cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varužans Akopjans
Biogrāfija
2001. gadā pārcēlies uz dzīvi Losandželosā un no nākamā gada šaha turnīros pārstāvējis ASV. 2003. gadā Maiami uzvarējis ASV junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2007. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā zaudējis 1. kārtā. 2007. gadā Kali izcīnījis bronzas medaļu Amerikas valstu individuālajā šaha čempionātā. 2014. gadā Sentluisā kļuvis par sudraba laureātu ASV šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētājs, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu Losandželosā (2001, 2003), Sanfrancisko (2002), Filadelfijas World Open (2004, 2007), Maiami (2007), Kanberā (2008), Čikāgā (2008). 2017. gada aprīlī Sentluisā kopā ar Fabiano Karuanu un Hikaru Nakamuru dalījis 3.-5. vietu ASV šaha čempionātā (uzvarējis Veslijs So).
Ramona Galambosa
Biogrāfija
Starptautiskās sacensībās piedalās kopš 2011. gada. Pirmās medaļas viņa izcīnīja 2013. gadā, kad uzvarēja Pasaules un Eiropas kadetu čempionātos. 2014. gadā viņa ieguva bronzas medaļu Eiropas junioru čempionātā. 2015. gadā bija Pasaules un Eiropas junioru vicečempione.
Varužans Akopjans
Biogrāfija
Pārstāvējis ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Akopjanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2004. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Ramona Galambosa
Biogrāfija
2016. gada Eiropas čempionātā Rīgā Galambosa izcīnīja bronzas medaļu, kas bija pirmā pieaugušo čempionātos. Togad viņa ieguva vēl divas bronzas medaļas — Pasaules junioru čempionātā un Pasaules studentu čempionātā. Nākamajos gados viņa ieguva bronzas medaļas 2017. un 2018. gada Eiropas U23 čempionātos un kļuva par čempioni 2019. gada Eiropas U23 čempionātā. Ramona uzvarēja arī 2018. gada Pasaules studentu čempionātā.
Visgarā glīvene
Visgarā glīvene ir  glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Blīvas audzes ir reti un nevienmērīgi sastopamas Latvijas ezeros.
Apraksts
Visgarā glīvene ir daudzgadīgs, 0,8-3 m garš lakstaugs. Tā stublājs ir pilnīgi iegrimis, diezgan masīvs un bagātīgi zarojošs; tas mezglu vietās ir liekts vai it kā lauzīts, blīvi aplapots. Augam ir tikai zemūdens lapas, tās ir sēdošas, iegareni lancetiskas, 6-20 cm garas un 1,5-5 cm platas, mala gluda, pamats mazliet skaujošs, gals kapucveidīgs. Pielapes ir plēvjainas, 2-6 cm garas, šauri lancetiskas, paliekošas. Ziedkopas kāts ir ļoti garš (10-35 cm), parasti atiet no lapas žākles zara sānos (nevis galā). Ziedu vārpa ir blīva, strupa (2-6 cm). Auglis ir asi šķautņains, 0,4-0,6 cm garš riekstiņš ar gludu malu un ļoti īsu knābi. Zied no jūnija beigām līdz augusta vidum.
Eifelis
Eifelis var būt:
Rojas luterāņu baznīca
Rojas evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams, kas pārdzīvojis vairākas pārvērtības gan 17. un 18. gadsimtā. 1854. gadā koka baznīcai uzcēla slaidu, augstu akmens mūra torni un 1878. gadā tornim piebūvēja akmens mūra baznīcu askētiski vienkāršās formās.
Vēsturiskajam notikumam par godu pie galvenās ieejas (kreisajā pusē) sienā iemūrēja granīta plāksni ar tekstu un gadskaitli. Gadskaitļi 1854, 1992 tornī liecina par baznīcas pārbūvēm. Pirmajā pasaules karā torni sabombardēja, tas atjaunots 1992. gadā tagadējā izskatā.
Baznīcā atrodas altārglezna «Kristus un Svētais Pēteris uz ezera» (1890, M. Pols (M. Pols) kopija no R. Rihtera (R. Rihters) oriģināla). 1883. gadā darinātās ērģeles ir Jēkabpils ērģeļu būvētāja Mārtiņa Krēsliņa darbs.
Tomāšs Rosickis
Tomāšs Rosickis (cs; dzimis Prāgā, Čehoslovākijā) ir bijušais čehu futbolists un Čehijas futbola izlases dalībnieks.
Karjeras laikā ir trīs reizes triumfējis Čehijas līgā Sparta Prague sastāvā (1998–99, 1999–00, 2000–01), kā arī vienreiz uzvarējis Bundeslīgā Borussia Dortmund sastāvā (2001–02).
Čehijas izlases sastāvā spēlējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā, 2000., 2004. un 2016. gada Eiropas čempionātos(sasniegts pusfināls).
Sasniegumi
Sparta Prague
Borussia Dortmund
Arsenal
Individuālie sasniegumi
Žeremī Tulalāns
Žeremī Tulalāns (fr, dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru sācis dzimtās pilsētas komandā Nantes. Ticis atzīts par 2004–05. gada Ligue 1 sezonas labāko spēlētāju. 2006. gadā noslēdzis četru gadu līgumu ar Lyon. 2007. un 2008. gadā izcīnījis Francijas čempionu titulu. 2011. gada vasarā pievienojies Spānijas komandai Málaga. Vēlāk spēlējis arī Monaco, bet karjeru noslēdzis Bordeaux.
Francijas futbola izlases sastāvā debitējis 2006. gadā. Piedalījies 2008. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
2026. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācija — UEFA zona
2026. gada FIFA Pasaules kausa UEFA zonas kvalifikācija būs atlases sacensības UEFA izlasēm FIFA Pasaules kausa finālturnīram. UEFA zonā tiks izcīnītas 16 ceļazīmes uz finālturnīru.
Formāts
Visas UEFA zonas komandas tiks izlozētas 12 grupas pa 4 vai 5 komandām un izspēlēs divu apļu turnīru - katras grupas uzvarētājs kvalificēsies finālturnīram. Otro vietu komandas vai nu kvalificēsies tieši vai caur play-off spēlēm.
Voldemārs Jakubovs
Voldemārs Jakubovs (1894—1941) bija latviešu kara lidotājs, pulkvežleitnants, Latvijas Jūras aviācijas diviziona komandieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1894. gada 7. maijā Valles pagastā. Mācījās Jaunjelgavas tirdzniecības skolā. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gada martā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un iedalīja Pēterpils 1. aviācijas rotā, pēc tam Kronštates cietokšņa aviācijas nodaļā.
1917. gadā viņš beidza Maskavas augstāko lidotāju skolu, Krievijas pilsoņu kara laikā dienēja Sarkanajā armijā. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 9. maijā Zemgales kauju laikā pārlidoja frontes līnijai, karoja Anatola Līvena grupā, 29. jūnijā no Līvena grupas pārnāca Latvijas armijā. Bermontiādes laikā 1919. gada 24. oktobrī cieta avāriju, ar lidmašīnu nokrītot no 30 m augstuma, 10. novembrī Pārdaugavas atbrīvošanas laikā Jakubovs radīja paniku ienaidnieka rindās, apšaudīdams tā kolonnas ar ložmetēju un nomezdams uz tām bumbas.
1925. gada beigās bija Jūras aviācijas diviziona komandieris, 1926. gadā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. Darbojās Latvijas aeroklubā. 1930. gadā Starptautiskā aviatoru līga atzina Jakubovu par 1929. gada labāko Latvijas lidotāju. 1939. gadā viņš atvaļinājās no karadienesta un saimniekoja Vecmoku pagasta Roņu mājās. Pēc Latvijas okupācijas viņu 1941. gada februārī apcietināja un izsūtīja uz Krieviju, kur viņš 30. septembrī miris Orenburgas cietumā.
