cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievu valoda Latvijā
Kultūra un plašsaziņas līdzekļi
Krievu valodā Latvijā ir attīstīti interneta resursi; piemēram, privātie ziņu portāli delfi.lv un tvnet.lv ir divvalodīgi. Ievērojama daļa bibliotēku fondu arī ir krieviski: 2017. gada beigās krievu valodā bija 23,78 % Rīgas Centrālās bibliotēkas krājuma vienību, tomēr šis īpatsvars pēdējā desmitgadē ir sarucis, jo 2005. gada sākumā krievu valodā bija 34,35% fondu. Latvijas Nacionālajā bibliotēkā 2008. gada beigās 37% krājuma bija krievu valodā (29% nebija iedalīti pēc valodām); 2007. gada jaunieguvumos krievu valodā bija 12% vienību.
Elektronisko plašsaziņas līdzekļu likuma 66. pants nosaka, ka mazākumtautību valodās var pārraidīt tikai vienā no Latvijas Televīzijas un Latvijas Radio programmām. Likuma 28. pants nosaka, ka katrs raidījums notiek vienā valodā, fragmenti citās valodās ir jātulko (ar likumā īpaši paredzētiem izņēmumiem). Filmām jābūt dublētām, subtitrētām vai ieskaņotām valsts valodā, bet bērniem paredzētajām filmām jābūt dublētām vai ieskaņotām latviešu valodā (ar likumā īpaši paredzētiem izņēmumiem). Raidījumi svešvalodās, izņemot īpaši noteiktos gadījumus, jāsubtitrē latviski. Līdz Satversmes tiesas 2003. gada spriedumam privātie radio un TV nevarēja raidīt minoritāšu valodās vairāk par 25% raidlaika. Pēc NRTP datiem, 2007. gadā krievu valodā bija 31% raidlaika radio un 25,9% televīzijā.
Politiskie un cilvēktiesību jautājumi
Līdz 2003.—2005. gada protesta akciju vilnim un prāvām Satversmes tiesā likumā bija ietverta prasība no 2004. gada pilnībā pāriet uz latviešu valodu publiskajās vidusskolās, kā arī aizliegums publiski līdzfinansēt privātās nelatviešu skolas. Pēc 2004. gada BSZI pētījuma datiem, par otrās valsts valodas statusa noteikšanu krievu valodai bija 19 % latviešu, 87 % krievu un 75 % citu tautību pārstāvju (kopā 51 % respondentu), pret — 77 % latviešu, 8 % krievu un 18 % citu tautību pārstāvju (kopā 44 % respondentu).
2006. gada Saeimas vēlēšanu programmā TB/LNNK un VL iestājās par to, lai pāriet "uz mācībām tikai latviešu valodā mazākumtautību skolās". Savukārt apvienības PCTVL un Saskaņas centrs prasīja oficiālā statusa noteikšanu krievu valodai un tās plašāku pielietošanu izglītībā, tomēr Saeimas vairākums noraidīja šādas iniciatīvas.
2007. gada Eiropas Padomes Cilvēktiesību komisāra memorands Latvijai valodas jomā ietvēra mazākumtautību valodu paplašinātu lietošanu administratīvajā darbībā, kā arī elastīgumu un sadarbību ar vecākiem pārejā uz divvalodu izglītību.
2018. un 2019. gadā Krievu skolu aizstāvības štābs un Latvijas Krievu savienība organizēja akcijas "Vislatvijas vecāku sapulce" ar mērķi izteikt protestu pret izglītības krievu valodā samazināšanu Latvijas skolu reformas gaitā.
Valodas īpatnības
Latvijas krievu valodā ir virkne iesakņojušos tiešu aizguvumu no latviešu valodas. Piemēram, Baltijas jūrā mītošas karpu ģints zivis tiek apzīmētas ar latīņu izcelsmes vārdu «вимба», nevis standarta krievu vārdiem «сырть» vai «рыбец». Tipiskās atkāpes no literārās krievu valodas, kas saistītas ar letonismu ietekmi, iekļauj teikuma uzbūvi (открытие посвященной истории учебного заведения экспозиции), kalku lietošanu (агентура, ревиденты), datīva konstrukciju attiecināmības izteikšanai (Педагогам есть повод для радости).
Reizēm īpatnības ieviešas baltkrievu un poļu valodas, krievu sarunvalodas un vecu Latgales iedzīvotāju runas ietekmē: kā tādas parādības nosauc afrikatizāciju, ч un щ izrunāšanu cieto līdzskaņu veidā, o diftongizāciju (вот, школа), līdzskaņu dubultošanās iztrūkumu (касса, гамма).
Štālbergs
Štālbergs (de, no Stahl — 'tērauds' un Berg — 'kalns'; sieviešu dzimtē Štālberga) ir vācu cilmes uzvārds, kam zviedru valodā sastopams līdzīgs uzvārds ar tādu pašu cilmi — Stolberjs (sv). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Valentīno Rosi
Valentīno Rosi (it; dzimis Urbīno, Itālijā) ir bijušais itāļu šosejas motobraucējs. Viņš ir izcīnījis 9 pasaules čempiona titulus, no tiem 7 — prestižākajā klasē MotoGP.
