cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gotlande
Vēsture
1645. gadā Trīsdesmitgadu kara laikā Zviedrija ieguva tiesības uz Gotlandi, kas ir šīs karaļvalsts sastāvā līdz mūsu dienām. No 1675. gada līdz 1679. gadam dāņi uz īsu laiku atguva kontroli pār salu. 1878. gadā uz salas tika uzbūvēta dzelzceļa līnija.
1944. gada rudenī pāri Baltijas jūrai Gotlandē no Kurzemes krasta bēgļu laivās ieradās vairāk nekā 4500 latviešu bēgļu.
Līguma starp Smoļensku un Rīgu un Gotlandi ievads (1229)
"Kas notiek laikā, tas ar laiku izgaist. (Tāpēc) tiek uzticēts labiem vīriem vai apstiprināts ar dokumentu, lai visiem būtu zināms, arī tiem, kuri dzīvos vēlāk. Tajā gadā, kad nomira Rīgas kungs Alberts, Smoļenskas kņazs Mstislavs Dāvida dēls apsvēra un sūtīja uz Rīgu savu labāko priesteri Jeremiju un kopā ar viņu saprātīgu vīru Panteleju no savas pilsētas Smoļenskas: abi tika sūtīti uz Rīgu, no Rīgas tie devās uz Gotu krastu, lai tur apstiprinātu mieru. Viņi apstiprināja mieru, jo tirgotājiem nebija miera starp Smoļensku un Rīgu, un Gotu krastu. Par šo mieru bija pūlējušies labi vīri: dieva bruņinieks Rolfs no Kaseles un smoļenskietis Tumašs, lai miers būtu mūžīgs; viņi atjaunoja mieru, kā tas patika krieviem un visiem, kas runāja "latīņu mēlē" un kuri kā viesi tirgojās Krievzemē. Uz šī miera pamata, lai tas būtu ilgstošs, kņazam un visiem rīdziniekiem un visiem, kas runā "latīņu mēlē", un visiem, kas brauc Baltijas jūrā, bija pa prātam uzstādīt un pierakstīt tiesības, kā jāizturas krieviem pret tiem, kas runā "latīņu mēlē", un kā jāizturas tiem, kas runā "latīņu mēlē", pret krieviem, ja kāds ko nodarītu. Nedod dievs, ka starp mums izceltos kautiņš vai tiktu nogalināts kāds cilvēks, tad par šo cilvēku jāmaksā, lai tas nekaitētu mieram: jāmaksā tā, lai abām pusēm būtu pa prātam".
Kārlis Jansons
Kārlis Jansons var būt:
Rozija Hantingtona-Vitlija
Rozija Hantingtona-Vitlija (en; dzimusi ) ir angļu modele un aktrise.
2010. gadā bijusi viena no Victoria's Secret "eņģeļiem". No 2006. līdz 2010. gadam piedalījusies Victoria's Secret Fashion Show. 2011. gadā filmējusies "Transformeru" trešajā daļā "Transformeri 3: Mēness no otras puses" (Transformers: Dark of the Moon). Par lomu filmā saņēmusi CinemaCon Award.
Pirmā pasaules kara Austrumu fronte
Pirmā pasaules kara Austrumu fronte bija viens no Pirmā pasaules kara (1914—1918) karadarbības teātriem, kurā Vācijas Impērija, Austroungārija un Bulgārijas Karaliste (no 1916), kas pārstāvēja Centrālās lielvalstis, cīnījās pret Krievijas Impēriju un Rumānijas Karalisti (no 1916), kas piederēja Antantei. Šī fronte stiepās no Baltijas jūras līdz Melnajai jūrai, skarot lielāko daļu Austrumeiropas un daļēji arī Centrāleiropu.
Austrumprūsijā un Polijā
Krievijas Ziemeļrietumu frontes komandieris bija Jakovs Žilinskis, kurš atbalstīja Krievijas Plāna 19 G variantu, ar galveno uzbrukumu Austrumprūsijai, taču sākoties karam, viņš nespēja koordinēt 1. un 2. armijas darbību, novedot tās pie sakāves. Atbilstoši Plānam 19 un Francijas lūgumam pēc iespējas ātrāk atklāt Austrumu fronti, kara pirmajās dienās Krievijas virspavēlniecība (Stavka) pieņēma lēmumu no stratēģiski izdevīgajām pozīcijām Polijas karalistē iebrukt Austrumprūsijā un doties Berlīnes virzienā.
15. augustā Austrumprūsijā iebruka Krievijas 1. un 2. armijas, kuru komandieriem vācbaltietim Paulam fon Rennenkampfam un krievam Aleksandram Samsonovam bija personīgi sliktas attiecības, kas traucēja abām armijām koordinēt savu rīcību.
Karam sākoties, Vācija nosūtīja septiņas no savām astoņām armijām pret Franciju. Vāji aizsargātās Austrumprūsijas aizsardzība palika 8. armijas uzdevums. Pēc pirmajām krievu uzvarām, 20. augustā vācu 8. armijas komandieris Maksis fon Pritvics pieņēma lēmumu atkāpties Vislas virzienā, un ļāva krievu spēkiem iebrukt dziļi Mazūrijas ezeru rajonā, kur ezeri sašķēla un sadalīja krievu armiju kustību, padarot vieglāku to atsevišķu sakaušanu vēlāk. 23. augustā Pritvicu atlaida no komandiera amata un par jauno komandieri iecēla ģenerāli Paulu fon Hindenburgu, kura palīgs bija Erihs Lūdendorfs. Viņi apņēmās īstenot agresīvu uzbrukuma taktiku, lai iznīcinātu Samsonova 2. armiju. 24.-25. augustā vācu izlūkošana pārtvēra krievu armijas radio ziņas, kas apliecināja, ka starp Samsonova un Rennenkampfa armijām nav sadarbības.
No 26. līdz 30. augustam Samsonova armija iesaistījās Tannenbergas kaujā. 26. augustā Augusts fon Makenzens sakāva Samsonova kreisā flanga spēkus, taču par spīti tam, Žilinskis pavēlēja Rennenkampfam nevis pagriezties uz dienvidiem, palīgā Samsonovam, bet uzbrukt ziemeļu virzienā pret Kēnigsbergu. 27. augustā vācu spēki pārrāva Samsonova fronti, un 28. augustā aplenca viņa armiju. Samsonovs pavēlēja 2. armijai sākt atkāpšanos, kas pārvērtās bēgšanā. 29. augustā Samsonovs aiz kauna nošāvās. No 135 000 aplenkto krievu tikai 10 000 izlauzās no aplenkuma, pārējie bez lielas pretestības padevās.
30. augustā Žilinskis izlēma, ka pēc 2. armijas sagrāves vācu galvenie spēki uzbruks Varšavai, un pavēlēja Rennenkampfam doties dziļāk Austrumprūsijā. Sākoties vāciešu pretuzbrukumam, Rennenkampfs sāka atkāpties, Pirmajā Mazūrijas ezeru kaujā no 7. līdz 14. septembrim arī viņa armiju sakāva, Rennenkampfs zaudēja 150 000 vīru un 150 lielgabalus. Krievu spēki pārgrupējās un 1. oktobrī Augustovas mežā deva prettriecienu, gandrīz pilnībā padzenot vāciešus no Krievijas Impērijas teritorijas.
Lai atvieglotu Austroungārijas stāvokli Galīcijas frontē, kur Krievija bija izvērsusi veiksmīgu uzbrukumu, 4. oktobrī vācieši sāka uzbrukumu Varšavas virzienā, kurai pietuvojas 12. oktobrī, taču 26. oktobrī bija spiesti atkāpties. 6. novembrī jauns vācu uzbrukums beidzās ar Lodzas ieņemšanu. 13. decembrī Vācijas un Austroungārijas uzbrukumi Polijas frontē tika pārtraukti.