Eifels
Eifels var būt:
Viduspoguļanka
Viduspoguļanka (ltg) ir Daugavpils pilsētas daļa Daugavas labajā krastā. Tā robežojas ar Mežciemu, Vizbuļiem, Veco Forštati un Augšdaugavas novada Līksnas pagastu. Rajons izveidojies 19. gadsimta pēdējās desmitgadēs kā vasarnīcu ciems. Galvenās rajona ielas ir Cēsu un Ventas ielas, Viduspoguļankā atrodas Plotičku ezers un Šuņezers
Asnīnes
Asnīnes (arī Asņīnis) ir ciems Rikavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 216 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas uz Maltas upes izveidotā Nagļu ūdenskrātuve.
Latvijas—Padomju Krievijas attiecības (1920—1940)
Latvijas—Padomju attiecības iesākās 1920. gadā, kad izdevās noslēgt Latvijas un Padomju Krievijas miera līgumu, kas izbeidza Latvijas brīvības cīņas.
Krievu emigrantu darbība
Latvijā dzīvoja daudzas bijušās Krievijas militārpersonas un politiskie bēgļi. 1920. gada septembrī un oktobrī krievu baltās kustības pārstāvji Latvijā vervēja kareivjus un virsniekus Vrangeļa armijai un Borisa Savinkova organizētajām vienībām uz ko atsaucās ap 300 brīvprātīgo. Latvijas militārais atašejs Polijā Mārtiņš Hartmanis vienlaikus pārstāvēja Latviju attiecībās ar Vrangeļa valdību. Padomju Krievija par šīm darbībām vairākkārt sūdzējās Latvijai, uzskatot to par miera līguma 4. pārkāpumu, kas aizliedza bruņotu opozīcijas grupējumu formēšanu, un panāca vervēšanas izbeigšanu.
Attiecību pirmie gadi
Miera līgums arī noteica, ka Latvija ir atbrīvota no visas atbildības par Krievijas Impērijas parādiem, un ka drīzākajā laikā starp abām pusēm jānoslēdz tirdzniecības un tranzīta līgumi. Līdz šo līgumu noslēgšanai, abas puses vienojās par abpusēju lielākās labvēlības tiesību piešķiršanu tirdzniecībai. Latvija bija ieinteresēta ekonomisko sakaru atjaunošanā, jo 1913. gadā caur Latvijas ostām gāja 28,2% Krievijas Impērijas eksporta un 20,6% importa. Saskaņā ar miera līgumu, uz Latviju bija jānogādā 1915. gadā uz Iekškrieviju evakuētās rūpnīcu iekārtas, taču tas nenotika, jo to lielākā to daļa bija neatgriežami zaudētas kara un revolūcijas haosā. Līdz 1921. gada janvārim Latvija saņēma 1580 preču un 148 pasažieru vagonus, ap 110 lokomotīves un 26 kuģus, kā arī zelts 4 miljonu rubļu vērtībā.
1921. gada 26. februārī abas puses parakstīja vienošanos par tiešu pasažieru un preču vilcienu satiksmi; 3. martā pagaidu vienošanos par pasta un telegrāfa satiksmi; 1921. gada 22. jūlijā un 6. novembrī vienošanos par abu zemju iedzīvotāju repatriācijas kārtību. No 1921. gada 28. līdz 31. oktobrim Rīgā notika Krievijas, Somijas, Igaunijas, Latvijas un Lietuvas ekonomiskā konference, taču ekonomisko sakaru uzplaukums nesekoja. 1924. gadā tirdzniecība ar PSRS veidoja 2,6% Latvijas eksporta un 6,4% importa. Taču padomju preču tranzīts veidoja ap 60% no Latvijas ostu apgrozījuma.
Padomju diplomātija neatlaidīgi piedāvāja miera politiku, kas nozīmētu reģiona valstu militāro spēju pavājināšanos. 1922. gada jūnijā Krievija ierosināja savstarpēju armiju samazināšanu Austrumeiropā, kā arī neitrālu robežjoslu izveidošanu. Latvija ierosināja, ka visām Baltijas valstīm (šajā laika ar to saprata arī Poliju un Somiju), kopā varētu būt tik pat daudz karavīri, cik Sarkanajā armijā. Polija šo ideju noraidīja. Reģiona valstīm arī turpmāk neizdevās panākt kopēju nostāju, jo Somija, bet īpaši Polija un Rumānija vadījās no savām ambīcijām un saspringtajām attiecībām ar Padomju Krieviju. 1922. gada 2. decembrī Maskavā sākās Padomju Krievijas, Polijas, Latvijas, Lietuvas, Igaunijas un Somijas atbruņošanās konference. Padomju puse ierosināja visām valstīm četrkārtīgi samazināt armiju lielumu un likvidēt no civiliedzīvotājiem veidotas paramilitārās vienības (tas attiektos uz aizsargiem). Pārējās valstis uzstāja, ka pirms atbruņošanās vispirms jānoslēdz neuzbrukšanas līgumi. Konference beidzās bez rezultātiem.
1923. gada martā Maskavā tiesāja vairākus spiegošanā apsūdzētus Latvijas tirdzniecības pārstāvniecības darbiniekus. Maskavu atstāja spiegošanā apsūdzētie vēstniecības darbinieki V. Krieviņš un A. Tomsons.
1923. gada oktobrī jaunizveidotā PSRS piedāvāja Baltijas valstīm parakstīt neuzbrukšanas un neitralitātes protokolus. Tas bija saistīts ar revolucionāro situāciju Vācijā. PSRS baidījās ka Francijas atbalstītā Polija varētu iebrukt Vācijā revolūcijas apspiešanai un vēlāk uzbrukt arī PSRS. Neitralitāte nozīmētu, ka valsti nevar šķērsot trešo valstu karaspēks, tādējādi PSRS iegūtu aizsargvalni pret Rietumiem. Polijas iebildumu dēļ reģiona valstīm neizdevās šo priekšlikumu apspriest kopīgi. 1924. gada martā Latvijas-PSRS protokola teksts bija saskaņots un gatavs parakstīšanai, taču Saeimas ārlietu komisija to noraidīja. Arī revolucionārā situācija Vācijā apsīka.
Sarunas par neuzbrukšanas līgumu
PSRS, kas centās nepieļaut alianšu izveidošanos Baltijā, 1925. gadā piedāvāja ar katru valstij noslēgt neuzbrukšanas līgumus. Latvija aizstāvēja ideju par Latvijas, Lietuvas, Igaunijas un Somijas kopīgu neuzbrukšanas līgumu ar PSRS, tā izslēdzot Poliju. Šāda daudzpusēja līguma projektu valstis 1926. gada 5. maijā iesniedza PSRS. Padomju puse šo ierosinājumu nepieņēma, un maija otrajā pusē piedāvāja Latvijai un Igaunijai neuzbrukšanas līgumu projektus. Abas valstis nolēma sniegt atbildi pēc Somijas-PSRS sarunu beigām. 1926. gada 13.-14. jūlijā Tallinā notika šo trīs valstu konference, kurā pieņēma lēmumu censties noslēgt kolektīvo neuzbrukšanas līgumu, bet PSRS atteikšanās gadījumā panākt, lai visu līgumu teksti ir identiski un tiek noslēgti vienlaikus. 25. augustā PSRS atbildēja, ka uzsāks individuālas sarunas ar katru valsti. 21. oktobrī Rīgā sākās sarunas ar PSRS delegāciju, taču ņemot vērā Alberinga valdības krīzi, 8. decembrī tās pārtrauca. 19. decembrī izveidojās kreisā spārna Skujenieka valdība. 1927. gada janvāra vidū ārlietu ministrs Fēlikss Cielēns atsāka sarunas ar PSRS. Kreisā valdība bija pārāk nestabila, lai strauji pabeigtu sarunas, kurām pretojās visa opozīcija. Cielēns arī uzturēja ciešu kontaktu ar Igauniju, kas šajā laikā nesteidzās noslēgt līgumu ar PSRS. Tomēr 9. martā Latvija un PSRS parafēja (saskaņoja) līguma tekstu, ko bija paredzēts noslēgt uz pieciem gadiem. Abas puses apņēmās neiesaistījās koalīcijās, kas būtu vērstas pret otru pusi. Taču abām pusēm saglabājās konflikti par citiem abpusējo attiecību jautājumiem, un līguma noslēgšana nenotika. 1927. gadā par prioritāro kļuva tirdzniecības līguma noslēgšana, pēc kura sarunas par neuzbrukšanas līgumu neatjaunojās, jo Latvijā atkal mainījās valdība.