V. Rosi tēvs Graciāno Rosi arī bija veiksmīgs motobraucējs. 1996. gadā V. Rosi startēja savā pirmajā pasaules čempionātā 125 cm3 klasē, un jau nākamajā gadā viņš kļuva par pasaules čempionu. Vēl pēc diviem gadiem V. Rosi kļuva par čempionu 250 cm3 klasē, bet vēl pēc diviem — 1999. gadā — viņš pirmo reizi uzvarēja prestižākajā 500 cm3 klasē. Šādu pat panākumu V. Rosi spēja atkārtot visas nākamās sezonas, izņemot 2006. un 2007. gadu, kad par pasaules čempioniem kļuva Nikijs Heidens un Keisijs Stouners.
V. Rosi vairākkārt piedalījies Formula 1 testos un uzrādījis atzīstamus rezultātus, tomēr izšķīries palikt šosejas motobraukšanā.
2021. gada augustā septiņkārtējais pasaules čempions paziņoja, ka šī ir viņa pēdējā sezona MotoGP karjerā.
Tavullija
Tavullija ir komūna, kurā Rosi izaudzis. Blakus ģimenes mājai bija izveidota neliela motokrosa trase, kurā viņš trenējās. Netālu atrodas arī San Marino motošosejas trase, kuru Rosi uzskata par savu mājas trasi. Pilsētā ir Rosi izveidoti veikali faniem un bāzējas viņam piederošā VR46 Racing Team komanda un akadēmija, kurā trenējas jaunie sportisti. No šī akadēmijas paspārnes nākuši vairāki populāri itāļu braucēji: Frančesko Banjaja, Romano Fenati, Andrea Minjo, Nikolo Bulega, Lorenco Dalla Porta.
Augstais komisārs nacionālo minoritāšu jautājumos
Augstais komisārs nacionālo minoritāšu jautājumos ir EDSO amatpersona. Komisāra postenis ir veidots saskaņā ar EDSA 1992. g. samita lēmumu. Darba galvenā metode ir "klusā diplomātija", mērķis — agrīnā konfliktu novēršana un steidzama rīcība saspīlējuma pārejas konflikta fāzē novēršanai.
Komisārs neizskata sūdzības par individuāla rakstura tiesību pārkāpumiem un mazākumtautību jautājumus ar terorismu saistitajās situācijās. Mazākumtautību problēmas tajā valstī, kuras pilsonis ir komisārs, un tās mazākumtautības, pie kuras viņš pats pieder, problēmas, komisārs drīkst izskatīt tikai ar visu tieši iesaistīto pušu, ieskaitot attiecīgo valsti, īpašu piekrišanu.
Pasts
Pasts ir informācijas un taustāmu priekšmetu transportēšanas metode. Visbiežāk, izmantojot pastu, tiek nosūtīti dažādi dokumenti, reklāmas un rēķini, kā arī sīkas paciņas. Mūsdienās pasts nogādā sūtījumus jebkurā pasaules malā. Jebko, kas tiek sūtīt caur pastu, tiek saukts par pasta sūtījumu.
Galvenokārt pasta sistēmas ir valsts pārziņā, bet var būt arī privātas pasta sistēmas. Privātām pasta piegādes sistēmām valdības bieži uzliek dažādus ierobežojumus. Vispār kopš 19. gadsimta vidus valsts pastu sistēmas tika noteiktas kā valdības monopols, kur lai nosūtītu sūtījumu, tas iepriekš ir jau jāapmaksā. Kā pierādījums, ka sūtījumi ir iepriekš apmaksāti, uz tiem parasti jāuzlīmē pastmarkas. Liela daudzumu pasta sūtījumu marķēšanai parasti izmanto frankēšanas mašīnu.
Pasta uzdevumi var būt arī pavisam savādāki nevis tikai vēstuļu un paciņu sūtīšana. Dažās valstīs pasts pārvalda telefonu un telegrāfu sistēmas. Vēl citās valstīs pastam ir atļauts atvērt klientiem kontus un pasu pieteikumu pieņemšana.
Vēsture
Rīgā regulāra pasta satiksme sākās no 1632. gada, kad tika izveidots pasta dienests ar pasta stacijām un speciālo transportu. 13.gadsimtā, kad Rīga ietilpa Livonijas ordeņa un Hanzas pilsētu savienības pasta darbības zonā. Šīs organizācijas pastu izmantoja tikai savām vajadzībām.
1580.gadā Hanzas pilsētu savienība izdeva pirmos zināmos noteikumus par ziņnešu darbu un algām — „Botenordnung”, kas darbojās arī Latvijas teritorijā.
Laikā no 1581.gada līdz 1621.gadam, kad Rīga bija pakļauta Polijas karalistei, kā arī no 1621.gada līdz 1710.gadam, kad tā bija Zviedrijas karalistes Vidzemes guberņas sastāvdaļa, pasta satiksmi izmantoja tikai amatpersonas karalistes un pilsētas pārvaldes vajadzībām.
16.gadsimtā jau pastāvēja dažādas pasta organizācijas — pie valdnieku galmiem, klosteriem, universitātēm, pilsētām un lieltirgotājiem.
Sākumā pasts bija pastmeistara privāts uzņēmums, kas sedza savus izdevumus un guva peļņu no saņemtās sūtījumu apmaksas. Pasts arī saņēma ikgadējas dotācijas no Rīgas Rātes un no Vidzemes gubernatora.
