cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Panevēžas rajona pašvaldība
Panevēžas rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Augštaitijas novadā. Tā robežojas ar Pasvales rajona, Biržu rajona,Kupišķu rajona, Anīkšču rajona, Ukmerģes rajona, Ķēdaiņu rajona, Radvilišķu rajona un Pakrojas rajona pašvaldībām, bet Panevēžas pilsēta ir anklāvs apriņķa teritorijā.
2013. gada Āfrikas Nāciju kauss
2013. gada Āfrikas Nāciju kauss notika Dienvidāfrikā no 2013. gada 19. janvāra līdz 10. februārim. Tam vajadzēja notikt Lībijā, tomēr CAF to pārcēla uz Dienvidāfriku 2011. gada Lībijas pilsoņu kara dēļ. Tas bija 29. Āfrikas Nāciju kauss jeb Āfrikas futbola izlašu čempionāts. To rīkoja Āfrikas Futbola federācija jeb CAF.
Turnīra uzvarētājs piedalījās 2013. gada FIFA konfederāciju kausā Brazīlijā kā CAF pārstāvis.
Kvalifikācija
Kvalifikācijā piedalījās 47 komandas, ieskaitot Dienvidāfriku, kas vēlāk automātiski kvalificējās kā rīkotāji. Lībijai neļāva paturēt automātiskās kvalificēšanās tiesības. Daudzas komandas atgriezās turnīrā pēc pārtraukuma. Etiopija kvalificējās pirmo reizi kopš 1982. gada (pēc 31 gada prombūtnes). Kaboverde debitē šajā turnīrā.
Izsēšana un izloze
Turnīra grupu izloze notika. Sešpadsmit komandas tika sadalītas 4 grozos, vadoties pēc to rezultātiem iepriekšējos trijos Nāciju kausa turnīros (2008, 2010, 2012). Par uzvaru piešķīra 7 punktus, par 2. vietu - 5, par zaudējumu pusfinālā - 3, par zaudējumu ceturtdaļfinālā - 2, bet par izkrišanu grupu turnīrā - 1. 2012. gada turnīrā iegūtie punkti tika reizināti ar 3, bet 2010. gada turnīrā - ar 2. Dienvidāfrika kā rīkotājvalsts automātiski tika ieikta A grupā kā 1. komanda. Zambija, iepriekšējā turnīra čempione, tika automātiski ielikta C grupā kā 1. komanda. Katra grupa sastāv no 4 komandām, pa vienai no katra groza.
Kritēriji vienāda punktu skaita gadījumā
Ja divām vai vairāk komandām grupu turnīra galā ir vienāds punktu skaits, iegūtā vieta tiek noteikta ņemot vērā šādus kritērijus :
a) iegūtie punkti šo komandu savstarpējā spēlē;
c) gūto vārtu skaits šo komandu savstarpējā spēlē;
Pasaules vides diena
Pasaules vides diena ir ikgadēji atzīmējama diena 5. jūnijā, kuru izveidojusi Apvienoto Nāciju Organizācija, lai veicinātu izpratni un rīcību vides aizsardzībā. Pirmo reizi tā atzīmēta 1973. gadā. Katru gadu Pasaules vides dienā pastiprināta uzmanība tiek vērsta kāda konkrēta jautājuma virzienā.
2013. gada Āfrikas Nāciju kauss
Kritēriji vienāda punktu skaita gadījumā
d) vārtu starpība visās grupas spēlēs;
e) gūto vārtu skaits visās grupas spēlēs;
f) Godīgas spēles punktu sistēma, kas balstīta uz dzelteno un sarkano kartīšu skaitu;
g) organizācijas komitejas veikta izloze.
Visi laiki pēc vietējā laika (UTC+2)
Brezova pie Bradlas
Brezova pie Bradlas ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Mijavas apriņķī.
Uz rietumiem no pilsētas, paugura virsotnē, atrodas Milana Rastislava Štefānika kaps.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1263. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Berezo. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Felikss Sančess Bass
Felikss Sančess Bass (es; dzimis Barselonā) ir spāņu futbola treneris. Kopš 2023. gada ir Ekvadoras futbola izlases galvenais treneris.
Karjera
Jau 20 gadu vecumā sāka strādāt kā FC Barcelona jauniešu treneris. 2006. gadā pārcēlās uz Kataru un pievienojās Aspire Academy. 2013. gadā viņš tika iecelts par Kataras U-19 izlases treneri un uzvarēja 2014. gada Āzijas U-19 čempionātā. Vēlāk vadīja Kataras U-20 izlasi.
Sančess tika apstiprināts par Kataras izlases galveno treneri, nomainot amatā urugvajiešu speciālistu Horhi Fosati. No 2017. līdz 2020. gadam vienlaikus trenēja arī Kataras U-23 komandu.
Sančesa vadībā Kataras izlase uzvarēja 2019. gada Āzijas kausā, uzvarot visās septiņās turnīra spēlēs un ielaižot tikai vienus vārtus — 3:1 uzvarā pār Japānu finālā. Tā paša gada maijā Felikss Sančess pagarināja līgumu līdz Katarā rīkotā 2022. gada FIFA Pasaules kausa beigām. Vadīja izlasi arī 2019. gada Copa América un 2021. gada CONCACAF Zelta kausā, kur tā spēlēja uzaicinātās komandas statusā. Zelta kausā nokļuva līdz pusfinālam, kur zaudēja ASV izlasei. 2021. gada FIFA Arābu kausā izcīnīja trešo vietu.
2022. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā, ko rīkoja Katara, valstsvienība A grupā zaudēja visos mačos, kļūstot par sliktāko komandu rīkotājvalsti sacensību vēsturē. Sančesa līgums ar Kataru beidzās tā paša gada 31. decembrī un netika pagarināts.
2023. gada 11. martā Ekvadoras Futbola federācija savās sociālo mediju platformās paziņoja par Sančesa iecelšanu par Ekvadoras futbola izlases galveno treneri.
Sviļpova
Sviļpova var būt:
Latvijas pamatieži
Latvijas pamatieži ir ieži, kas ir veidojušies ne mazāk kā pirms viena līdz diviem miljoniem gadu, un atrodami zem kvartāra nogulumiežiem. Šie ieži ir sagūlušies secīgos nogulumos jūras atkāpšanās vai uzvirzīšanās un jūras straumju dēļ, bet Ledus laikmetos arī ledus slīdēšanas un arī uzgulšanās rezultātā. Pamatieži, kuri veido šo griezumu, ir no paleozoja ēras, sākot ar kembrija, ordovika, silūra, devona, karbona un perma perioda nogulumiem, savukārt Kurzemes dienvidrietumos ir atrodami mezozoja ēras triasa perioda un juras perioda nogulumi, kuri veidojušies aptuveni pirms 251—151 miljoniem gadu.
Tie atrodas zem kvartāra iežu segas un pārklāj seno kristālisko pamatklintāju. Lielākajā Latvijas teritorijas daļā pamatiežu virsmu veido devona perioda ieži, kuri sākuši veidoties pirms 360 miljoniem gadu. No šiem iežiem vislabāk pazīstami ir māls, dolomīts un smilšakmens.
