtības ir indivīdu izmantotie kritēriji rīcības izvēlei un notikumu vērtēšanai. Švarca skatījumā vērtības nav konkrēti specifiski mērķi, bet motivācijas un spriedumu pamats indivīda rīcībai plašāku, abstraktu mērķu sasniegšanā. Atšķirībā no Miltona Rokīča vērtību teorijas, kas vērtības iedalīja terminālās (raksturo indivīdam vēlamo eksistences gala stāvokli) un instrumentālās (raksturo vēlamo rīcību terminālo vērtību īstenošanai), Švarca pētījumi apliecina, ka šādam vērtību iedalījumam nav nozīmes. Modeļa attīstības gaitā tikai identificētas 57 vērtības, kas veido 10 universālu pamatvērtību grupas. Saskaņā ar Švarca iedalījumu tās ir šādas:
Iegūtā informācija datu apstrādes gaitā ļauj segmentēt respondentus grupās pēc to dominējošajām vērtībām, tādejādi ļaujot pētniekam interpretēt atsevišķu grupu attieksmi pret dažādiem aptaujā ietvertiem jautājumiem un vēlāk novērtēt iegūto rezultātu statistisko nozīmīgumu salīdzinājumā ar citām grupām.
Exclusive Bonus CD Sampler
Exclusive Bonus CD Sampler ir ASV mūzikas grupas Destiny's Child EP.
Team RadioShack
Komandas sākotnējais menedžeris bija Johans Breinēls, bet sporta direktors bija bijušais riteņbraucējs Dirks Demols. Komandai pievienojās bijušie Discovery Channel braucēji Vjačeslavs Jekimovs un Hosē Azevedu, kuri uzņēmās arī pienākumus komandas vadībā. Ārmstrongs izteicās, ka komanda popularizēs Livestrong pretvēža kampaņas, ko veidoja viņa Lānsa Ārmstronga fonds, un par komandas sponsoriem kļūs Trek, SRAM un Nike sporta apģērbu līnija.
Komanda beidza pastāvēt esošajā veidolā līdz ar 2011. gada sezonas beigām, kad Radioshack atgrieza savu World Tour licenci UCI. Divi galvenie sponsori, Radioshack un Nissan nomainīja sponsorējamo komandu uz Leopard Trek komandu. Sporta direktors Johans Breinēls kopā ar vairākiem braucējiem pārcēlās uz Radioshack-Nissan komandu. Radioshack šīs izmaiņas aprakstījuši kā apvienošanos, kamēr, Leopard Trek īpašnieks Flavio Beka uzsvēra, ka viņa komanda turpina darbību un vienkārši pārņem Radioshack komandas sponsorus un dažus viņu sportistus. Jaunā komanda tika reģistrēta Luksemburgā.
1436. gads
1436. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Perejaslavļas kņazi
Perejaslavļas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Perejaslavļas kņazistes valdnieki tagadējās Ukrainas teritorijā. Kņazi zināmi no 1054. gada, kad Kijivas lielkņazs Jaroslavs Gudrais Perejaslavļu piešķīra valdīšanā savam dēlam Vsevolodam Jaroslavičam. Bieži vien Perejaslavļas kņazi kļuva arī par Kijivas lielkņaziem. 1146.-1154. gadā, kad par Kijivas lielkņaza titulu un varu Senajā Krievzemē ar mainīgām sekmēm cīnījās Izjaslavs Mstislavičs un Jurijs Dolgorukijs, par Perejaslavļas kņazu viņi pārmaiņus iecēla savus dēlus.
Arī pēc tam, kad varu Kijivā ieguva Suzdaļas kņazu dzimta, viņi pēc tradīcijas ielika Perejaslavļas kņaza amatā savus brāļus vai dēlus. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijivas kņazu dēli.
Kad 1321. gadā Lietuvas dižkunigaitis Ģedimins kaujā pie Irpeņas sakāva Zelta Ordas hanam pakļautos krievu kņazus, starp kritušajiem kņaziem bija pieminēts arī Perejaslavļas kņazs Oļegs. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.