1644.gadā Vidzemes pasta satiksmi pieslēdza Stokholmas pastam Somijā.
1685.gadā Kurzemes hercogs Fridrihs Kazimirs dibināja savu pastu, un pieprasīja zviedru varas iestādēm atcelt sava pasta darbību, uz ko Kārlis XI nevērsa nekādu uzmanību, pastāvot uz savām tiesībām Kurzemē.
1710.gada 5.jūlijā Krievijas karaspēks Pētera I vadībā ieņēma Rīgu, un tā kļuva par Krievijas impērijas sastāvdaļu.
Krievijas senāts 1714.gada 24.septembrī izdeva rīkojumu par regulāra publiskā pasta darbības uzsākšanu līnijā Rīga - Valka - Tartu - Narva - Pēterburga. Šī līnija (ar turpinājumu Rīga - Klaipēda) kļuva par Krievijas impērijas galvaspilsētas Pēterburgas (kopš 1712.gada) galveno satiksmes līniju ar ārzemēm. Jaunas izmaiņas Kurzemes pasta satiksmē radīja vilcienu parādīšanās.
1839.gadā no Pēterpils uz Varšavu ierīkoja garāko Krievijas telegrāfa līniju, kura šķērsoja arī Latvijas teritoriju.
1843.gadā Rīgas pasta kantoris pārcēlās uz telpām Kungu ielā 33, kas kļuva par Rīgas sākumpunktu, mērot attālumu līdz jebkurai citai apdzīvotai vietai.
1862.gada 15.decembrī Liverpūlē iznāca pirmais filatēlistiem domātais izdevums „The Monthly Advertiser”.
1874.gadā Bernē notika starptautiskais kongress, kurā nodibināja Vispārējo pasta savienību (vēlāk pārdēvēja par Pasaules Pasta savienību).
1881.gadā Bella sabiedrība Rīgā sāka ierīkot pirmās telefona līnijas.
1918.gada 19.decembrī iznāca pirmā Latvijas valsts pastmarka.
Moldava pie Bodvas
Moldava pie Bodvas ir pilsēta Slovākijā, Košices apgabala Košices apkārtnes apriņķī pie Bodvas upes.
Pasts
Vēsture
Latvijas valsts nodibinātās pasta iestādes sāka darboties 1918.gada 26.decembrī. 1918.gada 27.decembrī vācu okupācijas vara nodeva Latvijas valdībai Rīgas pastu. 1920.gada 2.janvārī Ministru Kabinets apstiprināja Pasta un telegrāfa virsvaldes iekārtu. Sākās pasta satiksmes tiešais un radošais darbs.
1921.gada jūlijā Latvijas pastu sāka pārvadāt arī ar gaisa transportu.
Moldava pie Bodvas
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (45 %), ungāri (40 %) un čigāni (15 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (73,61 %), nereliģiozi (6,91 %), grieķu katoļi (3,42 %).
Pasts
Vēsture
1954.gadā Rīgas Pasta kantori pārdēvēja par Rīgas pastu, kura pakļautībā atradās 39 sakaru nodaļas.
1965.gadā 1.oktobrī tika atklāta jaunā Rīgas Galvenā Dzelzceļa pasta ēka Stacijas laukumā. Rīgas Galvenā pasta administrācija atradās turpat, Stacijas laukumā 1.
1992.gada 2.janvārī tika dibināts valsts uzņēmums "Latvijas Pasts".
1994.gada 31.maijā Valsts prezidents izsludināja Pasta likumu, sakarā ar kuru "Latvijas pasts" tika pārdēvēts par valsts iestādi. 1997.gada 11.martā Valsts prezidents izsludināja grozījumus Pasta likumā, saskaņā ar kuriem valsts iestāde "Latvijas pasts" tika pārdēvēta par bezpeļņas organizāciju valsts akciju sabiedrību "Latvijas pasts". 2004.gada 30.aprīlī BO VAS "Latvijas pasts" Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija izsniedz vispārējo pasta pakalpojumu licenci. Latvijas pasts ir pirmais pasta pakalpojumu sniedzējs Latvijā, kas saņēmis šādu Eiropas Savienības prasībām atbilstošu licenci. 2004.gada 1.maijā, sakarā ar Latvijas pievienošanos Eiropas Savienībai, stājas spēkā grozījumi Pasta likumā, kas paredz pakāpenisku Latvijas Pasta monopolstāvokļa samazināšanu līdz 2009.gadam. 2004.gada 15. jūlijā, iemūrējot topošās būves pamatos kapsulu ar vēstījumu nākamajām paaudzēm, svinīgi tiek atzīmēts BO VAS „Latvijas pasts” jaunā pasta šķirošanas kompleksa pamatu izbūves noslēgums. Visu kompleksu paredzēts pabeigt 2005. gada jūlijā. 2004.gada 1.novembrī bezpeļņas organizācija valsts akciju sabiedrība „Latvijas pasts” tiek pārreģistrēta Komercreģistrā, kļūstot par valsts akciju sabiedrību „Latvijas Pasts”.