Galīcijā un Karpatos
Kad 5. augustā Austroungārija pieteica karu Krievijai, tās armijas virspavēlnieks Konrāds uzskatīja, ka krievu uzbrukums nāks no Polijas, nevis austrumiem, kamēr krievi uzskatīja, ka Austroungārija uzbruks austrumos. 9. augustā Vācijas virspavēlnieks Moltke informēja Konrādu, ka Vācijas spēki nevarēs palīdzēt Austroungārijai uzbrukumā Polijai, kas sākās 10. augustā. Austroungārijas kavalērija ātri uzbruka, apdraudot Ļubļinu un 5. armiju ar aplenkumu. Sastopot pretestību, Austroungārijas armija atkāpās.
18. augustā sākas Krievijas Impērijas 3. un 8. armijas iebrukums Galīcijā. 3. septembrī krievi ieņēma provinces galvaspilsētu Ļvivu (Lembergu) un 24. septembrī sāka spēcīgā Pšemislas cietokšņa aplenkumu, kas turpinās līdz 10. oktobrim. Jau 11. septembrī Konrāds pavēlēja vispārēju atkāpšanos no Galīcijas un krievu karaspēks pietuvojās Karpatu pārejām, kas tam pavērtu ceļu uz Ungāriju. 28. septembrī jaunizveidotā Vācijas 9. armija devās palīgā Austroungārijai, uzbrūkot krievu spēkiem Polijā. 10. novembrī krievi sāka otro Pšemislas cietokšņa aplenkšanu, ieņemot to 1915. gada 22. martā.
No 1. līdz 17. decembrim notika Limanovas kauja, kuras rezultātā Austroungārijas 4. armija apturēja krievu uzbrukumu Krakovai un novērsa iespējamu ofensīvu Vīnes virzienā. Līdz decembra beigām frontes līnija šajā sektorā nostabilizējās līnijā starp Vislu, Tarnovu un Karpatiem, kuros visu ziemu notika kaujas.
Lai arī kara pirmajos mēnešos Krievija cieta lielus zaudējumus Austrumprūsijā, tās veiksmīgais uzbrukums Vācijai, iespējams, paglāba Parīzi no ieņemšanas. Krievijai arī izdevās nosargāt lielāko Polijas daļu, un tās zaudējumus pret Vāciju atsvēra uzvaras pret Austroungāriju un Galīcijas ieņemšana.
Lielā atkāpšanās, 1915
1915. gada sākumā vācieši plānoja dot smagu triecienu krievu spēkiem Polijā, kas tur gatavojās jaunam iebrukumam Austrumprūsijā. Paralēli šim uzbrukumam vācieši sniedza palīdzību Austroungārijai, kas Galīcijā bija zaudējusi gandrīz miljonu nogalināto un karagūstekņu. 8. janvārī Vācija izveidoja Dienvidu armiju, kura turpmāk iesaistījās kaujās Austroungārijas atbalstam. 23. janvārī izgāzās Austroungārijas mēģinājums pārraut Pšemislas aplenkumu. No 7. līdz 21. februārim notika Otrā Mazūrijas ezeru kauja, kurā vācieši iznīcināja lielu daudzumu Krievijas Impērijas kareivju, taču neieņēma jaunas teritorijas. 22. martā beidzot padevās Pšemislas cietoksnis ar 150 000 Austroungārijas kareivjiem.
Austrumu fronte vāciešiem tagad kļuva par kara svarīgāko zonu. 2. maijā sākās veiksmīgā Gorlices-Tarnovas ofensīva Makenzena vadībā, kas turpinājās līdz 23. maijam. Ar masīvu artilērijas pārspēku viņš pārrāva krievu fronti. Taču krievu pretuzbrukums piespieda Austroungārijas armiju pamest Bukovinu. 3. jūnijā Makenzens atguva Pšemislu. Vācu uzbrukuma rezultātā Krievija 20. jūnijā sāka atkāpšanos no Galīcijas, 22. jūnijā zaudējot Ļvivu. Atkāpšanās laikā gūstā nonāca 250 000 krievu.
2. jūlijā ķeizars Vilhelms II piekrita Hindenburga un Lūdendorfa plānam aplenkt un iznīcināt Krievijas Impērijas armijas galvenos spēkus Polijā, izvēršot vairākus vienlaicīgus uzbrukumus. Balstoties uz jau pavasarī iesāktajiem uzbrukumiem, 13. jūlijā ar jaunu sparu sākās Bugas ofensīva, Makenzenam uzbrūkot krievu 3. armijai ar mērķi ieņemt Brestļitovsku, Narevas ofensīva Polijas ziemeļos ar mērķi ieņemt Varšavu, un Kurzemes ofensīva Latvijas un Lietuvas teritorijās. 22. jūlijā, lai glābtu karaspēku no aplenkuma un sakāves, Krievijas Impērijas armijas sāka Lielo atkāpšanos, 4. augustā zaudējot Varšavu, 17. augustā Kauņu, 19. augustā Novogeorgijevsku, 25. augustā Brestļitovsku, 2. septembrī Grodņu un 18. septembrī Viļņu. Lai arī gūstā kritušo skaits bija liels, Krievijai izdevās izvairīties no pilnīgas armijas iznīcināšanas un evakuēt lielu daļu rūpniecības uzņēmumu. Bēgļu gaitās devās arī liela daļa zaudēto teritoriju iedzīvotāju. Septembra beigās fronte atkal nostabilizējās.
Austroungārija augustā mēģināja veikt iebrukumu dziļāk Ukrainā, taču zaudēja 300 000 gūstekņu un kritušo. 23. augustā cars Nikolajs II kļuva par Krievijas armijas virspavēlnieku. Vācu flotes sāktās kaujas Rīgas jūras līcī beidzās bez panākumiem.
Brusilova pārrāvums, 1916
Pēc katastrofālā 1915. gada, Krievijas armija dažu mēnešu laikā saņēma ievērojamus ieroču papildinājumus, un sāka plānot pretuzbrukumu, kas beidzās ar gandrīz visas Volīnijas un Bukovinas, kā arī Galīcijas austrumu daļas ieņemšanu.
Brusilova pārrāvums sākās 1916. gada 4. jūnijā nu turpinājās līdz 20. septembrim Antantes 1916. gada stratēģiskā plāna ietvaros. Tā mērķis bija atvieglot Francijas stāvokli Verdenas kaujā, kā arī palīdzēt Itālijai, kas neveiksmīgi uzbruka Austroungārijai Trento provincē.
Zaudējumi, kurus šo kauju laikā cieta Austroungārija, tai turpmākā kara gaitā vairs neļāva patstāvīgi realizēt liela mēroga militārās operācijas. Vienlaikus Centrālajām lielvalstīm, lai apturētu ofensīvu, nācās pārsviest uz Austrumu fronti 34 divīzijas, pavājinot to spēkus citās frontēs. Kopā ar Rietumu frontē paralēli notikušo ofensīvu (Kauja pie Sommas) 1916. gadā Antantei izdevās veikt saskaņotu ofensīvu pret Centrālo lielvalstu karaspēku.
Krievijas panākumu iedvesmota, Antantes pusē karā iesaistījās iepriekš neitrālā Rumānijas Karaliste, tomēr Augusta fon Makenzena vadītajiem spēkiem to izdevās ātri sakaut un ieņemt galvaspilsētu Bukaresti. Tā Krievijas Impērijas militārais stāvoklis tikai pasliktinājās, jo frontes līnija tagad stiepās līdz Melnajai jūrai.
