cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bila Cerkva
Bila Cerkva ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienviddaļā Rosas upes krastā 85 km no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas. Bila Cerkvas rajona centrs (rajonā neietilpst).
Vēsture
Pilsētu 1032. gadā dibinājis Kijivas kņazs Jaroslavs kā vienu no Pierosas aizsardzības līnijas pilsētām-cietokšņiem un sākotnēji saukusies par Jurjevu pēc kņaza kristītā vārda «Jurijs». Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1115. gadā Hipatija hronikā. 1240. gadā mongoļu karaspēks pilsētu nopostīja un no tās palika tikai 1050. gadā būvētās bīskapa baznīcas drupas, pie kurām pilsēta atkal atdzima, nosaukumu (Біла Церква — ‘Baltā Baznīca’) aizgūstot no šīs baznīcas. 1363. gadā pilsēta nonāk Lietuvas Lielkņazistes sastāvā, 1569. gadā — Polijā. 1589. gadā Polijas karalis Sigismunds III piešķir Bila Cerkvai Magdeburgas tiesības. 17. un 18. gadsimtā pilsēta ir Bila Cerkvas kazaku pulka centrs. No 1712. līdz 1793. gadam pilsēta atkal ir Polijas sastāvā, pēc kā nonāk Krievijas Impērijas Kijevas guberņā kā miests. Strauja izaugsme pilsētā sākās 1972. gadā līdz ar autoriepu ražošanas uzņēmuma Bilotserkivshyna (mūsdienās — Rosava) būvniecību.
Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultāte
Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultāte dibināta vienlaikus ar Latvijas Universitāti 1919. gadā. Bioloģiju tad varēja apgūt Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē Dabas zinātņu nodaļā. Mūsdienās tā ir viena no Latvijas Universitātes (LU) fakultātēm un piedāvā augstāko akadēmisko izglītību bioloģijā bakalaura, maģistra un doktora programmā, kā arī profesionālo apmācību pamatskolas ķīmijas un vidusskolas bioloģijas skolotāja programmā.
Struktūra un vadošie docētāji
Bioloģijas fakultātē ir septiņas katedras:
Vēsture
LU Bioloģijas fakultātes pirmsākumi ir izsekojami līdz 1919. gadam, kad Rīgas Politehniskā institūta Reorganizācijas komisija izveidoja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti. 1919. gada 16. septembrī tika ievēlēts tās pirmais dekāns prof. Edgars Lejnieks un fakultātes kodola locekļi. 1. oktobrī sasaukta pirmā studentu sapulce un pirmās lekcijas notika jau 4. oktobrī. Taču darbu pārtrauca Bermonta uzbrukums Rīgai 8. oktobrī, kas ierāva karadarbībā gan fakultātes pasniedzējus, gan studentus. Darbs atsākās 13. novembrī Kronvalda bulvārī 4. bijušajā Rīgas Politehniskā institūta laboratoriju korpusā.
Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes Dabaszinātņu nodaļā varēja apgūt botāniku, zooloģiju, ģeogrāfiju un ģeoloģiju. Zinātniskā darba veikšanai un studentu apmācībai tika izveidoti atsevišķi institūti un Botāniskais dārzs. 1928. gadā Dabas zinātņu nodaļa pārgāja uz bijušās I. N. Mironova komercskolas telpām Alberta ielā 10. Vēl 1939. gadā tās apakšvienības atradās Rīgā 4 ēkās bez savas sanāksmju telpas.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada septembrī Matemātikas un dabaszinātņu fakultāti sadalīja divās fakultātēs — Latvijas Valsts Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē un LVU Dabaszinātņu fakultātē. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā bēgļu gaitās uz ārzemēm devās prof. K. Ābele, prof. N. Malta, prof. H. Skuja, priv. doc. A. Veģis, asist. A. Melderis, asist. H. Ledus un daudzi citi.
Pēc kara LVU Dabaszinātņu fakultāti sadalīja Bioloģijas un augsnes zinību fakultātē, Ģeogrāfijas un Ģeoloģijas fakultātēs, bet 1953. gadā Bioloģijas un augsnes zinības fakultāti pārdēvēja par Bioloģijas fakultāti. Zinātniskais un mācību darbs notika katedrās.
1982/1983 mācību gadā Bioloģijas fakultāte atkal pārcēlās uz Kronvalda bulvāri 4. 1992/1993 mācību gadā Bioloģijas fakultātē bija 5 katedras — Augu fizioloģijas un mikrobioloģijas, Botānikas un ekoloģijas, Bioķīmijas un molekulārās bioloģijas, Cilvēka un dzīvnieku fizioloģijas, Zooloģijas un ģenētikas katedra. Fakultātē strādāja 29 docētāji, no tiem 4 profesori, 22 docenti, 2 lektori un 1 asistents.
Pēc valstiskās neatkarības atgūšanas 1990. gadā Universitātē aizsākās jauna bioloģijas studiju reorganizācija. Notika pāreja no kursu sistēmas uz programmu sistēmu, tika ieviesti 2 akadēmiskie grādi — bakalaura un maģistra. 1994. gadā biologu izlaidumā diplomus saņēma gan biologi ar piecgadīgo akadēmisko izglītību, gan pirmie bioloģijas bakalauri, kuru studiju ilgums bija četri gadi. Šai laikā tika uzsākta Latvijas Zinātņu akadēmijas institūtu integrācija Universitātē, kuras paspārnē pārgāja Molekulārās bioloģijas institūts, Hidrobioloģijas institūts un Bioloģijas institūts, vēlāk arī citi zinātniski pētnieciskie centri, kuros zinātnisko darbu veic biologi. Kopš 2015. gada fakultāte atrodas Latvijas Universitātes Dabas mājā Jelgavas ielā 1 Torņakalna apkaimē.
COVID-19 pandēmija Igaunijā
COVID-19 pandēmija Igaunijā sākās 2020. gada 27. februārī, kad diagnosticēja pirmo COVID-19 gadījumu kādam Irānas pilsonim, kas pēc lidojuma caur Stambulas un Rīgas lidostām no Rīgas autoostas ar autobusu bija ieradies Tallinā, kur pats izsauca neatliekamo palīdzību, tika izolēts un atradās stabilā stāvoklī.
Pirmais vilnis
3. martā Igaunijā konstatēja otro COVID-19 saslimšanas gadījumu vīrietim, kas 29. februārī bija ielidojis Rīgas lidostā ar "Ryanair" lidmašīnu no Bergamo.
4. un 5. martā Sāmsalā notika volejboja turnīrs 2019–20 CEV Challenge Cup, kurā piedalījās arī Milānas Power Volley Milano volejbola komanda, kuras spēlētāji inficēja vairākus vietējos iedzīvotājus. 5. martā konstatēja vēl trīs inficētus pacientus, kas 29. februārī bija atlidojuši no Bergamo. Savukārt līdz 13. martam valstī bija reģistrēti jau 79 apstiprināti saslimšanas gadījumi. 14. martā Igaunijā vienā dienā dignosticēja 68 jaunus slimības gadījumus, kopējais testēto skaits bija 853, inficēto skaits sasniedza 115, no kuriem 54 dzīvoja Tallinā un Harju apriņķī, 31 Sāres apriņķī, 9 Veravas apriņķī, 6 Tartu apriņķī, 12 Pērnavas apriņķī, 3 Rietumviru apriņķī un 3 Austrumviru apriņķī.
