cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolajs Mišutuškins
Biogrāfija
Visās izstādēs tika izmantota Krievijas un Padomju muzejiem visai novatoriska pieeja — atklāta piekļuve priekšmetiem. Apmeklētājiem bija ļauts pieskarties priekšmetiem, izvilināt skaņas no mūzikas instrumentiem. Pats viņš pastāvīgi, bez maksas, vadīja ekskursijas, lasīja lekcijas, organizēja "apaļos galdus". Milzīgs skaits publikāciju presē, Zinātņu akadēmijas izdotā grāmata, izdotais N.Mišutuškina saglābto Okeānijas mākslas priekšmetu katalogs ar anotācijām — liecina par šīs kolekcijas vērtību.
No 1987. gada līdz 1993. gadam organizēja daudzas savas kolekcijas izstādes Japānā, Austrālijā, Malaizijā, Jaunkaledonijā, Taizemē, Singapūrā, Krievijā un Taivānā. 2009. gada jūnijā N.Mišutuškins piedalījās trešajā Āzijas-Klusā okeāna reģiona krievu tautiešu konferencē Kanberrē. Nikolajs Mišutuškins nomira 2010. gada 2. maijā Numea 80 gadu vecumā.
Hērizava
Hērizava ir pilsēta un municipalitāte Šveices ziemeļaustrumu daļā, Apencelles-Auserrodenes kantonā netālu no Šveices robežas ar Itāliju. Atrodas vidēji 771 metrus virs jūras līmeņa un 154 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Šveices galvaspilsētas Bernes. Apencelles-Auserrodenes kantona administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas un municipalitātes kopējā platība ir 25,2 km², pēc 2012. gada datiem, pilsētā dzīvo 15 222 iedzīvotāji. No kopējā iedzīvotāju skaita 18% ir nepilsoņi, lielākā daļa no iedzīvotājiem jeb 87% runā vācu valodā.
Hērizava pirmo reizi ir minēta 837. gadā ar nosaukumu Herinisauva. 1537. gadā tā bija nozīmīgs tirdzniecības centrs. Pilsēta ir ieguvusi titulu Alpu pilsēta 2003.
Ievērojamas personības
Hērizavā dzimuši:
2008.—2009. gada LBL sezona
2008.—2009. LBL sezona bija 18. Latvijas Basketbola līgas sezona. Sezona sākās un noslēdzās. Tajā piedalījās 22 komandas, kas tika sadalītas divās divīzijās pēc spēku samēra. 1. divīzijā spēlēja deviņas spēcīgākās komandas. Par čempioniem kļuva BK Ventspils, finālspēļu sērijā uzvarot Barons/LMT.
Žarova
Žarova (pl, vēsturiski arī Zārava ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļiem no Svidņicas.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Krupiši
Krupiši ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos starp Zilupi un Zilezeru 15 km no pagasta centra Līdumniekiem, 31 km no novada centra Blontiem un 298 km no Rīgas. Ciemā neietilpst neviena (2012) adrešu vienība (māja).
Kujerci
Kujerci ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Kurjanovas ezera austrumu krastā 9 km no pagasta centra Līdumniekiem, 21 km no novada centra Blontiem un 289 km no Rīgas. Ciemā ietilpst 3 (2012) adrešu vienības (mājas). Daļa ciema ietilpst Kurjanovas ezera dabas parkā.
Terors (vulkāns)
Terors ir apdzisis vulkāns Antarktīdā. Atrodas Rosa salas austrumu daļā 33 km no aktīvā Erebusa vulkāna un ir viens no trijiem salu veidojošajiem vulkānu konusiem. To 1841. gadā atklāja britu polārpētnieks Džeimss Ross un nosauca ekspedīcijas otrā kuģa Terror vārdā.
Terors pieder pie vairoga tipa vulkāniem. Ieži pie vulkāna pamatnes ir no 0,82 līdz 1,75 miljonu gadu veci un tiek lēsts, ka pēdējās vulkāniskās aktivitātes datējamas ar šo periodu.
Erebuss
Erebuss ir aktīvs vulkāns Antarktīdā. Atrodas Rosa salā un ir viens no trijiem šo salu veidojošajiem vulkānu konusiem. Erebuss ir vistālāk dienvidos esošais aktīvais vulkāns.
Erebusu 1841. gada 27. janvārī atklāja un novēroja tā izvirdumu britu polārpētnieks Džeimss Ross, kurš to nosauca sava kuģa Erebus vārdā (Erebs grieķu mitoloģijā ir Haosa dēls, tumsas un ēnas personifikācija).
Kalnā pirmoreiz uzkāpa Ernesta Šekltona ekspedīcijas partija Edžvorta Deivida vadībā 1908. gadā.
Erebuss ir Antarktīdas aktīvākais vulkāns. Nepārtraukta vulkāniskā aktivitāte tiek novērota kopš 1972. gada. Erebusa krāterī ir viens no Zemes nedaudzajiem ilglaicīgajiem fonolītiskajiem lavas ezeriem. Raksturīgākās vulkāniskās aktivitātes ir stromboliskie izvirdumi no lavas ezera vai no kādas no papildu spraugām, kas visas atrodas krātera iekšienē.
Kurjanova
Kurjanova ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Kurjanovas ezera dienvidu krastā 10 km no pagasta centra Līdumniekiem, 20 km no novada centra Blontiem un 287 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Kurjanovas muižas (Kurjanowo; pirmoreiz minēta 1599. gadā) centra. Ciemā ietilpst 5 (2012) adrešu vienības (mājas). Daļa ciema ietilpst Kurjanovas ezera dabas parkā.
Hondurasa
Hondurasa ir trešā lielākā valsts Centrālamerikā. Tā robežojas ar Nikaragvu, Gvatemalu un Salvadoru.
Ģeogrāfija
Hondurasai ir gara krasta līnija gar Karību jūru un neliela pieeja Klusajam okeānam. Karību jūras piekrastē izveidojušās vairākas nozīmīgas ostas, viena no tām ir Laseiba. Mazliet atstatu no krasta atrodas Hondurasai piederošās un tūristu iecienītās Baijas salas. Zemieņu apgabali ir piekrastē un upju ielejās, kas izvagojušas Hondurasas kalnieni. Augstākie kalni atrodas valsts rietumos un centrālajā daļā, tiem ir vulkāniska izcelsme. Zemienēs, kur valda karsts un mitrs klimats, plašus apgabalus klāj lietus meži. Kalnu mežos dominē ozoli un priedes.
Baijas salas
Baijas salas atrodas Karību jūrā netālu no Hondurasas ziemeļu piekrastes. 1512. gadā tās atklāja Kristofors Kolumbs. Mūsdienās Baijas salas piesaista tūristus un nirējus.
Saimniecība
Vairums cilvēku kopj savas lauku saimniecības vai strādā algotu darbu lielajās plantācijās, kurās eksportam audzē banānus, kafijas pupiņas, eksotiskos augļus un ziedus. Agrāk Hondurasa bija lielākā banānu eksportētāja, un vēl arvien šī kultūra dod 25% valsts ienākumu. Lielākā daļa kalnienes lauksaimniecībai nav piemērota. Toties krītošā ūdens spēka darbinātās hidroelektrostacijas saražo 80% elektroenerģijas.
Hondurasas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 17,4% no IKP.
Guru Josh
Guru Josh, īstajā vārdā Pols Voldens (en, dzimis, miris ), bija britu post-acid hausmūzikas izpildītājs 1990. gadu sākumā. Visatpazīstamākais ir šī izpildītāja debijas singls "Infinity", kas tika izdots 1989. gadā un, pateicoties sadarbībai ar DJ Klaas tika pārizdots 2008. gadā ar nosaukumu Guru Josh Project.