Kembrija periods
Kembrija nogulumi ir vecākie Latvijā sastopamie pamatieži, tie atrodas nogulumu segas pamatnē. Kembrijam struktūra izpaužas diezgan asi, šie kembrija sedimentieži uzgulstas virs kristāliskā pamatklintāja. Latvijā konstatēts tikai rupjgraudains smilšakmens ar grants frakcijas piejaukumu. Baltijas valstu teritorijā kembrija sistēma nav izveidojusies tik izteikti. Labi izdalās apakšējā daļa, vidējā izdalās tikai daļēji, bet augšējās trūkst pavisam. Pēc litoloģijas sistēmas tie iedalās svītās un slāņos. Ir ievērojamas atškirības dēļ šīs nogulsnēšanās apstākļiem. Apakškembrija pati zemākā robeža iet cauri Ižoras svītas smilšakmenim, "Zilo mālu" svītas iet cauri mālainajiem nogulumiem, pēdējo droši var pieskaitīt apakškembrijam, toties Ižoras svītas smilšakmens pieskaitāms viduskembrijam. Viduskembrija sastāvā var iedalīt sākot no vidējgraudaina līdz sīkgraudainam kvarca smilšakmenim, šajā smilšakmenī ir neliels mālu frakcijas piejaukums.
Ordovika periods
Ordovika perioda nogulumi ir nedaudz jaunāki nekā kembrija nogulumi. Latvijā ordovika perioda nogulumi ir atrodama praktiski visur. Galvenā to sastāvdaļa ir karbonātiskie ieži, griezuma apakšdaļa ieguļas mālu smilšakmeņu starpkārtās. Apakšordovika un vidusordovika nogulumiežus ir ļoti grūti atšķirt, jo praktiski tie ir vienādi. Ordovika apakšdaļas iežos ir ļoti liels sāļu koncentrācijas daudzums, tur atrodas ļoti stipri mineralizēti ūdeņi. Ordovika zemākajā daļā var pamanīt mālainu kaļķakmeni, bet augšējā mālainu kaļķakmeni kopā ar merģeļa miju. Kaļķakmens pret merģeli var būt diezgan mainīgs, kaļķakmens struktūra ir smalkgraudaina. Šie nogulumi, kuri veidojušies jūrā, ir visāda veida ieži — smilšakmens, kaļķakmens, smiltis, dolomīts.
Devona periods
Devona perioda nogulumi ir atrodami visā Latvijā. Zemes virspusē tie redzami dabisko atsegumu vietās vairākās Ledus laikmetā radušās senlejās, piemēram, Gaujas senlejā. Devona slāņkopas Latvijā var redzēt kā terigenu un karbonātisku nogulumu kompleksu, kurš izveidojušies jūras un piekrastes līdzenumos. Šajos nogulumos var redzēt lielu daudzumu pārakmeņojumu. Apakšdevona slāņi, kuros ir iekļauta Stonišku svīta, sastāv no pelēki zaļiem un tumši brūniem aleirolītiem, kā arī tumši zaļganīga smilšakmens, kā arī māla un dolomītmerģeļa starpkārtām. Vidusdevonu var iedalīt divos laikmetos — Živetas un Eifeļa laikmetā. Augšdevona nogulumus var atrast vai nu Latvijas dienvidu, vai centrālajā daļā. Augšdevona apakšējā daļā ir smilšaini mālaini nogulumi, bet augšdevona augšējā daļa sastāv no slāņkopu mijas, šī pati mija veidojas no smilšakmens, dolomīta, māla, dolomītmerģeļiem un aleirolītiem. Vietas, kur augšdevona griezums ir nevienmērīgs, ir izskaidrojamas ar to, ka ieži veidojušies lagūnās, seklos jūras baseinos un piekrastes līdzenumā. Augšdevona un vidusdevona apakšējā robeža Latvijā iet pa Gaujas svītas pamatni. Vidusdevonā ir kontinentālie apstākļi, tiek iedalīti — aleirolīti, dolomītmerģeļi, smilšakmens un māls, piekrastē ir smiltis un smilšakmens. Saldūdens baseinos un jūrā ir māls, aleirīti, smiltis, smilšakmens un lodīšu smilšakmens.
Karbona un perma periods
Karbona perioda nogulumi atrodami Latvijas dienvidrietumu daļā. Šajā periodā dominēja dažāda tipa ieži — dolomīts, māls, merģelis un smilšakmens. Latvijas dienvidrietumos ir atrodami karbona nogulumi, uz kuriem balstīti perma karbonātieži, šie ieži sastāv no dolomīta, kaļķaina dolomīta, kaļķakmens un dolomitizēta kaļķakmens. Perma perioda nogulumi ir sākuši veidoties jūrā, tie iedalās divos nodalījumos, pirmais ir augšējais Kūru stāvs — tajā atrodas kaļķakmens, un apakšējais — Mēmeles stāvs, kur atrodas dolomīts. Ļoti labi šā laikmeta pamatiežus var novērot Saldus novadā, Ventas ielejā un Dobeles novada kaļķakmens lauztuvēs. Permas nogulumu apakšējās daļas var vērot Paplakā, kur zemes virspusē ir dzeltens dolomīts. Nogulumi ir pieskaitāmi pie epikontinentālās jūras nogulumiem, tāpēc, ka tie tikuši pakļauti krasta procesiem, tajos parasti ir tukšumi.
Šalgunova
Šalgunova var būt:
Latvijas pamatieži
Juras periods
Juras perioda nogulumi atrodas virs triasa perioda nogulumiem, pārsvarā atrodami pie Ventas baseina, kurš savukārt iedalāms kelloveja apakšnodalījumā. Pārsvarā šos slāņus var sastapt Loša, Zaņas un Ventas krastos, tie iedalās viduskellovejā un augškellovejā. Viduskelloveja nogulumi sastāv no pelēka kaļķakmens, pelēka irdena smilšakmens un mālainām smiltīm. Augškelloveja nogulumi sastāv no māla, smiltīm, smilšakmens, kaļķakmens, ko pārsedz melns māls. Šie nogulumiem ir atrodami kā ledāja atrauta masa. Tajos juras laikmeta nogulumos, kuri veidojušies upju grīvās, jūrā un piekrastē, ir atrodamas iedzeltenas, pelēkas vai baltas smiltis, dažreiz var atrast arī kvarca smiltis, tiem ir mazs laukšpata un vizlas piejaukums, kā arī tumšs māls, kurā starpslāņu veidā mēdz būt markazīta ieslēgumi. Tur, kur atrodamas brūnogļu iegulas, to biezums sasniedz līdz pat 25 m.
Svilpova
Svilpova (arī Sviļpova, Sviļpava) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 3,5 km no pagasta un novada centra Viļakas un 243,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļu P35 (Gulbene—Balvi—Viļaka—Krievijas robeža (Vientuļi)) un P42 (Viļaka—Zaiceva—Krievijas robeža (Pededze)) krustojuma.
Ciemā atrodas Susāju pagasta kultūrvēstures muzejs "Vēršukalns".
Lapzemes stērste
Lapzemes stērste (Calcarius lapponicus) ir Arktikas stērstu dzimtas (Calcariidae) dziedātājputns. Tai ir 5 pasugas. Sastopama Eiropā, Āzijā, Ziemeļamerikā (Kanādā un ASV) un Grenlandē. Visa populācija ir gājputni.
Izplatība
Lapzemes stērste izplatīta ziemeļu puslodes arktiskajos apgabalos — ligzdo arktiskajā tundrā no Norvēģijas ziemeļiem līdz Čukotkai, Aļaskā, Kanādas ziemeļos un Grenlandē.
Eirāzijas ziemošanas vietas nav labi apzinātas. Skandināvijas populācija ziemo Ziemeļjūras piekrastēs Rietumeiropā, mazāk gar Baltijas jūras dienvidu piekrasti, reti novērojama Centrāleiropā. Ziemotāju skaits palielinās austrumu virzienā: Ukrainā, Kazahstānas dienvidos, Mongolijā un Ķīnā.
Ziemeļamerikas populācija ziemo Kanādas pašos dienvidos un plašā areālā ASV ziemeļos un vidienē. Grenlandes populācija Ziemeļamerikā un Eiropas ziemeļrietumos.