Emigrācija
Emigrācija ( — ‘izceļošana’) ir piespiedu vai brīvprātīga izceļošana no savas valsts. Par emigrāciju dēvē arī dzīvi ārzemēs šāda izceļotāja statusā un emigrantu kopumu kādā valstī. Savukārt bijušo emigrantu atgriešanās atpakaļ dzimtenē tiek saukta par reemigrāciju.
Spartaka savienība
Organizācijas darbībai bija būtiska loma Novembra revolūcijas notikumos — viņi veica aģitāciju, organizēja masu streikus un bruņotas vienības varas pārņemšanai, veicināja padomju izveidi, kā arī faktiski vadīja pašu revolūcijas norisi. Starp tās līderiem bija Karls Lībknehts, Roza Luksemburga, Klāra Cetkina un citi vācu marksisti.
Revolūcijas iespaidā organizācija vēl vairāk radikalizējās. Jau 1918. gada decembrī tā kopā ar citām radikāli kreisām organizācijām sasauca kongresu, kura rezultātā tika nolemts nodibināt Vācijas Komunistisko partiju, kas vēlāk iekļāvās Kominternē. Arī vēlāk Veimāras republikā vācu komunistus nereti sauca par spartakiešiem.
Patriks Vaits
Patriks Viktors Martindeils Vaits (Patrick Victor Martindale White;, miris ) bija Austrālijas rakstnieks, kas tiek uzskatīts par vienu no nozīmīgākajiem angliski rakstošajiem 20. gadsimta novelistiem. No 1935. gada līdz savai nāvei viņš publicēja divpadsmit noveles, divus īsus stāstu krājumus, astoņas lugas. 1973. gadā viņam piešķīra Nobela prēmiju literatūrā.
Gulbītis
Gulbītis ir ciems Gulbenes novadā, Jaungulbenes pagasta centrs. Gulbītis atrodas 15 km attālumā no novada centra Gulbenes, 3 km attālumā no pagasta lielākā ciema Jaungulbenes un 198 km attālumā no Rīgas.
Gulbīti krustojas divi vietējās nozīmes valsts autoceļi: V424 (Gulbene—Jaungulbene) un V429 (Rimstavas—Ušuri). Gar ciema D malu iet dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene.
Ciema teritorijā atrodas pagasta pārvalde, veikals, tautas nams un Gulbīša pamatskola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Driāda
Driādas (grieķu:Δρυάδες) ir koku nimfas vai koku gari sengrieķu mitoloģijā. Driādas dzīvo kokos skaistu, jaunu sieviešu veidolā. Sākotnēji driādas bija ozolu nimfas, bet vēlāk par driādām sāka saukt visu koku nimfas.
Aduliena (Jaungulbenes pagasts)
Aduliena ir ciems Gulbenes novada Jaungulbenes pagastā. Ciemata nosaukums nāk no Tirzas pagastā esošā Adulienas ezera un Adulītes. Netālu no Adulienas savu tecējumu sāk divas upītes — Vijata un Grīvupīte. 2000. gadā Adulienā bija 107 iedzīvotāji.
Britānija Snova
Britānija Snova (en; dzimusi Tampabejā, Floridas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise.
Filmējusies tādās filmās kā Guiding Light, "Matu laka", "Izlaiduma nakts" (Prom Night), "Auklis" (The Pacifier), "Džonam Takeram ir jāmirst", "Pirmklasīgās", "Pirmklasīgās 2", "Pirmklasīgās 3" un X. Piedalījusies arī vairāku mūzikas videoklipu filmēšanā.