Pēc Rumānijas sakāves, Krievijas nolēma veikt uzbrukumu Rīgas frontē, lai piesaistītu Vācijas karaspēka rezerves un palīdzētu Francijai izturēt Verdenas kauju. Neveiksmīgā Krievijas 12. armijas uzbrukuma operācija (Ziemassvētku kaujas) notika laikā no 1917. gada 5. janvāra līdz 11. janvārim (jaunajā stilā), kurā lielu drosmi parādīja latviešu strēlnieki.
Krievijas izstāšanās no kara
1917. gada februārī sākās Krievijas revolūcija. Jau drīz pēc Februāra revolūcijas uzvaras, jaunā Krievijas Pagaidu valdība apliecināja sabiedrotajām valstīm, ka turpinās karu. Lai demonstrētu savu apņēmību, Pagaidu valdība organizēja Jūnija ofensīvu Galīcijā, kas izgāzās, demonstrējot Krievijas armijas sabrukumu.
Lai piespiestu Krieviju beidzot izstāties no kara, Vācijas Impērijas 8. armija no 1917. gada 1. līdz 6. septembrim veica Rīgas operāciju, kuras laikā tā straujā triecienā ieņēma Rīgu un mēģināja ielenkt apmēram 160 000 Krievijas 12. armijas karavīru, kas kaujā pie Mazās Juglas tomēr spēja uz laiku noturēt aizsardzību, izkļuva no ielenkuma un atkāpās Petrogradas virzienā. Vācijas kara flote 1917. gada 29. septembrī — 20. oktobrī veica liela mēroga jūras desanta operāciju "Albiona", kuras laikā sagrāva Krievijas Baltijas kara floti un ieņēma Monzunda arhipelāgu.
1917. gada 8. novembrī, tūlīt pēc varas pārņemšanas Oktobra revolūcijas rezultātā Padomju Krievijas valdība izsludināja "Dekrētu par mieru", kurā piedāvāja visām Pirmajā pasaules karā iesaistītajām pusēm sākt pamiera sarunas. 3. decembrī sākās Krievijas sarunas ar Centrālajām lielvalstīm par pamiera noslēgšanu, kas stājās spēkā 1917. gada 15. decembrī. Miera sarunās Vācija pieprasīja Krievijas valdībai atzīt Polijas, Lietuvas un Baltijas provinču neatkarību, no kā Krievijas puse atteicās. Ukrainas Centrālā Rada 1918. gada 25. janvārī pasludināja Ukrainas Tautas Republikas neatkarību. 16. februārī Vācijas protektorātā tika atjaunota Lietuvas valsts. 17. februārī pamiers tika pārtraukts un Vācijas armija 18. februārī ieņēma Daugavpils cietoksni un cauri Latgalei turpināja uzbrukumu Pleskavas virzienā. 19. februārī Ļeņins lika steigšus noslēgt miera līgumu uz jebkādiem nosacījumiem, jo Krievijai "vairs nav armijas. Vācieši no Rīgas uzbrūk visā frontē." Īsi pirms vācu karaspēka ienākšanas Tallinā, 1918. gada 24. februārī tika pasludināta Igaunijas valsts neatkarība.
1918. gada 3. martā Padomju Krievija noslēdza Brestļitovskas miera līgumu ar Centrālajām lielvalstīm. 1918. gada 8. martā tika atjaunota Kurzemes un Zemgales hercogiste un 1918. gada 15. martā ķeizars Vilhelms II Vācijas Impērijas vārdā atzina to "par brīvu un patstāvīgu valsti".
Okupācijas zonas pārvalde
1915. gadā tika radīts Austrumu frontes virspavēlnieka pārvaldes apgabals jeb Oberosts. 1916. gada 5. novembrī Vācijas un Austroungārijas ķeizaru kopīgā deklarācija paziņoja par okupētās Polijas karalistes vietējās pašpārvaldes izveidošanu un paredzēja jauna Polijas karaļa ievēlēšanu. 1917. gada 14. janvārī no 15 vācu apstiprinātiem un 10 austriešu apstiprinātiem kandidātiem tika izveidota Polijas Pagaidu valsts padome, kas darbojās kā pagaidu parlaments un valdība līdz 1917. gada 25. augustam.
Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas Vācijas valdība izstrādāja ģeopolitisku Mitteleuropa stratēģiju ar Vācijas Impērijas satelītvalstu dibināšanu bijušajās Polijas—Lietuvas kopvalsts zemēs, ko pēc Polijas dalīšanas 1772.—1795. gadā bija anektējusi Krievijas Impērija. Tās ietvēra Kurzemes un Zemgales hercogisti, Lietuvas Karalisti, Ukrainas Valsti un Polijas Karalisti, kas ekonomiski un politiski atrastos Vācijas ietekmes zonā. 1917. gada 18.-22. septembrī notika Viļņas konference Jona Basanaviča vadībā, kas izveidoja 22 pārstāvju Lietuvas Padomi (Lietuvos Taryba) sarunām ar Vācijas valdību par Lietuvas neatkarības atjaunošanu. 1917. gada 3. decembrī sākās Brestļitovskas pamiera sarunas, kurās Vācijas delegācija prasīja Polijas, Lietuvas un Baltijas provinču neatkarības atzīšanu. 1917. gada 11. decembrī Lietuvas Padome pieņēma vācu varas iestāžu sagatavotu deklarāciju par Lietuvas valsts veidošanu ciešā aliansē ar Vācijas Impēriju.
1918. gada 16. februārī Lietuvas padome deklarēja Lietuvas karalistes atjaunošanu, kuras neatkarību Vācijas Impērija atzina 1918. gada 23. martā. Lietuvas padome 1918. gada 4. jūlijā nolēma piedāvāt karaļa kroni Virtembergas grāfam Urahas Vilhelmam, kas pieņēma karaļa Mindauga II vārdu. 1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu un hercoga kroni piedāvāja Vācijas ķeizaram Vilhelmam II. 1918. gada 15. martā Vācijas Impērija atzina Kurzemes hercogisti par brīvu un patstāvīgu valsti un paziņoja gatavību ar to slēgt līgumus, kas nodrošinātu ciešu saimniecisko un militāro savienību starp abām valstīm.
1918. gada 12. aprīlī vācbaltiešu izveidotā Apvienotā Zemes padome nolēma izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti. Vācijas un Austroungārijas okupētās Ukrainas teritorijā 1918. gada 29. aprīlī tika pasludināta Ukrainas Valsts.
1918. gada 27. augustā Berlīnē tika parakstīta Vācijas-Krievijas papildvienošanās par Krievijas PFSR atteikšanos no Igaunijas un Vidzemes provincēm. Vācijas ķeizars atzina Apvienotās Baltijas hercogistes suverenitāti 1918. gada 22. septembrī, bet pati Baltijas valsts tika proklamēta Rīgā 1918. gada 5. novembrī. Hercoga kronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.
Aleksandrs Faltins
Hermanis Aleksandrs Faltins (dzimis Rīgā, pēc citiem datiem Liepājā, miris  Vīsbādenē) bija vācbaltiešu jurists, liberāls politiķis, reformators, redaktors un uzņēmējs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1819. gadā veterinārārsta Johana Leopolda Faltina un viņa sievas Juliānas, dzimušas Fītinghofas, ģimenē. Pēc studijām Tērbatas universitātē strādāja Kurzemes guberņas Augstākajā tiesā. No 1853. līdz 1881. gadam bija Rīgas rātskungs un Lielās ģildes eltermanis.