21. martā kopējais COVID-19 laboratorijas testu skaits sasniedza 2812, bet slimnieku kopējais skaits 306, 17% (50 cilvēki) no viņiem bija vecumā virs 60 gadiem. 14 pacientu bija ievietoti slimnīcās, divi no viņiem atradās intensīvās terapijas palātās, bet viens kritiskā stāvoklī. 25. martā Rietumtallinas centrālajā slimnīcā no COVID-19 izraisītām komplikācijām nomira 83 gadus veca paciente, šajā dienā Igaunijā bija diagnosticēti 404 inficēšanās gadījumi.
8. aprīlī tika paziņots, ka Igaunijā konstatēti 1185 inficēšanas gadījumi un 24 nāves gadījumi, no tiem trīs pēdējās diennakts laikā. Vairāk nekā 100 veselības aprūpes darbinieku bija inficējušies ar jauno koronavīrusu, mirusi 53 gadus jauna Kuresāres slimnīcas ārste Ulvi Mulina. Pēc COVID-19 diagnosticēšanas viņa trīs nedēļas atradās mājas karantīnā un cieta no klepus un drudža, tomēr atteicās saukt neatliekamo palīdzību.
Ierobežojumu atvieglošana
17. aprīlī Igaunijas premjers Jiri Ratass paziņoja, ka ārkārtas situācijā sasniegts lūzuma punkts un nākamnedēļ varētu runāt par pakāpenisku koronavīrusa dēļ noteikto ierobežojumu atvieglošanu. Valdības komisija apstiprināja septiņus kritērijus, pēc kuriem tiks vērtēta iespēja mīkstināt ārkārtas situācijas režīmā noteiktos ierobežojumus. Starp tiem ir inficējušos un slimnīcā ārstējošos cilvēku skaits, intensīvās terapijas nodaļu noslodze, sabiedrības gatavība ievērot ierobežojošos pasākumus un vispārējais ekonomikas stāvoklis.
Tika paziņots, ka Igaunijā no 1. maija līdz 31. jūlijam veiks 300 000 eiro vērtu pilotprojektu, lai Tallinā un Sāmsalā nejaušajā izlasē brīvprātīgi iekļautu pa 1080 cilvēkiem, meklējot antivielas asinīs, kuras parādīs ar COVID-10 izslimojušo skaitu. Tas nepieciešams, lai valdības komisija varētu pieņemt lēmumus par ierobežojumu mīkstināšanas pasākumiem. Tāpat valdība atbalstīja COVID-19 izplatības monitoringa projektu visā Igaunijā, kura ietvaros Tartu Universitāte divu mēnešu laikā ik nedēļu testēs 2000 cilvēku gan ar simptomiem, gan bez tiem. Projekta mērķis ir novērtēt vīrusa izplatību dažādos reģionos un iedzīvotāju grupās. Šī projekta izmaksas ir 1,8 miljoni eiro.
Otrais vilnis
Septembrī Igaunijā sākās otrais COVID-19 vilnis. 24. septembrī ziņoja par 44 jauniem saslimšanas gadījumiem, lielākie infekcijas uzliesmojumi bija Harju un Austrumviru apriņķos.
28. oktobrī Igaunijas sabiedrisko mediju portāls ERR.ee. ziņoja, ka pēdējā diennaktī Igaunijā veikti 1987 COVID-19 testi, no tiem 125 (6,29%) bijuši pozitīvi. Kopumā veikti 256 522 testi, no kuriem pozitīvi bija 4590, miruši 73 cilvēki. 14 dienu kumulatīvais gadījumu skaits uz 100 000 iedzīvotāju Igaunijā pieauga līdz 48,46, kas vēl arvien bija zemāks nekā Latvijā, Lietuvā un zemākais Eiropas Savienībā.
27. novembrī kļuva zināms, ka Igaunijā ar COVID-19 diennaktī mirušo pacientu skaits bija 5, slimnīcās ārstējās 182 pacienti, 20 pacienti atradās intensīvās terapijas nodaļās. Kopējais pandēmijas laikā diagnosticēto COVID-19 pacientu skaits sasniedza 11 323, bet mirušos skaits 104.
24. martā Igaunijā pēc inficēto kopskaita apsteidza Latviju, jo kopš pandēmijas sākuma bija reģistrēti 99 008 inficēšanās gadījumi, savukārt Latvijā attiecīgais skaitlis bija 98 870.
Pēc Veselības pārvaldes datiem līdz 2020. gada 24. decembrim COVID-19 dēļ Igaunijā bija miruši 203 cilvēki (96 vīrieši un 107 sievietes). Vidējais mirušo vecums bija 80,4 gadi (77,7 gadi vīriešiem un 82,8 gadi sievietēm).
Trešais vilnis
20. oktobrī Igaunijas valdība nolēma, ka no 25. oktobra visus pulcēšanās pasākumus, restorānus un izklaides vietas drīkstēja apmeklēt vienīgi ar vakcinācijas vai pārslimošanas sertifikātu, nevis ar ar negatīvu COVID-19 testa rezultātu, kā iepriekš. 23. oktobrī Tallinas Brīvības laukumā Ģimenes un tradīciju aizstāvības fonda vadītājs Varo Voglaids organizēja protesta mītiņu, kurā paziņoja, ka Igaunijā esot iedibināts aparteīda režīms un aicināja uzsākt masveida pilsonisko nepakļaušanos, jo valdības ieviestie ierobežojumi esot antikonstitucionāli. Uz demonstrantu plakātiem lasāmi tādi saukļi kā "Nē diktatūrai!", "Pieprasām vakcinācijas brīvību", "Cik daudz vakcīnu nāvju ir pieņemami?" un "Dievs, sargi Igauniju!". Mītiņā piedalījās arī Igaunijas Konservatīvās Tautas partijas (EKRE) līderis Martins Helme, vairāki parlamenta deputāti no šīs partijas, kā arī pret imigrāciju noskaņotās organizācijas "Odina kareivji" locekļi.
20. decembrī Igaunijas Veselības departaments ziņoja, ka inficēšanās ar COVID-19 omikrona paveidu valstī konstatēta 329 cilvēkiem, no kuriem 80% bija vietējās pārneses gadījumi, kas liecināja par jaunā paveida strauju izplatību.
2021. gada 5. decembra dati
Veselības pārvaldes 2021. gada 5. decembra dati
Ceturtais vilnis
2021. gada 29. decembrī Igaunijas Veselības departaments paziņoja, ka valstī ir sācies Covid-19 epidēmijas ceturtais vilnis, jo 14 dienu kumulatīvais COVID-19 gadījumu skaits uz 100 000 iedzīvotāju bija strauji pieaudzis līdz 684, diennaktī atklāto inficēto skaits bija 880, četri pacienti miruši. No visiem aizvadītajā diennaktī Igaunijā atklātajiem COVID-19 gadījumiem 55% bija saistīti ar SARS-CoV-2 omikrona paveidu.
Bukarestes metro
Bukarestes metro (ro) ir metro sistēma, kas apkalpo Rumānijas galvaspilsētu Bukaresti. Tā tika atklāta 1979. gada 16. novembrī. Metro tīklu apkalpo uzņēmums Metrorex. Tā ir viena no plašāk izmantojām transporta sistēmām Bukarestē, darba dienā apkalpojot vidēji aptuveni 600 000 pasažieru. Tīkla kopgarums ir 69,25 km un tajā ir 51 stacija.
Vēsture
Pirmie priekšlikumi par metro līnijas izveidi Bukarestē tika izteikti 20. gadsimta sākumā, kad to piedāvāja inženieri Dimitrje Leonida un Elje Radu.