Pēc studijām zobārstniecībā 1981. gadā Guru Josh, ar pseidonīmu Syndrone and Animal sāka savu karjeru kā izklaidētājs un taustiņinstrumentālists naktsklubā Sands, kas atradās Džērsijā.
"Infinity"
1989. gadā Guru Josh izdeva savu debijas singlu "Infinity" vai pazīstamu arī kā "Infinity (1990s... Time for the Guru)" no tāda paša nosaukuma albuma. Dziesma guva negaidīti labus panākumus visā Eiropā, ieskaitot Vāciju, Apvienoto Karalisti un Austriju.
Guru Josh Project
2007. gada 10. novembrī Guru Josh parakstīja jaunu, viena gada ieraksta līgumu ar producentu apvienības "Big City Beats" un tika izveidots projekts Guru Josh Project, kas ietvēra sevī apvienību, kurā piedalījās pats Guru Josh, Snakebyte un Darren Bailie. 2008. gadā "Infinity" tika pārizdots kā "Infinity 2008", kuru bija remiksējis vācu dīdžejs Klass. Singls, kuru izplatīja EMI Virgin UK, piedzīvoja milzīgu popularitāti visā pasaulē ieņemot 1. vietu Beļģijas, Nīderlandes un Francijas oficiālajos singlu topos, iekļūstot Dānijas deju mūzikas topā, European Hot 100 un daudzu citu valstu topos, kā arī sasniedza Lielbritānijas Singlu topa 3. vietu. Eiropas oficiālajā deju mūzikas topā European Top 100 Dance Traxx "Infinity 2008" 1. vietu ieņēma reizes un gada kopsavilkuma topā ierindojās 2. vietā.
Latvijas oficiālajā dziesmu topā Latvian Airplay Top 50, dziesma sasniedza 4. vietu. European Hit Radio "infinity 2008" sešas nedēļas atradās 1. vietā un gada Top 100 kopvērtējumā ieņēma 4. vietu.
2009. gadā projekts Guru Josh Project plāno izdot jaunu singlu ar nosaukumu "Crying In The Rain".
Singli
Piezīmes:
Nissan 200SX
200SX ir Nissan ražots automašīna modelis, kas tika ražot no 1974. gada līdz 2002. Šajā laika posmā modelis ir piedzīvojis vairākas paaudzes - S10, S110, S12, S13, S14, S15. Šodien Nissan 200SX ir populārs tādā autosporta nozarē kā drifts. Šādu atsaucību no šī sporta veida piekritējiem modelis ir ieguvis dēļ savas vieglās uzlabošanas un, iespējams, Japāņu sportistu ietekmē, kuri izmanto šo auto bieži.
Vēsture
Šī modeļa vēsture sākas ar Nissan Silvia ražošanas uzsākšanu 1964. gadā, tā bija divvietīga kupeja, bet ilgi tā nepastāvēja, tikai līdz 1968. gadam. Kad Silvia tika atgriesta ražošanā (1970. gads), kā četrvietīga kupeja, dažās valstīs tā tika pārdota kā 200SX. Šāds modeļa nosaukums tika aizgūts no tajā ievietotā motora tilpuma, kas bija 2.0 l. Šāda modeļa nosaukuma došana saistībā ar motora lielumu ir saskatāma arī citos modeļos, piemēram, Datsun 240Z (motora tilpums 2.4 l), 370Z (motora tilpums 3.7 l).
S10 (1975. - 1979.)
S10 bija pirmā Silvia, kas tika uzbūvēta ņemot pamatā Nissan S platformu. Japānas tirgum tika piedāvātas automašīnas aprīkotas ar L18B motoru, kas tika dalīts ar tādiem modeļiem kā Datsun 610 un Bluebird 180B. Ziemeļamerikas tirgum paredzētās automašīnas tika aprīkotas ar jaudīgāku, lielākas litrāžas motoru - L20B.
S110 (1979. — 1983.)
Divdurvju kupeja tika nosaukta par Nissan Silvia, bet hečbeka versija par Nissan Gazelle. Sākumā tas tika aprīkots ar Nissan būvētu rotora dzinēju, rezultātā automašīna nebija uzticama un dzinējs tika nomainīts. Interesants fakts ir tas, ka tam bijis vienāds šasijas kods ar Mazda Cosmo - pirmā japāņu automašīna ar rotora dzinēju. Nepagāja ilgs laiks, kad neuzticamais dzinējs tika nomainīts pret stabilākas darbības virzuļu dzinēju, no tolaik jaunās Nissan Z sērijas dzinēju klāsta. Tika uzstādīti tādi dzinēju kā Z20E, Z18ET, kas bija aprīkots ar turbīnu. Pēdējais, jaunākais dzinējs šim modelim bija Z22E, kas aizstāja Z20E neturbinizētajos modeļos. Katrs no šiem dzinējiem tika radīts pēc L sērijas līdzinieka, vienīgā atšķirība bija tāda, ka tam par diviem tika samazināts virzuļu skaits Z burts motora nosaukumā apzīmē Nissan Anti-Pollution System (NAPS-Z).
200SX RS13
1988. gadā sāka parādīties modelis S13. Tas tika piedāvāts kā sedans un kabriolets. Šis modelis nedaudz atšķiras no mums labi pazīstamā S13 ar to, ka nebija atveramās acis. Šis auto bija bruņots ar CA18DE vai CA18DET, kas nozīmē ar turbopūti vai bez.
Vēlāk šis modelis tika apgādāts ar divu litru motoriem ar turbopūti vai bez – SR20DE vai SR20DET, kuri vēlāk ir sastopami Eiropas modelī S14. Savukārt Amerikā šiem auto tika 2,4 litru, 155zs motori – KA24DE. Kupejas versijai tika piedāvāta arī visu četru riteņu stūrēšanas iespēja (HICAS), kas kā papildus aprīkojums bija pieejams arī nedaudz eksportam paredzētajiem spēkratiem.
S13 1989 gadā parādījās tirdzniecībā auto ar šādu virsbūves marķējumu. Eiropā pazīstams kā 200sx, Japānā un Austrālijā kā 180sx, pateicoties 1,8 litru turbomotoram, bet Amerikā 2,4 litru bez turbo versija ieguva nosaukumu – 240sx. Eiropas tirgum šis auto tika aprīkots tikai un vienīgi ar CA18DET motoru, bet nezināmu iemeslu dēļ, tam tika nosaukums 200sx. Japānas iekšējam tirgum šis auto tika ražots līdz pat 1999. gadam, kamēr citur pasaulē šo modeli – (R)S13, jau 1994. gadā aizstāja nākamais S14.