1857. gadā publicēja darbu Ueber den Anzeigenbeweis in Livland, kurā vērsās pret valsts iestāžu vardarbību. Kā Rīgas pārstāvis darbojās 1864. gada jurisdiskajā komisijā, dodot ieguldījumu vardarbības mazināšanā Krievijas impērijas juridiskajā sistēmā. No 1886. līdz 1894. gadam Faltins bija Rīgas—Daugavpils un Rīgas—Jelgavas dzelzceļa uzņēmuma prezidents. Avīzes Baltische Monatsschrift līdzdibinātajs un līdzredaktors, kur rakstīja par politiskiem un ekonomiskiem jautājumiem.
Precējies divas reizes. Pirmā sieva — Aleksandrīne, iespējams, dzimusi Betgere (precējušies 1842. gadā), otrā sieva — Luīze Šarlote, dzimusi Komprehta.
Superbus
Superbus ir poproka grupa no Francijas. Izveidota 1999. gadā, grupas mūzikā ir raksturīgs franču roka, 1950. gadu amerikāņu roka un 1960.-1980. gadu Kalifornijas pankroka sajaukums.
Desmit pastāvēšanas gadu laikā grupa ir ierakstījusi četrus studijas albumus.
Andi Šleks
Andi Raimonds Šleks (Andy Raymond Schleck, dzimis Luksemburgas galvaspilsētā Luksemburgā) ir bijušais profesionālais luksemburgiešu šosejas riteņbraucējs. A. Šleks ir dzimis riteņbraucēju ģimenē — arī viņa tēvs Džonijs Šleks bija profesionāls riteņbraucējs, bet vecākais brālis Frenks Šleks tāds ir joprojām un abi brāļi ilgstoši brauca vienā profesionāļu komandā. Riteņbraucējs ir bijis arī viņu vectēvs.
Terijs
Terijs var būt:
Andi Šleks
Ievērojamākā uzvara A. Šleka karjerā ir pirmā vieta prestižākajā velobraucienā Tour de France 2010. gadā (otrajā vietā finišējušo A. Šleku par uzvarētāju atzina pēc Alverto Kontadora diskvalifikācijas par dopinga lietošanu).
Karjera
Profesionālajā riteņbraukšanā A. Šleks nonāca 2005. gadā, kad pirmo reizi arī kļuva par nacionālo čempionu. Pirmie panākumi lielajos daudzdienu velobraucienos tika gūti 2007. gadā, kad viņš kļuva par Giro d'Italia labāko jauno braucēju, turklāt izcīnot otro vietu kopvērtējumā aiz Danilo di Lukas.
2008. un 2009. gadā A. Šleks kļuva par labāko jauno braucēju arī velobraucienā Tour de France. 2009. gadā brāļi Šleki jau bija vieni no tūres favorītiem - Frenks uzvarēja vienā posmā, bet Andi kļuva par otro kopvērtējumā, piekāpjoties tikai Alverto Kontadoram.
2010. gada Tour de France viņš iesāka vēl pārliecinošāk, kļūstot par kopvērtējuma līderi Alpos un saglabājot līdera dzelteno kreklu no 10. līdz 15. posmam, kad tehniskas kļūmes dēļ viņš to zaudēja A. Kontadoram. A. Šlekam izdevās izcīnīt uzvaras arī divos smagos augstkalnu posmos un izšķirošo 19. posmu, kas bija individuālais brauciens ar atsevišķu startu, viņš sagaidīja tikai par 8 sekundēm atpaliekot no divkārtējā šo sacensību uzvarētāja spāņa A. Kontadora. Lai arī individuālajā braucienā uzvarēja favorīts no Spānijas, A. Šleks velobrauciena finišā Parīzē jau trešo reizi tika apbalvots kā tā labākais jaunais braucējs un otro reizi karjerā ieguva otro vietu Tour de France kopvērtējumā. Pēc tam, kad 2012. gada februārī A. Kontadors tika diskvalificēts par dopinga lietošanu un virkne viņa rezultātu anulēti, A. Šleks tika atzīts par 2010. gada Tour de France uzvarētāju.
2011. gada Tour de France A. Šleks vēlreiz ieņēma otro vietu kopvērtējumā, šoreiz piekāpjoties Keidelam Evansam no Austrālijas, bet apsteidzot trešajā vietā finišējušo savu brāli un komandas biedru Frenku Šleku. A. Šleks uzvarēja smagajā 18. kalnu posmā Alpos, pie kam nākamajā etapā (tas finišēja leģendārajā L'Alpe d'Huez) kļuva par velobrauciena līderi. Tomēr priekšpēdējā posmā - individuālajā braucienā - zaudēja K. Evansam un piekāpās cīņā par uzvaru velobrauciena kopvērtējumā.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Krofords
Krofords (en) ir angļu uzvārds. Personas ar sādu uzvārdu:
Liesma
Liesmas uzbūve
Liesmas temperatūra atkarīga no degošās vielas dabas un oksidētāja pievadīšanas ātruma (tīrā skābeklī liesmas ir daudz karstākas nekā gaisā).
Liesmas mēdz būt izstieptas vertikālā virzienā, jo karstās gāzes ceļas uz augšu Arhimēda spēka iedarbībā. Bezsvara stāvoklī liesmas ir sfēriskas un bez papildu ventilācijas ātri nodziest, jo konvekcija nenotiek.
Ebreju kalendārs
Ebreju kalendārs jeb jūdu kalendārs ir kalendārs, kas balstīts uz Saules un Mēness cikliem. Izraēlā tas ir oficiālais valsts kalendārs. Mūsdienās tas galvenokārt tiek izmantots ebreju reliģiskajās ceremonijās. Kalendārā ir noteiktas ebreju svētku dienas, ikdienas lasāmās Psalmu vietas u.c. Sākotnēji ebreju kalendāru visi jūdi lietoja ikdienas vajadzībām, taču pēc Jeruzalemes iekarošanas 63. gadā p.m.ē. ebreji kā galveno kalendāru lietoja imperatora noteikto civilo kalendāru.
Ebreju kalendārs ir dažāda garuma, tiek atkārtots 19 gadus ilgais cikls. Garie gadi ir 3., 6., 8., 11., 14., 17. un 19.gads. Īsajos gados 353, 354 vai 355 dienas, bet garajos gados 383, 384 vai 385 dienas. 5771. gads pēc ebreju kalendāra sākās un beidzās. 5772. gads pēc ebreju kalendāra sākās un beidzās.
Klaudio Kanidža
Klaudio Pauls Kanidža (dzimis Hendersonā, Buanesairosā) ir bijušais Argentīnas futbola uzbrucējs, kurš no 1987. līdz 2002. gadam spēlēja Argentīnas futbola izasē. Viņš piedalījās trijos Pasaules kausu finālturnīros. Savas karjeras laikā viņš spēlēja River Plate un Boca Juniors klubos, kas ir sīvi sāncenši.
Cascada
Cascada ir vācu eurodance grupa. Vislabāk viņi ir zināmi ar savu singlu "Everytime We Touch", ar kuru viņi 2007. gadā uzvarēja "World Music Awards" nominācijā par Vācijas vispārdotāko mākslinieku. Tas arī kļuva par grupas pirmo singlu, kas ieguva 1. vietu vairākos mūzikas topos. Populāri singli ir arī "What Hurts the Most", kas iekļuva daudzu valstu topos 2008. gadā un "Evacuate the Dancefloor", kurš nesen ieguva 1. vietu Apvienotās Karalistes topā. Šobrīd grupa ir izdevusi trīs albumus, un tie ir pārdoti apmēram 13 miljonos eksemplāru visā pasaulē. Grupa Cascada sastāv no dziedātājas Natālijas Horleres un producentiem DJ Manian un Yanou.
1928. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1928. gada notikumi Latvijā.