Tirdzniecības līgums, 1927
1923. gadā, apspriežot iespējamo tirdzniecības līgumu, Latvijas bankas vadītājs Ringolds Kalnings un finanšu ministrs Ansis Buševics noraidīja pilnīgu muitas atcelšanu abu pušu precēm, iesakot muitu samazināt noteiktām preču grupām, tā veicinot to tirdzniecību.
1925. gada rudenī pasliktinājās Latvijas ekonomikas stāvoklis, un politiķi atsāka aktīvāku darbu pie tirdzniecības līguma ar PSRS, pret ko tradicionāli iebilda Latviešu Zemnieku savienība. Oktobrī uz Maskavu nosūtīja Ringolda Kalninga vadītu delegāciju. Dažādu iemeslu dēļ sarunas nevainagojās ar panākumiem. Latvijā pie varas nāca uz Lielbritāniju orientētā Ulmaņa valdība, kas nevēlējās līgumu ar PSRS. 1926. gada decembrī pie varas nāca Skujenieka valdība, kurā lielākā ietekme bija sociāldemokrātiem. Lai arī sociāldemokrātu iekšienē nebija vienprātības par ieguvumiem no ciešākas ekonomiskās sadarbības ar PSRS, Latvijas delegācija 1927. gada 1. maijā ieradās Maskavā uz jaunām sarunām. PSRS delegācijā ietilpa iekšējās un ārējās tirdzniecības komisārs Anastass Mikojans, kamēr Latvijas delegācijā ietilpa deputāti Roberts Bīlmanis, Fricis Menders, vēstnieks Kārlis Ozols un citi. Abas puses vienojās ievērojami pazemināt muitas tarifus virknei preču. PSRS apņēmās ik gadu Latvijā iepirkt preces par 40 miljoniem latu, galvenokārt vilcienu vagonus, papīru, audumus, velosipēdus, ādas. PSRS arī apsolīja palielināt savu preču tranzītu cauri Latvijai. Latvijas galvenais ieguvums bija lētāki padomju naftas produkti. Līgumu noslēdza uz 5 gadiem un parakstīja 1927. gada 2. jūnijā Maskavā. Par spīti labējo partiju un Lielbritānijas (kas 1927. gada maijā bija pārtraukusi attiecības ar PSRS) kritikai, Saeima 26. oktobrī līgumu ratificēja ar 52 balsīm par un 45 balsīm pret. Līgumu asi kritizēja Igaunija, kas draudēja pārskatīt muitas savienību ar Latviju. Līguma darbības laikā rūpnīca Fēnikss PSRS piegādāja 1113 dzelzceļa vagonus un daudziem uzņēmumiem PSRS kļuva par gandrīz vienīgo eksporta tirgu.
Neuzbrukšanas līgums, 1932
1929. gada jūnijā Rīgā sāka darboties Latvijas un PSRS tautu kulturālās tuvināšanās biedrība par kuras priekšsēdētāju ievēlēja Raini. Biedrības piesegā PSRS attīstīja spiegošanas darbību.
Briāna-Keloga pakta parakstīšana 1928. gadā atjaunoja PSRS mēģinājumus noslēgt neuzbrukšanas līgumus ar Eiropas robežvalstīm. PSRS piedāvāja vienoties par Briāna-Keloga pakta priekšlaicīgu stāšanos spēkā, tā kā citas pasaules valstis to vēl nebija ratificējušas. Tas atkal aizsāka reģionālo interešu un konfliktu ķēdi, valstīm vai nu aizstāvot kolektīvas vienošanās parakstīšanu, individuālus līgumus, vai vispār atsakoties parakstīt vienošanos ar PSRS. 1929. gada 9. februārī Maskavā Polija, Latvija, Igaunija un Rumānija parakstīja protokolu ar PSRS. Vēlāk tam pievienojās Turcija, Irāna un Lietuva. Oktobra beigās Saeima protokolu ratificēja.
1931. gada 10. augustā Francija un PSRS parafēja (saskaņoja) neuzbrukšanas līguma tekstu, kas nozīmēja, ka Francija atsakās no pēdējām idejām par boļševiku varas gāšanu militāras intervences ceļā. Francija attiecīgi uzskatīja, ka tās ciešajām sabiedrotajām Polijai un Rumānijai arī jāparaksta šādi līgumi. Franči arī Baltijas valstīm rosināja noslēgt šādus līgumus. Polija, līdzīgi kā 1927. gadā, uzstāja, ka šādi līgumi jānoslēdz vienlaikus visām reģiona valstīm. PSRS sarunas ar Somiju un Igauniju sākās 1931. gada decembrī. 16. decembrī Latvijas Ārlietu ministrija piekrita divpusēju sarunu sākšanai, apņemoties līguma tekstu iepriekš saskaņot ar Igauniju. No savas puses, igauņi 15. decembrī Latviju iepazīstināja ar Igaunijas-PSRS līguma tekstu, kas bija identisks Polijas-PSRS līguma tekstam. Arī Latvija savu līgumu balstīja uz poļu līguma bāzes, dažus punktus pārņemot no franču-padomju līguma. 29. decembrī Seskis informēja Ļitvinovu par gatavību noslēgt neuzbrukšanas līgumu. Pēc Latvijas lūguma sarunas 5. janvārī sākās Rīgā. No Latvijas puses galvenais sarunu vedējs bija Hermanis Albats. Padomju pusi neapmierināja Latvijas iesniegtais līguma projekts, un tā piedāvāja parakstīt 1927. gadā izstrādāto līguma tekstu, ko Latvija neuzskatīja par iespējamu, ņemot vērā reģiona valstu apņemšanos noslēgt līgumus ar jauniem tekstiem. 1932. gada 21. janvārī PSRS parakstīja neuzbrukšanas līgumu ar Somiju (stājās spēkā 9. augustā) un 25. janvārī parafēja līgumu ar Poliju. 27. janvārī bija gatavs Latvijas līguma teksts, taču 28. janvārī Polija un Igaunija veica diplomātisku spiedienu uz ārlietu ministriju un Valsts prezidentu Kviesi, lai neļautu līguma parakstīšanu esošajā versijā. Pēc Saeimas komisijas iejaukšanās un Ministru prezidenta Skujenieka iesaistīšanās sarunās, 5. februārī izdevās parakstīt Latvijas un PSRS līgumu par neuzbrukšanu un konfliktu nokārtošanu miera ceļā. Līguma termiņš bija trīs gadi ar automātisku pagarinājumu uz diviem gadiem. Saeima līgumu ratificēja 21. jūnijā un 28. jūlijā notika līgumu apmaiņa Maskavā. Igaunija līgumu ar PSRS parakstīja 4. maijā un tas stājās spēkā 18. augustā. Pēc tam, kad izgāzās Rumānijas un PSRS sarunas, Polija līgumu parakstīja 25. jūlijā un 23. decembrī apmainījās ar ratifikācijas dokumentiem. Francija līgumu parakstīja 29. novembrī.