Tips: 	2+2 vietas, 3-durvju kupeja
gads: 	1989-94
Motora novietojums: priekšā
Piedziņa: RWD (Pakaļpiedziņa)
Kubatūra:	       1809cc
Kompresijas pakāpe:    8.5:1
Virzuļa gājiens:       83.6mm
Turbīna:               Garrett T25 (comp: 39mm, 0.48A/R; exhaust: 41mm, 0.43A/R)
Turbo spiediens:       0.7bar (F/Cut ~1bar)
Starpdzesētājs:        ~200×220×50mm
Gaisa Mērītajs:        50mm Hotwire
Dzinēja Vadības bloks: 	Nissan ECCS
Sprauslas:             370cc top-feed hose-tail (2ohm) low impedance
Max Griezes moments:   224Nm @ 4000rpm
Max Apgriezieni:       7200+ rpm
Pārnesumkārba: 	5 pārnesumu manuālā
Pirmais: 	3.592
Otrais:        2.057
Trešais: 	1.361
Ceturtais: 	1.000
Piektais: 	0.821
Final Drive: 	3.916
Izmēri
Garums: 	       4535mm
Platums: 	       1690mm
Augstums: 	       1290mm
Bāze:          	2475mm
Riteņu bāze priekšā: 	1465mm
Riteņu bāze aizmugurē: 	1465mm
Pašmasa: 	       1200kg
Izsvarojums:    	52/48
Piekare
Aizmugurējā piekare:        Multilink
Diferenciālis:              open diff / VLSD
Priekšējie bremžu diski:    257×22 / 280×22 (facelift) mm, ventilējami
Aizmugurējie bremžu diski:  266×9mm
Diski:                      15×6, 4×114.3, iznesums +40, centrs 66mm
Riepas:                     195/60 R15
Dinamika
Paātrinājums:          0-100km 7.5sek
¼ jūdze: 	       ~15.3sek
Max ātrums:    	225km/h
S13 GENERAL INFO:
Gearbox codes FS5W71C/RE4R01A Tyre pressures (bar/psi) front 2.0/28 rear 2.3/33 Towing weight 1200kg Nose weight 75kg Payload 455-475kg Clutch pedal freeplay 1-3 mm   Handbrake adj 6-8 notches Wheel nut torque=98-118 nm
S13 TUNING INFO:
Idle speed 800=/-50 rpm Ign timing BTDC deg/rpm 15+/-2/850 CO (idle at tailpipe) non-cat =2.0 max(cat = 0.5 max) Fuel pump/regulated pressure 1.96 bar Compression ratio (bar) = 9.8-11.7 Spark plugs non-cat BCPR6ES11, cat PFR6A-11 Gap 1-1.1 mm   Torque 20-29 Nm
S13 CAPACITIES:
Engine oil with filter 3.5 litres Engine oil without filter 3.1 litres Coolant 7.0 litres Gearbox oil 2.4 litres Auto trans fluid 7.9 litres PAS fluid 0.9 litres Diff oil 1.8 litres Air con refrigerant 0.8-0.9Kg Compressor oil 0.2Kg Fuel tank 65 litres. --212.93.105.1 22:43, 26 janvārī, 2013 (EET)
autors: Sandis Felšs
270R
Nismo 270R tika ražots ierobežotā daudzumā, kā arī to nebūvēja Nissan, bet gan Nissan Motorsports International jeb saīsinājumā Nismo. Automašīna tika būvēta izmantojot par pamatu S14 šasiju, bet tika aizmirsta modeļu vārda došana atkarībā no motora dzinēja tilpuma, šoreiz modeļa nosaukums tika atvasināts no zirgspēku daudzuma, šī automašīna spēja attīstīt 270 zirgspēkus. 270R tika aprīkotas ar ventilējam haubi, aerodinamikas paketi, paaugstinātas izturības sajūgu, 2-way bloķējošo diferenciāli, speciālu amortizācijas komplektu un bremzes tika lietotas tādas pašas kā Skyline GTS25-t. Virsbūves krāsa bijusi tikai melna.
Zālītis
Zālītis (sieviešu dzimtē Zālīte) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Projekts
Projekts (no en, kas savukārt no la) ir darbs, pasākums vai darbu un pasākumu kopums, kuram ir noteikts sākums un beigas, kā arī virkne tehnisku un ekonomisku kritēriju un rādītāju. Projekts var būt īslaicīgs, piemēram, dažas dienas vai nedēļas, tas var būt arī ilglaicīgs.
Katram projektam ir mērķis, kas var būt sadalīta apakšmērķos vai uzdevumos. Savukārt tie var būt sadalīti vēl detalizētākos apakšmērķos vai uzdevumos. Tādējādi veidojas projekta vai mērķu "koks", kurā zari un atzari ir minētie otrās, trešās utt. pakāpes apakšmērķi vai uzdevumi. Nereti to sauc arī par projekta vai mērķa grafu, bet veicamo darbu laika dimensē, par tīklveida grafiku.
Projekta īstenošanai ir nepieciešami resursi — cilvēki (projekta vadītāji, speciālisti, eksperti utt.), kā arī, atkarībā no projekta satura, materiālie un finanšu resursi. Parasti šie resursi tiek sadalīti pa mērķu "koku" (grafu), to izmantošanai tiek noteikts arī zināms laika posms.
Viens no izpaltītākajiem projektu veidiem ir celtniecības projekti. Kā piemērus var minēt Senās Ēģiptes piramīdas, Pizas torni, automaģistrāles, tiltus, avīžu kioskus un tml. Taču projekti tiek izstrādāti un īstenoti arī daudzās citās saimniecības un sabiedrības jomās. Tā uzņēmumos regulāri tiek īstenoti jaunas tehnikas vai tehnoloģijas (jaunievedumu) ieviešanas projekti, bet, piemēram, mākslas galerija var īstenot jaunas izstādes projektu.
Zvaigžņu kopa
Zvaigžņu kopa ir zvaigžņu grupa, kura kustas ap galaktikas centru kā viens veselums. Zvaigznes sastarpēji kopā sasaista gravitācijas lauks un tām ir kopīga izcelsme. Zvaigžņu kopas iedala lodveida un vaļējās zvaigžņu kopās, kā arī starpformās.
Lodveida zvaigžņu kopas
Mūsu galaktikā lodveida zvaigžņu kopas izvietojušās sfēriski galaktikas halo, ap galaktikas centru, ļoti eliptiskās orbītās. 1917. gadā astronoms Harlijs Šeplijs spēja noteikt Saules attālumu no galaktikas centra, balstoties uz lodveida zvaigžņu kopu izkārtojumu.
Piena Ceļā ir atrastas aptuveni 150 lodveida zvaigžņu kopas. Citās galaktikās to var būt vairāk.
Vaļējās zvaigžņu kopas
Vaļējās zvaigžņu kopas ir ļoti atšķirīgas no lodveida zvaigžņu kopām. Tās galaktikās atrodas spirālzaros, kurās pat mūsdienās veidojas jaunas zvaigznes. Tās sastāv galvenokārt no jaunām zvaigznēm, līdz desmit miljonu gadu vecumu ar nelieliem izņēmumiem līdz vairākiem miljardiem gadu. Tās veidojas no H II reģiona.
Vaļējās zvaigžņu kopās parasti ir līdz vairākiem simtiem objektu apgabalā līdz 30 gaismas gadu diametru. Tā kā tajos blīvums ir mazāks par lodveida zvaigžņu kopām, tad zvaigznes kopā satur mazāks gravitācijas spēks. Ar laiku tās izjauc gigantiskais molekulārais mākonis vai citas zvaigžņu kopas.
Dreiliņu iela (Rīga)
Dreiliņu iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Āgenskalnā. Dreiliņu iela sākas krustojumā ar Ormaņu ielu un beidzas krustojumā ar Āgenskalna ielu. Ielas garums ir 760 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu divu joslu platumā visā ielas garumā. Dreiliņu ielu divās daļās sadala Kalnciema iela, ko autotransports nevar šķērsot, līdz ar to autobraucējiem tā ir pieejama tikai kā divi savstarpēji nesaistīti posmi.
Dreiliņu ielā ir gan savrupmāju, gan daudzdzīvokļu namu apbūve, vienīgā sabiedriskā celtne ir Aizsardzības ministrijas Valsts aizsardzības objektu un iepirkumu centrs (Ernestīnes ielā 34).
Ielu savienojumi
Dreiliņu iela ir savienota ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Dreiliņu ielas posmā no Āgenskalna ielas līdz Kalnciema ielai kursē 56. maršruta autobusi.