Beginnings: The Lost Tapes 1988–1991
Beginnings: The Lost Tapes 1988-1991 ir Tupaka Šakura pēcnāves albums. Tas tika izdots, un tajā tika iekļautas vienas no pirmajām repera ierakstītajām dziesmām (no 1988. līdz 1991. gadam). Sākotnēji dziesmu kolekcija bija izdota 2000. gadā, tom\er dažas dienas pēc iznākšanas albums tika atsaukts no veikaliem autortiesību nesaskaņošanu dēļ ar Afēniju Šakuru.
Džeimss I Stjuarts
Džeimss I Stjuarts (James I, dzimis, miris ) bija Skotijas, Anglijas un Īrijas karalis. Skotijā viņš kļuva par karali kā Džeimss VI. Viņam tobrīd bija tikai viens gadiņš, un viņš tronī nomainīja savu māti Mariju I. Vairāki reģenti valdīja viņa nepilngadības laikā, kura oficiāli noslēdzās 1578. gadā. Tomēr viņš pilnu kontroli par valdību ieguva tikai 1581. gadā. viņš kā Džeimss I kļuva par Anglijas un Īrijas karali, nomainot pēdējo Tjudoru dinastijas monarhu Elizabeti I, kurai nebija pēcnācēju. Viņš pēc tam Anglijā, Skotijā un Īrijā valdīja 22 gadus, bieži lietojot nosaukumu Lielbritānijas karalis.
Džeimsa I valdīšanas laikā 1605. gadā Anglijā notika t.s. Pulvermucas sazvērestība (Gunpowder Plot). Tika izvērsta Amerikas un Īrijas kolonizācija. Turpinājās literatūras uzplaukums, kurā darbojās Viljams Šekspīrs, Džons Donns, Bens Džonsons un Frānsiss Bēkons. Tika izdota Karaļa Džeimsa bībele - standarta bībeles teksts angļu valodā.
Dažos avotos Džeimss I tiek pieminēts arī kā Jakobs I vai Džeikobs I (Iacobus I Stuart).
Da Vinči kods (filma)
"Da Vinči kods" (en) ir 2006. gadā uzņemta ASV mākslas filma. Filma uzņemta pēc Dena Brauna tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas režisors ir Rons Hauards, galvenās lomas atveido Toms Henkss, Odrija Totū, Ians Makellens, Alfreds Molina, Jirgens Prohnovs, Pols Betanijs, Žans Reno un Žans Pjērs Marjels. Filmas mūzikas autors Hanss Cimmers tika nominēts Zelta globusa balvai par labāko oriģinālmūziku.
Sižets
Filmas galvenais varonis profesors Roberts Lengdons (Toms Henkss) tiek iesaistīts senu noslēpumu atklāšanā, kas saistīti ar Svēto grālu. Kopā ar kriptogrāfijas speciālisti Sofiju Nevē (Odrija Totū) viņš cenšas izprast mīklainas norādes, kas varētu būt iešifrētas Leonardo da Vinči gleznā "Svētais vakarēdiens". Situāciju sarežģī tas, ka tai pašā laikā viņiem nākas bēgt no policijas kapteiņa (Žans Reno), kurš tur Lengdonu aizdomās par Luvras muzeja kuratora slepkavību un vēlas viņu arestēt. Bez tam Romas Katoļu baznīcas organizācija Opus Dei cenšas darboties pret Svētā grāla noslēpumu atklāšanu.
Brobergene
Brobergene (, lejasvācu: Brobargen) ir ciems Vācijas ziemeļrietumos, Lejassaksijas zemē, Ostas upes grīvā. Brobergenes platība ir 6,06 km². Vēstures avotos minēta pirmoreiz 1286. gadā.
Keizerlingi
Keizerlingi (de vai von Keyserlingk) ir sena vācbaltiešu dzimta, kas ieceļojusi Latvijā krusta karu laikā 15. gadsimtā un vēlāk izplatījusies arī Igaunijā, Prūsijā un Krievijā.
Vēsture
Dzimta cēlusies no Vestfālenes, kas ir daļa no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes federālās zemes Vācijā. Rakstos norādes par kādu Hermann Keselinch atrodamas jau 1300. gadā. Droši zināms, ka tiešais dzimtas aizsācējs bija Herfordas birģermeistars Alberts Kezerlinks (Keserlink) 1443.—1467. gadā. Viņa dēls Hermanis 1492. gadā iestājās Vācu ordenī un devās uz karot uz Livoniju. Pēc kaujām ar Maskavijas karaspēku Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs viņam piešķīra zemes īpašumus ordeņa Kurzemes daļā.
Vēlāk Keizerlingu dzimta sazarojās vairākās daļās, izceļojot uz Prūsiju un Saksiju. Četru atzaru piederīgie 18. gadsimtā ieguva grāfu titulus — Krievijas impērijas diplomāts Hermanis Kārlis fon Keizerlings 1742. gadā, Braunšveigas valstsvīrs Gebhards Johans fon Keizerlings-Rautenburgs 1744. gadā, Polijas—Saksijas valstvīrs Oto Ernsts fon Keizerlings 1777. gadā un Kurzemes valstsvīrs Dītrihs fon Keizerlings 1786. gadā.
Līdz mūsdienām saglabājušās divas grāfu Keizerlingu dzimtas, kuru piederīgie dzīvo galvenokārt Vācijā, ASV, Kanādā un Austrālijā.
Pīters Pauls Rubenss
Pīters Pauls Rubenss (dzimis, miris ) bija flāmu baroka gleznotājs. Kļuvis plaši pazīstams Eiropā jau savas dzīves laikā, sevišķi kontrreformācijas aprindās. Rubensu atbalstījuši gan Spānijas karalis Felipe IV, gan Anglijas karalis Čārlzs I.
Bērnība
Pīters Pauls Rubenss dzimis Vācijā, Antverpenes kalvinistu politiskā bēgļa ģimenē. 1578. gadā ģimene pārcēlās uz Ķelni, bet 1589. gadā, pēc tēva nāves, atgriezās Antverpenē, kur Pīters Pauls Rubenss uzauga katoliskā gaisotnē.
Itālija (1600–1608)
Antverpenē Rubenss ieguva izglītību un pie vietējiem meistariem apguva gleznošanu. 1610. gadā viņš devās ceļojuma uz Itāliju. Iesākumā apmeties Venēcijā, kur redzēja Ticiāna, Veronēzes un Tintoreto darbus. Vēlāk apmetās Mantujā, hercoga Vinčenco I Gonzagas galmā. Ar hercoga atbalstu ceļoja uz Florenci un Romu, kur skatīja Mikelandželo, Rafaēla, Leonardo da Vinči un Karavadžo darbus. Itālijā Rubenss dzīvoja līdz par 1609. gadam, izņemot 1603. gadu, kad bija diplomātiskā misijā Spānijā. Atgriezās Antverpenē pēc mātes nāves, un kļuva par Spāņu Nīderlandes valdnieka Albrehta VII galma mākslinieku.
Mediči galerija un diplomātiskais dienests (1621–1630)
Starp 1622. līdz 1625. gadam Marijas de Mediči uzdevumā Rubenss radīja 23 gleznu ciklu jeb t.s. Mediči galeriju, kas mūsdienās glabājas Luvrā. Šajā periodā Rubenss daudz laika pavadīja diplomātiskajās misijās, apmeklēdams Parīzi, Londonu, Madridi.
Mūža otrā puse un nogale
17. gadsimta divdesmito gadu beigās Rubensa dzīvē notika dziļš lūzums. 1626. gadā mēra epidēmijā nomira viņa sieva Izabella Branta, pēc kuras viņš ļoti sēroja. 1630. gadā ģimenē ienāca Helēna Furmāne, kas atnesa mākslinieka dzīves otrajā pusē daudz personiska prieka un radoša pacēluma. Tagad viņš daļēji atsacījās no daudzajiem oficiālajiem pasūtījumiem, aizgāja arī no diplomātiskā dienesta un sāka vairāk gleznot savam priekam.