Pirmie plāni metro līnijām tika radīti 1930. gadu beigās kopā ar vispārīgiem plāniem par pilsētvides modernicāziju. Otrais pasaules karš, kam sekoja politikas spriedzes periods, kas noslēdzās ar komunistu nākšanu pie varas, šos plānus apturēja.
Līdz 1970. gadiem esošā sabiedriskā transporta sistēma vairs nespēja apkalpot augošo pilsētu, kas bija ceturtā lielākā Eiropā. Tika izveidota komisija un tā secināja, ka nepieciešama pazemes sabiedriskā transporta sistēma. Jaunās metro sistēmas būvniecība tika uzsākta 1975. gada 20. septembrī.
Tīkls netika būvēts tādā veidā, kā citas Austrumeiropas sistēmas. Pirmkārt, sākotnējās līnijās staciju dizains bija vienkāršs, bez liekiem papildinājumiem kā mozaīkas, savdabīgi gaismas avoti un pārmērīgas dekorācijas. Staciju galvenā funkcijas bija praktiskums un pārvietošanās ātrums. Otrkārt, visi vilcieni tika ražoti Rumānijā un nesekoja Austrumeiropas konstrukciju stilam. Katra stacija parasti tika noformēta kādā krāsā (parasti baltā – Unirii 2, Universitate, Victoriei 1, Politehnica, Lujerului; arī gaiši zilā – Obor un Gara de Nord; oranžā – Tineretului) un tām bija atvērts plānojums. Neviena stacija neatgādināja citu. Tomēr, saistībā ar elektroenerģijas taupīšanu 1980. gadu beigās, daudzas stacija ir samērā tumšas, pēc tam nav bijuši ievērojami uzlabojumi. Metro tīkls ir lielāks kā Prāgā vai Budapeštā. Tiek plānots, ka pabeidzot paplašināšanas darbus, līniju kopgarums pārsniegs 100 kilometrus un būs aptuveni 80 stacijas.
Metrorex
Metrorex ir Rumānijas uzņēmums, kas apkalpo Bukarestes metro. Tas pilnībā pieder Rumānijas valstij un to kontrolē Transporta ministrija.
Purniņi (nozīmju atdalīšana)
Purniņi var būt:
Jakubs Moders
Jakubs Pjotrs Moders (pl, dzimis ) ir Polijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Polijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Moders pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Brighton & Hove Albion.
Iepriekš spēlējis Polijas komandās Lech Poznań un Odra Opole.
Polijas futbola izlases sastāvā debitējis 2020. gadā. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Neitans Hāss
Neitans Pīters Hāss (en; dzimis ) ir Austrālijas šosejas riteņbraucējs.
Biogrāfija
Sākotnēji nodarbojies ar kalnu riteņbraukšanu, Hāss pārstāvējis Austrāliju divos pasaules čempionātos. Tomēr 2009. gadā pievērsies šosejas riteņbraukšanai.
Pirms 2018. gada sezonas pievienojās  komandai, kurā galvenokārt pildīja gregari pienākumus.
2019. gada augustā parakstījis līgumu uz nākamo sezonu ar Francijas komandu .
Pēc 2021. gada sezonas 32 gadu vecumā noslēdza profesionāla šosejas riteņbraucēja karjeru un pievērsās garas distances grants ceļu sacensībām.
Āzijas tuksneša ķauķis
Āzijas tuksneša ķauķis jeb vienkārši tuksneša ķauķis (Sylvia nana) ir maza auguma ķauķu dzimtas (Sylviidae) dziedātājputns, kas ligzdo Āzijas centrālajā un rietumu daļā, kā arī Eiropas pašos galējos austrumos, ziemo Āzijas dienvidrietumos un Āfrikas ziemeļaustrumos. Āzijas tuksneša ķauķim ģeogrāfisko variāciju nav.
Tā tuvākais radinieks ir Sahāras ķauķis (Sylvia deserti), ar kuru kādreiz tika klasificēts kā viena suga.
Izplatība
Rudens migrācijas laikā ieklejo Eiropā, sasniedzot arī Lielbritāniju.
Latvijā
Āzijas tuksneša ķauķim Latvijā ir bijis viens novērojums, kad rudens migrācijas laikā ieceļojis un līdz ziemai izdzīvojis putns tika sastapts 2003. gada 30. decembrī Akmensragā.
Izskats
Āzijas tuksneša ķauķis ir maza auguma, kompakts ķauķis, otrs mazākais ģintī pēc Sahāras ķauķa. Ķermeņa garums ir 11,5—12,5 cm, spārnu plētums 14—17 cm, svars 7—10,5 g.
Abi dzimumi izskatās līdzīgi. Mugurpuse gaiši pelēkbrūna vai smilšu brūna, spārni un aste rudi brūni. Astes ārējās lidspalvas baltas. Vēderpuse un pakakle gaišā smilšu krāsā, gandrīz baltas. Kājas gaiši dzeltenas, arī acis dzeltenas ar dzeltenu ādas gredzenu apkārt. Spārni un aste relatīvi īsi, knābis garš un smails, dzeltens ar tumšu galu. Jaunie putni līdzīgi pieaugušajiem, bet to pavēderes ir krēmīgāk dzeltenas, kopumā apspalvojums gaišāks.
Uzvedība
Āzijas tuksneša ķauķis uzturas tuksnešainās, atklātās vietās ar smilšainu vai mālainu augsni, reizēm arī akmeņainās vietās, mājojot zemos krūmos (saksaulos, tamariskos ) vai kuplākos zāļu ceros. Izvairās no kailām smilšu kāpām, izkaltušas, saplaisājušas augsnes un citām līdzīgām vietām, kas neuzrāda nekādas pazīmes par ūdens tuvumu. Sastopams līdz 700 m virs jūras līmeņa. Migrācijas laikā uzturas mežmalās un krūmājos.
Barība
Barojas galvenokārt ar kukaiņiem, arī augļiem un ogām. Barību meklē uz zemes zem krūmiem vai arī to apakšējos zaros. Barību meklē, pārvietojoties ar īsiem, asiem lēcieniem, arī skrienot vai zemu lidojot starp krūmiem. Atrodoties uz vietas, paceļ asti un to vēdina.
Ligzdošana
Āzijas tuksneša ķauķi ligzdošanas laikā ir teritoriāli, veido monogāmus pārus. Ligzdošanas sezona ir laikā no marta beigām vai aprīļa sākuāma līdz jūlijam. Ligzda atrodas zemos krūmos, līdz 110 cm augstumam no zemes. Tās pamatu vij tēviņš un tā ir daļa no riesta rituāla, pēc tam pāris kopīgi ligzdu pabeidz. Ligzda būvēta no zariņiem, zāles, lapām un zirnekļu tīkliem, no iekšpuses izklāta ar augu pūkām, spalvām un smalkiem zāļu stiebriņiem. Dējumā 2—6 olas. Perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Inkubācijas perioda ilgums nav zināms. Jaunie putni izlido maija vidū vai jūnijā. Iespējams, sezonā ir divi perējumi.
Holy Smokes
"Holy Smokes" ir amerikāņu reperu Trippie Redd un Lil Uzi Vert dziesma, kas izdota 2021. gada 16. jūlijā kā otrais singls Trippie Redd ceturtajam studijas albumam Trip At Knight. Dziesma tika izdota ar Trippie Redd izdevniecību 1400 Entertainment un 10k Projects.