Tulas apgabals
Tulas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Kalugas apgabalu ziemeļrietumos, Maskavas apgabalu ziemeļaustrumos, Rjazaņas apgabalu austrumos, Ļipeckas apgabalu dienvidos un Orlas apgabalu dienvidrietumos.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits — 1 566 300 iedz. (2007) (1 580 500 — 2006; 1 621 900 — 2005; 1 740 400 — 2000). Apdzīvojuma blīvums — 61,0 cilv./km2, 2007. gadā pilsētās dzīvoja 80,0% no visiem apgabala iedzīvotājiem (2005. gadā 81,9%).
Apustuļu darbi
Apustuļu darbi ir Jaunās Derības piektā grāmata, kurā aprakstīts laika posms, kas seko pēc evaņģēlijiem, no Jēzus Kristus augšāmcelšanās līdz Pāvila ceļojumam uz Romu. Apustuļu darbi kopā ar Jaunās Derības vēstulēm nodrošina lielāko daļu no faktiem, kas ir zināmi par evaņģēlija izplatību 1. gadsimtā. Par Apustuļu darbu autoru parasti uzskata eveņģēlistu Lūku.
Nosaukums
Nosaukumu Apustuļu darbi (Grieķu: Πράξεις ἀποστόλων- Praxeis Apostolon) pirmais ieviesa Lionas bīskaps Irinejs 2. gadsimta beigās.
Autors un sarakstīšanas laiks
Par Apustuļu darbu autoru tiek uzskatīts evaņģēlists Lūka, kurš bijis ārsts un Pāvila pavadonis ceļojumos. Viņš ir pieminēts Pāvila vēstulē Filemonam (24), Pāvila vēstulē kolosiešiem (4:14) un Pāvila 2. vēstulē Timotejam (4:11). Sākot no Apustuļu darbu 16. nodaļas parādās teksti, kas rakstīti pirmajā personā- "mēs", rakstot par Pāvila ceļojumiem, tādējādi varam domāt, ka autors ir bijis Pāvila pavadonis.
Pastāv vairākas versijas par Apustuļu darbu sarakstīšanas laiku. Visizplatītākā ir versija, ka tie sarakstīti 1. gadsimta 60. gados.
Saturs
Apustuļu darbi ir turpinājums Lūkas evaņģēlijam, abi šie darbi arī tiek piedēvēti vienam autoram. Apustuļu darbos ir aprakstīta Kristīgās baznīcas izveidošanās un attīstība tās pirmsākumos, apmēram no 30. līdz 60. gadam m.ē. Aprakstītie notikumi sākās Jeruzalemē (1.—5. nodaļa), turpinās Jūdejā un Samarijā (6.—9. nodaļa), tad Pāvils caur Sīriju un Mazāziju dodas uz Eiropu un visbeidzot nonāk Romā (9.—28. nodaļa). Galvenās aprakstītās personas ir apustuļi Pēteris (1.—12. nodaļa) un Pāvils (13.—28. nodaļa).
Georgfonneimaijere
Georgfonneimaijere (de) bija Vācijas vissezonas polārstacija Antarktīdā. Ierīkota uz Ēkstrema šelfa ledāja Princeses Martas krastā Karalienes Modas Zemē. Stacija izbūvēta 1980./1981. gada sezonā šelfa ledāja ziemeļaustrumu daļā 7 km no Atkas līča krasta, oficiāli atklāta 1981. gada 24. februārī un nosaukta par godu vācu ģeofiziķim un polārpētniekam Georgam fon Neimaijeram.
Stacijas pamatstruktūru veidoja divas 50 m garas, 6,7 m augstas un 7,7 m platas tērauda caurules. Caurulēs tika novietoti savstarpēji ar pārejām savienoti standarta konteineri (5,81x2, 19x2,28), kurās tika izvietotas stacijas dzīvojamās, saimniecības un laboratoriju telpas. Enerģiju nodrošināja divi 75 kW dīzeļģeneratori. Kopējā stacijas platība bija 1160 m², no kuriem apdzīvojami (ar apkuri un gaisa kondicionēšanu) bija 416 m².