Latvijā
Latvijā Lapzemes stērste ir samērā reta, bet regulāra caurceļotāja, vismaz piejūras zonā. Ziemošana pirmo reizi pierādīta 2010. un 2011. gadu ziemā. Vēlākos gados ziemotāji tiek novēroti samērā regulāri, un to skaits pieaug. Ziemas novērojumi galvenokārt bijuši valsts rietumu daļā, īpaši piejūras zonā. Latvijā novērojama nominālpasuga Calcarius lapponicus lapponicus, kas ir vienīgā Eiropā sastopamā pasuga.
Izskats
Lapzemes stērste ir vidēji liels, kompakts zvirbuļveidīgais putns ar salīdzinoši īsu asti, gariem spārniem un masīvu, trīsstūrveidīgu, smailu knābi. Ķermeņa garums ir 14—17 cm, spārnu izplētums 22—28 cm, svars 20—35 g. Pirkstam, kas vērsts uz aizmuguri, ir garš nags kā piesis.
Ziemā abi dzimumi izskatās vienādi. Apspalvojums uz muguras, spārniem un krūtīm pelēkbrūni raibumots, vēders gaiši pelēks vai balts, galva pelēkbrūna ar sarkanbrūniem vaigiem. Uz spārniem ruds laukums. Astes malējās spalvas baltas. Knābis pelēks. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem. Ligzdošanas sezonā tēviņa apspalvojums kļūst košs un kontrastains: seja, galvas virsa un krūtis melnas, kakla aizmugure sarkanbrūna, melno seju ietver balta josla, vēders balts. Knābis dzeltens ar melnu galu. Arī mātīte kļūst nedaudz košāka kā ziemā, bet kopumā ķermeņa augšpusē saglabā raibumoto apspalvojumu.
Uzvedība
Lapzemes stērste ir sabiedrisks putns un ziemas periodā uzturas lielos baros. Reizēm barā var novērot pat 4 miljonus putnu. Uzturas atklātā ainavā. Ligzdo arktiskajā tundrā, kur vasaras periodā ir polārā diena, tādēļ tēviņš var dziedāt jebkurā diennakts stundā. Neskatoties uz to, ka ligzdošanas areālā nav redzamas rītausmas, tēviņš galvenokārt dzied rīta stundās.
Barība
Lapzemes stērste ir visēdāja: vasaras periodā tā galvenokārt barojas ar posmkājiem, bet ziemā ar sēklām. Tās tiek parasti uzlasītas no zemes, ļoti reti tieši no auga. Iecienītākās ir dažādu zālaugu sēklas un labības graudi. Mazuļus stērstes baro tikai ar posmkājiem. Kukaiņi tiek noķerti gan lidojumā, gan uzlasīti no zemes un augiem. Visbiežāk noķertie kukaiņi ir divspārņi un to kāpuri. Dienas laikā, atkarībā no enerģijas patēriņa, Lapzemes stērste apēd 3000—10 000 kukaiņu vai sēklu.
Sistemātika
Lapzemes stērstei ir 5 pasugas:
Ziemeļpūce
Ziemeļpūce mājo skujkoku mežos atklātu klajumu, pļaviņu tuvumā. Medījot tā sēž uz koka klajuma malā un vēro lauku.
Izplatība
Ziemeļpūce ligzdo Eirāzijas un Ziemeļamerikas taigas zonā. Izplatības areāla rietumos, Skandināvijas ziemeļos un Somijā, tā ir reti sastopama, lai arī daži pāri ligzdo. Igaunija, Latvija un Lietuva ir Eirāzijas populācijas izplatības areāla dienvidrietumos. Ja trūkst barības, daļa pūču ziemā mēdz klejot tālu uz dienvidiem, rietumiem vai pat ziemeļiem. Reizēm ziemeļpūce ir novērota Polijā un Vācijā, Zviedrijas dienvidos. Aizceļojušie pāri jaunajās apmešanās vietās reizēm paliek un ligzdo. Šīs sugas eksperti uzskata, ka visiem tālākajiem dienvidu ligzdošanas gadījumiem ir šāda izcelsme. Tomēr novērojumi liecina, ka dienvidu teritoriju populācijas lielums ir lielāks, nekā to varētu izskaidrot ar nejaušu ieklejošanu. Reti ziemeļpūces ligzdošanas gadījumi ir novēroti Lietuvā, toties Baltkrievijā ligzdo 50—100 pāru gandrīz katru gadu. Igaunijā ligzdošanas gadījumi ir novēroti tikai 19. gadsimtā, tomēr ziemeļpūci Igaunijā var novērot regulārāk kā Latvijā. Pamatizplatības areāls ziemeļpūcei atrodas tālāk uz austrumiem pāri Krievijas rietumdaļai, Sibīrijas centrālajai daļai līdz Tālajiem Austrumiem, nesasniedzot Kamčatku. Areāla dienvidaustrumu mala nedaudz iesniedzas Mongolijā, Ķīnas ziemeļaustrumos un Sahalīnā. Ziemeļamerikā ziemeļpūce sastopama Aļaskā, Kanādā un ASV ziemeļrietumos.
Latvijā
Latvijā ziemeļpūce netika novērota apmēram 100 gadus, līdz 2006. gadā ligzdošanas sezonas laikā tā divas reizes tika novērota tobrīdējā Ludzas rajonā, netālu no Krievijas robežas. Iepriekšējais ziemeļpūces novērojums Latvijā bija 1910. gadā. Jau 19. un 20. gadsimta mijā šī suga Latvijā tiek aprakstīta kā rets viesis. Divi 19. gadsimta autori to piemin kā retu ligzdotāju. Tomēr ziemeļpūces ligzdošana Latvijā nekad nav pierādīta, lai gan tā ir pilnīgi ticama, īpaši 21. gadsimtā novērotais ziemeļpūču pāris. Ludzas apkārtnē tas tika novērots arī 2007. gadā un 2009. gadā. Līdz šim visi zināmie ziemeļpūces novērošanas gadījumi ir notikuši Latvijas austrumu daļā.
Izskats un īpašības
Ziemeļpūce ir liela auguma pūčveidīgais putns. Tā ir vislielākā pūce īsto pūču ģintī (Strix) un var sasniegt ūpja (Bubo bubo) augumu. Tomēr tā ir daudz vieglāka nekā ūpji. Pūce izskatās tikpat liela kā ūpji pateicoties tam, ka tai ir ļoti pūkains apspalvojums, kas to padara vizuāli masīvāku. Tās ķermeņa garums ir 61—84 cm, spārnu plētums var sasniegt 152 cm, svars 700—1800 g. Mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Vidējais mātītes garums ir 72 cm, tēviņam 67 cm. Vidējais spārnu plētums mātītei ir 142 cm, tēviņam 140 cm. Vidējais svars mātītei 1290 g, tēviņam 1000 g. Tai ir arī liela, apaļa galva un samērā gara aste. Sejas diski ir pelēki ar smalkiem, tumšākiem, centriskiem gredzeniem ap koši dzeltenajām acīm. Turklāt sejas diski proporcionāli ir vislielākie, salīdzinot ar pārējiem pūčveidīgajiem. Pavēdere ir gaiši pelēka ar tumšām svītrām, mugura tumši pelēka ar gaišām svītrām. Kā visām īstajām pūcēm ziemeļpūcei nav ausu pušķu.
Barība
Ziemeļpūce ir naktsaktīvs plēsējs, kas medī, sēžot kāda koka zarā, vērojot un ieklausoties apkārtnes skaņās. Pamanījusi medījumu, tā klusu nolaižas un satver upuri. Reizēm pūce medī, pārskatot teritoriju lidojumā. Ziemeļpūcei ir ļoti laba dzirde, ko nodrošina asimetriskais ausu novietojums galvā un sejas disks, kas fokusē skaņu. Tā spēj saklausīt peli zem sniega 60 cm dziļumā un ienirt tajā, lai upuri satvertu. Ziemeļpūce pamatā medī grauzējus, un visiecienītākais medījums ir strupastes. Bet tā medī arī zaķus, kurmjus, cirslīšus, zebiekstes, mežastrazdus, rubeņus, bēdrožus, nelielus vanagus un pīles.