Trippie Redd iepriekš Lil Uzi Vert sauca par vienu no laikmeta "visu laiku izcilākajiem (GOATS)", arī apgalvojot, ka viņa albums Neon Shark vs Pegasus ir viņu iedvesmots. Galu galā abi sadarbojās. Dziesmā Holy Smokes viņi repo sintētiskā ritmā, kas aprakstīts kā "āķīgs".
Dziesma tika reklamēta TikTok un kļuva populāra, izmantojot vairāk nekā septiņus tūkstošus videoklipu ar skaņu.
Fidži futbola izlase
Fidži futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Fidži starptautiskās futbola sacensībās. Fidži futbola izlasi pārvalda Fidži Futbola asociācija.
Jasuhito Endo
Jasuhito Endo (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||152||15
Džimijs Batlers
Džimijs Batlers (en; dzimis Hjūstonā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē vieglā uzbrucēja pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas klubu Maiami "Heat", ar kuru spēlēja 2020. gada NBA finālsērijā. Dž. Batlers 6 reizes ir izpelnījies godu piedalīties NBA Visu Zvaigžņu spēlē, atzīts par 2014.—2015. gada NBA sezonas progresējušāko spēlētāju. čempions.
Dž. Batleram ir bijusi smaga, nelabvēlīga bērnība. Tēvs ģimeni pametis, un māte 13 gadu vecumā padzinusi viņu no mājām.
Karjera
Pēc vienas sezonas zemāka līmeņa koledžā, par viņu interesi izrādīja NCAA augstskola Marquette, kurā Dž. Batlers nospēlēja trīs sezonas. 2011. gada NBA draftā viņu ar kopējo 30. kārtas numuru izraudzījās Čikāgas "Bulls", kur Dž. Batlers nospēlēja sešas sezonas, kopš trešās sezonas kļūstot par komandas pirmā piecinieka spēlētāju. 2016. gada 14. janvārī aizvadīja karjeras rezultatīvāko spēli, gūdams 53 punktus uzvarā pār Filadelfijas "76ers" (115—111 pagarinājumā). Atzīts par 2014.—2015. gada NBA sezonas progresējušāko spēlētāju.
2017. gada jūnijā Dž. Batlers kopā ar pirmās kārtas drafta izvēli tika aizmainīts uz Minesotas "Timberwolves" pret Zeku Lavīnu, Krisu Dannu un pirmās kārtas drafta tiesībām (tika draftēts Lauri Markanens). Pēc vienas sezonas "Timberwolves" Dž. Batlers pieprasīja, lai komanda viņu aizmaina, un 2018. gada novembrī viņš kopā ar Džastinu Patonu devās uz Filadelfijas "76ers" apmaiņā pret Džerīdu Bailesu, Robertu Kovintonu, Dario Šariču un otrās kārtas drafta izvēli.
2019. gada jūlijā Dž. Batlers noslēdza līgumu ar Maiami "Heat" pēc sign and trade darījuma, kurā bija iesaistītas četras komandas (komandas mainīja arī Maijerss Leonards, Džošs Ričardsons, Hasans Vaitsaids, Mo Harkless un drafta tiesības uz Matiasu Lesortu). Maiami komanda aizvadīja lielisku sezonu, sasniedzot 2020. gada NBA finālsēriju, kurā sešās spēlēs piekāpās čempioniem Losandželosas "Lakers". Vēlreiz finālsēriju "Heat" ar Dž Batleru līdera lomā negaidīti sasniedza 2023. gadā, kad piekāpās Denveras "Nuggets".
Pārstāv ASV basketbola izlasi, kuras sastāvā uzvarēja.
Alans Pārkers
Pārkers bija pazīstams ar to, ka izmantoja plašu filmu veidošanas stilu klāstu un strādāja dažādos žanros. Viņš veidoja mūziklus, kā Bugsy Malone (1976), "Slava" (Fame, 1980), Pink Floyd – The Wall (1982), The Commitments (1991) un "Evita" (Evita, 1996), drāmas, balstītas uz patiesiem notikumiem, kā "Pusnakts ekspresis" (Midnight Express, 1978), Mississippi Burning (1988), Come See the Paradise (1990) un Angela's Ashes (1999), ģimenes drāmu, kā Shoot the Moon (1982), kā arī šausmu filmas un trillerus, kā "Eņģeļa sirds" (1987) un "Deivida Geila slepenā dzīve" (The Life of David Gale, 2003).
Viņa režisētās filmas ir saņēmušas 19 BAFTA kino balvas, 10 Zelta globusa balvas un 6 Amerikas Kinoakadēmijas balvas. Pats ticis nominēts astoņām BAFTA balvām, trīs Zelta globusiem un diviem Oskariem. Par filmām "Pusnakts ekspresis" un The Commitments saņēmis BAFTA balvu kategorijā "Labākais režisors", savukārt 1976. gadā saņēmis BAFTA balvu kategorijā "Labākais scenārijs" par filmu Bugsy Malone. Viņa filmu Birdy (1984) National Board of Review atzina par vienu no gada labākajām filmām un tā saņēma žūrijas balvu Kannu kinofestivālā. 2002. gadā, par saviem nopelniem britu kino industrijā, Pārkers tika iecelts par Britu Impērijas ordeņa komandieri. 2013. gadā Pārkers saņēma BAFTA Fellowship balvu, augstāko balvu, ko Britu Kinoakadēmija var piešķirt režisoram.
Rišārs Viranks
Rišārs Viranks (fr; dzimis ) ir bijušais Francijas šosejas riteņbraucējs. Viranks bija viens no populārākajiem braucējiem Francijas līdzjutēju vidū savas puiciskās personības dēļ un biežajiem atrāviena mēģinājumiem vienatnē. Viņš bija labs kalnu braucējs, uzvarējis Tour de France kalnu braucēja klasifikācijā septiņas reizes, kas ir rekords. Viranks bija 1998. gada Festina dopinga afēras centrālā persona un viņa taisnošanās kļuva par populāru skeču televīzijas satīras pārraidē Les Guignols de l'info.
Viranks divreiz izcīnīja vietu uz Tour de France kopvērtējuma pjedestāla (trešais 1996. un otrais 1997. gadā), kā arī uzvarēja vairākos posmos, to skaitā 2002. gada posmā ar finišu Vantū kalnā. Viņš ir viens no nedaudzajiem braucējiem kas uzvarējuši Tour de France posmos ar vairāk kā 10 gadu intervālu starp tiem.
Sasniegumi lielajās tūrēs
DQ = diskvalifikācija
Tāss
Tāss ir bērza stumbra mizas ārējā baltā kārta. Tāss ir viegls materiāls (vidēji 520 kg/m³, kas ir gandrīz divreiz vieglāks par ūdeni), kas atvieglo tās praktisko pielietošanu.
Bērza tāsi var atdalīt no koka plānās baltās elastīgās kārtās, īpaši vasaras sākumā tur, kur tā ir atmirusi. Lai uzglabāšanas laikā nesaripinātos, tā jāizklāj un jātur nospiesta plakaniski. Tāsi var griezt ar asu nazi un apstrādāt kā kartonu. Asai saliekšanai locījums vispirms ir jāieskrāpē ar neasu irbuli.