1934. gada sākumā pēc septiņu gadu pārtraukuma Latvija un PSRS iecēla militāros atašejus. 1934. gada 20. martā PSRS piedāvāja pagarināt neuzbrukšanas līgumus uz vēl desmit gadiem. Pēc saskaņošanas ar Lietuvu un Igauniju, Latvija 28. martā atbildēja piekrītoši. Tā kā PSRS nebija Polijai izteikusi šādu piedāvājumu, poļu diplomāti centās atturēt Baltijas valstīs no līgumu pagarināšanas. Pēc veiksmīgām Polijas-PSRS sarunām, Baltijas valstis vienošanos par neuzbrukšanas līgumu pagarināšanu parakstīja Maskavā 1934. gada 4. aprīlī.
Tirdzniecības attiecību pasliktināšanās
Tikai 1929. gadā PSRS iepirkumi sasniedza 1927. gada līgumā paredzētos 40 miljonus latu, vēlāk pamanāmi krītoties. Tirdzniecības apgrozījuma kritumu skaidroja ar PSRS straujo industrializāciju, pašiem sākot ražot nepieciešamās preces, kā arī plašo tirdzniecību ar Vāciju. Papildus naftas produktiem, no PSRS iepirkto preču lielākās grupas veidoja cukurs, audumi un augļi. Tranzītu uz Eiropu caur Latvijas ostām galvenokārt veidoja kokmateriāli, lini, pakulas, kažokādas un lēcas. Tirdzniecības līguma termiņš bija 1932. gada 5. novembris, un ja neviena no pusēm to neuzteiktu 6 mēnešus pirms šī datuma, tas automātiski pagarinātos uz vēl vienu gadu. 5. maijā PSRS sūtnis Aleksejs Sviderskis informēja Ārlietu ministru Kārli Zariņu, ka PSRS uzsaka līgumu. Sviderskis piedāvāja sākt sarunas par jaunu līgumu. 24. septembrī Latvijas delegācija devās uz Maskavu.
Drošības garantiju piedāvājumi
1934. gada 28. martā Ļitvinovs piedāvāja Vācijas vēstniecībai, ka PSRS un Vācija kopīgi varētu sniegt garantijas Baltijas valstīm. 11. aprīlī Vācija atteicās no piedāvājuma, Baltijas valstis par šo piedāvājumu uzzināja tikai 23. aprīlī. Ņemot vērā, ka Centrālās un Austrumeiropas kopējā drošības pakta ideja acīmredzot neīstenosies, 1934. gada 27. augustā PSRS vēstnieks Latvijā informēja, ka PSRS vairs nav iebildumu pret Latvijas, Lietuvas un Igaunijas militāro aliansi. 29. augustā notika Baltijas konference Rīgā un jau tās pašas dienas vakarā tika panākta vienošanās par Baltijas Antantes izveidošanu.
1935. gada aprīlī Vācija paziņoja, ka varētu noslēgt reģionālu neuzbrukšanas līgumu. Paralēli, 1935. gada maijā Francija un Čehoslovākija parakstīja savstarpējās palīdzības līgumus ar PSRS, atjaunojat ideju par Austrumu pakta noslēgšanu. Ņemot vērā Vācijas aprīlī pausto nostāju, Latvija paziņoja, ka ir gatava parakstīt šādu līgumu ar PSRS. Aizbildinoties ar Francijas-PSRS līgumu, Vācija atteicās no turpmākām sarunām, un 21. maijā Hitlers ierosināja noslēgt tiešus neuzbrukšanas līgumus ar visām kaimiņvalstīm (izņemot Lietuvu). Ņemot vērā Vācijas neskaidro uzvedību, 1935. gada jūnijā Latvija pieņēma lēmumu sākt sarunas ar PSRS par līgumu, kurš būtu līdzīgs franču un čehoslovāku noslēgtajiem līgumiem. Jūnija beigās Rīgā notika Muntera vadīta Latvijas vēstnieku konference, kurā dominēja viedoklis par labu līgumam ar PSRS, jo tas samazinātu Vācijas radītos riskus valstij. Vienlaikus tika konstatēts, ka šāds līgums izraisītu ne tikai Vācijas, bet arī Polijas un Igaunijas neapmierinātību. Konferencē piedalījās arī Ulmanis, kurš atbalstīja līguma nepieciešamību, un 1935. gada 10. jūlijā Latvija informēja PSRS pusi par gatavību sākt sarunas. Latvijas armijas vadītāji apmeklēja 1936. gada 1. maija parādi Maskavā un izteica vēlmi novērot arī Sarkanās armijas manevrus. 1937. gada februārī atbildes vizītē ieradās Sarkanās armijas ģenerālštāba priekšnieks maršals Aleksandrs Jegorovs, kuru drīz likvidēja Staļiniskā terora laikā. Summējot šo vizīti, padomju diplomāti uzskatīja, ka Latvijas virsnieki ir naidīgi Vācijai un pozitīvi noskaņoti par iespējamo sadarbību ar PSRS. 1937. gada septembrī Hugo Rozenšteina vadīta Latvijas virsnieku delegācija apmeklēja Sarkanās armijas manevrus.
1937. gada pavasarī PSRS uzaicināja Munteru uz sarunām Maskavā, kas sākās jūlijā. Ļitvinovs atkārtoja PSRS ieinteresētību Latvijas drošības garantēšanā. 1937. gada jūnijā Munters devās uz Maskavu, kur tikās ar Staļinu, Molotovu, Ļitvinovu, Kaganoviču, Vorošilovu u. c. padomju vadības pārstāvjiem. Vizītes turpinājumā Munters apmeklēja Volgas-Maskavas kanālu, Dņepras HES, fabrikas un kolhozus.
Savstarpējās palīdzības pakts, 1939
1939. gada 5. oktobrī Latvijas un PSRS pārstāvji parakstīja Savstarpējās palīdzības paktu starp Latviju un Padomju Sociālistisko Republiku Savienību. Latvijai šāds līgums nebija vajadzīgs, tas tika ultimatīvā kārtā uzspiests visām Baltijas valstīm, kuru autoritārie vadītāji nolēma piekāpties. Somija, kuras parlaments atteicās šādu līgumu parakstīt, kļuva par PSRS agresijas upuri, tomēr brīvību un neatkarību nosargāja.
Abrenes nolaidenums
Abrenes nolaidenums, arī Utrojas nolaidenums, ir dabas apgabals Mudavas zemienes rietumu malā Latvijas un Krievijas teritorijā. No Mudavas zemienes pazeminātās daļas to norobežo Ostrovas—Opočkas purvu josla, bet no Zilupes līdzenuma — purvu virkne ziemeļos no Malnavas. Rietumu robeža ar Adzeles pacēlumu ir Kacēnu paugurgrēda.
Abrenes nolaidenuma viļņotā virsa lēzeni pazeminās no 80—100 m vjl rietumu malā līdz 60—70 m v.j.l. Veļikajas upes tuvumā. Augstākais punkts ir Svjaticas kalns (134,2 m v.j.l.) austrumos no Pitalovas. Pamatiežu virsu veido augšdevona kaļķakmeņi ar dolomītu, merģeļu un māla kārtām, kas vietām atsedzas upju krastos. Pamatiežus sedz kvartāra, galvenokārt ledāja nogulumieži; to biezums 8—20 m.