Lai arī pieaugušai ziemeļpūcei kopumā nav ienaidnieku, tomēr jaunas pūces un putnēni var kļūt par medījumu lācim, zivju caunai un lielajiem plēsīgajiem putniem, piemēram, vistu vanagam. Pieaugušos putnus reizēm apdraud ūpji, klinšu ērgļi un lūši.
Ligzdošana
Ziemeļpūce ligzdu nebūvē, bet izmanto citu lielo, plēsīgi putnu pamestās ligzdas, vecu koku un zaru sagāzumus un lielu koku dobumus. Visbiežāk tiek izmantotas vanagu, kraukļu un vārnu ligzdas. Tā ligzdo laikā no marta līdz jūnijam. Dējumā parasti ir 4 olas, kas ir apmēram 43 mm platas un 54 mm garas. Atkarībā no medījuma daudzuma, mātīte var izdēt arī mazāk vai vairāk olas (2—5). Parasti gadā ir viens dējums, bet, ja tas aiziet bojā, pāris ligzdo otro reizi.
Inkubācijas periods ilgst 28—29 dienas. Izšķiļoties mazie putnēni ir segti ar baltām, mīkstām dūnām. Par tiem rūpējas abi vecāki. Medījums tiek saplēsts mazos kumosiņos, lai mazie tos varētu norīt. Māte pūcēnus silda un uzturas ar tiem ligzdā pirmās 2—3 nedēļas, pēc tam māte guļ un sēž kādā no zariem ligzdas tuvumā. Vecāki agresīvi apsargā ligzdas apkārtni. Ir zināmi gadījumi, kad ziemeļpūces padzen pat brūno lāci no ligzdas teritorijas. Ligzdu pūcēni pamet 3—4 nedēļu vecumā, lidot tie sāk vēl pēc 1—2 nedēļām. Ligzdas tuvumā jaunās pūces uzturas vairākus mēnešus pēc tās pamešanas.
Artišoks
Lapu artišoks (Cynara cardunculus) jeb dzeloņainais artišoks (Cynara scolymus) ir daudzgadīgs kurvjziežu dzimtas lakstaugs. Artišoku dabiskais izplatības areāls ir Dienvideiropa un Tuvie Austrumi. Latvijā maz tiek audzēts un izmantots. Zied parasti otrajā gadā. Ziedkopa ir zilā krāsā. Artišoks tiek lietots kā garšaugs un ārstniecības augs. Tas ir noderīgs cilvēkiem, kas slimo ar aterosklerozi.
Micuo Kamata
Micuo Kamata (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||44||2
Labs gads
Filma stāsta par britu investīciju brokeri, kurš manto sava tēvoča māju un vīna dārzu Provansā, kur pavadījis lielu daļu savas bērnības. Viņš atklāj jaunu mierīgu dzīvesveidu, mēģinot atjaunot īpašumu, ko paredzēts pārdot.
Filmas "Labs gads" pirmizrāde notika un to izplatīja 20th Century Fox. Filma bija finansiāli neveiksmīga, nopelnot tikai 42,2 miljonus ASV dolāru pie 35 miljonu budžeta. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 26% vērtējums.
Liaohe
Liaohe (, Liáo Hé) ir upe Ķīnas ziemeļaustrumos, viena no septiņām galvenajām valsts upju sistēmām. Tās augštece Šarmuruna sākas Lielā Hingana un Žehes kalnu sadures vietā Iekšējās Mongolijas Čifenas municipalitātes Hišigtenu hošunā. Formāli Liaohe veidojas, saplūstot Sjiliaohes un Dunliaohes upēm. Plūst pa Mandžūrijas līdzenuma dienvidu daļu, ko sauc arī par Liaohes līdzenumu iesākumā austrumu virzienā, bet pēc saplūšanas ar Dunliaohi — dienvidu—dienvidrietumu virzienā un ietek Bohai jūras Liaodunas līcī. Lejtecē sadalās divās gultnēs — austrumu Daliaohe (‘Lielā Liaohe’) un rietumu Šuantaidzihe. Pagājušā gadsimta otrajā pusē veikto hidrogrāfisko darbu rezultātā Dalaohe ir nodalīta no Liaohes un veido atsevišķu upju sistēmu, bet Liaohe notek jūrā pa Šuantaidzihi. Upe kuģojama līdz Šuanliao pilsētai.
Baskin-Robbins
Baskin-Robbins ir ātrās ēdināšanas restorānu ķēde, kas specializējusies saldētu produktu, it īpaši, saldējuma pārdošanā. Uzņēmumu 1945. gadā dibināja amerikāņi Bērts Beiskins (Burt Baskin) un Ērvs Robinss (Irv Robbins). Mūsdienās šī uzņēmuma restorāni atrodas vairāk nekā 50 pasaules valstīs. Kopējais veikalu skaits tiek lēsts ap 7500. Uzņēmuma galvenā mītne atrodas Masačūsetsas pilsētā Kentonā.
Argentīnas salas
Argentīnas salas (fr, en) ir ap 7 km gara un līdz 2 km plata salu grupa paralēli Antarktīdas pussalas rietumu krastam Belinshauzena jūrā Antarktīdā. Sastāv no vairākiem desmitiem nelielu saliņu, lielākās no kurām ir Urugvajas sala, Galindesa sala un Skuas sala. No Greiema krasta tās atdala līdz 8 km platais Penolas šaurums.
Valters Dambe
Valters Dambe (dzimis 1962. gadā Cēsīs) ir latviešu agronoms un politiķis, Latvijas Lauku konsultāciju un izglītības centra Cēsu konsultāciju biroja augkopības konsultants, SIA “Kalnmuiža” valdes priekšsēdētājs. Bijis 12. Saeimas deputāts.
Čehoslovāku leģioni
Čehoslovāku leģioni (cz; sk) bija čehu (>90% no kopējā skaita) un slovāku (<10%) militārs formējums, kas Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara laikā karoja pret Centrālajām lielvalstīm un Padomju Krievijas karaspēku.
Argentīnas salas
Salas 1903.—1905. gados atklāja Francijas antarktiskā ekspedīcija Žana Batista Šarko vadībā un nosauktas par godu Argentīnas Republikai par tās valdības dāsnumu un vēlīgumu attiecībā pret ekspedīciju.
Valters Dambe
1982. gadā ieguvis dārzkopja-agronoma kvalifikāciju Bulduru sovhoztehnikumā. 1987. gadā bakalaura grādu agronomijā Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā. 2005. gadā maģistra grādu sabiedrības vadībā Latvijas Universitātē.
Argentīnas salas
Argentīnas salu Vinterailendas salā 1935. gada 14. februārī tika ierīkota Britu Greiema Zemes ekspedīcijas ziemošanas nometne. Tajā pat vietā 1947. gada 7. janvārī tika ierīkota Lielbritānijas polārstacija Ardžentainailendsa. 1954. gadā stacija tika pārcelta uz blakus esošo Galindesa salu, bet 1996. gadā pārdota Ukrainai un pārdēvēta par Vernadsku.