Ārējās saites
Sūtījums un sūtījumu piegāde
Kijivas "Dinamo"
Kijivas "Dinamo" ir profesionāls futbola klubs no Ukrainas galvaspilsētas Kijivas. Dibināts 1927. gadā, spēlē Ukrainas Premjerlīgā. Mājas spēles aizvada Kijivas Olimpiskajā stadionā, kurā ir 70 050 vietas. Kijivas "Dinamo" futbolisti ir 16 reizes izcīnījuši Ukrainas čempionu titulu, 13 reizes kļuvuši par Ukrainas kausa ieguvējiem, kā arī deviņas reizes uzvarējuši Ukrainas superkausa izcīņā. Klubs ir guvis arī labus panākumus UEFA klubu sacensībās, divas reizes (1975. un 1986. gadā) uzvarot UEFA Kausu ieguvēju kausā un 1975. gadā izcīnot arī UEFA Superkausu.
Vēsture
Klubs dibināts 1927. gadā kā amatieru komanda.
Hofmanis
Hofmanis (de — 'pārvaldnieks, pārzinis'; sieviešu dzimtē Hofmane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Kibernētika
Par kibernētikas pamatlicēju uzskata Norbertu Vīneru (ASV), kurš monogrāfijā "Kibernētika" 1948. gadā formulēja tās pamatnostādnes. Parasti izšķir teorētisko jeb matemātisko kibernētiku un lietišķo jeb tehnisko kibernētiku. Pirmās uzdevums ir izstrādāt matemātisko aparātu un metodes dažādu vadības sistēmu pētīšanai. Otra ir zinātne par vadības procesiem tehniskās sistēmās, un ar to saistīta ražošanas procesu automatizācija un vadības sistēmu izstrāde.
FC Flora
FC Flora ir Igaunijas futbola klubs no Tallinas. Dibināts 1990. gadā, spēlē Igaunijas Meistarlīgā. Mājas spēles aizvada A. Le Coq Arena stadionā, kurā ir 9692 skatītāju vietas. FC Flora ir 12 reizes izcīnījis Igaunijas futbola čempionu titulu un astoņas reizes uzvarējis Igaunijas kausā. Klubs vairākus gadus ir bijis Igaunijas futbola izlases bāzes klubs, kā arī no tā jauniešu komandām nākuši vairāki futbolisti, kas veiksmīgi spēlējuši ārvalstu čempionātos. Šādi spēlētāji ir Marts Poms, Andress Opers, Raio Pīroja, Ragnars Klavans.
Lielais Kristaps
Lielais Kristaps ir mitoloģiska Daugavas pārcēlāja statuja, kas pašlaik atrodas 11. novembra krastmalā Rīgā. Oriģinālā koka skulptūra atrodas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
Leģendā par Lielo Kristapu ir savijies agrīnās kristietības nostāsts par Svēto Kristoforu ar latviešu ticējumiem.
Vēsture
Pirmā Rīgas Kristapa statuja esot izgatavota jau 1510. gadā. Tagadējās koka statujas oriģinālo versiju Zviedru Vidzemes laikā 1693. gadā izgatavoja pilsētas galvenais tēlnieks Miķelis Brinkmanis un atradās pie Kārļa vārtiem pašreizējās Alksnāja ielas galā.
Pēc Rīgas nocietinājumu nojaukšanas 1857.—1863. gados statuju pārcēla uz Kaņepāju tirgus rajonu (Latstādiju). Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gadā Lielā Kristapa statuja tika sabojāta, 1923. gadā skulptūras atliekas pārveda uz Doma baznīcas krusteju Rīgas pilsētas muzejā.
1997. gadā koktēlnieks Gints Upītis Lielā Kristapa skulptūru izgatavoja no jauna, atjaunoto Lielo Kristapu uzstādīja bruņu stikla paviljonā Daugavmalā.
Leģendas un ticējumi
Rīdzinieku nostāstos Lielais Kristaps esot bijis pārcēlājs, kurš kādā vētrainā naktī savā būdā ielaidis pārnakšņot mazu bērniņu. Rītā bērniņš bijis izgaisis, bet vietā, kur viņš gulējis, tikusi atrasta naudas kaudze, par kuru vēlāk uzcelta Rīga.
Senajā Rīgā pastāvēja ticējums, ka lentītes, priekšauta vai naudas monētas ziedojums Lielajam Kristapam nodrošina veiksmi tirdzniecībā un darījumos. Savukārt mātes bieži vien centās ārstēt savus bērnus, apsienot tiem lentītes, kas pabijušas pie Lielā Kristapa.
Melnā klija
Melnā klija (Milvus migrans) ir vidēji liels vanagu dzimtas (Accipitridae) plēsīgais putns. Izdala 5 pasugas. Melnā klija ir plaši izplatīta Eirāzijas mērenajā un tropu joslā, kā arī Austrālāzijā un Okeānijā. Nelielā skaitā sastopama arī Latvijā. Valda uzskats, ka tas ir visbiežāk sastopamais vanagu dzimtas plēsīgais putns pasaulē, lai gan dažas populācijas ir piedzīvojušas dramatiskas izmaiņas. Pasaulē dzīvo apmēram 6 miljoni melno kliju. Mazākā ir Eiropas populācija, toties Dienvidāzijas populācija ir ļoti liela. Mērenajā joslā ligzdojošās melnās klijas ir gājputni.