Klimats mēreni kontinentāls ar vislielāko kontinentalitātes pakāpi Latvijā. Nolaidenumu atūdeņo Veļikajas baseina upes — Vjada ar Liepnu, Kouru un Niedrupīti, Kūkova ar Riku un Ludumku, Rītupe ar Ludzu.
Nolaidenuma ziemeļdaļā Balvu novadā nodibināts Vecumu mežu dabas parks.
Aleksandrs Žerebkovs
Aleksandrs Žerebkovs (dzimis Daugavpilī) ir bijušais Latvijas svarcēlājs, kurš 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 75 kg izcīnīja 14. vietu.
Dunciški
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V678 (Līksna–Kalupe–Vecvārkava–Rožupe), Lielā Kalupes ezera austrumu krastā.
Atos
Atos ir Francijas digitālo pakalpojumu (IT) uzņēmums, kas izveidots 1997. gadā. Tas ir viens no 10 lielākajiem IT uzņēmumiem visā pasaulē, tā gada apgrozījums 2019. gadā bija gandrīz 11 miljardi eiro, un aptuveni 110 000 darbinieku ir sadalīti pa 73 valstīm. Grupa, kas kopš mākoņu servisa iegādes ir Eiropas līderis mākoņu, kiberdrošības un superdatoru jomā, ir iekļauta CAC 40 sarakstā. Kopš 2001. gada Atos ir olimpisko un paralimpisko spēļu globālais IT partneris.
Aleksandrs Žerebkovs
Karjera
A. Žerebkovs sešas reizes kļuvis par Latvijas čempionu (1993., 1994., 1995., 1997., 1998. un 1999. g.). Vairākkārt pārstāvējis Latvijas valsti Eiropas un pasaules čempionātos. Šobrīd Aleksandrs Žerebkovs darbojas kā treneris. Starp audzēkņiem bijis arī viņa dēls Artjoms Žerebkovs, kurš 2009. gada Eiropas čempionātā starp jauniešiem izcīnīja bronzas medaļu.
Pjērs Eduārs Belmārs
Pjērs Eduārs Belmārs (dzimis ) ir franču hokejists, malējais uzbrucējs, Francijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) Belmārs spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Tampabejas "Lightning".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Belmārs sāka 2002.—03. gada sezonā, kad spēlēja Francijas hokeja līgas vienībā HK Ruāna. Jau nākamajā sezonā hokejists kļuva par vienu no komandas vadošajiem spēlētājiem. 2003. un 2006. gadā uzbrucējs kļuva par Francijas čempionu. Ruānā Belmārs spēlēja līdz 2006. gadam, kad pievienojās Allsvenskan vienībai HK Leksanda. 2008.—09. gada sezonu uzbrucējs noslēdza kā ceturtais rezultatīvākais Leksandas spēlētājs.
2009.—10. gada sezonā Belmārs spēlēja Zviedrijas hokeja līgas kluba Šellefteo AIK rindās. Divus gadus vēlāk uzbrucējs kļuva par AIK kapteiņa palīgu. 2013. un 2014. gadā Belmārs kopā ar AIK izcīnīja divus Zviedrijas čempiona titulus.
2014. gada jūnijā Belmārs noslēdza viena gada līgumu ar NHL klubu Filadelfijas "Flyers". 22. oktobrī viņš guva savus pirmos vārtus NHL. 2017. gada jūnijā līgas paplašināšanās draftā viņu izvēlējās Vegasas "Golden Knights". Kopā ar "Golden Knights" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā gan ar 1—4 piekāpjoties Vašingtonas "Capitals". 2019. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Kolorādo "Avalanche".
Ādažu novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Ādažu novada pašvaldības vadītāji kopš 2006. gada 21. martā, kad ar Ministru kabineta lēmumu Rīgas rajona Ādažu pagastu pārveidoja par Ādažu novadu. 2021. gada 1. jūlijā Ādažu novadu apvienoja ar Carnikavas novadu.
Uzskaitījums
{{legend| skyblue| Rīgas apriņķa novadu apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue| Reģionu alianse/Latvijas Reģionu apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33 | Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}}
Laimdota Junkara
Laidota Junkara (dzimusi 1951. gada 6. janvārī Rīgā) ir Ventspils novada māksliniece, pedagoģe, novadpētniece, Rubeņa fonda valdes locekle un vairāku grāmatu autore un sastādītāja.
Biogrāfija
Laimdota Junkara dzīvo Ugālē un ir veicinājusi Ventspils pilsētas un novada sabiedriskās, kultūras un mākslas dzīves attīstību, par ko saņemtas atzinības gan novadā, gan republikā. Latvijas Mākslinieku savienības biedre no 1986. Laimdota Junkara aktīvi darbojas sabiedriskajā organizācijā Rubeņa fonds, kura mērķis ir vākt un saglabāt vēsturiskos materiālus par Roberta Rubeņa atsevišķā bataljona cīņu ceļu, kā arī informēt sabiedrību par bataljona pretošanos abām okupācijas varām un pēdējām kaujām, kuras risinājās Ventspils novadā 2. Pasaules kara noslēgumā.
Jonišķu svīta
Jonišķu svīta (D3jn) ir augšdevona famenas stāva Jonišķu horizonta stratigrāfiskā vienība Latvijā un Lietuvā, kas ir izplatīta valsts dienvidrietumos (Polijas-Lietuvas ieplakā). Tālāk tā iestiepjas Lietuvas teritorijas ziemeļrietumu daļā.
Apraksts
Jonišķu svītas nogulumi Latvijā uzguļ uz elejas svītas nogulumiem. Robeža starp jonišķu un elejas svītām griezumos izceļas diezgan krasi. Uz izskalpotās elejas svītas mālu, dolomītmerģeļu un aleirolītu virsmas uzguļ dažādgraudaini plankumaini dolomitizēti kaļķakmeņi un dolomīti, kuros ieslēgtas dolomītu atlūzas un dolomītmerģeļu oļi. Tieši virs tiem uzguļ 0,5-0,8 m biezs ļoti tumšu, gandrīz melnu plankumainu dolomitizētu kaļķakmeņu vai dolomītu slānis ar mezglainu brekčijveida tekstūru, kas pilns ar pārogļotu augu palieku fragmentiem. Ne pārāk biezu starpslānīšu veidā šeit atrodami saskaloti lēcveidīgi organismu čaulu detrīta saskalojumi, kas satur bezslēdzenes (retāk slēdzenes) pleckāju čaulas, krinoideju posmiņus, zilaļģu onkolītus.
Virzienā uz ziemeļiem notiek pakāpeniska kaļķakmeņu nomaiņa uz dolomītiem. Imulas un Amulas baseinos, kā arī urbumos (Māliņu 3, Nākotnes 15, Zantes 36. urbums u.c.) svītu veido dažādgraudaini, smilšaini dolomīti ar reliktu organogēnu drupu struktūru, kas mijas ar viļņoti slāņainiem dolomītiem, kas satur pārogļotu augu palieku saskalojumus un racējorganismu dzīves darbības pēdas.