Vjerhņadzvinska
Vjerhņadzvinska (be) jeb Verhņedvinska, līdz 1962. gadam Drisa, ir pilsēta Baltkrievijas ziemeļu daļā, Vitebskas apgabala Vjerhņadzvinskas rajona administratīvais centrs. Pilsēta atrodas pie Drisas ietekas Daugavā. Dzelzceļa stacija līnijā Daugavpils-Polocka atrodas Borovkas ciemā, kas atrodas 2 kilometrus uz ziemeļiem no pilsētas. 2020. gadā iedzīvotāju skaits bija ap 7000.
Vēsture
Pēc Polijas 1. dalīšanas 1772. gadā Drisu pievienoja Krievijas Impērijai un tā atradās Pleskavas guberņas Polockas provincē (1772—1776), Polockas guberņā (1776—1778), Polockas provincē (1778—1796), Baltkrievijas guberņā (1796—1801/1802). No 1801. gada tā bija Vitebskas guberņas Drisas apriņķa administratīvais centrs.
1812. gadā pie Drisas Napoleona karu laikā izvietojās Barklaja de Tolli vadītās krievu armijas nometne 14 km² platībā, kura bija paredzēta iebrucēju apturēšanai. Šī kara epizode pieminēta Ļeva Tolstoja romānā "Karš un miers". Nometne tomēr netika izmantota aktīvajā karadarbībā, jo krievu armija, redzot franču pārspēku, atkāpās no tās bez kaujas.
Pilsēta Krievijas Impērijas laikā bija apriņķa centrs, kurš bieži cieta no plūdiem. 1866. gadā gar Drisu uzbūvēja Rīgas-Orlas dzelzceļu, pilsēta kļuva par vienu no linu izvešanas punktiem.
Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā Drisu okupēja Vācijas Impērijas armija, Poļu—padomju kara laikā 1919. gada janvārī Drisas apriņķi ieņēma Sarkanā armija. 1920. gada janvāra beigās pēc militārās palīdzības līguma noslēgšanas Latvijas un Polijas armijas ieņēma Ludzas un Drisas apriņķus. Latvijas-Krievijas pamiera līgumā noteica demarkācijas līniju uz 1. februāri, kas sakrita ar latviešu apdzīvotā Ludzas apriņķa austrumu robežu. 1920. gada martā Latvijas armijas Kurzemes divīzija nomainīja poļu daļas frontes iecirknī arī Drisas apriņķī no Proškiem līdz Osvejas ezeram un tālāk līdz Daugavas labajam krastam, tika izveidota Latvijas armijas Drisas pilsētas un iecirkņa komandatūra. Līdz ar to Latvijas armijas pozīcijas bija no Drisas pilsētas dienvidos līdz Kacēniem ziemeļos, ko tā noturēja aprīļa un maija-jūlija kaujās. Pēc 11. augustā Rīgā noslēgtā miera starp Latviju un Padomju Krieviju Latvijas armija atkāpās no Drisas, vienīgi Piedrujas un Pustiņas (Robežnieku) pagastus iekļāva Latvijas teritorijā.
1924. gadā Drisa kļuva par Baltkrievijas PSR rajona centru. Pilsēta smagi cieta Otrajā pasaules karā. 1962. gadā to pārdēvēja par Vjerhņadzvinsku, atsaucoties uz Drisas vārda nelabskanību slāvu valodās. No 1990. gada 27. jūlija tā ir Baltkrievijas rajona centrs.
Nosaukums
Pilsētas vārds radies no Drisas upes, kas savukārt nosaukumu ieguvusi no tās iztekas — Drisas ezera. Ezera nosaukumu vietējie novadpētnieki atvasina no baltu un somugru valodām, citi biežāk atsaucas tikai uz baltu valodām.
1962. gadā Drisu pārdēvēja par Vjerhņadzvinsku ("Augšdaugavpili"), kaut arī pilsēta atrodas Dzvinas (Daugavas) vidustecē.
Iedzīvotāji
1897. gadā pilsētā bija 4238 iedzīvotāju, no kuriem 2852 (67%) dzimtā valoda bija jidišs, 974 (23%) — baltkrievu, 228 (5%) — lielkrievu un 167 (4%) — poļu valoda. 1939. gadā iedzīvotāju skaits bija krities līdz 2737, pēc tam līdz 1989. gadam pieauga līdz 7612, kad sākās lēna skaita krišanās. 2017. gada statistika uzrādīja Vjerhņadzvinskā vienu no augstākajām dzimstībām starp Vitebskas apgabala rajona centriem, tomēr kopējais dabiskais pieaugums palika negatīvs. Pilsēta ieņem vienu no vadošajām vietām valstī starp sava izmēra pilsētām pēc labiekārtotības un dzīves līmeņa.
Rūpniecība
Pilsētā ir 4 rūpnieciski uzņēmumi: Pilsētā ražotais siers ar brendu "Jans Siermeistars" tiek arī eksportēts uz ārzemēm.
Transports
2 km no pilsētas atrodas dzelzceļš Vitebska — Daugavpils, to šķērso šosejas P20 Vitebska — Latvijas robeža un P18 Kazjani — Šarkauščina — Mjori — Vjerhņadzvinska — Kastrovo (robeža ar Krieviju).
Līdz 2009. gadam pāri Dzvinai ik gadus tika iekārtots pontonu tilts, kurš kļuva lieks pēc stacionāra tilta uzbūvēšanas netālu no pilsētas. Stacionārais tilts ir augstākais valstī (25 m).
Tūrisms
Apskates objekti:
Sadarbības reģioni
1998. gadā tika izveidots Latvijas, Lietuvas un Baltkrievijas pierobežas reģionu Ezeru novads, kas bija paredzēts to ekonomiskās un sociālās sadarbības attīstībai un iekļauj Vjerhņadzvinskas rajona teritoriju.
Slēpņošana
Slēpņošana (en) ir nodarbe brīvā dabā ar GPS vai citiem navigācijas paņēmieniem, kuras mērķis ir visā pasaulē izvietot un meklēt konteinerus — ģeoslēpņus (en). Tipisks ģeoslēpnis ir neliels ūdensnecaurlaidīgs konteiners (parasti sviestmaižu kārba vai munīcijas kaste ar zīmuli un ierakstu žurnālu. Lielākos konteineros mēdz atrasties arī dažādi maiņas priekšmeti, parasti rotaļlietas vai kādi mazvērtīgi nieciņi. Slēpņošanu mēdz aprakstīt kā "augsto tehnoloģiju paslēpes". Tai ir daudz kopīgu iezīmju ar orientēšanos, bagātību medībām, letterboxing un waymarking, kas ir līdzīgas spēles bez fiziskiem konteineriem.
Vjerhņadzvinska
Sadarbības reģioni
Kopš 2011. gada Vjerhņadzvinskai ir noslēgts sadarbības līgums ar Dagdas novadu Latvijā, kurš pagarināts 2018. gadā.
Sadraudzības līgums ir arī ar kaimiņos esošo Krievijas Sebežas rajonu.
Slēpņošana
Kopš 2013. gada 8. janvāra Geocaching.com tīmekļa vietne ir pieejama arī latviešu valodā.
Ģeoslēpņi šobrīd ir vairāk kā 100 valstīs visā pasaulē, visos septiņos kontinentos, ieskaitot Antarktīdu. un pat Starptautisko Kosmosa staciju. 2014. gada 21. novembrī pasaulē bija izvietoti 2 528 117 aktīvi ģeoslēpņi, Latvijā — 3466.