Izplatība
Eiropā ligzdo 64—100 tūkstoši melno kliju pāru, un to skaits pēdējās desmitgadēs ir stipri samazinājies. Lai arī Latvijā melnā klija ligzdo, tomēr tā ir reti sastopams plēsīgais putns. Sezonā ligzdo apmēram 10—50 pāru. Latvijā sastopama nominālpasuga — Milvus migrans migrans.
Izskats
Melnā klija ir vidēji liels plēsīgais putns, abi dzimumi izskatās vienādi. Tās ķermeņa garums ir 55—60 cm, spārnu izplētums 135—155 cm. Tā ir apmēram kraukļa lielumā. Kājas un vaskādiņa ir dzeltenas, knābis melns. Melno kliju ir ļoti viegli sajaukt ar Āfrikā dzīvojošo dzeltenknābja kliju, kurai knābis arī ir dzeltens. Tomēr jaunajiem putniem abām sugām knābis ir pelēks. Vēl nesenā pagātnē dzeltenknābja klija tika uzskatīta par melnās klijas pasugu.
Melnajai klijai ir gari, plati spārni un gara (garāka par spārnu platumu) aste ar sekli šķeltu galu. Kad aste izplesta, škēlums nav redzams, un astes gals ir taisns. Pēc šīs pazīmes lidojumā viegli atšķirama no sarkanās klijas, kurai šķēlums astē saglabājas, arī to izplešot. Melnā klija ir arī mazāka par sarkano kliju. Spārni lidojumā viegli izliekti. Putnam sēžot, var redzēt, ka melnajai klijai ir ļoti īsas kājas, spārni sasniedz astes galu vai ir ļoti tuvu tam.
Apspalvojums ir tumši brūns ar sīkām, melnām garensvītriņām, galva gaišāka. Ķermeņa virspuse tumša, tikai spārnu vidusdaļā ir slīpas, gareniskas, paplatas gaišākas joslas. Spārnu apakšpusē gaiši laukumi. Apspalvojuma krāsas variācijas ir nelielas, bet reizēm sastopami ļoti tumši, gandrīz melni putni. Jaunajiem putniem acis ir tumši brūnas, bet, putnam pieaugot, tās kļūst gaišākas. Jaunie putni, salīdzinot ar pieaugušajiem īpatņiem, ir pelēkāki, ar svītrainu ķermeņa apakšpusi un izteikti gaišiem plankumiem mugurpusē. Tiem ir arī gaišāks kakls un galva.
Uzvedība
Lielākā daļa melno kliju ir gājputni, ziemo Āfrikā vai Tuvajos Austrumos. Nometnieki ir Dienvidāzijas un Dienvidaustrumāzijas populācijas. Eiropas putni ziemot dodas septembra beigās, bet ligzdošanas vietās atgriežas aprīļa vidū. Indijas populācija piemērojusies dzīvei pilsētā, un putni novērojami lielās, blīvi apdzīvotās pilsētās.
Ziemas periodā melnās klijas veido lielus barus, kas kopīgi nakšņo. Arī migrācijas ceļojumi bieži tiek veikti lielā barā, īpaši ceļojot pāri lieliem ūdens klajumiem.
Barība
Melno kliju bieži var novērot savvaļas ugunsgrēku vietās, kur tā medī no uguns izbēgušos dzīvniekus. Šīs īpašības dēļ Austrālijas aborigēnu vidū valda aizspriedums, ka melnā klija izplata uguni.
Ligzdošana
Dējumā 2—3 baltas olas, gadā viens perējums ar sarkanbrūniem raibumiem, reizēm arī bez tiem. Olas tiek dētas ar 24 stundu intervāliem. Perē galvenokārt mātīte, retumis piepalīdzot tēviņam. Inkubācijas periods ilgst 26—38 dienas. Mazuļi neizšķiļas vienlaikus, tā kā mātīte sāk perēt uzreiz pēc pirmās olas izdēšanas. Mazuļi ir ligzdguļi. Pirmo nedēļu mātīte ligzdā tos silda, bet tēviņš pienes barību, ar ko mātīte mazuļus baro. Aptuveni 30—35 dienu vecumā mazuļi jau var paši baroties ar ligzdā atstāto barību, bet aptuveni 40 dienu vecumā tie atstāj ligzdu un pārceļas uz tuvākajiem zariem. Jaunie putni pilnīgi apspalvojas apmēram 42 dienu vecumā, bet vecāki tiem pienes barību vēl 40—50 dienas. Mazuļi viens pret otru ir samērā agresīvi, un ļoti bieži vājākais tiek nogalināts. Melnās klijas dzimumbriedumu sasniedz trīs gadu vecumā.
Sistemātika
Melnajai klijai ir 5 pasugas:
Līdz ar jaunākajiem DNS pētījumiem, divas bijušās melnās klijas pasugas mūsdienās tiek izdalītas kā atsevišķa suga — dzeltenknābja klija (Milvus aegyptius) ar divām pasugām.
Kosmonautu uzskaitījums pēc iesaukuma
Šeit ir kosmonautu uzskaitījums pēc iesaukuma gada: cilvēku, kuri ieskaitīti kosmonautu grupās, trenējušies kosmiskajam lidojumam, veikuši vai nav veikuši lidojumu kosmosā (pārvarējuši 100 km augstumu — Kārmāna līniju).