Svītas augšdaļā, kopā ar viļņaini slāņainiem dolomītiem, kas satur aleirītu un smilšu materiālu piejaukumu, parādās arī aleirolīti ar mālainu dolomītu cementu, bet atsevišķos griezumos arī mālu starpkārtas. Vienlaicīgi ar terigēnā materiāla satura palielināšanos nogulumos, ir novērojama acīmredzama organismu palieku kompleksa kvalitatīva un kvantitatīva mazināšanās. Nabadzīgās paliekas satur retus divvāku gliemjus, krinoideju posmiņus un plānas čaulu detrīta saskalojumu lēcas. Viļņaini slāņainajos dolomītos ir sastopamas vienīgi platas, horizontālas racējorganismu ejas, kas pildītas ar karbonātiski mālainu materiālu.
Jonišķu svītas nogulumus valsts dienvidrietumos sedz kursas svītas slāņkopas. Gar ziemeļu un austrumu robežu svītas nogulumus šaurā joslā sedz kvartāra iežu sega. Svīta atsedzas Tebras, Ventas, Šķēdes, Imulas, Amulas, Īslīces, Svitenes upju krastos. Svītas biezums ir līdz 15-21 metri. Nogulumi veidojušies apakšfamenas jūras transgresijas fāzē. Jonišķu svītas hipostratotips ir Imulas upes atsegums iepretī "Zīļu" mājām, bet par svītas tipveida griezumu pieņemts Jaunauces 1. urbuma intervāls 208–218 m dziļumā. Nosaukums veidots no Jonišķu pilsētas, pie kuras urbumos pirmo reizi tika uzieti šīs svītas slāņi.
Stratigrāfiskais dalījums
Jonišķu svīta Lietuvā tiek dalīta divās ridās: apakšējā — kužju ridā un augšējā — gruzdžu ridā.
2023. gada Sandensas kinofestivāls
2023. gada Sandensas kinofestivāls norisinājās no līdz. Pirmās kinofestivāla filmas nosauca.
Jonišķu svīta
Paleontoloģiskais raksturojums
Organogēnie un organogēni detrītiskie kaļķakmeņi un metasomatiskie dolomīti satur bagātīgu un daudzveidīgu jūras organismu palieku kompleksu. Iežus veidojošos skeletus un čaulas pārstāv tādas organismu grupas, kā slēdzenes pleckāji, krinoidejas un vēderkāji. Reizēm ir konstatējamas konulārijas, bezslēdzenes pleckāji, sūneņi, gliemenes un gliemeņvēži. Īpaši daudzveidīgi ir slēdzenes pleckāji, kuru starpā ir V. Grāvīša un A. Ļašenko noteiktie Schucherella mathyrica, Cyrtospirifer cf. archiaci, C. wesgensis, C. zadonicus, "Camarotoechia" cf. griasica, "C." cf. boloniensis, Ptychomaletoechia kursica, P. wesgensis, P. cf. zadonica, Productella subaculeata, Athyris ex gr. concentrica u.c. Bez pleckājiem ir satopami biežie Spirorbis omphalodes, Monotrypa globosa, Orthopora, Crinoidea.
Holangīts
Holangīts ir žultsvadu iekaisums, kas rodas no inficētas žults atteces traucējumiem. Holangīts parasti rodas, kad žultsvadi jau ir daļēji nosprostoti ar žultsakmeņiem. Holangīts ir dzīvībai bīstams un tam ir nepieciešama steidzama ārstēšana. Visbiežākie simptomi ir dzelte, drudzis, sāpes vēderā, smagos gadījumos arī zems asinsspiediens un neskaidra apziņa.
Biežākie holangīta ierosinātāji ir zarnu nūjiņa, Klebsiella, Pseudomonas aeruginosa, Proteus vulgaris, Streptococcus, Staphylococcus, Salmonella u.c.
Infekcija no žultsvadiem var pāriet uz aknām un radīt holangiohepatītu ar strauju daudzu sīku aknu abscesu veidošanos.
Trama (mikoloģija)
Trama jeb sēnes mīkstums mikoloģijā ir sēnes augļķermeņa iekšējā, gaļīgā daļa. Tas atšķiras no audu ārējā slāņa, kas saucas par virsmiziņu vai kutikulu, no sporas veidojošā audu slāņa — himenofora un to nesošā audu slāņa himēnija. Daļa autoru iekļauj himēniju tramā.
Vienkāršojot tramu parasti sauc par sēņu "mīkstumu". Tiek izšķirta trama sēnes cepurītē un tās kātiņā, kur tā parasti ir stingrāka un cietāka.
Burtiski, "trama" ir latīņu vārds dzijai un tās aušanai. Tas, iespējams, ir saistīts ar to, ka trama ir veidota no hifām — cieši sapītiem sēņotnes pavedieniem. Reizēm šie pavedieni ir trausli un vāji saistīti savā starpā, un tad trama ir irdena kā, piemēram, bērzlapēm. Tramas īpašības mainās, sēnes augļķermenim novecojot. Uz augsnes augošajām sēnēm tā kļūst neizturīga un bieži ļumīga sapūstot, kamēr piepēm tā pārkoksnējas un kļūst par pamatni nākamās sezonas himēnijam.
Gistavs Eifelis
Aleksandrs Gistavs Eifelis (fr; dzimis, miris ) bija franču būvinženieris, arhitekts un uzņēmējs. Pazīstams kā Eifeļa torņa projektētājs un celtnieks. Piedalījās Brīvības statujas izstrādē, projektējot statujas iekšējo karkasu.
Gistavs Eifelis studēja inženierzinātnes École des Arts et Manufactures Parīzē. Studiju laikā uzsāka pētīt tērauda izmantošanu būvniecībā. Viens no viņa pirmajiem darbiem bija dzelzceļa tilta izbūve Bordo.
1887. gadā Eifelis tika uzaicināts projektēt t.s. Eifeļa torni. Tas sākotnēji bija paredzēts kā ieejas arka Pasaules izstādē 1889. gadā. Tornis iesākumā izsauca skaļus protestus, tomēr mūsdienās ir viens no pazīstamākajiem Parīzes simboliem.
1887. gadā iesaistījās Panamas kanāla celtniecībā. 1888. gada 14. decembrī kanāla celtniecības kompānija bankrotēja. Kaut arī tiesa Eifeli attaisnoja, skandāls deva triecienu Eifeļa reputācijai, un 1893. gada 14. februārī Eifelis atstāja amatus savā kompānijā. Pēc demisijas nodarbojās ar aerodinamikas un meteoroloģiskajiem pētījumiem.
Dzeltenbrūnā makstsēne
Dzeltenbrūnā makstsēne (Amanita fulva, agrāk arī Amanitopsis fulva) ir Latvijā ļoti bieža mušmiru ģints sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami.
Taksonomija
Starp mikologiem pastāv dažādi uzskati par to, vai makstsēnes ir atsevišķa ģints (Amanitopsis), mušmiru ģints atsevišķa apakšģints vai tikai mušmiru ģints un mušmiru apakšģints atsevišķa apakšsekcija (Vaginatae). Pēdējais uzskats pašlaik ir valdošais. Visumā makstsēnēm latīniski ir nostiprinājies mušmiru ģints nosaukums Amanita kā pirmais vārds, tomēr latviešu nosaukumi tām uz mušmirēm netiek mainīti.
Pastāv iespējamība, ka ar šo nosaukumu Ziemeļamerikā tiek apzīmētas vairākas ārēji līdzīgas sugas, un vairākas varietātes ir aprakstītas kā atsevišķas sugas Ziemeļamerikā un Austrumāzijā.
Ekoloģija
Mikorizas sēnes, sastopamas visu tipu mežos ar gan skuju, gan lapu kokiem, parasti pie bērziem, bieži mitros priežu mežos starp mellenājiem un purvu malās, skābās augsnēs. Latvijā parasti no jūlija līdz augustam, Britu salās līdz oktobrim. Aug pa vienai vai nelielās grupās. Sastopamas galvenokārt Ziemeļu puslodes mērenajā joslā.