Vasaras Rubensu ģimene tagad pavadīja ārpuspilsētas pilī — Stēnā, tāpēc šo mākslinieka dzīves pēdējo gadu desmitu mēdz dēvēt par "Stēnas periodu".
Daiļrades raksturojums
Rubensam vienmēr patika gleznot kailus cilvēku ķermeņus, spraigas kustības, patika izcelt šo ķermeņu vitalitāti. Mākslinieks daudz gleznojis mitoloģiskas tēmas par antīko dievu un cilvēku varoņdarbiem. Arī tās ir šo tēmu brīvas improvizācijas, kas iespējams veltītas dzīves skaistuma, drosmes, vīrišķības un prieka slavinājumam. Rubensa mitoloģiska sižeta kompozīcijas arvien ir ļoti dinamiskas, ekspresīvas, kompozicionāli kārtotas asimetriski, pa diagonālēm vai līkloču līnijām, balstītas uz spēcīgiem tumšāku un gaišāku toņu pretstatiem. Rubensa gleznieciskais spēks uzplauka ap divdesmito gadu sākumu, kad krāsa kļuva par viņa spēcīgāko izteiksmes līdzekli. Vēlāk viņš atsacījās no lokālkrāsām un pārgāja uz daudzveidīgu tonālo gleznojumu, sasniedzot ārkārtīgi bagātīgas toņu nokrāsas.
Rubensa mākslinieciskās darbības nozīme
Rubensa mākslinieciskajai darbībai bija ļoti liela vēsturiska nozīme. Ar viņa daiļradi flāmu mākslas skola kļuva slavena pasaules mērogā. Rubenss bija tipisks baroka stila pārstāvis, bet tajā pašā laikā viņa māksla ir savdabīga. Rubensa daiļrade ne tikai nosacīja flāmu glezniecības skolas turpmāko attīstību, bet ietekmēja arī visas Eiropas mākslas virzību. Rubensa daiļrades mantojums ir milzīgs — viņš atstājis aptuveni 3000 gleznu un gleznu metus.
Dāvids Ben Gurions
Dāvids Ben Gurions (, dzimis kā Dāvids Grīns (David Grün), miris ) - Izraēlas politiķis, viens no Izraēlas valsts dibinātājiem un tās pirmais premjerministrs.
Dzimis mūsdienu Polijas teritorijā, kas tolaik bija Krievijas sastāvā, jurista un cionisma aktīvista ģimenē, tāpēc jau 1904. gadā iesaistījās marksistiskās cionistu politiskās organizācijas Poale Zion darbā. 1905. gada revolūcijas laikā divreiz arestēts. 1906. gadā pārcēlās uz Palestīnu, kas tolaik bija Osmaņu impērijas sastāvā, un kopā ar Ichaku Ben Cvi kļuva par Palestīnas Poale Zion kustības līderi. Palestīnā nodarbojās ar lauksaimniecību. 1912. gadā kopā ar Ben Cvi iestājās Stambulas universitātē, lai studētu tiesības, kā arī strādāja par žurnālistu. Tajā laikā mainīja uzvārdu, paņemot to no Jūdu karu laika ebreju nemiernieku līdera. 1915. gadā kopā ar Ben Cvi tika izraidīts no Osmaņu impērijas un apmetās Ņujorkā, kur 1917. gadā apprecējās. Pēc Balfūra deklarācijas pieņemšanas Pirmā pasaules kara laikā cīnījās Ebreju leģionā, bet pēc kara beigām atkal atgriezās Palestīnā.
Palestīnā Ben Gurions kļuva par vienu no sociālistiskā cionisma līderiem, 1920. gadā par ebreju arodbiedrības Histadrut ģenerālsekretāru, 1930. gadā nodibināja mēreno sociālistisko partiju Mapai, kas dominēja Izraēlas politiskajā dzīvē 1968. gadam. 1935. gadā Ben Gurions kļuva par ietekmīgās organizācijas Ebreju aģentūra Izraēlai vadītāju, un koordinēja ebreju iebraukšanu Palestīnā. Kad britu varas iestādes izdeva 1939. gada Balto Papīru, kas ierobežoja ebreju iebraukšanu Palestīnā, Ben Gurions uzstājās pret to, tomēr, sākoties Otrajam pasaules karam, iestājās par ebreju iekļaušanos britu armijas rindās.
Pēc ANO rezolūcijas, kas paredzēja sadalīt Palestīnu arābu un ebreju daļās, 1948. gada 14. maijā Ben Gurions nolasīja Izraēlas valsts neatkarības deklarāciju. 1948. gada Izraēlas-arābu kara laikā Ben Gurions vadīja Izraēlas valsts cīņu. Dāvids Ben Gurions ir atbildīgs par Palestīnas arābu padzīšanu no jaunās valsts teritorijas. Viņa premjera darbības laikā Suecas krīzes kontekstā 1956. gadā tika veikts iebrukums Ēģiptē.
1970. gadā Ben Gurions pameta aktīvu politisko darbību un pārcēlās uz dzīvi kibucā Negeva tuksnesī, kur arī apglabāts.
Izraēlas pirmā premjerministra vārdā nosaukta Ben Guriona starptautiskā lidosta - lielākā Izraēlā.
Āriešu brālība
Āriešu brālība ir 1964. gadā izveidojusies balto amerikāņu cietuma banda un organizētās noziedzības sindikāts Amerikas Savienotajās Valstīs, kurā darbojas ap 15 000 biedru gan cietumu sistēmas iekšienē, gan arī ārpus tās. Saskaņā ar Federālais izmeklēšanas biroja datiem šīs bandas biedru skaits sastāda tikai apmēram 1% no visiem ASV ieslodzītajiem, tomēr Āriešu brālība ir atbildīga par vairāk kā 21% slepkavībām, kas notiekas ASV cietumos. Šī banda ir specializējusies narkotiku transportēšanā, izspiešanā, ieslodzīto sutenerismā un pasūtījuma slepkavībās.
Organizācijas uzbūve dažādos štatos atšķiras, tomēr visa Āriešu brālība ir organizēta zem vienotas vadības. Brālība sadarbojas arī ar citām cietumu bandām un organizētās noziedzības grupējumiem, piemēram, itāļu mafiju un citām. Šīs cietuma bandas biedriem ir raksturīgi noteikta stila tetovējumi, piemēram, tetovējumi, kuros minēti vārdi "Āriešu brālība", "AB", SS, 666, zīmējumi ar āboliņa lapa un citi neonacistiski simboli un zīmes.
Empoli FC
Empoli Football Club ir Itālijas futbola klubs no Empoli, Toskānas, dibināts 1920. gadā. Pirmo oficiālo spēli tas aizvadīja 1921. gadā. Klubam ir viena no spēcīgākajām jauniešu futbola sistēmām Itālijā.
Pēdējos gados klubs pastāvīgi atradies uz robežas starp Itālijas divām spēcīgākajām līgām. 2004. gadā Empoli izkrita no Itālijas futbola čempionāta A sērijas uz B sēriju, bet nākamajā sezonā uzvarēja B sērijas čempionātā un atkal atgriezās augstākajā līgā. 2006.—2007. gada sezonā Empoli izcīnīja septīto vietu A sērijas čempionātā, kas vērtējams kā nozīmīgs sasniegums pilsētai ar tikai 45 000 iedzīvotājiem. 2016.—2017. gada sezonā Empoli ierindojās 18. vietā A sērijā un atkal tika pazemināti uz B sēriju.
Komandas krāsas ir zila un balta.