Vēsture
Slēpņu meklēšanas spēlei ir ļoti sena vēsture. Ar divu lielisku izgudrojumu — interneta un ASV Aizsardzības ministrijas izstrādātās Globālās pozicionēšanas sistēmas (saīsināti-GPS) palīdzību, apslēpto mantu meklēšanas spēle ir kļuvusi pieejama ikvienam, kam ir internets un GPS.
Mūsdienu slēpņošanas vēsture iesākās 2000. gadā. Sākotnēji pavadoņu navigācijas sistēma bija paredzēta militāriem nolūkiem.
Pavadoņi pārraida radio signālus, kurus uztver GPS uztvērēji, un nosaka atrašanās vietu. 2000. gada 1. maijā ASV prezidents Bills Klintons paziņoja, ka civiliedzīvotājiem tiek atslēgta traucējumu sistēma (Selective Availability), tādējādi koordināšu noteikšanas precizitāte pieauga desmit reižu.
Spēles nosaukumu "Geocaching" radīja amerikānis Mets Stams (Matt Stum) savienojot divus vārdus. Priedēklis geo, kas šajā gadījumā nozīmē Zeme, tika izmantots, lai raksturotu pasaules dabu, kā arī saistību ar GPS un ģeogrāfiju. Vārda otrā daļa caching no angļu vārda cache nozīmē apslēptu mantu un aktivitāti. Ar šo vārdu mūsdienās apzīmē arī paslēptu ieroču vietas.
Jau 13. maijā spēle izplatījās ārpus ASV, un tika izveidota slēptuve Jaunzēlandē.
Slēpnis
Slēpņu izskats un izmēri ir ļoti dažādi. Tie var būt gan lielas plastmasas kastes, gan fotoplēves kastītes, vai pat neīsti akmeņi ar dobu vidu. Pirmais solis ir iegūt priekšstatu par slēpņa izmēru. Izmērs ir norādīts katra slēpņa apraksta lapā.Iespējamie slēpņu izmēri: Visvienkāršākajos slēpņos vienmēr atrodas viesu grāmata, kurā veikt ierakstu par tā atrašanu. Lielākos slēpņos atrodamas viesu grāmatas un dažādas citas lietas. Šīs papildu lietas padara spēli par sava veida dārgumu meklēšanu. Slēpņotājs nekad nevar zināt, ko slēpņa īpašnieks vai kāds cits slēpņotājs slēpnī ir atstājis. Ja no slēpņa tiek izņemts kāds priekšmets, tad atradējam slēpnī jāatstāj kaut kas līdzvērtīgs vai vērtīgāks. Ieteicams katru maiņai paredzēto priekšmetu iepakot atsevišķi, aizvelkamā plastmasas maisiņā, lai pasargātu no apkārtējās vides ietekmes.
Slēpņus izvieto un meklē visu vecumu cilvēki, tāpēc pārdomā, pirms slēpnī ievieto kādu priekšmetu. Aizliegts slēpnī izvietot sprāgstvielas, munīciju, nažus, zāles un alkoholiskos dzērienus. Vienmēr jāievēro vietējā likumdošana.
Slēpņi var būt dažādu veidu. Tradicionālie (Traditional) slēpņi atrodas norādītajās koordinātās. Lielumi var atšķirties, bet minimālā prasība šim slēpņu veidam ir pierakstu grāmatiņa, kurā atradējam piereģistrēties.
Lai atrastu Noslēpumaino jeb uzdevumu slēpni (Mystery or Puzzle), parasti jāatrisina kādu uzdevumu. Šie slēpņi neatrodas norādītajās koordinātas. Parasti uzdevumā ir paslēptas koordinātas, kura spēles spēlētājam ir jāatšifrē.
Zemes slēpņi (Earthcache) atrodas norādītajās koordinātās, bet tajās nav fiziska slēpņa. Parasti atrodas dabas pieminekļa, saaudzējama objekta tiešā tuvumā.
Ceļotāji
Pastāv trīs galvenie ceļotāju veidi: Travel Bug žetoni, ģeomonētas un citi.
Travel Bug ir izsekojams žetons, kas ir pievienots priekšmetam, ko slēpņotāji sauc par "ceļotāju". Katram Travel Bug priekšmetam ir mērķis, ko norādījis tā īpašnieks. Mērķi parasti ir saistīti ar ceļošanu, kā piemēram, apmeklēt katru no Eiropas valstīm vai ceļot no viena okeāna krasta uz otru. Travel Bug ceļotāji pārvietojas no slēpņa uz slēpni ar slēpņu meklētāju palīdzību.
Ģeomonētas ir īpašas monētas, kuras izveidojuši slēpņotāji vai to grupas kā sava veida parakstu vai vizītkarti. Tās darbojas tieši tāpat kā Travel Bug ceļotāji un būtu jāpārvieto uz citu slēpni, ja vien īpašnieks nav norādījis citādi.
Ceļotāji var būt dažādu formu un veidu, sākot no uzšuvēm un beidzot ar atslēgu piekariņiem. Kopīgais visiem ir unikālais ID kods un teksts, kas norāda, ka tiem iespējams sekot Geocaching.com lapā.
Slēpņu izvietošana
Visus Geocaching.com publicētos slēpņus izvieto un uztur paši slēpņotāji. Jebkurš no slēpņotājiem var izveidot pats savu slēpni.
Pirms apsvērt sava pirmā slēpņa izvietošanu, slēpņotājiem iesaka atrast vairākus dažāda veida slēpņus tuvējā apkārtnē. Redzot dažādu autoru slēpņus dažādās atrašanās vietās, dažādos konteineros, slēpņotājam palīdzēs saprast, kas slēpni padara lielisku. Tas palielinās iespējamību, ka arī izvietotais slēpnis būs interesants un apmeklētājiem saistošs!
Gatavojoties novietot slēpni, vēlams apskatīt slēpņu izlikšanas pamācību un slēpņu aprakstu vadlīnijas slēpņošanas tīmekļa vietnē.
Katru slēpni, kurš tiek iesniegts Geocaching.com, pārbauda brīvprātīgais, kurš pārliecinās, ka tas atbilst slēpņu izvietošanas vadlīnijām. Tas var aizņemt līdz pat trijām dienām, līdz brīvprātīgais sazinās ar slēpņotāju un publicē slēpni.
Slēpņošana Latvijā
Šobrīd Latvijā ir pieejami vairāk nekā 4500 slēpņi.
Populārākie slēpņi ir atrodami tieši Rīgā, un tos brauc meklēt slēpņotāji no visām pasaules valstīm, ieskaitot ASV un Austrālijas. Populārākie slēpņi ir — "lielgabalu forti Mangaļsalā" kas ir populāri ar savu vēsturisko mantojumu. Interesants un populārs ir slēpnis, kas veltīts Rīgas veloceliņiem.
Rīgas visapmeklētākais slēpnis atrodas pie Rīgas cirka. Otrs apmeklētākais slēpnis atrodas Latvijas Okupācijas muzejā. Tā kā ieeja ir par ziedojumiem — par tā atrašanu nav jāmaksā. Šis slēpnis ir populārs tūristu vidū.
Interesants notikums ar ko Latvija var lepoties slēpņošanas ziņā ir slēpņošanas entuziastu izveidotā 300 slēpņu ķēde gar Latvijas robežas kontūru. Šie slēpņi ir veltīti Latvijas dibināšanas dienai, un tika ievietoti 18. novembrī 2012. gadā. Tādējādi Latvija kļuva par pirmo valsti pasaulē, kuras robeža pasaules kartē iezīmēta ar slēpņiem. Tik plašas slēpņu sērijas nekad nav bijis ne Latvijā, ne visā Baltijā, uzsvēra akcijas dalībnieki. Izvietoti ik pēc dažiem kilometriem pa visu Latvijas perimetru, slēpņi kopumā nosedz Latvijas valsts robežu gandrīz 2000 kilometru garumā. Jau no pirmajām slēpņotāju atsauksmēm bija redzams, ka izdevies skaists pārsteigums Latvijas slēpņotāju kopienai, un sērija ir dāvana Latvijai dzimšanas dienā. Lai atrastu katra atsevišķā slēpņa koordinātas, ir jāuzzina kāds konkrēts fakts no Latvijas vēstures un jāveic vienkārši aprēķini.