Tāsī esošais suberīns padara bērza koksni elastīgu un izturīgu pret mitrumu, betulīnam piemīt antiseptiskas īpašības
Tāss izmantošana ir bijusi daudzveidīga kā bezmaksas aizstājējai dažādās sfērās. Dabiskā veidā tā lietota iekuram. No tāss gatavoti mūzikas instrumenti ar spalgu skaņu, zvejnieku aprīkojums, no tās pīti, sadiegti vai līmēti grozi, kastes, vāceles un cibas, kā arī apavi — vīzes, no tās gatavo jumta segumu un pat laivas, iepakojumu pret mitrumu, no tās vēl vidējā pleistocēnā neandertāliešu apdzīvotajos rajonos dzīta darva līmes ieguvei un vēlākos laikos eļļošanai. Papīra trūkumā tā bieži lietota rakstībai — piemēram, Indijas un tās apkaimju budistu un citiem tekstiem vēl pirms mūsu ēras un Kašmīrā līdz pat 18. gadsimtam, Ziemeļamerikas indiāņu kartēm, Novgorodas valstī 11.-14. gadsimtā, Padomju Savienībā 20. gadsimtā. No bērza tāss sausā ekstrakta betulīna gatavo uztura bagātinātāju. Covid-19 sabiedriskās dzīves ierobežojumu laikā Latvijā no bērza tāss sāka veidot sejas maskas. Mūsdienās sīki tāss izstrādājumi ir bieži kā suvenīri, reizēm no tāss veido gleznas.
Hantu un mansu tautām vēl 1980. gados tāss bija viens no galvenajiem sadzīves materiāliem. Tāsi viņi no bērziem noņēma trīsreiz gadā, visintensīvākajā sulu kustības laikā. Lielākiem mērķiem paredzēto tāšu, kā jumtiem vai ceļojuma pārsegiem, gatavošanas tehnika iekļāva ilgstošu vārīšanu starp sūnām vai papardēm, lai padarītu to elastīgāku, vai vārīšanu zivju eļļā vai kopā ar zivju gabaliņiem, lai palielinātu izturību un ūdensizturību. Vārīšana visvairāk nepieciešama uzglabājot izžuvušam materiālam.
Latvijas Koksnes ķīmijas institūtā kopā ar "Latvijas Finieri" ilgstoši strādāts ar betulīnu, kuram piemīt pretvēža un antioksidanta īpašības. Uz tā bāzes reģistrētas zāles — ādas brūces dziedējošs preparāts "Episalvan". Vienlaikus turpat veikti pētījumi saistvielu ieguvei no tāss ražošanas vajadzībām.
Tāss satur arī cilvēka organismam nevēlamas vielas, kā krāsām un lakām izmantoto subarīnu.
Mūsdienās ar bērza tāsi strādājošus amatniekus sauc par tāsiķiem.
Tilžas pamatskola
Tilžas vidusskola ir Balvu novada izglītības iestāde, kas īsteno pirmsskolas un pamatizglītības izglītības programmas. Tā atrodas Raiņa ielā 15 Tilžā, Tilžas pagastā. Tilžas pamatskolas internāts atrodas Pārupes ielā 4, bet pirmsskolas izglītības grupas darbojas Dārza ielā 1 un Vectilžā. Tilžas pamatskolas speciālā klase darbojas ēkā Vidzemes ielā 2b Balvos.
Vēsture
Līdz 1940. gadam Tilžā bija divas pamatskolas, kas bija nosauktas pulkveža Kalpaka vārdā (10 skolotāji) un brāļu Skrindu vārdā (8 skolotāji). Tilžas vidusskolu nodibināja 1950. gadā. Kopš 1991. gada skola atrodas Raiņa ielā 15. 2014. gadā pabeidza ēku rekonstrukciju. 2019. gadā Tilžas vidusskola pārņēma arī likvidēto internātpamatskolas un pirmsskolas izglītības programmu. 2020. gadā Tilžas vidusskola tika reorganizēta par Tilžas pamatskolu.
Jupiters LXX
Jupiters LXX ir neliels Jupitera pavadonis. To 2017. gadā atklāja zinātnieku komanda, kuru vadīja Skots Šepards (Scott S. Sheppard). Pēc atklāšanas pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2017 J 9.
Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim piešķīra pastāvīgo nosaukumu Jupiters LXX
Jupiters LXX ir neliels pavadonis, diametrs tikai apmēram 3 km. Tas pieder Anankes grupai.
Maikls Šenons
Maikls Korbets Šenons (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, producents, mūziķis un teātra režisors.
Šenons divreiz nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris otrā plāna lomā" par lomām Sema Mendesa filmā "Revolūcijas ceļš" (2008) un Toma Forda filmā "Nakts dzīvnieki" (2016). Tāpat nominēts Ekrāna aktieru ģildes balvai un Zelta globusa balvai par filmu 99 Homes (2014). Saņēmis arī Tony balvas nomināciju 2016. gadā.
Kino debitējis ar nelielu lomu komēdijā "Murkšķa diena" (1993). Kļuvis atpazīstams ar lomu filmā "Astotā jūdze" (2002). Savas karjeras laikā ir piedalījies gan drāmās, gan komēdijās, kā "Pērlhārbora" (2001), "Sliktie puiši 2" (2003), Bug (2006), "Sātana spēles" (Before the Devil Knows You're Dead, 2007), "Sliktais policists" (Bad Lieutenant: Port of Call New Orleans, 2009), Take Shelter (2011), "Mads" (2012), The Iceman (2012), "Ātrā piegāde" (Premium Rush, 2012), "Sekss, narkotikas un zvaniņš skan" (2015), Loving (2016), "Ūdens forma" (2017), "Uz nažiem" (2019), "Ložu ekspresis" (2022) un "Amsterdama" (2022). Piedalījies arī DC Comics supervaroņu filmās "Tērauda vīrs" (2013) un "Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma" (2016).
Trīs reizes nominēts Ekrāna aktieru ģildes balvai par lomu HBO seriālā "Pagrīdes impērija" (2010—2014). Piedalījies arī Hulu seriālā "Deviņi pilnīgi svešinieki" (Nine Perfect Strangers, 2021).
Sendenī bazilika
Sendenī bazilika (fr) ir benediktiešu abatijas baznīca Sendenī, Parīzē, Francijā. Arhitektūras vēsturē iegājusi kā pirmā lielā celtne, kas uzcelta gotikas stilā. Paraugs lielai daļai 12. gadsimta nogalē celtajām gotikas katedrālēm Francijā.
Sākotnēji šajā vietā atradušies galliešu un romiešu kapi. 7. gadsimtā karalis Dāgoberts I virs Svēta Denī (fr, Francijas svētais aizbildnis) kapa šeit dibināja abatiju. Abats Sužērs te uzbūvēja jaunu baziliku abatijas vajadzībām. Baznīcas celtniecība tika pabeigta 1144. gadā.
Šī kļuva par svētceļojumu vietu un 12 gadsimtus bija Francijas karaļu apglabāšanas vieta. Te ir apglabāti visi Francijas karaļi no Dāgoberta I (valdīšanas laiks: 629—639) līdz Luijam XVIII (valdīšanas laiks: 1814—1824), izņemot dažus Merovingu un Kapetingu dzimtas pārstāvjus. Te tikuši apglabāti arī citi karalisko dzimtu pārstāvji.
Gunta Virkava
Gunta Virkava ir latviešu aktrise.
1970. gadā pabeigusi Latvijas Kinoaktieru studiju kinoaktrises specialitātē. 1975. gadā absolvējusi Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas teātra fakultāti, tajā pašā gadā kļuvusi par Latvijas Nacionālā teātra štata aktrisi. Pirms tam teātrī bija ārštata aktrise.