Anufrijevs
Anufrijevs (ru; sieviešu dzimtē Anufrijeva (Ану́фриева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Buenosairesas "Velez Sarsfield"
Club Atlético Vélez Sársfield, parasti saukts par Vélez Sársfield vai vienkārši Vélez, ir Argentīnas sporta klubs, plašāk pazīstams pēc tā profesionālās futbola komandas, no Liniers apkaimes Buenosairesas rietumu daļā. Vélez futbola komanda spēlē Argentīnas Primera División, kas ir augstakā līga Argentīnā. Kluba mājas stadions ir Estadio José Amalfitani. Vélez Argentīnas čempionāta ir uzvarējusi 10 reizes, kā arī ieguvusi 5 starptautiskus kausus (ieskaitot Copa Libertadores un Starpkontinentālo kausu). Gan klubam, gan stadionam ir iesauka el Fortín ("mazais forts"), bet faniem ir iesauka Fortineros ("no maza forta").
Scooter
Scooter ir vācu tehno grupa no Hamburgas, kura kopumā ir pārdevuši vairāk kā 14 miljonus ierakstu un nopelnījuši 80 zelta un platīna sertifikātus. Scooter tiek uzskatīti par Vācijas veiksmīgāko singlus izdodošo grupu, kuru singli 33 reizes ir sasnieguši Top 10 un piecas reizes - pirmo vietu.
Scooter ir pazīstami ar daudziem veiksmīgiem singliem, kuru starpā ir tādas atpazīstamas dziesmas kā "Hyper Hyper", "Move Your Ass!", "Fire", "How Much Is the Fish?", "Posse (I Need You on the Floor)", "Ramp! (The Logical Song)", "Nessaja", "Weekend!", "Maria (I Like It Loud)", "One (Always Hardcore)", "Hello! (Good to Be Back)" un "The Question Is What Is The Question?"
Celebrate The Nun un The Loop
1986. gadā H.P. Baxxter un Riks Džordans tikās Hannoverē, Vācija ar nelielu reklāmu, un nodibināja new wave grupu Celebrate The Nun. Grupa izlaida divus albumus Meanwhile (1989) un Continuous (1991) un piecus singlus. Sakotnēji, viņi darbojās kā kvartets; tomēr, Slins Tompsons pameta grupu 1990. gadā, lai uzsāktu pats savu projektu. Galvenais vokālu izpildītājs grupā bija H.P. Baxxter, bet sieviešu vokālu izpildīja Baxxtera māsa Britta Maxima. Nesasniegdams vēlamos panākumus new wave arēnā H.P. Baxxter sāka strādāt bijušājā Hamburgas Indie ierakstu kompānijā (tagadējajā Edel Records), ar nozari, izplatīšana un pārdošana, kur viņš satika Scooter nākotnes menedžeri Džensu Tēli. Drīz pēc tam, 1993. gada beigās, ar bijušo Celebrate The Nun locekļi Riku Džordanu pievienojās arī H.P. brālēns Feris Bulers saskaņā ar menedžeri Džens Tēle izveidoja remiksu komandu kas bija pazīstama kā The Loop, kas kļuva par vienu no populārākajām remiksu komandām Vācijā, izlaižot dažādus remiksus tādiem māksliniekiem, kā, Adeva, Holly Johnson, The Tag Team, RuPaul, un Marky Mark feat. Prince Ital Joe.
Scooter sākums
Scooter sāka darbību kā projekts 1994. gadā. Viņu debijas singls "Vallée De Larmes" sasniedza 8. vietu Vācijas oficiālajā deju topā. Tā gada aprīlī, Scooter spēlēja savu pirmo koncertu "The Palladium" Hamburgā, kur vokālists H.P. Baxxter (Hans Peter Geerdes) sāka frīstailot instrumentālā skaņdarbā un tajā brīdī dzima hits "Hyper Hyper". Tas iedvesmoja Scooter pārtapt no projekta par grupu, un H.P. Baxxtera "bļaušana" kļuva par vienu no grupas firmas zīmēm.
Dziesma "Hyper Hyper" guva necerētus panākumus un sasniedza 2. vietu Vācijas singlu topā. Vācijā tika pārdoti vairāk kā 700,000 singla eksemplāri, sasniedzot platīna statusu. Viņu trešais singls "Move Your Ass!" sasniedza 3. vietu Media Control singlu topā pāris nedēļu laikā pēc tā iznākšanas. Arī pārējie singli no debijas albumu And the Beat Goes On, "Friends" un "Endless Summer", ieņēma līdzīgas pozīcijas topos.
Grupa izmantoja līdzīgu skanējumu savā otrajā albumā, Our Happy Hardcore. Viņu stils ievērojami mainījās 1996. gadā iznākušajā singlā "I'm Raving" (no viņu trešā albuma Wicked), kurā temps bija lēnāks nekā iepriekšējos divos albumos. Singls saņema zelta sertifikātu un sasniedza 4. vietu Vācijas topā. Pēc gada Scooter kļuva par vienu no pirmajām tehno grupām, kas izmantojusi metāla ģitāras rifu dziesmā "Fire", kas bija pirmais singls no viņu ceturtā albuma Age of Love. Tas saniedza zelta statusu ar 250,000 pārdotiem singla eksemplāriem četru nedēļu laikā pēc tā iznākšanas.
Smēķēšana
Smēķēšana ir darbība, kurā kāda substance (visbiežāk tabaka vai marihuāna) tiek sadedzināta un degšanas procesā radušies dūmi tiek ieelpoti. Smēķēšana visbiežāk tiek veikta, lai uzņemtu substancēs esošās psihotropās vielas, jo degšana atbrīvo substanču aktīvās vielas (piemēram, nikotīnu) un ļauj šīs vielas uzsūkt organismā caur plaušām.
Visbiežāk smēķēšana notiek, izmantojot cigaretes — tās var būt uztītas, izmantojot cigarešu papīru, vai arī rūpnieciski izgatavotas un komerciāli izplatītas jau gatavas. Citi izplatīti smēķēšanas piederumi ir pīpes, cigāri, ūdenspīpes un tvaicētāji.
Lai arī dažādās pasaules vietās smēķēšana bija zināma jau vairāk nekā 5000 gadus pirms mūsu ēras (galvenokārt kā šamanisma rituālu sastāvdaļa), Eiropā tā kļuva populāra tikai 17. gadsimtā, kad no Amerikas ienāca tabaka, bet no arābu zemēm — opijs. 20. gadsimta sākumā sabiedrībā sāka plaši runāt par smēķēšanas kaitīgumu. Tika atklāts, ka smēķēšana ilgtermiņā būtiski palielina risku iegūt dažādas nāvējošas slimības, piemēram, bronhītu, plaužu vēzi un sirdstrieku, tādēļ tika uzsākti dažādi ierobežošanas pasākumi, kas turpinās arī mūsdienās.
Mašīnpistole
Mašīnpistole ir automātiskais šaujamierocis šaušanai ar pistoles tipa patronām. Šī tipa šaujamieroči ļauj nodrošināt blīvu uguni, tomēr tie ir efektīvi tikai 50 — 200 metru distancē. Konstrukcijā tiek pielietots brīvais, pusbrīvais vai slīdošais aizslēgs, šaušanas ātrums vidēji 600 — 1200 šāvieni minūtē.
Pirmās sērijveidā ražotās mašīnpistoles parādījās Pirmā pasaules kara laikā vācu karaspēkā. Starpkaru periodā norisinājās mašīnpistoļu konstrukciju attīstīšana un ieviešana arī citu valstu armijās. Mašīnpistoles tika plaši pielietotas Otrā pasaules kara laikā. Vienlaikus Otrā pasaules kara laikā parādījās pirmās sērijveidā ražotās triecienšautenes, kas pēc kara pakāpeniski aizvietoja mašīnpistoles kā primārais individuālais kājnieku ierocis bruņotajos spēkos.