Barības vērtība
Gandrīz visi autori iesaka dzeltenbrūnās makstsēnes pirms ēšanas labi novārīt, jo vārīšana sadalot tās toksīnus,  daudz retāk tiek apgalvots, ka sēni var cept bez novārīšanas. Svaigā veidā bez termiskās apstrādes vismaz 70—80°C temperatūrā visas makstsēnes pārtikā nav lietojamas.
Līdzīgas sēnes
Visas makstsēnes nezinātājs var sajaukt ar bieži sastopamajām tām radnieciskajām sugām — citām mušmirēm. Tomēr makstsēnēm uz kātiņa nav citām mušmirēm raksturīgā gredzena, un makstsēņu cepurīšu malās virsmiziņa ir bieži strīpota centra virzienā un rievota, jo tai cauri redzamas lapiņas, kamēr mušmiru cepurītes malās mīkstums ir biezāks un svītrojums nav vai gandrīz nav redzams.
Ļidas rajons
Ļidas rajons ir Grodņas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Grodņas apgabala Voranavas, Ivjes, Navahrudakas, Dzjatlavas un Ščučinas rajoniem.
Astiki
Astiki ir ciems Lūznavas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 256 km attālumā no Rīgas.
1910. gada pasaules čempionāts cīņas sportā
1910. gada pasaules čempionāts grieķu-romiešu cīņā notika 6. jūnijā Diseldorfā (Vācijas impērija).
Tadžikijas depresija
Tadžikijas depresija ir starpkalnu ieplaka Centrālāzijā, Tadžikistānas teritorijā, daļa no Pamira-Alaja sistēmas. Izvietojusies starp Hisora grēdu rietumos, Pamiru austrumos un Hindukušu dienvidos. Raksturīgas zemas kalnu grēdas un plašas starpkalnu ielejas, ko klāj pustuksneši un stepes. Pa ieplaku tek Amudarjas satekupe Vahša un tās pietekas.
Augu sekundārais metabolisms
Augu sekundārajā metabolismā dažādos sintēzes ceļos veidojas daudzveidīgas vielas, kas nav vitāli nepieciešamas auga augšanai un attīstībai. Sekundārajā metabolismā iegūtās vielas sauc par augu sekundārajiem metabolītiem. Augs tos sintezē, lai nodrošinātu savu aizsardzību pret dažādiem abiotiskiem un biotiskiem traucējumiem: augēdājiem, sēnēm, baktērijām, UV starojumu, citiem augiem; lai piesaistītu apputeksnētājus un sēklu izplatītājus.
Sekundārais un primārais metabolisms: saistība un atšķirības
Sekundārajā metabolismā vielu sintēzei tiek izmantoti primārā metabolisma produkti un starpsavienojumi. Ogļhidrāti, taukskābes, aminoskābes, hlorofili, citohromi un citi primārā metabolisma produkti ir obligāti nepieciešami auga attīstībai un augšanai. Tie ir sastopami visos augos lielā daudzumā, savukārt konkrētu sekundārā metabolisma produktu sastopamība pārsvarā variē ģints, dažu vai tikai vienas sugas ietvaros.
Sekundāro metabolītu veidi
Pasaulē ir atklāti aptuveni 200 000 augu sekundāro metabolītu. Sekundāro metabolītu lielās daudzveidības dēļ zinātnieki joprojām diskutē, kā labāk būtu veicama to klasifikācija. Sadalījums var balstīties uz to ķīmisko struktūru, šķīdību dažādos šķīdinātājos, uz sekundāro metabolītu biosintēzes signālceļiem. Galvenās sekundāro metabolītu trīs grupas ir šādas: fenoli, terpēni, alkaloīdi.
Fenoli
Fenolu pamatvienība ir benzola aromātiskais gredzens ar vienu hidroksilgrupu. Fenolu veidošanās notiek vairākos atšķirīgos sintēzes ceļos. Divi galvenie sākuma ceļi ir šikīmskābes signālceļš un malonskābes signālceļš. Šīkīmskābes ceļā glikolīzē iegūtais fosfoenolpiruvāts tiek sintezēts par aminoskābi fenilalanīnu, no kuras tālāk reakciju ceļā sintezējas dažādi fenoli. Malonskābes ceļā tiek izmantots AcetilCoA. Augu fenolu atvasinājumu klasifikācija balstās uz oglekļa atomu skaitu, pie fenola gredzena pievienoto grupu veidu, benzola gredzenu skaitu. Piemēram, fenolskābēm pie aromātiskā gredzena ir piesaistīta karboksilgrupa, flavonoīdiem divus aromātiskos gredzenus saista trīs oglekļa atomu tiltiņš. Pie fenolskābēm pieder tādi sekundārie metabolīti, kā vanilīns, salicilskābe. Flavonoīdu grupā ietilpst antociāni, kas piešķir augiem sarkanas, violetas un zilas krāsas toņus, tādā veidā piesaistot dzīvniekus, kas apputeksnē augus vai palīdz izplatīties sēklām; flavoni un flavonoli, kas pasargā augus no pārmērīga UV-B starojuma un piesaista apputeksnētājus. Lignīns, kam augos ir mehāniskās izturības funkcija, ir fenolu polimērs, tas sastāv no vairāku veidu fenilpropanoīdiem.
Terpēni
Terpēni jeb terpenoīdi ir ļoti plaša sekundāro metabolītu grupa. Terpēnu uzbūves pamatā ir 5 oglekļa atomu struktūra — izoprēns. Klasifikācija balstās uz to, cik šādu izoprēna vienību savienojums satur. Terpēnu biosintēze sākas ar Acetyl CoA izmantošanu mevalonskābes ceļā, kur no mevalonskābes tālāk tiek iegūts izopentenildifosfāts, vai metileritrolfosfāta ceļu, kur izopentenildifosfāta sintēzei izmanto gliceraldehīda-3-fosfātu. Izopentenildifosfāta molekulām savienojoties, tālāk tiek iegūti dažāda lieluma un uzbūves terpēni. Galvenā terpēnu funkcija augos ir aizsardzība pret kukaiņiem un augēdājiem. Piemēram, terpēniem mentolam un limonēnam ir šāda funkcija. Vēl ļoti būtiska terpēnu izmantošana ir augu attīstības procesu regulēšana — fitohormoni brasinosteroīdi un giberelīni tiek sintezēti no terpēniem.
Alkaloīdi
Alkaloīdi ir slāpekli saturoši savienojumi, kuros slāpeklis ir heterocikliska gredzena sastāvā. Alkaloīdi visbiežāk tiek sintezēti no aminoskābēm lizīna, tirozīna un triptofāna. Galvenā alkaloīdu funkcija augos ir aizsardzība pret patogēniem un augēdājiem, it īpaši pret zīdītājiem. To nodrošina alkaloīdu spēcīgā ietekme uz dažādu sistēmu un audu funkcionēšanu, piemēram, motoro neironu paralīze, kas noved pie elpceļu un sirds muskuļa paralīzes.[4] Tomēr daudziem alkaloīdiem ietekme nav tik spēcīga, un ietekme uz nervu sistēmu izpaužas halucināciju izraisīšanā, sāpju samazināšanā. Medicīnā plaši izmantotie analgētiķi morfīns un kodeīns ir alkaloīdi.
AXA (uzņēmums)
AXA ir Francijas starptautiska grupa, kas specializējusies apdrošināšanā kopš tās pirmsākumiem un aktīvu pārvaldīšanā kopš 1994. gada.