Kino debitējusi 1967. gadā epizodiskā lomā filmā "Kad lietus un vēji sitas logā", bet 1969. gadā jau galvenajā sieviešu lomā filmā "Es, Francisks Skorina..." ("Belarusfiļm"). Bez Rīgas Kinostudijas filmām piedalījusies arī Krievijas, Ukrainas, Baltkrievijas un Igaunijas kinostudiju ražotajās filmās. Filmējusies arī tādos seriālos kā "Tumsas puķe" un "Ferdinands Lieliskais".
Tēvs - cirka mākslinieks, žonglieris, Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks Alfons Virkavs (Virkauss) (1909-1988).
Auguliena
Auguliena, agrāk arī Augulene, ir ciems Gulbenes novada Beļavas pagastā pie Augulienas ezera. Ciems izveidojies pie bijušās Augulienas muižas jeb Roznieku (Roseneck) centra.
Kungu māja
Celta līdz 20. gadsimta sākumam neobaroka formās Tranzē-Rozeneku dzimtai. Pēc 1920. gada zemes reformas muižu nopirka vīnrūpnieks Otlans, kurš licis nojaukt ieejas portālu. Latvijas PSR laikā tā bija kolhoza "Pilskalns" īpašums. Pēc kolhoza likvidēšanas ēku pameta un izdemolēja, pēc privatizācijas to 1999. gadā ieguva SIA "Augulienas muiža", kas šeit plāno iekārtot viesnīcu.
Naidžels Šorts
Naidžels Deivids Šorts (en; dzimis, Mančestrā) ir Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1984).
Šahista karjera
Jau 12 gadu vecumā piedalījies Lielbritānijas vīriešu šaha čempionāta finālā. 1979. gadā dalījis 1.-2. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā (U-16), bet 1980. gadā bijis otrais Pasaules jauniešu šaha čempionātā (U-18). Trīs reizes uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātos (1984, 1987, 1998).
Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā divas reizes uzvarējis Nāciju Sadraudzības šaha čempionātos (2004, 2006), bet 2006. gadā ieguvis Eiropas Savienības čempiona titulu. 1990. gadā ieguvis Eiropas komandu kausu šahā Vācijas komandas «SG Solingen» sastāvā.
Anglijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Marija Sebaga
Marija Sebaga (fr; dzimusi Parīzē) ir Francijas starptautiskā lielmeistare šahā (2008).
Biogrāfija
Trīs reizes uzvarējusi Eiropas jauniešu šaha čempionātos: 1998. gadā U12 vecuma grupā, 1999. gadā U14 vecuma grupā un 2002. gadā U16 vecuma grupā. Pasaules junioru šaha čempionātos U18 vecuma grupā izcīnījusi bronzas (2002) un sudraba (2004. gadā pēc zaudējuma papildu mačā pret Jolantu Zavadzku). Divas reizes uzvarējusi Francijas sieviešu šaha čempionātos (2000, 2002). 2008. gadā Krievijas starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā North Urals dalījusi 2.-3. vietu ar Annu Ušeņinu (uzvarējusi Antoaneta Stefanova). 2012. gadā ieņēmusi 5. vietu Eiropas sieviešu individuālajā šaha čempionātā.
Piedalījusies FIDE Women's Grand Prix 2009.-2010. gada izcīņas turnīros, kuros labāko rezultātu sasniegusi 2011. gadā Dohā, kad ieņēmusi 3. vietu aiz uzvarētājām Humpi Koneru un Elinas Danieljanas.
2019. gada aprīlī Antaljā izcīnījusi sudraba medaļu Eiropas individuālajā šaha čempionātā sievietēm. 2019. gada septembrī Skolkovā (Maskavas apgabals) dalījusi 10.-11. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2020. gada martā Lozannā dalījusi 11.-12. vietu FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā.
Pārstāvējusi Francijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Austras balva
Austras balva ir latviešu mūzikas ierakstu balva, ko kopš 2015. gada pēc mūzikas kritiķu un ekspertu žūrijas lēmuma pasniedz Latvijas labākajam gada albumam.
Austras balva izveidota 2015. gada nogalē, tās iniciatori bija mūzikas portāla Intro.lv žurnālisti Lauris Anstrauts un Normunds Vucāns, kuri vēlējās nodibināt Mūzikas ierakstu Gada balvai alternatīvu apbalvojumu. Šai balvai tika nominēti 10 latviešu popmūzikas albumi neatkarīgi no žanra, kas izdoti no 2014. gada 18. novembra līdz 2015. gada 18. novembrim.
2015. gada 11. decembrī tika paziņots pirmās balvas saņēmējs: Alises Jostes albums "Hardships are Ships".
Acuto Učida
Acuto Učida (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Šapū
Šapū (fr) bija franču riteņbraucējs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Šapū 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās treka riteņbraukšanas disciplīnās. Labāko rezultātu viņš ieguva punktu braucienā, kur ar izcīnītiem 8 punktiem bija 4. vietā. Viņš šajā disciplīnā piekāpās medaļniekiem itālim Enriko Brusoni, vācietim Kārlim Duilam un francūzim Luijam Truseljē. Sprinta braucienā Šapū, pārvarot priekšsacīkšu kārtu, savā ceturdaļfināla braucienā ieguva 3. vietu un turpmāko cīņu neturpināja.
Veismanis
Veismanis (de, Weissman(n); sieviešu dzimtē Veismane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ķekavas iela
Ķekavas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna apkaimē. Ķekavas iela sākas krustojumā ar Graudu ielu, Stērstu ielu un Ziepju ielu, bet beidzas krustojumā ar Tumes ielu un Putnu ielu, nekrustojot nevienu citu ielu. Kopējais ielas garums ir 280 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ķekavas ielā ir daudzdzīvokļu dzīvojamo namu apbūve.
Iela nosaukta Ķekavas — Ķekavas novada centra — vārdā.
Ielu savienojumi
Ķekavas iela ir savienota ar šādām ielām:
FK Mariupol
FK Mariupol ir profesionāls Ukrainas futbola klubs no Mariupoles. Pašlaik spēlē Ukrainas Premjerlīgā. Mājas spēles komanda aizvada Volodimira Boiko stadionā, kura ietilpība ir 12 680 vietu.
Klubs ir dibināts 1960. gadā ar nosaukumu Azovstal (Азовсталь). Vairākkārt mainījis nosaukumu, no 2002. līdz 2017. gadam bija pazīstams kā Illichivets (Іллічівець). 2017. gada jūnijā tika apstiprināts pašreizējais nosaukums. Augstākais sasniegums Ukrainas čempionāta augstākajā līgā — divreiz izcīnīta 4. vieta (2001. un 2006. gadā).
Fatehpura Sīkri
Fatehpura Sīkri (hi,, en) ir pilsēta Indijas centrālās daļas ziemeļos, Utarpradēšas štatā. Pilsētu dibināja Akbars Lielais un no 1571. līdz 1585. gadam tā bija Mogulu impērijas galvaspilsēta. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 32,9 tūkstoši iedzīvotāju. 1986. gadā Fatehpura Sīkri tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Velta Skurstene
Velta Lāce (plašāk pazīstama kā Velta Skurstene, dzimusi Talsos, mirusi  Rīgā) bija latviešu aktrise. Spēlējusi gan teātrī, gan kino, gan radio iestudējumos.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1930. gadā Talsos, mācījās Talsu 1. pamatskolā un N. Draudziņas ģimnāzijā Rīgā. 1951. gadā sāka studijas Valsts Teātra institūtā.