Lāslo Bīro
Lāslo Jozefs Bīro (hu, dzimis 1899. gada 29. septembrī Budapeštā, miris 1985. gada 24. novembrī Buenosairesā) bija ebreju izcelsmes ungāru izgudrotājs. Izgudrojis lodīšu pildspalvu.
1938. gadā, strādādams par žurnālistu, Bīro mēģināja izmantot tipogrāfijas krāsu tintes pildspalvā. Krāsa bija pārāk viskoza un neklājās uz papīra. Lāslo Bīro kopā ar brāli Ģerdu pildspalvas galā ievietoja lodīti, kura pārnesa tinti uz papīra. 1938. gadā brāļi Parīzē savu izgudrojumu patentēja.
1944. gadā brāļi emigrēja uz Argentīnu, kur izveidoja lodīšu pildspalvu ražotni. Pirmais lielais pasūtījums bija no Lielbritānijas gaisa spēkiem, kas apgādāja lidmašīnu pilotus ar pildspalvām, pierakstu izdarīšanai lidojumu laikā. 1945. gadā patentu iegādājās Marsels Biks, kas nodibināja franču uzņēmumu BIC.
Starptautiskā Krišnas apziņas biedrība
2017. gadā biedrībai Latvijā bija 11 reģistrētas draudzes ar apmēram 1000 aktīvu dalībnieku un ap 2 tūkstošiem sekotāju.
Tapšana
Kustības dibinātājs Bhaktivēdanta Svami Prabhupada (A.C. Bhaktivedanta Swami Prabhupada) ir dzimis kā Abhejs Sarans De 1896. gadā Kalkutā Britu Indijā. Studēja ekonomiku universitātē, strādāja ķīmijas koncernā. 1954. gadā viņš kļuva par hinduistu mūku, pēc kāda laika pieņemot titulu Bhaktivēdanta Svami Prabhupada. Viņš pievērsās dievības Višnu avatāra Krišnas kultam.
1965. gadā viņš pameta Indiju un pārcēlās uz ASV, kur sāka sludināt savu mācību, gūstot sekotājus un atbalstītājus hipiju kustībā. Atsaukšanās uz Vēdām, sanskritu, eksotiskais apģērbs un rituāli fascinēja. Prabhupada iekļāvās kopējā Āzijas misionāru straumē, kas devās sekotāju meklējumos uz Rietumiem. Tomēr no citiem viņu atšķīra kas cits: lieliskas organizatora spējas, kas ļāva viņam gūt panākumus.
Mērķi
ISKCON dibināšanas dokumentā (statūtos) ir norādīti septiņi organizācijas mērķi:
Mācība
Senindiešu eposā Mahābhārata Krišna ir valdnieka Ardžunas kaujas ratu kučieris, kurš pirms Kurukšetras kaujas postulē, ka patiesībā ir augstākā dievība — Višnu — un eposā ietvertajā poēmā Bhagavadgīta izklāsta reliģisku doktrīnu, ko Prabhupada ņēma par pamatu savai ticības koncepcijai. Bhagavadgītu komentējuši vairaki indiešu domātāji kā Bals Gangadars Tilaks (1856-1920), Šrī Aurobindo, Mahātma Gandijs taču Prabhupada piedāvāja savu Bhagavadgītas komentēto versiju, nosaucot to par „Bhagavadgīta, kāda tā ir”. Šobrīd tie ir Starptautiskās Krišnas apziņas kustības „svētie raksti”.
Dzīves uzdevums ir garīga pilnveidošanās, „es” realizācija, saplūšana ar dievišķo. Tam nepieciešams iegūt „Krišnas apziņu” — godāt Krišnu jebkurā ikdienas darbībā, ritualizējot šo darbību, tiecoties uz augstākās patiesības izpratni, lai cilvēka dvēsele saplūstu ar dievišķo pasauli, gūtu nemirstību, sasniedzot antimateriālo pasauli un saraujot materiālās pasaules važas. Taču nepietiek pašam uz to tiekties. Kalpošana Krišnam, bhakti, nozīmē arī nest „dievišķās apziņas” gaismu pārējiem cilvēkiem, kuri dzīvo neziņas tumsā un dzīvniecisku instinktu varā.
Raksturīgi, ka kļūt par Krišnas sekotāju viņu izpratnē var tikai tad, ja iestājas āšramā — „gara debesu vārtos”, kur bhakti joga, kalpošana Krišnam ir cilvēka dzīves vienīgais motīvs un saturs. Neofiti sarauj saites ar savām „neticīgajām” ģimenēm, par labu kopienai atsakās no savas laicīgās mantas, saņem jaunu, „garīgu” vārdu, drēbes nomaina pret stilizētu indiešu apģērbu (sievietes valkā sari, vīrieši — dhoti), vīrieši noskuj galvu, pakausī atstājot matu kušķi, bet uz pieres zīmē īpašu zīmi tilak. Katram ticīgajam ir lūgšanu krelles ar 108 kauliņiem, kuras tiek pārskaitītas, skaitot mantras (dienā mantru jānodzied vismaz 1728 reizes, t.i. 16 „apļus”, kas esot vislabākais veids Krišnas apziņas sasniegšanai).
Darbība
Līdz pat savai nāvei 1977. gadā Prabhupada veica viesturnejas, sākumā ASV, pēc tam arī Eiropā, gūstot panākumus sekotāju pulka vairošanā un mācības popularizēšanā. Pēc viņa nāves kustības vadību pārņēma 11 skolotāju (guru) administratīvā padome. Pasaule tika sadalīta 11 zonās, kur katrā misionēšanas procesu vadīja viens no šiem padomes locekļiem. Krišnas sekotājus Eiropā no rezidences Šveicē vadīja itāļu izcelsmes ASV pilsonis Harikešs Svami Višnupada (Roberts Kompanjola), pēc tam Šrila Bhagavans Gosvami Maharadža. Ap 1986. gadu tikai ASV vien bija jau aptuveni 20 000 „īsteno kustības biedru” un reizes trīs vairāk atbalstītāju.
Kustības iesācēju pieplūdums pamatā nāk tikai no pilsētnieku vidus. Ārpus pilsētas iziet tikai tad, kad pilsētā izveidota pietiekami stabila materiālā bāze, un arī tad tikai tāpēc, lai atrastu telpas klosteru tipa komūnām. Mēģinājumi darboties ārpus pilsētām līdz šim izrādījušies neveiksmīgi. Piemēram, uzsākot darbību bijušās PSRS teritorijā 70.—80. gados, sākotnēji krišnaīti centās apmesties tālāk no pilsētām, lai varētu varas iestāžu netraucēti kalpot Krišnam. Tā kā mēģinājumi uzturēt sevi ar savu roku darbu izrādījās neveiksmīgi, iesācēju pieplūdums apsīka, un nācās pārcelties atpakaļ uz pilsētām.