Mašīnpistoļu popularitāte bija saistīta ar to spēju nodrošināt lielu uguns blīvumu pretstatā šautenēm, kas ļāva šaut tikai atsevišķiem šāvieniem. Vienlaikus gan pistoļu patronas neļāva šaut ar mašīnpistolēm lielā distancē. Tādēļ ar šī tipa ieročiem pilnībā tika apbruņotas tikai vienības, kas izpildīja palīgfunkcijas, kā arī tanku, lidaparātu ekipāžas, savukārt kājnieku vienību bruņojumā bija gan mašīnpistoles, gan šautenes.
Triecienšautenēs, kas vēlāk aizvietoja mašīnpistoles bruņotajos spēkos, tiek izmantota vidējā patrona (kalibrs starp pistoles un šautenes kalibra lodēm), kas ļauj šaut lielākā attālumā salīdzinājumā ar mašīnpistoli. Mūsdienās mašīnpistoles lielākoties tiek pielietotas policijas vienībās, kā arī bruņotajos spēkos atbalsta u. tml. vienībās.
Kārlis Jansons (revolucionārs)
Kārlis Jansons, pieņemtais vārds Čārlzs (Čārlijs) Skots (en, 1882-1939), bija latviešu lielinieks un spiegs, viens no Amerikas Komunistiskās partijas dibinātājiem. Kominternes un komunistisko arodbiedrību (Profinternes) kustības darbinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1882. gada (12.) 24. janvārī Rāvas pagastā „Kaugaru” mājās zemnieka Ernesta Jansona un viņa sievas Annas, dzimušas Krauzes, daudzbērnu ģimenē, viņa vecākais brālis bija publicists un jaunstrāvnieks Jānis Jansons. Mācījās Liepājas jūrskolā, pēc tās beigšanas 1904. gadā iestājās LSDSP. 1905. gada revolūcijas laikā ar segvārdiem "Kažis" un "Kapteinis" piedalījās nelegālās literatūras un ieroču transportēšanā. Pēc 1906. gada februāra uzbrukuma Krievijas Valsts bankas aplaupīšanā Helsinkos emigrēja uz Vāciju un Angliju. Uzstājās ar runu 2. LSDSP kongresā.
1908. gadā Jansons pārcēlās uz dzīvi ASV, kur pieņēma vārdu Čārlzs Skots, saukts arī Čārlijs Skots. Tur darbojās Amerikas Sociālistiskās partijas Latviešu koporganizācijā, piedalījās Amerikas Komunistiskās partijas un Kanādas Komunistiskās partijas dibināšanā. Bija Apvienotās Amerikas Komunistiskās partijas (United Communist Party of America) Centrālkomitejas loceklis (1919—1923). 1920. gadā viņš ar Čārlza Skota vārdu tika ievēlēts par ASV un Kanādas komunistu delegātu Kominternes kongresā Maskavā un piedalījās arī Austrumu tautu kongresā Baku.
Pēc Kominternes uzdevuma viņš izveidoja tās Panamerikas biroju (Communist International’s Pan-American Bureau in America, 1921). 1923. gadā viņā kā Kanādas komunistu pārstāvis Čārlzs Džonsons atkal ieradās Maskavā uz Kominternes izpildkomitejas plēnumu un piedalījās Arodbiedrību internacionāles jeb "Profinternes" (Профинтерн) Centrālās padomes sesijā. 1925. gada maijā viņu iecēla par PSRS pārstāvniecības Japānā preses un informācijas biroja referentu ar segvārdu "Jamoto". Viņa uzdevums bija organizēt Profinternes arodbiedrības Japānā, bet 1929. gadā arī Ķīnā un Britu Indijā. 1930. gadā viņu ievēlēja Profinternes Centrālkomitejā. 1932. gadā ar Kārļa Šteina vārdu viņš pildīja slepenus uzdevumus Vācijā un Francijā, bet 1933. gadā viņš ar Čārlza Džonsona vārdu sāka lasīt lakcijas ārzemju studentiem Maskavas Starptautiskajā Ļeņina skolā (Международнaя Ленинскaя школa в Москве). 1935. gadā viņš piedalījās 7. Kominternes kongresā Maskavā, bet 1936. gadā kļuva par Profinternes anļu-amerikāņu sekcijas vadītāja vietnieku.
NKVD "Latviešu operācijas" laikā 1937. gada rudenī apcietināts un pēc pratināšanām 1939. gada 19. aprīlī nošauts kādā no Piemaskavas masu kapiem. 1982. gadā Liepājas jūrskolu nodēvēja Kārļa Jansona vārdā.
Balbiši (nozīmju atdalīšana)
Balbiši var būt:
Savvaļas aita
Savvaļas aita, Eirāzijas savvaļas aita jeb rudā aita (Ovis orientalis) ir vidēja auguma aitu ģints (Ovis) zīdītājs, kas pieder pārnadžu kārtas (Ruminantia) dobradžu dzimtai (Bovidae). Savvaļas aitas iedalās divās lielās grupās, un katrā no tām ir vairākas pasugas. Tās ir mufloni un uriāli. Viena no savvaļas aitas muflonu pasugām ir mājas aita (Ovis orientalis aries jeb Ovis aries aries).
Sistemātikas vēsture
Aitu sistemātika dažādos informācijas avotos var būt grūti izsekojama. Savvaļas aitai ir daudzas atšķirīgas pasugas, kas vēl nesenā pagātnē tika sistematizētas kā sugas. DNS un molekulārie pētījumi šīs dažādās sugas ir apvienojuši vienā vienotā sugā - savvaļas aitā. Tām ir atšķirīga morfoloģija, tām ir atšķirīgs pat hromosomu skaits, bet tām ir tuvu radniecīga DNS.
Balstoties uz morfoloģiskajām atšķirībām, pēdējo 200 gadu laikā aitu klasifikācijā ieviestas vairākas atšķirīgas sistemātikas. Daži zinātnieki sekoja 1951. gada ierosinājumam visas aitas sistematizēt 2 sugās, sadalot tās pēc kontinentu principa - Eirāzijas savvaļas aita (O. ammon) un Kanādas savvaļas aita (O. nivicola/canadensis). Daži zinātnieki pat uzskatīja, ka ir tikai viena suga - savvaļas aita (O. ammon). Sugu skaits gadu gaitā ir svārstījies no 1 līdz 9.
Jaunākie atklājumi
Vienā no jaunākajām klasifikācijām (1973.), kas balstīta uz hromosomu skaitu, Eirāzijas savvaļas aitas sistematizētas 4 sugās, bet Ziemeļamerikas savvaļas aitas divās: muflons (O. musimon/orientalis), uriāls (Ovis vignei), argals (Ovis ammon), Dalla aita (Ovis dalli), Kanādas aita (Ovis canadensis) un sniega aita (Ovis nivicola). Neskatoties uz to, ka savvaļas aitām ir atšķirīgs hromosomu skaits, daļa no sugām savā starpā hibridizējās gan nebrīvē, gan savvaļā, kur to izplatības areāli pārklājās. Turklāt to pēcnācēji bija auglīgi. Tika veikti padziļināti molekulārie pētījumi, un jau 1982. gadā tika ierosināts muflonus un uriālus sistematizēt kā vienu sugu Ovis orientalis. Šim ierosinājumam seko "Pasaules zīdītāju sugu saraksts" (Mammal Species of the World) 2005. gada izdevums, nosaucot jauno apvienoto sugu par rudo aitu (Red sheep), bet tās zinātniskais nosaukums izdevumā ir Ovis aries.