1992. gads
Sākot ar šo NASA grupu, ne ASV kosmonauti, kas pārstāvēja viņu valsts kosmosa aģentūras, ieradās ASV un tika apmācīti kopā ar saviem NASA kolēģiem kā pilntiesīgi misijas speciālisti, kuri ir tiesīgi tiks iekļauti jebkurā kosmoplāna misijā.
Igo
Igo var būt:
Morfoloģija
Morfoloģija (el2 — ‘veids, forma’; logos — ‘jēdziens, mācība’) var būt:
X-Sat
X-Sat ir Singapūras mikropavadonis, kas palaists 2011. gadā. Tas paredzēts tehnoloģiju izmēģināšanai nākotnes misijām.
Konstrukcija
Pavadoņa izmēri ir 600 × 600 × 800 mm. Trīs asu stabilizāciju nodrošina četri žiroskopi un magnētiskie stabilizatori,, telpisko stāvokli nosaka ar trīs saules un vienu zvaigžņu sensoru, trīs kursa sensoriem un diviem 3 asu magnetometriem. Elektroenerģiju dod trīs GaAs saules bateriju paneļi (divi atverami un viens fiksēts) ar jaudu 175 W (misijas beigās), tiek izmantotas divas 6 Ah litija jonu akumulatoru baterija.
IRIS
IRIS' izgatavota SatReCi un ir birstes tipa (push-broom) skeneris, kas paredzēts Zemes virsmas skenēšanai zaļajā (520 nm – 600 nm), sarkanajā (630 nm – 690 nm) un tuvi infrasarkanajā (760 nm – 890 nm) viļņu diapazonā. Tas nodrošina izšķirtspēju 10 m un aptver 50 km platu skenēšanas joslu. IRIS ir apgādāts ar signāla priekšapastrādes moduli ar 8 Gb atmiņas moduli.
ADAM
ADAM ir divvirziena zema ātruma sakaru kanāls, kas izmanto ultra augstu frekvenci, lai iegūtu datus no jūrās peldošām bojām. Bojas uzkrāj okeanoloģiskus datus par temparatūru, sāļumu un ūdens siedienu. Nākotnē šo tehnoloģiju paredzēts izmantot meklēšanas un glābšanas operācijās, kā arī uz sauszemes. Lai nosūtītu iegūtos datus uz zemes stacijām, tiek izmantota S-joslas raidītājs.
Paralēlās apstrādes iekārta
Paralēlās apstrādes iekārta (Parallel Processing Unit) nodrošina uzņemto attēlu apstrādi paralēlā arhitektūrā. Tas nepieciešams, lai nesūtītu uz zemi lieku informāciju, tādējādi atslogojot ierobežotos sakaru kanālus. PPU sastāv no četriem Xilinx Vertex FPGA, kuri katrs sastāv no četriem procesoru mezgliem. Vēl ir rezerves procesoru mezgli. PPU ir StrongArm procesori, kas darbojas 100 MHz taktsfrekvencē ar 64 MB SDRAM.
Lidojuma gaita
X-Sat kā sekundārā krava tika palaists 04:42 UTC ar nesējraķeti PSLV C16 no Satiša Dhavana kosmosa centra Šriharikotas salā pie Indijas austrumu krasta. Ar šo raķeti tika palaisti arī pavadoņi Resourcesat-2 un Youthsat.
Ziemeļu Investīciju banka
Ziemeļu Investīciju banka ( — NIB) ir Ziemeļeiropas starpvalstu finanšu institūcija. Banku 1976. gadā dibināja Dānija, Islande, Norvēģija, Somija un Zviedrija. 2005. gadā tai pievienojās Baltijas valstis.
Katra no bankas dalībniecēm ir iemaksājusi noteiktu daļu līdzekļu, kas tiek pārvērstas parādzīmēs, lai varētu emitēt parādzīmes starptautiskajos finanšu tirgos. Iegūtā peļņa tālāk tiek izmantota dažādu Ziemeļeiropas valstu projektu kreditēšanai un aizdevumiem privātajā un sabiedriskajā sektorā.
Bankai izsniedz kredītus sekojošās prioritārajās nozarēs:
Visi projekti, kurus Banka izskata finansēšanai, tiek izvērtēti no ilgtspējīgās attīstības viedokļa. NIB analizē projektu ietekmi uz konkurētspēju un vidi, kā arī netiešo ietekmi uz ekonomiku un sabiedrību. NIB izsniedz kredītus gan savās astoņās dalībvalstīs, gan attīstības tirgos Āfrikā, Āzijā, Eiropā un Latīņamerikā.
Jeitss
Jeitss (, Yeates) ir anglosakšu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Konrads
Konrads var būt:
Sēra dioksīds
Sēra dioksīds (SO2) ir bezkrāsaina, korozīva, viegli sašķidrināma, indīga gāze. Tas ir skābais oksīds un, reaģējot ar ūdeni, veido sērpaskābi, bet, reaģējot ar bāziskajiem un amfotērajiem oksīdiem — sulfītus (sērpaskābes sāļus). Sēra dioksīds veidojas, sadegot sēram vai sērūdeņradim (arī sērorganiskajiem savienojumiem). Tā kā akmeņogles un naftas produkti bieži vien satur sēru vai tā savienojumus, to sadegšanas produkti arī bieži vien satur sēra dioksīdu. Dabā sēra dioksīds ir sastopams vulkānu gāzēs. Atmosfērā sēra dioksīds lēnām oksidējas par sēra trioksīdu, kas tālāk veido sērskābi, kas ir skābā lietus sastāvdaļa.