1956. gadā sāka strādāt par Valsts Leļļu teātra, 1958. gadā par Valsts Jaunatnes teātra aktrisi. Piedalījās arī Latvijas Radio un Latvijas Televīzijas veidotos iestudējumos un raidlugās. Sadarbībā ar skaņu ierakstu firmu “Melodija” ierakstīja dažādas lugas un pasakas bērniem. 1989. gadā beidza darbu Jaunatnes teātrī.
Mirusi Rīgā, Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcā. Pāris gadus iepriekš viņai tika atklāts vēzis.
Filmas
Filmējās Rīgas Kinostudijas filmās "Kapteiņa Enriko pulkstenis", "Dāvana vientuļai sievietei", "Meldru mežs", "Un rasas lāses rītausmā", "Džimlai Rūdi rallallā!", kā arī televīzijas filmā "Aktrise Ragārēs".
Ostins Batlers
Savu aktiera karjeru sācis Disney Channel un Nickelodeon pusaudžu televīzijas seriālos. Piedalījies arī Džima Džārmuša šausmu komēdijā "Mirušie nemirst" (2019) un Kventina Tarantīno komēdijdrāmā "Reiz Holivudā" (2019).
Vana Dzjue
Vana Dzjue (zh, ; dzimusi Pekinā) ir Ķīnas starptautiskā lielmeistare šahā (2013).
Biogrāfija
2005. gadā uzvarējusi Pasaules junioru šaha čempionātā U10 vecuma grupā. 2011. gadā Ķīnas sieviešu šaha čempionātā ieņēmusi 3. vietu. 2012. gadā Āzijas sieviešu individuālajā šaha čempionātā dalījusi 2.-5. vietu (uzvarējusi Irine Harisma Sukandara). 2012. gadā pārstāvējusi Ķīnas komandu Āzijas komandu šaha čempionātā sievietēm un individuālajā vērtējumā izcīnījusi bronzas medaļu. Sekmīgi piedalījusies Āzijas šaha ātrspēles čempionātos sievietēm, kuros izcīnījusi zelta (2013), sudraba (2012) un bronzas (2015) medaļas. 2015. gadā Sočos piedalījusies Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā zaudējusi Marijai Sebagai.
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā Dzjue piešķīra starptautiskās lielmeistares nosaukumu (WGM).
Raduga-1M №3
Raduga-1M №3 (Радуга-1М №3) zināms arī kā Globus-1M 13L (Глобус-1М 13Л) ir Krievijas militārais sakaru pavadonis, trešais no Raduga-1M sērijas. Pavadonis palaists 2013. gada novembrī un to apkalpo Krievijas Kosmiskais karaspēks.
Oficiāli ziņas par kosmiskā aparāta parametriem netiek sniegtas, bet zināms, ka tas darbojas frekvenču joslās L, C, X un Ka. Pavadoni izgatavojis uzņēmums ISS Rešetnjova.
Raduga-1M №3 tika palaists 23:46:00 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. 12. novembrī 08:47:13 UTC pavadonis atdalījās no dzinējbloka Briz-M un ievadīts ģeostacionārajā pārejas orbītā.
Ģeostacionārajā orbītā Raduga-1M №3 izvietots punktā 70° austrumu garuma.
Apraksts
Apraksts ir priekšmeta vai parādības atveidojums nelielā laika sprīdi. Īpašs apraksta paveids ir dabas ainava. Galvenais aprakstam ir aprakstīt kāda priekšmeta, cilvēka vai dzīvas būtnes ārējās pazīmes un būtiskākās īpašības.
Aprakstā vajadzētu atbildēt uz šādiem jautājumiem:
Odsons Eduārs
Odsons Eduārs (fr, dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2021. gada Eduārs pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Crystal Palace.
Savu karjeru sācis Francijas komandas Paris Saint-Germain komandā. Ticis izīrēts gan Francijas komandai Toulouse, gan Skotijas komandai Celtic. 2018. gadā ar Celtic komandu noslēdzis četru gadu līgumu. Ar Celtic komandu trīs reizes kļuvis par Skotijas Premjerlīgas uzvarētāju, kā arī divas reizes bijis līgas rezultatīvākais spēlētājs. 2021. gadā pievienojies Anglijas Premjerlīgas komandai Crystal Palace.
Sasniegumi
Celtic
Individuālie sasniegumi
Valentīns Šteinbergs
Dzīvesgājums
1945. gadā viņš ieradās Latvijā, strādāja Baltijas dzelzceļa pārvaldē, 1947. gadā beidza Maskavas PSKP Centrālkomitejas Augstāko partijas skolu, bet 1948. gadā Latvijas PSR Valsts pedagoģisko institūtu un sāka strādāt LVU par docētāju. 1950. gadā aizstāvēja filozofijas zinātņu kandidāta disertāciju „Lielās Oktobra sociālistiskās revolūcijas sagatavošana Latvijā (1917. gada marts — augusts).” Pēc latviešu nacionālkomunistu apspiešanas 1961. gadā viņu ievēlēja par LKP CK locekli. Pēc filozofijas zinātņu doktora grāda iegūšanas viņu 1962. gadā iecēla par LVU rektoru (1962—1970) un Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas locekli (1963).
Bija LPSR Augstākās Padomes deputāts (1962—1985), LPSR ZA Vēstures institūta (1971—1981), vēlāk Filozofijas un tiesību institūta direktors (no 1981). 1987. gadā kopā ar akadēmiķi Ritu Kukaini un Latvijas PSR ZA Bioloģijas Institūta direktoru G. Andrušaiti veica Daugavpils HES projekta papildekspertīzi, atzīmējot, ka, nosakot tautsaimniecisko efektu, projektā nav ievērota kompleksa pieeja, nav ņemti vērā daudzi ekoloģiskie un sociālie faktori, ūdenskrātuves izveidošana vien nodarītu lauksaimniecībai zaudējumus. Mūža pēdējos gadus pavadīja savā Zolitūdes dzīvoklī rakstot atmiņas. Miris 2011. gada 18. decembrī Rīgā.
Markuss Gailītis
Markuss Gailītis ( — ) bija Latvijas politiķis, sabiedrisks darbinieks. Bijis Latvijas zemkopības ministrs no 1925. līdz 1926. gadam, kā arī Latvijas Satversmes sapulces un 2. Saeimas deputāts.
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas armijā. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Gailītis atgriezās Latvijā, 1918. gadā sāka strādāt izdevniecībās Valkā un Rīgā, pēc Latvijas valsts pasludināšanas iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos. 1919. gada februārī viņu iecēla par Latvijas Pagaidu valdības pilnvaroto Ziemeļlatvijā, bija Igaunijas-Latvijas robežkomisijas loceklis. 1919. gada oktobrī piedalījās kaujās pret Bermonta armiju. No 1919. gada decembra līdz 1920. gada jūnijam bija Latvijas diplomātiskais pārstāvis Igaunijā.
1920. gadā Gailīti ievēlēja Satversmes sapulcē no Bezpartijisko bezzemnieku un mazsaimnieku grupas saraksta. Strādājis līdz 1922. gadam, kad Satversmes sapulce beidza darbību. 1926. gadā pēc deputāta Ernesta Bauera atkāpšanās no deputāta amata viņš kļuva par 2. Saeimas deputātu līdz jaunā sasaukuma ievēlēšanai 1928. gadā. Paralēli darbam parlamentā no 1925. gada marta līdz 1926. gada decembrim bija Latvijas zemkopības ministrs trijās dažādās valdībās.