Stacijā tika veikta plaša novērojumu un pētījumu programma ģeofizikā, meteoroloģijā un citās nozarēs, kā arī tā kalpoja par bāzi iekškontinentālajām vasaras ekspedīcijām. Gadu gaitā dažādu faktoru ietekmē (sniega akumulācija, stacijas pašas siltuma izdalīšana) stacija iegrima dziļi zem sniega. 9 gadu laikā virs tās bija izveidojies 9 m biezs sniega un firna slānis un stacija kopā ar ledāju bija pārvietojusies ziemeļu virzienā par 1500 m. 1993. gadā 4 km uz dienvidaustrumiem tika izbūvēta jauna stacija Neimaijere II.
Gadu pēc jaunās stacijas atklāšanas Georgfonneimaijeres aprīkojums tika aizvākts un izvests no kontinenta, ledū atstājot tikai tērauda cauruļu karkasu.
Mariona Kotijāra
Mariona Kotijāra (fr; dzimusi ) ir franču aktrise, dziedātāja un dziesmu autore. Piedalās dabas aizsardzības kustībā un Greenpeace darbā.
Kotijāra ir ieguvusi Cēzara balvu par lomu filmā "Saderināšanās uz mūžu" (Un long dimanche de fiançailles, 2004). Otru Cēzara balvu, kā arī Britu Kinoakadēmijas balvu, Zelta globusa balvu un Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā Kotijāra ieguva par Edītes Piafas lomu filmā "Dzīve rožainā gaismā" (La Vie en rose, 2007). Vēlreiz nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par lomu filmā Deux jours, une nuit (2014).
Laika posmā no 2001. gada līdz 2014. gadam uz 28 filmām ar Kotijāras piedalīšanos Francijā pārdots 37,8 miljoni biļešu. 2014. gadā Kotijāra tika nosaukta par franču aktrisi, kas 21. gadsimtā ienesusi vislielākos kases ieņēmumus.
Janvāris
Janvāris (la, par godu Senās Romas dievam Jānam) ir gada pirmais mēnesis. Janvārī ir 31 diena, tas ir viens no 7 mēnešiem, kuros ir 31 diena. Latviešu mēneša senais nosaukums ir ziemas mēnesis, savukārt lietuviešu senais nosaukums ir vasaris, bet mūsdienās — sausis.
Mēnesis savu nosaukumu ieguvis pateicoties Romas ķēniņam Numam Pompīlijam par godu romiešu dievam Jānam, kuram bija veltīta šī mēneša pirmā diena. Veiktajā kalendāra reformā Numa ievietoja janvāri kā gada pirmo mēnesi, pirms tam tas bija gada vienpadsmitais mēnesis, bet pirmais bija marts. Šā mēneša pirmajā trešdaļā saule atrodas Mežāža zvaigznājā, pēc tam Ūdensvīra zīmē.
Citās valodās
Lielākajā Eiropas valodu daļā pirmā mēneša nosaukums atbilst latīņu valodai — en, fr. Ir arī daži izņēmumi:
Janvāra vārda dienas Latvijā
Latviešu vārda dienu kalendārā janvārī pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:
Valgale (upe)
Valgale ir Abavas kreisā krasta pieteka Tukuma, Kuldīgas un Talsu novados. Sākas Matkules pagastā Stulbes purvā no Lielās Aces ezera. Augštece un vidustece līdz Valgales ciemam tek pa līdzenu, daļēji mežainu, daļēji lauksaimniecības apvidu. Daļā tecējuma nosaukums Mulcupe (augšpus Valgales) vai Galupīte (pie Galamuižas). Upes gultne daļēji regulēta. Augšpus Valgales upe sāk veidot izteiktu ieleju un Abavas senlejā nolaižas pa dziļu gravu, veidojot Sudmaļu ūdenskritumus. . Pirms tam, pie Milzavas ietekas, upes krastos atrodas Valgales pilskalns un sena kulta vieta - Baznīckalns. Ietek Abavā iepretim Veģiem.