Iegūšana
Sēra dioksīdu var iegūt, dedzinot sēru, sērūdeņradi vai sērorganiskos savienojumus:
Vēl sēra dioksīdu var iegūt, apdedzinot sulfīdu rūdas (sulfīdus):
Sēra dioksīds var veidoties cementa ražošanas procesā, ja kalcija izejviela ir kalcija sulfāts un izejvielu maisījumam ir pielikta ogle:
Sēra dioksīds veidojas, termiski sadalot sulfātus. Šis ir divu stadiju process: vispirms sulfāts sadalās par metāla oksīdu un sēra trioksīdu, pēc tam sēra trioksīds sadalās par sēra dioksīdu un skābekli (sēra trioksīds sulfātu sadalīšanās temperatūrās (~1000 °C) ir nestabils):
Sēra dioksīds veidojas, koncentrētai sērskābei reaģējot ar varu:
Īpašības
Sēra dioksīds ir skābais oksīds, tas spēj oksidēties un spēj darboties kā ligands kompleksajos savienojumos.
Reaģējot ar sārmiem, sēra dioksīds veido sulfītus (sērpaskābes sāļus):
Sēra dioksīds ir reducētājs, tas spēj reducēt halogēnus:
Atsevišķos gadījumos sēra dioksīds var būt arī oksidētājs:
Izmantošana
Lielākā daļa saražotā sēra dioksīda ir sērskābes ražošanas starpprodukts. Ievērojama daļa sēra dioksīda veidojas, dedzinot sēru saturošu kurināmo un nonāk gaisā, veidojot skābo lietu.
Sēra dioksīdu lieto par konservantu, lai samazinātu augļu pūšanu. To arī liek klāt vīnam, lai novērstu bojāšanos. Sēra dioksīdu dažreiz lieto arī pagrabu dezinficēšanai un citu dzīvo radību iznīcināšanai.
Tā kā sēra dioksīds ir relatīvi viegli sašķidrināms, to pirms freonu izgudrošanas lietoja par aukstumnesēju ledusskapjiem. Sašķidrinātu sēra dioksīdu lieto arī par šķīdinātāju.
Šarlote Kalla
Šarlote Kalla (sv; dzimusi Terendē, Zviedrijā) ir zviedru distanču slēpotāja. Ir izcīnījusi deviņas olimpisko spēļu medaļas un 13 medaļas Pasaules čempionātos.
Savās pirmajās olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā Š. Kalla kļuva par čempioni jau pirmajā veidā — 10 km brīvā stila distancē. Vēlāk tika izcīnīta sudraba medaļa komandu sprinta sacensībās kopā ar Annu Hāgu. Pārējās disciplīnās viņai tik labi neveicās, un arī 4x5 km stafetē Zviedrija panākumus neguva, lai gan Š. Kalla, pat startējot slima, savu etapu veica salīdzinoši labi. Nākamajās olimpiskajās spēlēs Sočos izcīnīja sudraba medaļas 15 km skiatlona disciplīnā un 10 km distancē klasiskajā stilā, kā arī zelta medaļu stafetē.
2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā izcīnīja četras medaļas — zeltu 15 km skiatlonā un sudraba medaļas 10 km distancē brīvajā stilā, stafetē un komandu sprintā.
Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2007. gadā. Trīsreiz ir kļuvusi par pasaules čempioni: 2011. gadā uzvarēja komandu sprintā, 2015. gadā Fālunā 10 km distancē brīvajā stilā un 2019. gadā Zēfeldē stafetē.
Markess
Markess var būt:
Dailis Rožlapa
Dailis Rožlapa (dzimis, miris ) bija latviešu gleznotājs, scenogrāfs un filmu mākslinieks.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Jaņa Rozentāla mākslas vidusskolā (1949—1954) un Latvijas Mākslas akadēmijā (1961—1968), kur pabeidzis Mākslas vēstures un teorijas nodaļu (1968) ar diplomdarbu "Dekorāciju attīstība latviešu dramatiskajos teātros Rīgā līdz 1940. gadam."
Kopš 1958. gada Rožlapa ir piedalījies izstādēs. Bijis mākslinieks inscenētājs vairākām Rīgas Kinostudijā uzņemtām latviešu filmām, sākotnēji bija grima mākslinieks (1954—1957). Strādājis par mākslinieku dažādos teātros: no 1957. līdz 1961. gadam Liepājas teātrī un pēc tam līdz 1971. gadam — Jaunatnes teātrī. Tāpat nodarbojies ar glezniecību, galvenokārt gleznojis ainavas.
Kopš 1976. gada bija Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedrs, kopš 1970. gada — Latvijas Mākslinieku savienības biedrs. 1983. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu.
Viņa jaunākā māsa Vija Rožlapa ir bijusi Latvijas šaha meistare, daudzkārtējā Latvijas sieviešu šaha čempionātu uzvarētāja.