Čehoslovāku leģioni
Vēsture
1916. gadā Tomāšs Gariks Masariks, Milans Rastislavs Štefāniks un Edvards Benešs nodibināja Čehoslovakijas Nacionālo padomi, kas kļuva par atzītu čehoslovāku pārstāvniecības orgānu. Pēc Februāra revolūcijas Masariks un Štefāniks ieradās Krievijā, kur pārliecināja Krievijas pagaidu valdību par nepieciešamību dibināt Čehoslovāku leģionu cīņai pret Austroungārijas karaspēku. Jūnija ofensīvas laikā Čehoslovāku leģions sakāva austriešu un vācu karaspēku Zborivas kaujā 1917. gada jūlijā un Bahmačas kaujā 1918. gada 8.-13. martā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada maijā Čeļabinskā notika konflikts starp Čehoslovāku leģiona karavīriem un Austroungārijas armijas karagūstekņiem, kas atgriezās mājup no Sibīrijas nometnēm. Nevēloties sabojāt attiecības ar Padomju Krievijas tālaika sabiedrotajām Centrālajām lielvalstīm, Padomju Krievijas Ārlietu Tautas komisārs Ļevs Trockis lika atbruņot Čehoslovāku leģionu. Tas izraisīja leģiona sacelšanos, kas beidzās ar to, ka Čehoslovāku leģions pārņēma savā kontrolē Transsibīrijas dzelzceļu. Kad 1918. gada jūlijā Čehoslovāku leģions pietuvojās Jekaterinburgai, boļševiki izlēma nošaut gāztā ķeizara Romanova ģimeni.
1919. gada septembrī čehoslovāku leģiona sastāvā iekļāva latviešu strēlnieku Troickas bataljonu, kas nodrošināja dzelzceļa apsardzību uz rietumiem no Krasnojarskas. Pēc atkāpšanās no Omskas 1919. gada novembrī pasliktinājās Čehoslovāku leģiona attiecības ar Kolčaka valdību, kas beidzās ar to, ka čehoslovāki pēc Baltās kustības sakāves Sibīrijā 1920. gada janvārī Irkutskā Kolčaku izdeva boļševikiem, kas viņu drīz vien sodīja ar nāvi.
Līdz 1920. gada novembrim no Vladivostokas ostas vairāk nekā 72 tūkstoši Čehoslovāku leģiona karavīru atgriezās Eiropā; kritušo karavīru skaits pārsniedza 4000.
Padomju viedoklis
Latvijas padomju enciklopēdija (LPE) Čehoslovāku leģiona sacelšanos dēvē par kontrrevolucionāru "čehoslovāku korpusa dumpi" pret padomju varu Pievolgā, Urālos un Sibīrijā, ko organizējuši Antantes aģenti. Dumpinieki ar vietējo baltgvardu, meņševiku un eseru atbalstu nodibinājuši baltgvardu varu. Padomju Austrumu frontes karaspēks (pavēlnieks Jukums Vācietis) 1919. gada augustā apturējis dumpinieku uzbrukumu un septembrī-novembrī viņus sakāvis. Kopā ar citām Sarkanās armijas daļām pret čehoslovāku korpusa dumpi cīnījušies latviešu strēlnieku 1., 2., 3., 4., 5. pulks, Torošinas pulks, Liepājas pulks.
Vāla
Vāla (nl) ir Reinas grīvas galvenā atteka, caur kuru uz Ziemeļjūru noplūst 65% no Reinas ūdeņiem. Tas ir galvenais ūdensceļš, kas savieno Roterdamas ostu ar Vācijas iekšzemi.
Gandrīz tūlīt pēc Vācijas - Nīderlandes robežas šķērsošanas Reina sadalās Vālā un Nēderreinā. Vāla tek rietumu virzienā. Pēc 84 kilometriem, apvienojoties ar Afgedamdemāsu, izveido Bovenmervedi un turpina tecējumu uz Roterdamu. Pie Neimegenas upe savienota ar Māsas-Vālas kanālu, bet pie Tīlas - Amsterdamas-Reinas kanālu. Vālas krastos atrodas Neimegena, Tīla, Caltbommela un Gorinhema.
Elkšņeva
Elkšņeva ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 8 km no pagasta centra Bērzkalnes, 4 km no novada centra Balviem un 224 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P35, Pērkonu ezera dienvidaustrumu krastā.
Masaši Vatanabe
Masaši Vatanabe (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||39||12
Ludmila Ikere
Ludmila Ikere (dzimusi ) ir latviešu režisore.
1957. gadā absolvējusi Kuldīgas vakara vidusskolu. 1968. gadā beigusi Ļeņingradas Kultūras institūta Režijas nodaļu.
Studiju laikā strādājusi par režisori Brocēnu kultūras namā, kā arī par galveno režisori Saldus Tautas teātrī. 1968. gada augustā kļuvusi par Rīgas Kinostudijas darbinieci; kinostudijā nostrādājusi līdz 1990. gadam. Strādājusi pie dažādām pasūtījuma filmām par dažādiem kultūras darbiniekiem, tajā skaitā Annu Brigaderi, Arvīdu Žilinski un Ernestu Birznieku-Upīti. Tāpat strādājusi arī pie kinožurnāliem "Pionieris" un "Padomju Latvija". Pēc darba kinostudijā sākusi rakstīt dzejoļu krājumus.
Argentīnas sieviešu futbola izlase
Argentīnas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Argentīnu starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Argentīnas Futbola asociācija.
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā Argentīna ir spēlējusi četras reizes — 2003., 2007. un 2019. gadā, 2023. gadā līdz šim ne reizi nav spējusi izkļūt no grupas. Vasaras olimpiskajās spēlēs izlase ir spēlējusi vienu reizi — 2008. gadā, kad zaudēja visās trīs grupu turnīra spēlēs. Dienvidamerikas čempionātā Copa América Femenina 2006. gadā Argentīnas futbolistes izcīnīja čempiontitulu, trīs reizes komanda ir ieguvusi otro vietu.
2023. gada jūnijā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 28. vietā.
Kroni
Kroni ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 9 km no pagasta centra Briežuciema, 29 km no novada centra Balviem un 249 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P45 (Viļaka–Kārsava), Krakupes upes krastā.
Krustpārmiju pārveda
Krustpārmiju pārvedas nekustīgi krusto sliežu ceļu slīpā leņķī, kā arī ļauj novirzīties uz sānceļu. Nekustīgā krustojuma darba šķautnes zīmē rombu, kura mazo diagonāļu virsotnēs izvieto strupos krusteņus - 2 komplektus - pa 1 komplektam katrā virsotnē, bet lielo diagonāļu virsotnēs izvieto smailos krusteņus - 2 komplektus - pa 1 komplektam katrā virsotnē. Krustpārmiju pārvedas var būt vienkāršas t.i. - ar vienu pārvedlīkni vai divkāršas - t.i. ar divām pārvedlīknēm. Kā vienkāršās tā divkāršās var būt iekšromba (stāvas), kas ir pats izplatītākais krustpārmiju pārvedu veids, vai aizromba (lēzenas) - kad pārvedlīknes apliec smailo krusteni romba lielajās diagonālēs, un asmeņi atrodas nevis romba iekšienē, bet ārpus romba. Aizromba krustpārmijām iespējams ievērojami palielināt pārvedlīknes rādiusu, kas ļauj uzlabot ekspluatācijas parametrus un ātrumu pa sānceļu. Parasti gan iekšromba, gan aizromba pārmiju pārvedām pati izplatītākā būs smailo krusteņu marka 1/9. Iekšromba pārmijām pie tam rādiuss ir aptuveni 200 m, bet aizromba pārmijām tas var variēt ap 500 m. Aizromba pārmijām ir sarežģītāka smailā krusteņa konstrukcija. Tas ir vesels daudzkrusteņu mezgls. Krustpārmiju smailie un strupie krusteņi mēdz būt ar kustīgām serdēm.
Ilze Juhansone
Dzīvesgājums
Dzimusi 1971. gadā. Studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē (1989—1994), bija Rīgas 34. arodskolas latviešu valodas skolotāja, tad direktora vietniece (1992—1998).