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Galamuiža, Valgale. Upe šķērso valsts autoceļus P121 (Tukums – Kuldīga), V1300 (Kabile – Sabile), V1261 (Renda – Matkule), V1396 (Sabile – Abavciems – Jaunzemji) un V1362 (Abavciems – Veģi). Pietekas: Tīruma grāvis, Mundaga (labās), Milzava (kreisā).
Vitālijs Meļņičenko
Vitālijs Meļņičenko (dzimis, Rīgā) ir Latvijas futbola vārtsargs, Jurija Meļņičenko dēls. Šobrīd spēlē Latvijas klubā FK Ventspils.
Urāla
Urāla (ru) jeb Žaijika (kk), agrāk Jaika, ir upe Kazahstānā un Krievijas Federācijā, tā sākas Baškortostānā, tek uz dienvidiem cauri Čeļabinskas apgabalam, strauji pagriežas uz rietumiem un tek cauri Orenburgas apgabalam, tad atkal pagriežas uz dienvidiem un plūst cauri Atirau apgabalam Kazahstānā, veidojot ģeogrāfisko Āzijas un Eiropas robežu. Urālas-Žaijikas garums ir 2428 km. Tās baseins ir 244 280 km². Lielākās pilsētas upes krastos ir Orenburga un Magņitogorska.
Pietekas
Pietekas, sākot no iztekas:
Vladimirs Makarovs
Vladimirs Makarovs (dzimis ) ir Latvijas krievu vēstures skolotājs un politiķis, bijušais Latvijas ekonomikas, labklājības un vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs. Agrāk bijis Tēvzemei un Brīvībai (vēlāk — TB/LNNK) biedrs, 2005. gadā pievienojies Tautas partijai.
Izglītība un darba gaitas
Mācījies Strazdmuižas internātskolā. 1977. gadā beidzis Rīgas vājredzīgo un neredzīgo bērnu internātskolu. No 1977. līdz 1982. gadam mācījies Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē vēsturnieka specialitātē. Šajā laikā strādājis Rīgas Mācību ražošanas kombinātā par atslēdznieku-montētāju un no 1980. līdz 1990. gadam bija skolotājs Strazdmuižas internātskolā.
2006. gadā vēlreiz pabeidzis Latvijas Universitāti, šoreiz iegūstot grādu sabiedrības vadībā.
Darbs Latvijas Valsts struktūrās un ministrijās
No 1991. līdz 1994. gadam Makarovs bija Labklājības ministrijas Sociālās palīdzības departamenta direktors. 1993. gadā iestājās apvienībā "Tēvzemei un Brīvībai" līdz ar tās dibināšanu. 1994. gadā viņš kļuva par Latvijas sociālo lietu valsts ministru Gaiļa valdībā, lai gan "Tēvzemei un Brīvībai" bija opozīcijā. , Šķēles 1. valdībā, Makarovs tika iecelts par labklājības ministru, amatu saglabājis arī turpmākajos kabinetos. Šķēles 3. valdībā kļuva par ekonomikas ministru.
Vladimiru Makarovu premjerministrs Andris Šķēle atbrīvoja no amata, jo Makarovs iepriekšējā dienā atņēma Privatizācijas aģentūras ģenerāldirektoram Jānim Naglim paraksta tiesības, tādējādi arī liedzot viņam strādāt. Lai gan TB/LNNK atkārtoti virzīja Makarovu šim krēslam, jauns ekonomikas ministrs netika izvēlēts līdz nākamajai valdībai, jo nākamajā dienā Šķēles valdība demisionēja. atgriezies valdībā līdz ar Bērziņa kabineta apstiprināšanu. Pildījis vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministra pienākumus. Amatu zaudējis, kad valdība beidza darbību sakarā ar jaunas Saeimas ievēlēšanu.
2000. gadā tika ievēlēts par vienu no Tēvzemei un Brīvībai/LNNK partijas priekšsēdētāja vietniekiem.