No 1927. līdz 1932. gadam Gailītis bija Latvijas Bankas padomes loceklis, līdz 1940. gadam Diskonta bankas direktors un valdes priekšsēdētājs.
Apbalvojumi
Apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru, Triju Zvaigžņu ordeņa III šķiru, kā arī Igaunijas un Somijas ordeņiem.
Vasiļeviča
Vasiļeviča var būt:
Askolds Uldriķis
Askolds Uldriķis ilgstoši ir strādājis par sporta žurnālistu laikrakstos "Sports" un "Neatkarīgā", kā arī žurnālā "Sporta Avīze". Septiņas reizes atzīts par Latvijas gada labāko futbola žurnālistu (2000, 2003 — 2006, 2008, 2009). Sarakstījis Latvijas futbolista Mariana Pahara autobiogrāfiju “Super Marians” (2018), kas vēlāk izdota arī krievu valodā, kā arī Andreja Rubina "Es sēdēju tikai vienreiz" (2022).
Uldriķis ir strādājis par JDFS Alberts un Skonto FC direktoru, kā arī par Skonto stadiona direktoru. Kopš 2020. gada augusta pilda Latvijas Futbola federācijas prezidenta biroja vadītāja pienākumus.
A. Uldriķa dēli ir profesionāli futbolisti: Roberts Uldriķis pārstāv Nīderlandes SC Cambuur, Normunds Uldriķis — Latvijas FK Metta.
1995. gadā kļuvis par Latvijas čempionu dambretē, iegūstot tiesības piedalīties 1996. gada pasaules čempionātā Beluorizonti (Brazīlija), kur ierindojās devītajā vietā 16 dalībnieku konkurencē.
Tiagu Mota
Karjera
Karjeru sācis Spānijas La Liga kluba FC Barcelona sistēmā. Barcelona sastāvā izcīnījis uzvaru 2005.—2006. gada UEFA Čempionu līgā, izcīnījis divus Spānijas čempiontitulus (2004–05, 2005–06). Itālijas kluba Internazionale sastāvā izcīnījis uzvaru 2009.—2010. gada Čempionu līgas turnīrā, kā arī tās pašas sezonas Itālijas čempionātā. Pārstāvējis arī klubus Madrides "Atletico" un Genoa. Futbolista karjeru noslēdza 2018. gadā, pārstāvot Parīzes "Saint-Germain".
Sākotnēji pārstāvējis Brazīlijas izlasi, taču kopš 2011. gada pārstāvēja Itāliju. Itālijas izlases sastāvā piedalījies 2014. gada FIFA Pasaules kausa, kā arī 2012. un 2016. gada Eiropas čempionāta finālturnīros. Itālijas izlasē aizvadījis 30 spēles un guvis vienus vārtus.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2018. gadā sāka darbu ar Parīzes "Saint-Germain" U-19 komandu. 2019. gada oktobrī kļuva par Genoa galveno treneri. Komandai atrodoties pēdējā vietā A sērijā, tā paša gada 28. decembrī tika atbrīvots no amata. 2021. gada jūlijā tika apstiprināts par Spezia Calcio galveno treneri. Palīdzēja komandai saglabāt vietu A sērijā. pēc abpusējas vienošanās atstāja klubu.
Sasniegumi
Barcelona
Inter Milan
Paris Saint-Germain
Milovice
Milovice (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Nimburkas apriņķī.
Rakstos pirmoreiz minēta 1396. gadā. 1526. gadā Milovice iekļāvās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Milovice no 1904. līdz 1995. gadam bija ievērojama garnizona pilsēta. Šeit starp pasaules kariem bija Čehoslovākijas armijas galvenā karabāze. Otrā pasaules karā šeit tika uzņemtas vācu armijas propagandas filmas. Pēc Prāgas pavasara Milovicē atradās Padomju armijas Centrālās armijas grupas (Центральная группа войск) štābs un ievērojama kara bāze. Krievijas armija pameta bāzi 1991. gadā, bet 1995. gadā militārā bāze tika likvidēta.
Trušbandikuti
Trušbandikuti (Macrotis) ir vienīgā mūsdienās dzīvojošā trušbandikutu dzimtas (Thylacomyidae) ģints, kas apvieno divas sugas, no kurām mazais trušbandikuts (Macrotis leucura), visticamākais, 1950. gados ir izmiris. Arī lielā trušbandikuta (Macrotis lagotis) izdzīvošana mūdienās ir apraudēta. Dzimtā ir arī divas aizvēsturiskas izmirušas ģintis.
Kopīgās īpašības
Trušbandikutiem ir kompakti, apaļīgi ķermeņi ar arkveidā izliektu muguru, atgādinot grauzējus. To purniņi ir gari, smalki un smaili, ausis garas un stāvas, līdzīgas truša ausīm, caur kurām dzīvnieciņi atvēsina ķermeni. Priekškājas īsas un smalkas, pakaļkājas izteikti garākas, aste gara, tieva un pūkaina, daudz garāka nekā to tuvākajiem radiniekiem bandikutiem. Arī kažociņš ir mīkstāks un zīdaināks. Kā jau abu sugu nosaukums norāda, lielākais ģintī ir lielais trušbandikuts, kura ķermeņa garums, asti neieskaitot, ir 250—550 mm, aste 200—290 mm, svars 600—2500 grami. Mazā trušbandikuta ķermeņa garums ir 200—270 mm, astes garums 120—170 mm, svars 311—435 g. Ausis trušbandikutiem ir ļoti garas, tās ir apmēram 50—66% no ķermeņa garuma.
Trušbandikuti ir naktīs aktīvi dzīvnieki, tiem ir labi attīstīta oža un redze, kas piemērota redzēšanai tumsā. Tie ir visēdāji, kas galvenokārt pārtiek no kukaiņiem, to kāpuriem, zirnekļiem, bet barojas arī ar sēklām, augļiem, sīpoliem, sēnēm un ļoti maziem mugurkaulniekiem. Trušbandikutiem nav nepieciešams dzert ūdeni, uzēnmot nepieciešamo šķidrumu ar barību. Barību tie atrod, ar priekšķepām rokot zemi un to uzlaizot ar savu ļoti garo mēli.
Sistemātika
Trušbandikutu dzimta (Thylacomyidae)
Šindži Okadzaki
Šindži Okadzaki (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) Okadzaki pārstāv La Liga komandu SD Huesca.
2016. gadā ar Leicester City kļuva par Anglijas čempioniem.
Nacionālā izlase
!Kopā||98||47
Vikipēdija turku valodā
Vikipēdija turku valodā (tr) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija turku valodā. Tā darbojas kopš 2002. gada decembra. 2017. gada 6. jūnijā tā bija sasniegusi 293 185 rakstu skaitu, un pašlaik Vikipēdija turku valodā ir 30. lielākā Vikipēdijas versija pēc rakstu skaita.
2006. gada novembrī Vikipēdija turku valodā tika nominēta Altın Örümcek Web Ödülleri jeb "Zelta zirnekļa tīkla balvai" kategorijā "Zinātne". Šo apbalvojumu uzskata kā "tīmekļa Oskara balvu" Turcijā. 2007. gada janvārī Vikipēdija turku valodā saņēma šo pašu balvu nominācijā "Labākais saturs". Apbalvojums tika pasniegts balvu pasniegšanas ceremonijā 2007. gada 25. janvārī Stambulas Tehniskajā universitātē.