1998. gadā viņa ieguva Dānijas Publiskās administrācijas skolas sertifikātu un kļuva par Latvijas Bēgļu lietu centra direktora vietnieci. Līdztekus studēja tieslietas LU Juridiskajā fakultātē (1999—2005) un 2002. gadā kļuva par Latvijas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes (PMLP) juridiskās daļas direktora vietnieci, 2003. gadā par Latvijas Pastāvīgās pārstāvniecības ES padomnieci.
Pēc Latvijas pievienošanās Eiropas Savienībai 2004. gadā Juhansone atgriezās Latvijā un bija Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas Valsts sekretāra vietniece (2004—2008), tad Ārlietu ministrijas ES lietu ģenerālsekretāre (2008—2011). 2011. gadā Juhansoni iecēla par Latvijas ārkārtējo un pilnvaroto vēstnieci Latvijas Pastāvīgajā pārstāvniecībā Eiropas Savienībā. 2014. gadā viņa ieguva Eiropas Publiskās administrācijas skolas sertifikātu.
Pēc aktīvās darbības Latvijas prezidentūras Eiropas Savienības Padomē laikā 2015. gadā Juhansone kļuva par EK ģenerālsekretāra vietnieci.
Yaogan 14
Yaogan 14 ir Ķīnas militārais Zemes novērošanas pavadonis, kas palaists 2012. gadā.
Ilze Juhansone
Dzīvesgājums
Kad 2019. gada 16. jūlijā par prezidenti tika ievēlēta Vācijas politiķe Urzula fon der Leiena, viņa no 1. augusta sāka pildīt Eiropas Komisijas (EK) ģenerālsekretāres pienākumus. 2020. gada 14. janvārī viņu apstiprināja par EK ģenerālsekretāri.
Direkcionālais leņķis
Direkcionālais leņķis ir horizontāls leņķis, kuru skaita pulksteņa rādītāja kustības virzienā no ass meridiāna vai tam paralēlas līnijas ziemeļu virziena jeb no koordinātu sistēmas x ass pozitīvā virziena līdz dotam virzienam. Direkcionālie leņķu lielums var būt no 0° līdz 360°. Lietojot orientēšanai direkcionālos leņķus, par meridiānu tuvināšanos sauc leņķi γ, ko veido īstais jeb ģeogrāfiskais meridiāns ar ass meridiānam paralēlu līniju. Meridiānu tuvināšanās var būt pozitīva, ja punkta īstais meridiāns atrodas pa labi no ass meridiāna un negatīva, ja punkta īstais meridiāns atrodas pa kreisi.
Yaogan 14
Oficiāli tika paziņots, ka pavadonis paredzēts "zinātniskiem eksperimentiem, zemes novērošanai, graudaugu ražas novērtēšanai un katastrofu novērošanai". Eksperti domā, ka kosmiskajā aparātā uzstādīta optiski elektroniskās izlūkošanas aparatūra, kura izgatavota Čančuņas Gaismas tehnoloģiju institūtā.
Pavadoni izgatavojusi Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmija.
COVID-19 pandēmija Baltkrievijā
COVID-19 pandēmija Baltkrievijā sākās 2020. gada 28. februārī, kad apstiprināja pirmo ar COVID-19 saslimšanas gadījumu, kas tika konstatēts kādam Irānas studentam, kurš bija ieradies Minskā, lai turpinātu studijas tehniskajā universitātē. Līdz 4. martam valstī tika fiksēti vēl pieci papildus inficēšanās gadījumi, no kuriem četri bija Minskas, bet pārējie divi Vitebskas apgabalā.
Yaogan 14
Lidojuma gaita
Yaogan 14 tika palaists 07:06:04 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Taijuaņas pavadoņu palaišanas centra Ķīnas vidienē un ievadīts solārsinhronā orbītā. Kopā ar to palaists eksperimentāls pavadonis Tiantuo 1.
COVID-19 pandēmija Baltkrievijā
2020. gada 19. martā valstī bija apstiprināts 51 inficēšanās gadījums ar Covid-19. Prezidents Lukašenko valdības sēdē paziņoja, ka ''... šis koronavīruss ir nekas vairāk kā psihoze, un neatkāpšos no saviem vārdiem, [..] Kopā esam pārdzīvojuši daudzas psihozes, un mēs zinām, pie kā tās ir novedušas. Es esmu pārliecināts, ka šī ir kārtējā psihoze, kas nāks par labu vieniem un kaitēs citiem.''
Pirmais vilnis
27. martā Vitebskas apgabalā un 7. aprīlī Minskā ieviesa pašizolāciju, sociālo distancēšanos un sanitāros pasākumus. Kaut arī bērnudārzi un skolas turpināja strādāt, tika rekomendētas tālmācības vai mācības pēc individuāliem grafikiem. Attālināts darba režīms pēc iespējas tika ieteikts arī uzņēmumu darbiniekiem. Pasākumus ar lielu cilvēku skaita piedalīšanos atcēla vai pārcēla. 31. martā Vitebskā tika reģistrēta pirmā no COVID-19 izraisītā nāve, miris aktieris Viktors Daškevičs.
Pēc oficiālajiem datiem līdz 1. aprīlim Baltkrievijā inficēšanās ar koronavīrusu bija diagnosticēta 163 cilvēkiem, 53 bija izveseļojušies, bet miruši bija divi cilvēki. Vislielākā COVID-19 izplatība bija Vitebskā, kur kopš marta vidus slēgtas vairākas rūpnīcas. Pilsoniskā kustība "Naš dom" ("Mūsu mājas") apgalvoja, ka varasiestādes slēpj patiesos epidēmijas mērogus, iesaistot pat Valsts drošības komitejas (VDK) darbiniekus, ārstiem liek parakstīties par informācijas neizpaušanu, piedraudot ar kriminālatbildību. Saskaņā ar neoficiālu informāciju, Vitebskā slimnīcas bija pārpildītas, bet sakarā ar COVID-19 testu trūkumu, visiem saslimušajiem tiek uzstādīta pneimonijas diagnoze.
12. aprīlī Baltkrievijas Veselības ministrija publiskoja datus, ka kopējais inficēto skaits sasniedzis 2578, bet kopējais mirušo skaits 26. Pavisam Baltkrievijā bija veikts vairāk nekā 64 000 analīžu 17 laboratorijās visā valstī. PVO misijas vadītājs Baltkrievijā paziņoja, ka nepieciešams veikt ierobežojošus pasākumus – noteikt par obligātu sociālo distancēšanos, izolēt personas, kas kontaktējušās ar saslimušajiem, aizliegt rīkot sporta, kultūras un citus publiskus pasākumus, kā arī mācību iestādēs pāriet uz attālinātām mācībām.
18. aprīlī Veselības ministrija paziņoja, ka pārstās publicēt statistiku par saslimušo skaitu, tomēr pēc pāris dienām atsāka publicēt oficiālos datus. Baltkrievijā aprīļa beigās netika atcelta ikgadējā sestdienas talka, kā arī 9. maija militārā parāde Minskā. Saskaņā ar oficiālajiem datiem Baltkrievijā līdz 12. maijam bija 24 873 inficēto un 142 mirušie. "Radio Svoboda" baltkrievu valodas dienests ziņoja, ka pēc piederīgo aptaujāšanas kļuvis zināms par 11 ārstiem, feldšeriem un medmāsām, kas miruši no COVID-19. Žurnālisti aprēķinājuši, ka mediķu mirstības rādītāji Baltkrievijā ir 15 reizes lielāki nekā Itālijā un 30 reizes lielāki nekā ASV. Ārstu augstais mirstības rādītājs Baltkrievijā varētu būt skaidrojams ar to, ka ne visi ar COVID-19 mirušie tiek pieskaitīti oficiālajai statistikai.