Viss ticīgo brīvais laiks, kas netiek veltīts mantru dziedāšanai, rituāliem un darbam āšramā, tiek veltīts mācības popularizēšanai (strādājot bezmaksas virtuvē trūcīgajiem, izplatot reliģisko literatūru un presi) un naudas līdzekļu vākšanai. Turklāt lielais akcents uz naudas vākšanu nebūt nav pretrunā ar morāli — neticīgie naudu izšķiež, lai iegādātos gaļu, reibinošās vielas (tabaku, alkoholu), izpriecās. Ziedojumu vākšana un literatūras izplatīšana saistīta ar zināmām psiholoģiskām grūtībām un spriedzi: ierindas ticīgie, kuriem viens no pamatuzdevumiem ir tieši līdzekļu vākšana (naudas vākšana ir ļoti svarīgs reliģiozs pienākums) bieži sastopas ar klaju vienaldzību, ironiju vai pat naidīgumu. Lai noņemtu šo spriedzi, sajust ticības brāļu plecu, asociēt sevi ar misionāra darbu, āšrama locekļi regulāri iziet ielās, veicot kirtānu — rituālu gājienu ar dziesmām un dejām, rībinot bungas, kurš ar savu skaļumu, krāsainajiem tērpiem, karogiem un uzsvērto neiederību apkārtējā ainā, piesaista apkārtējo uzmanību.
Kritika
Ir rietumu reliģijas pazīmes, bet ne visi klasificē Krišnas apziņas kustību kā reliģiju, bieži vien raugoties uz to kā uz jogas mācekļu kopienu. Kā izsakās krievu indologs G.Kotovskis: „Tā nav reliģija, kādu to izprot Eiropā, bet gan drīzāk dzīves veids.” Pašu krišnaītu apgalvojums ir, ka Krišnas apziņa — tas nav kults, bet gan pašrealizācijas ceļš, ko ar reliģiju saista ticība Krišnam kā visa Radītājam.
Visai drīz pēc kustības nostiprināšanās un misionārdarbības uzsākšanas sākās Krišnas apziņas kustības konflikti ar varu. Lielāko tiesu tie saistīti nevis ar ideoloģiskiem apsvērumiem, bet gan ar likumpārkāpumiem.
Ljē
Ljē ir sena franču attāluma mērvienība. Sauszemes ljē ir 4445 m (1/25 meridiāna grādi; 4,16 verstis). Jūras ljē ir 5557 m (1/20 meridiāna grādi). Pasta ljē ir 3898 m.
Horvātija
Vēsture
Romas impērijas laikā mūsdienu Horvātijas teritorija bija sadalīta starp Dalmācijas un Panonijas provincēm. 293. gadā imperators Diokletiāns savā dzimtajā Salonas pilsētā (tagad Splita) pavēlēja celt milzu pili, kas kļuva par imperatora rezidenci. 7. un 8. gadsimtā Horvātiju ieņēma avāri un slāvi. 1102. gadā Horvātija tika apvienota personālūnijā ar Ungāriju. No 1420. līdz 1797. gadam Dalmācija un Istrija bija Venēcijas republikas sastāvā.
Pēc Ungārijas sakāves 1526. gada Mohāčas kaujā Horvātija nokļuva Hābsburgu monarhijas pakļautībā. Līdz 1699. gadam lielākā daļa Horvātijas bija Osmaņu impērijas pakļautībā. Pēc Austroungārijas sabrukuma 1918. gada decembrī izveidojās Serbu, Horvātu un Slovēņu Karaļvalsts. Dalmācijas lielākās pilsētas Rijeka un Zadara starp kariem bija Itālijas teritorijā. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada aprīlī Horvātijā iebruka vācu, itāļu un ungāru karaspēks, okupētajā teritorijā izveidojās Horvātijas Neatkarīgā valsts, kuras sastāvā iekļāva arī Bosniju un Hercegovinu.
Pēc Otrā pasaules kara tā bija Dienvidslāvijas Sociālistiskās Federatīvās Republikas (DSFR) sastāvā. 1991. gada 25. jūnijā Zagrebā Horvātijas parlaments pasludināja Horvātijas valsts neatkarību. Pēc DSFR sabrukšanas 1991. gadā sākās Horvātijas karš un Bosnijas karš (1992—1995).
Ģeogrāfija
Horvātija atrodas Eiropas dienvidos, Adrijas jūras austrumu krastā, Balkānu pussalas rietumos. Tā ir 56 542 km2 liela. Valstī dzīvo 4,44 miljoni iedzīvotāju. Horvātijas galvaspilsēta ir Zagreba (779 000 iedz.). Ir lielas kalnu grēdas. Augstākā virsotne ir 1830 m augsta.
Horvātija sastāv no divām daļām — kontinentālās daļas, kura izvietota valsts iekšienē un Adrijas jūras piekrastes, kura izstiepusies lielā attālumā. Adrijas jūras piekrastei šajā vietā ir raksturīgs liels salu skaits, kuras ir izstieptas paralēli krastam ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā. Pavisam 1145 salas aizņem 2500 km2 lielu teritoriju, no kurām apdzīvotas ir 47 salas. Salās atrodas 3 no 8 Horvātijas nacionālajiem parkiem. Krasta līnijas garums ir ļoti liels lielā salu daudzuma dēļ — 5 835 km, no kuriem 1 777 km ir kontinentālās piekrastes garums, bet 4 058 km ir salu krastu kopgarums. Ziemeļos Horvātija robežojas ar Slovēniju (670 km), ziemeļaustrumos ar Ungāriju (329 km), austrumos ar Serbiju (241 km), dienvidos ar Bosniju un Hercegovinu (932 km) un Melnkalni (25 km).
Baltijas Tautu komeršs
Baltijas Tautu komeršs (B!T!K!) ir svinīgs ikgadējs pasākumus, kurā piedalās studentu un studenšu korporācijas no Latvijas, Igaunijas, Polijas un Vācijas. Tradīciju - rīkot Baltijas Tautu komeršu, kurā piedalās burši no korporācijām, kuru mājvieta pirms kara bija Baltijā, aizsāka vācbaltiešu studentu korporācijas 20. gadsimta 60. gados Vācijā. Sākotnēji tautu komerši pulcēja vācbaltu un emigrācijā dzīvojošus latviešu un igauņu korporantus, bet, sākot ar 1990. gadiem, tajos iesaistījās arī Latvijā un Igaunijā dzīvojoši burši. Pirmais komeršs Baltijā notika, Tartu. Pašlaik B!T!K! tiek organizēts pēc ikgadējas rotācijas principa Vācijā, Latvijā, Igaunijā un Polijā.
Horvātija
Valsts iekārta un politika
Saskaņā ar 1990. gada 22. novembrī pieņemto konstitūciju Horvātija ir parlamentāra republika. Prezidentu ievēl vispārējās vēlēšanās uz 5 gadiem. Kopš 2020. gada februāra prezidents ir Zorans Milanovičs. Izpildvara ir Ministru padomei. Horvātijas premjerministrs ir Tihomirs Oreškovičs (no 2016. gada janvāra). Horvātijas parlaments (Sabor) ir vienpalātas likumdevēja iestāde, ko veido 160 tiešās vēlēšanās uz četriem gadiem ievēlēti locekļi.
Baltijas Tautu komeršs
Programma
Komerša pasākumu tradicionālā programma parasti ilgst 3 dienas un ietver:
Horvātija
Valsts iekārta un politika
2007. gada 17. oktobrī Horvātija tika ievēlēta par ANO Drošības Padomes biedru uz 2008. un 2009. gadu.