Axa grupa galvenokārt darbojas Rietumeiropā, Ziemeļamerikā, Klusajā okeānā, Indijā un Tuvajos Austrumos, turklāt darbojas arī Āfrikā. Tas ir neatkarīgu uzņēmumu konglomerāts, kas darbojas saskaņā ar daudzu dažādu valstu normatīvajiem aktiem. Tā ir Euro Stoxx 50 akciju tirgus indeksa sastāvdaļa.
Viļņas "Baltica"
Viļņas "Baltica" bija Lietuvā bāzēta hokeja komanda, kura piedalījās Jaunatnes hokeja līgas B divīzijas spēlēs. Komanda pastāvēja no 2011. līdz 2014. gadam. Trīs sezonu laikā tas sastāvā spēlēja 12 dažādi Latvijas hokejisti. Komandas galvenais treneris pēdējās divās tās pastāvēšanas sezonās bija Aigars Cipruss.
Olivers Nāsens
Olivers Nāsens (nl; dzimis ) ir Beļģijas šosejas riteņbraucējs.
2015. gada novembrī tika paziņots par Nāsena pievienošanos  komandai nākamajā sezonā. Viņš tika iekļauts komandas pieteikumā 2016. gada Tour de France. ' komandai paziņojot par likvidēšanos, Nāsens uz nākamo sezonu parakstīja līgumu ar Francijas komandu '. 2016. gada augustā uzvarēja Bretagne Classic sacensībās.
2017. gadā uzvarējis Beļģijas čempionātā grupas braucienā.
2018. gadā atkārtoti uzvarēja Bretagne Classic sacensībās.
Dzilnas grāvis
Dzilnas grāvis (arī Dzilnas grovs) ir Dubnas kreisā krasta pieteka Preiļu un Līvānu novados.
Iztece - uz dienvidiem no Dzilnas. Tek austrumu virzienā. Ietek Dubnā lejpus Neiceniekiem. Dzilnas grāvi šķērso valsts autoceļš V682 (Špoģi–Arendole–Vecvārkava–Sīļi). Gandrīz visu tecējumu veido Vārkavas un Līvānu novadu robežu.
Kambodžas futbola izlase
Kambodžas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Kambodžu starptautiskās futbola sacensībās. Kambodžas futbola izlasi pārvalda Kambodžas Futbola federācija.
Matveida glīvene
Matveida glīvene ir glīveņu dzimtas suga. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama visā Eiropā (atskaitot Skandināviju) un dažviet Āfrikā un Āzijā. Latvijā matveida glīvene ir sastopama ļoti reti, tikai valsts austrumu - dienvidaustrumu daļā, centrālajā daļā. Augs veido grupas stāvošos ūdeņos: ezeros un dīķos. Neparasta ir šīs retās sugas sastopamība arī visai piesārņotos ūdeņos. Daugavā aug lēni plūstošā ūdenī - galvenokārt HES ūdenskrātuvēs.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.
Apraksts
Matveida glīvene ir daudzgadīgs, 10-70 cm garš lakstaugs, kurš aug pilnīgi iegremdēts. Stublājs ir ieapaļš, tievs un zarots. Lapas ir šauri lineāras, sarveidīgas, 2-5 cm garas, 0,05-0,1 cm platas, tās gals ir gari nosmailots. Lapai ir labi saskatāma vidējā (galvenā) dzīsla, mazliet sliktāk redzamas divas lokveidīgas sāndzīslas, kas lapas galā savienojas ar galveno dzīslu. Šķērsdzīslu nav. Pielapes ir brīvas, sīkas (garumā 0,5-1 cm), smailas. Ziedu vārpā, kura ir 0,5-0,8 cm gara, parasti ir 3-6 ziedi, vārpai ir 1-2 cm garš kāts. Auglis ir ieapaļš, aptuveni 0,2 cm garš riekstiņš ar īsu, taisnu knābi un paugurainu šķautni. Zied jūlijā, augustā.
Serbu ērglis
Serbu ērglis ir divgalvainais heraldiskais ērglis, kas ir vēsturisks Serbijas heraldikas un veksiloloģijas simbols. Divgalvainais ērglis un Serbu krusts ir galvenie valsts heraldiskie simboli, kas cauri vairākiem gadsimtiem simbolizē serbu tautas nacionālo identitāti. Ērgļa simbols aizgūts no viduslaiku Nemanjiču dinastijas ģerboņa. Kopš 1882. gada, kad Serbijas karaliste ērgli ar krustu uz krūtīm sāka izmantot savā ģerbonī, tā tas tiek izmantots arī Serbijas valsts ģerbonī.
No 1883. gada līdz 1945. gadam Baltā ērgļa ordenis bija karaliskais apbalvojums Serbijas un Dienvidslāvu iedzīvotājiem par sasniegumiem miera vai kara laikā, vai par īpašiem nopelniem kroņa, valsts vai nācijas labā.
Eltons Brends
Eltons Tairons Brends (en; dzimis ) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Atlantas "Hawks".
1999. gada NBA draftā viņu Čikāgas "Bulls" izraudzījās ar kopējo 1. kārtas numuru. Debijas sezonā viņš tika iekļauts simboliskajā debitantu pirmajā izlasē, kā arī kopā ar Stīvu Frensisu tika atzīts par sezonas labāko debitantu. 2001. gada jūnijā E. Brends tika aizmainīts uz Losandželosas "Clippers", kurā pavadīja septiņas sezonas. 2005.—2006. gada sezonā viņš vidēji spēlē guva 24,7 punktus (karjeras labākais sniegums). 2006. gadā tika iekļauts simboliskajā otrajā izlasē un saņēma Sportsmanship balvu. 2006. gada izslēgšanas spēlēs viņš "Clippers" sastāvā iekļuva konferences pusfinālā. 2008. gada jūlijā pārgāja uz Filadelfijas "76ers", kā sastāvā aizvadīja četras sezonas, pēc kurām 2012. gadā pārgāja uz Dalasas "Mavericks". "Mavericks" sastāvā aizvadīja vienu sezonu, pēc kuras pārgāja uz Atlantas "Hawks".
ASV izlases sastāvā izcīnījis 6. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā un bronzas medaļu 2006. gada Pasaules čempionātā.
Lunar Orbiter 3
Lunar Orbiter 3 bija ASV NASA programmas Lunar Orbiter Mēness orbitālais aparāts. Palaists 1967. gada februārī. Tā primārais uzdevums bija fotografēt Mēness virsmu, lai varētu izvēlēties piemērotākās vietas, kur nolaisties Surveyor un Apollo nolaižamajiem aparātiem.
Lunar Orbiter 3 tika palaists 01:17 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3 Agena-D no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas laukuma LC-13.
8. februārī 21:54 UTC Lunar Orbiter 3 iegāja orbītā ap Mēnesi. Pamazām tā orbīta tika pazemināta līdz 55 × 1847 km. No 15. līdz 23. februārim tika veikta attēlu uzņemšana. Filmas pārtīšanas mehānismā parādījās kļūmes, tāpēc attēlu apstrādi tika nolemts veikt ātrāk nekā plānots. Līdz 2. martam tika apstrādātas iegūtās fotogrāfijas un sākta pārraidīšana uz Zemi. 4. martā pārstāja darboties filmas pārtīšanas elektrodzinējs, tādējādi 25 % kadru netika nolasīti. Uz Zemi tika nosūtīti 477 augstas izšķirtspējas un 149 vidējas izšķirtspējas kadri.
Pēc tam kosmiskais aparāts tika izmantots sekošanas nolūkiem. 1967. gada 9. oktobrī Lunar Orbiter 3 tika nodota komanda veikt manevru, pēc kura zonde nogāja no orbītas un ietriecās Mēness virsmā.