Otrais vilnis
2020. gada 14. oktobrī ziņoja, ka Baltkrievijā ar COVID-19 bija saslimuši ap 85 000 cilvēku, bet vismaz 900 no viņiem bija miruši. Ik dienu veica ap 20 000 inficēšanās pārbaužu un jauno gadījumu skaits bija mērāms no 400 līdz 500, tomēr Veselības aizsardzības ministrija neplānoja ieviest nekādus stingrākus ierobežojošos pasākumus. Aļaksandrs Lukašenka pauda uzskatu, ka Baltkrievijas reģionos slimības izplatība nav tik nopietna, jo tur nenotiek dažādas masveidīgās protesta akcijas. Tieši šo, pēc viņa vārdiem, “svētdienas gājienu” dalībnieki arī esot tie lielākie slimības izplatītāji.
31. oktobrī Baltkrievijas Valsts robežapsardzes komiteja paziņoja, ka no 1. novembra Baltkrievija nolūkā novērst COVID-19 izplatīšanos uz laiku neļaus ārvalstu pilsoņiem un personām bez pilsonības šķērsot savas robežas caur sauszemes kontrolpunktiem, vienkāršotas kārtības punktiem, kontrolpunktiem dzelzceļa stacijās un upju ostās. Tomēr šie ierobežojumi neattiecās uz aviopasažieriem, kas ieradās Baltkrievijā caur Minskas lidostu, kā arī personām, kas ceļo ar diplomātiskajām vai dienesta pasēm, oficiālu delegāciju locekļiem, ārvalstniekiem, kas piegādā Baltkrievijai palīdzību, Krievijas pilsoņiem, kas šķērso Baltkrieviju tranzītā, ārvalstniekiem, kas ir Baltkrievijas pilsoņu tuvākie ģimenes locekļi vai kuriem ir uzturēšanās atļaujas.
Ikuo Macumoto
Ikuo Macumoto (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||11||1
Krīžu valks
Krīžu valks ir Šķērveļa kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā starp Nīkrāci un Vormsāti, netālu no Nīkrāces kapiem. Tek austrumu virzienā.
Rustavi
Rustavi (ka, ) ir pilsēta Gruzijas dienvidaustrumos, Lejaskartlijas mhares administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Kūras upes krastos neauglīgā stepes apgabalā 20 km no galvaspilsētas Tbilisi. Otrs lielākais valsts industriālais centrs pēc galvaspilsētas.
Vēsture
Sena pilsēta, apdzīvota kopš bronzas laikmeta. Kā pilsēta vēstures avotos minēta kopš 4. gadsimta kā nozīmīgs senās Ibērijas valsts politiskais un tirdzniecības centrs. 11. gadsimtā minēta kā Bostankalaki — ‘Dārzu pilsēta’. Senā pilsēta nopostīta Timurīdu iebrukumā 14. gadsimta otrajā pusē.
Pilsēta atjaunota PSRS laikā 1940.—1950. gados, kad Tbilisi tuvumā tika uzbūvēti vairāki metalurģijas, metālapstādes un ķīmiskās rūpniecības uzņēmumi. Nozīmīgākais bija Rustavi metalurģijas kombināts, kas apstrādāja dzelzs rūdu no tuvējās Azerbaidžānas. Pēc PSRS sabrukuma lielākā daļa uzņēmumu tika slēgti un brīžiem līdz pat 65% iedzīvotāju bija bez darba. Iedzīvotāju skaits ievērojami samazinājās. Pilsētas ekonomika atdzīvojās 2000. gadu sākumā pēc restrukturizācijas.
Sarajevas kinofestivāls
Sarajevas kinofestivāls ir galvenais un lielākais kinofestivāls Dienvidaustrumeiropā, un viens no lielākajiem kinofestivāliem Eiropā. Tas tika dibināts Sarajevā 1995. gadā Sarajevas aplenkuma laikā Bosnijas karā, un katru gadu uz Sarajevu atved vietējās un starptautiskās slavenības. Festivāls notiek augustā, un tajā tiek demonstrēts plašs spēlfilmu un īsfilmu klāsts no visas pasaules. Pašreizējais festivāla direktors ir Mirsads Purivatra, bijušais McCann Erickson Bosnijas nodaļas izpilddirektors.
Vēsture
Pirmais Sarajevas filmu festivāls notika no 1995. gada 25. oktobra līdz 5. novembrim. Tajā laikā Sarajevas aplenkums joprojām turpinājās, un apmeklējumu prognozes bija ļoti zemas. Tomēr, lai skatītos filmas, ieradās pārsteidzoši daudz — 15 000 cilvēku. Festivāls auga ievērojamā tempā, un tagad tas ir izcilākais filmu festivāls Dienvidaustrumeiropā, katru gadu visās savās programmās piesaistot vairāk nekā 100 000 cilvēku un demonstrējot simtiem filmu no 60 valstīm.
Sarajevas filmu festivāls tiek rīkots Nacionālajā teātrī, kura priekšā atrodas Festivāla laukums un sarkanais paklājs. Seansi notiek brīvdabas teātrī Metalac, Bosnijas kultūras centrā un vēl piecos kinoteātros un projekcijas vietās visā pilsētā. Festivālā piedalījušās tādas slavenības kā Roberts De Niro, Andželīna Džolija, Breds Pits, Emīls Hiršs, Orlando Blūms, Denjels Kreigs, Denijs Glovers, Džons Malkovičs, Morgans Frīmens, Olivers Stouns, Džons Klīzs, Stīvs Bušemi, Maikls Fasbenders, Džeremijs Aironss, Bono Vokss, Niks Keivs, Coolio, Stephen Frears, Mikijs Rurks, Maikls Mūrs, Žerārs Depardjē, Darens Aronovskis, Sofija Okonedo, Džiliana Andersone, Kevins Speisijs, Eriks Kantonā, Benisio del Toro un daudzi citi.
Baltais amūrs
Baltais amūrs (Ctenopharyngodon idella) ir liela auguma karpu dzimtas (Cyprinidae) saldūdens zivs, kas ir vienīgā suga balto amūru ģintī (Ctenopharyngodon). Tā dabīgais izplatības areāls aptver Āzijas austrumus, sākot ar Vjetnamu dienvidos un beidzot ar Amūras upi Austrumsibīrijā. Baltais amūrs ir vispopulārākā zivsaimniecībās audzētā zivju suga pasaulē, un katru gadu tiek iegūtas vairāk kā 5 milj. tonnas balto amūru.
Izplatība
Baltā amūra dabīgais izplatības areāls dienvidos aptver Honas upes baseinu Vjetnamā, turpinās pāri Ķīnai, sākoties ar Pērļu upes baseinu Dienvidķīnā un beidzoties ar Amūras baseinu Ziemeļķīnā un Sibīrijā. Tas mājo arī ezeros un mākslīgajās ūdenstilpēs. Vēsturiski baltos amūrus kā pārtikas zivis audzēja Ķīnā, bet Eiropā un ASV tos iesākumā introducēja, lai varētu kontolēt dīķu veģetāciju. Baltais amūrs kopumā introducēts vairāk kā 40 valstīs. Daudzos reģionos baltais amūrs negatīvi ietekmējis dabisko vidi, konkurējot ar vietējām zivju sugām, kā arī daudzviet ūdenstilpēs ievazājis Āzijas lenteni (Bothriocephalus opsarichthydis).
Latvijā
Latvijā baltais amūrs ievests ap 1960. gadu. 1970. gados ielaists Lubezerā, bet 1980. gadā Valdemārpils ezerā. Savvaļas populācijas izveidošanās Latvijā baltajam amūram nav zināma.