Baltijas Tautu komeršs
Vēsture
Baltijas Tautu komerša aizsākumi ir 19. gadsimtā, kad notika aktīva korporāciju studentu darbība tā laika augstākajās izglītības iestādēs. Līdz ar vācbaltu repatriāciju Otrā pasaules kara laikā, uz Vāciju devās arī to organizācijas - studentu korporācijas. Otrajam pasaules karam sekojošā padomju okupācija uz gandrīz 50 gadiem pārtrauca Latvijas un Igaunijas korporāciju oficiālo un aktīvo darbību. Baltvācu korporācijas, pārcēlušās uz dzīvi Vācijā, līdz pat šodienai turpina savas tradīcijas trijās pilsētās - Hamburgā, Getingenē un Minhenē.
Baltijas Tautu komeršs kā tradīcija mūsdienu formā tika aizsākts Heidelbergā Baltijas Filistru biedrības (B!Ph!V!) iniciatīvu (dibināta ). Kopš 1994. gada, kad B!T!K! notika Tartu, pasākums norit katru gadu savā valstī - Igaunijā, Latvijā un Vācijā. Arī Lacuaniai ir ticis tas gods organizēt B!T!K! , kad tā bija Prezidiju Konventa prezidējošā korporācija. Pēdējos gados Vācijas, Igaunijas un Latvijas korporācijām ir pievienojušās arī Polijas korporācijas, kuru saknes meklējamas Baltijā.
Horvātija
Ekonomika
Pateicoties tūrismam, banku darbībai un investīcijām, kopš 2000. gada ekonomika ir pieaugusi. Pēdējo gadu laikā Horvātiju apmeklē aptuveni 10 milj. tūristu gadā, turklāt skaits nemitīgi pieaug. Tūrisms veido līdz 20% no iekšzemes kopprodukta. Attīstītākās rūpniecības nozares: ķīmija un plastikāta ražojumi, instrumenti, metālapstrāde, elektronika, papīrs, koksnes produkti, tekstils, kuģi, degviela un pārtikas produkti. Lauksaimniecībā dominē graudu kultūras, saulespuķes, olīvu koki, citrusaugi, soja un kartupeļi. Horvātijā gan kalnos, gan uz sauszemes audzē vīnogulājus, ražo dažādu vīnu šķirnes.
Kultūra
Par Horvātijas milzīgo kultūras mantojumu liecina seši Pasaules kultūras mantojuma objekti un astoņi nacionālie parki. Horvātijas kultūrbagātība atspoguļo arī tās dažreiz nemierīgo vēsturi, sākot ar Romas impērijas laiku un vēlāk ar atrašanos uz Austroungārijas un Osmaņu impērijas robežām.
Horvātu virtuvei raksturīgi tādi ēdieni kā uz restēm cepta gaļa, dalmāciešu kūpinātais šķiņķis, sālītas sardīnes, aitas siers un salami desa ar papriku. Horvātija ir slavena arī ar savu vīnu, jo vīnkopības tradīcija aizsākusies tālā senatnē.
Sports
Horvātijā ir vairāk nekā 400 000 aktīvu sportistu. Populārākais sporta veids valstī ir futbols. Horvātijas Futbola federācijā ir reģistrēti 118 000 sportisti. Horvātijas pazīstamākie futbola klubi ir Splitas "Hajduk" un GNK Dinamo Zagreb.
2013. gadā Zagrebas "Medveščak" pievienojās Kontinentālajai hokeja līgai.
Strauja (upe)
Strauja ir Rītupes kreisā krasta pieteka Ludzas novadā. Iztek no dīķiem dienvidaustrumos no Pušmucovas. Upes gultne visā garumā regulēta. Lielākās pietekas ir Kreiču strauts un Locupeite (abas labās). Ietek Rītupē pie Mazās Zeļčovas. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Pušmucova un Mērdzene. Upi šķērso autoceļš P49.
Ģerģs Bēkēši
Gerģs Bēkēši (Békésy György, Georg von Békésy, dzimis Budapeštā, miris  Honolulu) bija ungāru biofiziķis. 1961. gada Nobela prēmijas fizioloģijā vai medicīnā ieguvējs.
Dzimis diplomāta ģimenē. Gājis skolā Budapeštā, Stambulā, Minhene, Cīrihē. Studējis medicīnu Bernē.
Otrā pasaules kara laikā strādājis Ungārijas pastā, kur pētīja telekomunikācijas. Šeit Bēkēši pievērsās cilvēka auss darbības pētījumiem. 1947. gadā emigrēja uz ASV. Šeit viņš turpināja pētījumus auss akustikā.
1961. gada ieguva Nobela prēmiju "par auss gliemeža darbības pētījumiem". Jau prēmijas piešķiršanas laikā vairāki Bēkēši pētījumu rezultātu secinājumi tika apšaubīti, bet mūsdienās tie atzīti par kļūdainiem.
Mārupīte
Mārupīte ir neliela upīte, Daugavas kreisā pieteka Rīgā un Mārupes novadā. Sākas Medema purvā starp Stūnīšiem un Tīraini. Augštecē upes gultne iztaisnota un savāc apkārtējo purvu un polderu ūdeņus. Pie Petriņciema upe pagriežas uz austrumiem un pa izteiktu ieleju šķērso kāpu grēdu. Bieriņos upes krastā ierīkots Tēlnieku parks, šeit pievienojas labā krasta pieteka Bieriņgrāvis. Torņakalnā uz Mārupītes ierīkots Māras dīķis, izteka no kā tiek regulēta ar slūžām. Lejpus Māras dīķa ierīkoti Arkādijas dārzs un Uzvaras parks. Ietek Daugavā aiz Raņķa dambja Āgenskalna līcī.
Vēsture
Līdz 20. gadsimtam saukta par Māras dzirnavu grāvi, kas pie Kobronskansts ieplūda Kīleveina grāvī. Līdz pat 1924. gadam uz Mārupītes atradās vienas no senākajām Rīgas dzirnavām — Māras dzirnavas (sākotnēji sauktas par Marijas dzirnavām), kas mūsdienās zināmas no Rutku Tēva romāna "Trīs vella kalpi" un no romāna ekranizācijām — "Vella kalpi" (1970) un "Vella kalpi Vella dzirnavās" (1972), lai gan filmā uzņemts Zlēku dzirnavu dīķis.
Mārupītes krastos atrodas īpaši aizsargājams biotops — melnalkšņu staignājs.
Stundas rekords
Stundas rekords riteņbraukšanā ir garākā distance, kura stundas laikā ir nobraukta ar velosipēdu. Pastāv dažādas šī rekorda versijas. Populārākā no tām ir klasiskā velosipēda versija, kura atbilst Starptautiskās riteņbraukšanas savienības (UCI) prasībām. Stundas rekorda mēģinājumi notiek velodromā.
Pirmais reģistrētais rekords fiksēts 1876. gadā, kad amerikānis Frenks Dodss nobrauca 26,508 km ar augstrata velosipēdu, lai arī ir citi avoti apgalvo, ka to pirmoreiz uzstādīja Džeimss Mūrs Vulverhemptonā 1873. gadā ar Ariel 49" collu ratu velosipēdu. 1972. gadā Edijs Merkss uzrādīja rezultātu 49,431 km, kurš noturējās 12 gadus. Šībrīža rekords pieder Filipo Gannam, tas ir 56,792 km, bet WHPVA/IHPVA versijā rekords pieder Frančesko Ruso ar 91,56 km rezultātu. Sieviešu konkurencē šī brīža rekordu uzstādījusi Elena van Deika un tas ir 49,254 km.
Tatjana Hifnere
Tatjana Hifnere (de; dzimusi Neirupīnē, Vācijā) ir vācu kamaniņu braucēja. Ar kamaniņu sportu nodarbojas kopš 1992. gada, Vācijas izlasē — kopš 2003. gada. 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs viņa ieguva bronzas medaļu, bet 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs uzvarēja.