Izskats
Baltais amūrs ir liela saldūdens zivs, kas turklāt ļoti ātri aug. Tā garums var sasniegt 125—150 cm, svars 45—50 kg, bet parasti garums ir 60—100 cm Ķermenis baltajam amūram slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Galva plata, ar ļoti īsu purna daļu. Mute vērsta nedaudz uz leju, lūpas stingras (bez miesas) un bez taustekļiem. Mugura zaļganbrūna, zaļgani vai dzeltenīgi pelēka, sāni un vēders zeltaini. Zvīņas lielas un platas ar tumšu maliņu, uz viduslīnijas 40—42 zvīņas. Rīkles zobi divās rindās, plati un ar rievotām malām. Anālā spura atrodas tuvāk astei kā jebkurai citai karpu dzimtas zivij. Salīdzinot ar līdzīgo melno amūru, baltā amūra sāni ir gaiši, sudraboti.
Uzvedība un barība
Baltā amūra dabīgā vide ir subtropu un mērenās joslas ūdenstilpes, kas ir samērā seklas: lēnas, lielas upes, ezeri un dīķi ar bagātīgu veģetāciju. Spēj piemēroties samērā lielām ūdens temperatūras izmaiņām (0—38°C), izdzīvot vietās ar ļoti zemu skābekļa līmeni (līdz 0,5 ppm) un spēj dzīvot viegli sāļā ūdenī (līdz 10 ppt). Uzturas nelielos baros, bet lielākas koncentrācijas veido, izvietojoties ziemošanas bedrēs. Pavasarī novērota līdz 500 km tāla migrācija, nārstošanai meklējot pietiekami straujus upju posmus.
Barojas ar dažādiem ūdensaugiem un bentosu. Dienā baltais amūrs, atkarībā no vecuma un lieluma, apēd 40—300% barības, salīdzinot ar paša ķermeņa svaru. Mazuļi barojas ar zooplanktonu un kukaiņiem, bet pieaugušie īpatņi barojas tikai ar augiem, priekšroku dodot mīkstākiem un maigākiem augiem. Novērojumos pierādījies, ka baltais amūrs dīķsaimniecībās ļoti efektīvi kontrolē šādus augus: vārpaino daudzlapi (Myriophyllum spicatum), mieturu hidrillu (Hydrilla verticillata), ūdens hiacinti (Eichhornia crassipes), mieturaļģes (Chara), Kanādas elodeju (Elodea canadensis), Brazīlijas elodeju (Egeria densa), ūdensziedus (Lemna) un citus augus. Jo augstāka ūdens temperatūra, jo baltais amūrs vairāk ēd.
Vairošanās
Dzimumgatavību baltais amūrs sasniedz 2—12 gadu vecumā, sasniedzot 33—90 cm garumu. Tēviņi parasti dzimumgatavību sasniedz 2 gadu vecumā, mātītes 3 gados. Nārsto no aprīļa līdz augustam plūdu laikā, kad ūdens temperatūra ir 17—30°C. Ūdens līmenim tilpnē ir jāpaceļas vismaz par 20 cm. Auglība no 29 000 līdz 2,5 milj. ikru. Baltajam amūram raksturīgs porciju (2—3 piegājienos) vai vienlaicīgs nārsts, kas ilgst 20—25 dienas. Ikri pelaģiski vai puspelaģiski un pēc iznēršanas peld lejup pa straumi. To attīstība ilgst 1—4 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Ikru attīstības dienās ļoti svarīgs ir arī augsts skābekļa līmenis. Kāpuri pelaģiski un uzreiz pēc izšķilšanās slēpjas starp augiem. Baltais amūrs var sasniegt 21—22 gadu vecumu.
Nivelieris
Nivelieris ir ģeodēzisks instruments, kas darba stāvoklī nodrošina horizontālu vizūru. Tā galvenās sastāvdaļas ir tālskatis un ierīce vizūras horizontēšanai — cilindriskais līmeņrādis vai kompensators. Gandrīz visiem nivelieriem apakšējā daļā ir iebūvēts limbs horizontālo leņķu mērīšanai ar ne visai augstu precizitāti.
Atkarībā no nivelēšanas precizitātes, kuru raksturo noteiktā paaugstinājuma standartnovirze 1 km garā dubultā nivelēšanas gājienā, nivelierus nosacīti iedala precīzijas jeb augstas precizitātes nivelieros, precīzajos un tehniskajos nivelieros. Precīzijas nivelieriem, kuri ir paredzēti I un II klases nivelēšanai un inženierģeodēziskajiem darbiem, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 0,5 mm. Precīzajiem nivelieriem, kuri ir paredzēti III klases nivelēšanai, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 3 mm. Tehniskajiem nivelieriem, kuri ir paredzēti topogrāfiskās uzmērīšanas augstumu pamatojuma veidošanai un būvniecībai, paaugstinājuma standartnovirze nepārsniedz 10 mm.
Precīzijas nivelieros izmanto tālskatus ar lielu palielinājumu, precīzākus līmeņrāžus un kompensatorus, korpusa termoizolāciju un palīgierīces latas nolasīšanas precizitātes paaugstināšanai. Tāpēc šo nivelieru masa un izmēri ir lielāki. Precīzie nivelieri konstrukcijas un precizitātes ziņā ieņem vidēju stāvokli starp precīzijas un tehniskajiem nivelieriem. Tehniskie nivelieri ir vienkāršas konstrukcijas, maza izmēri, ērti un droši ekspluatācijā.
Atkarībā no tā ar kādu ierīci horizontē vizūru, nivelierus iedala nivelieros ar cilindrisko līmeņrādi un nivelieros ar kompensatoru. Savukārt nivelierus ar kompensatoru sīkāk iedala analogajos un digitālajos. Analogajos kompensatoros latas nolasīšana ir vizuāla, bet digitālajos latas nolasa ar elektronisku speciālas svītras kodu. Ar šiem nivelieriem var nolasīt parastās latas arī vizuāli.
Manolova
Manolova var būt:
Naktenes
Nakteņu ģints ir lielākā nakteņu dzimtā. Mūsdienās nakteņu ģintī ir iekļautas vairākas iepriekš atsevišķi izdalītas ģintis, piemēram, Lycopersicon (tomātu ģints).
Sugas
Ģintī ir klasificētas vairāk nekā 1200 sugas, no kurām dažas tiek audzētas izmantošanai pārtikā vai kā krāšņumaugi, kā arī neliels skaits sugu aug arī Latvijā.
Ēdamās sugas
Citas nakteņu sugas ir nozīmīgas reģionālā līmenī, piemēram, Solanum aethiopicum, Solanum quitoense, Solanum torvum, Solanum muricatum, Solanum betaceum, Solanum lycocarpum, Solanum scabrum.
Dekoratīvās sugas
Sugas, kas visplašāk tiek audzētas kā dekoratīvie augi, ir:
Latvijas sugas
Latvijā ir sastopamas šādas nakteņu sugas:
Guntis Kalniņš (1963)
Guntis Kalniņš (dzimis 1963. gadā Jēkabpilī) ir latviešu inženieris un politiķis, Bijis 12. Saeimas deputāts, saskaņā ar 12.Saeimas vēlēšanu rezultātiem pēc iegūto punktu skaita Guntis Kalniņš bija nākamais pretendents pēc Raimonda Bergmaņa, kurš nolika mandātu uz ministra amata pildīšanas laiku, uz deputāta amatu no Zaļo un zemnieku savienības Zemgales vēlēšanu apgabala saraksta.
Kalniņš 2011. gadā Rīgas Tehniskajā universitātē ieguvis profesionālo maģistra grādu siltumenerģētikā un siltumtehnikā, iegūstot inženiera kvalifikāciju. 1988. gadā Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā viņš ieguvis inženiera-mehāniķa kvalifikāciju.