Apbalvojumi
Jūrmalas pilsētas Gada balva 2012 "Par mūža ieguldījumu Jūrmalas kultūras dzīves veidošanā". Viņš ir jūrmalnieks jau kopš 20. gadsimta 70. gadiem; 1977. gadā, kad izveidojās Jūrmalas mākslinieku grupa, Dailis Rožlapa bija tās pirmais priekšsēdētājs. Viņš bijis aktīvs Jūrmalas mākslinieku grupas biedrs un piedalījies neskaitāmās izstādēs, sarīkojis daudzas personālizstādes Jūrmalā.
Personālizstādes
2011. gadā Jūrmalas Pilsētas muzejā un Mākslinieku namā bija iekārtota mākslinieka Daiļa Rožlapas 80 gadu jubilejas izstāde "Kokteilis mūža garumā".
Vārtsargs (futbols)
Vārtsargs futbolā ir spēlētājs, kura uzdevums ir tiešā veidā neļaut pretinieku spēlētājiem gūt vārtus. Šīs pozīcijas spēlētājam ir vairākas priekšrocības spēles laikā - soda laukuma robežās vārtsargs var bumbas kontrolei izmantot jebkuru ķermeņa daļu, vārtsarga laukuma robežās vārtsargam nedrīkst traucēt cīņā par bumbu. Ja vārtsargs ir spiests pamest laukumu savainojuma vai noraidījuma dēļ, viņa vietu vārtos ir jāieņem kādam citam spēlētājam, pat ja ir veiktas visas spēlētāju maiņas.
Vārtsargam ir jāvalkā no laukuma spēlētājiem atšķirīgas krāsas krekls, lai atvieglotu tiesnešu darbu. Bieži vārtsargi izmanto speciālus cimdus, lai labāk spētu tvert bumbu.
Vārtsarga pozīcija ļauj pārredzēt visu laukumu, tāpēc viņa pienākumos ietilpst aizsardzības organizācija.
IFFHS Gadsimta vārtsargi
Pēc IFFHS veiktās aptaujas šie tika atzīti par 20. gadsimta 20 labākajiem vārtsargiem.
1990. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1990. gada notikumi Latvijā'''.
Augusts
1990. gada Augustā,tika atzīta deportāciju nelikumība. Bijušie deportētie varēja atgūt viņiem atņemtos īpašumus vai saņemt atlīdzību.
Termas
Termas (la, no el2 — 'siltums, karstums') bija seno romiešu pirtis. To pirmsākumi ir meklējami antīkajā Grieķijā ģimnāziju veidolā, tomēr grieķi ģimnāzijas apmeklēja vingrojumu dēļ, bet romieši termas — karstas mazgāšanās dēļ. Pirmās publiskās termas bija uzceltas Marsa laukumā Oktaviāna Augusta valdīšanas laikā. Ilgu laika posmu Romas sabiedriskās termas bija nelielas, slikti apgaismotas un atradās vienkārši apdarinātās velvju telpās, kur uzsildītajās termās izmantoja rezervuāros uzkrātu akas ūdeni.
Līdz 1. gs. p.m.ē. vidū, kad Romas dzīvesveids mainījās un paaugstinājās komforta līmenis, termu plānojums un arhitektūras un interjera noformējums kļuva sarežģītāks. Līdz 1. gs. p.m.ē. vidum izveidojās romiešu termu uzbūves kārtība, kura secīgi atspoguļoja mazgāšanās procesa dažādas stadijas.
Konstrukcija un inženiertehniskie risinājumi
Galvenais būvmateriāls termu būvniecībā sienu un velvju bija betona javā mūrēti mīksta vulkāniskā tufa gabali dūres lielumā. Šī akmens masa aizpildīja no plānas ķieģeļu kārtas veidoto sienu un pārsegumu telpisko apvalku. Java sastāvēja no vienas daļas augstas kvalitātes labi dzēstu kaļķu un divām daļām pucolāna jeb vulkāniskām smiltīm — tās ir leģendārās maģiskās sastāvdaļas, kas romiešu javai deva stiprību un mitrumizturību. Pamatos tufs tika aizstāts ar masīvāko bazaltu, bet velvju augšējās daļās ar vieglāko pumeku. Šāda veida celtniecībai bija vairākas organizatoriskas priekšrocības. Salīdzinoši neliels kvalificēta darbaspēka daudzums ir nepieciešams gan materiālu sagatavošanai, gan būvniecībai, turklāt, izņemot javu, visus materiālus var sagatavot ārpus būvniecības vietas. Celtniecības materiālu izmēri nebija lieli, tādēļ tos varēja pārnest viens strādnieks.
Ūdeni termām parasti pievadīja ar ūdensvadu, bieži izmantoja tādu apkures veidu kā karsts gaiss, kas cirkulē kanālos, kuri bija paslēpti sienās un zem grīdas. Tepidārijs un kaldārijs bieži tika izgaismoti ar samērā lieliem stikla logiem. Hipokausts ir pagraba krāsns ar slīpu grīdu, kura no iekšpuses pakāpeniski pazeminājās līdz kurtuvei, kurā piegādāja degvielu. Ar to gribēja panākt vienmērīgu karstuma izplatīšanos, kuru deva trauki, kuri atradās augšā. Aizmugurējā šo krāšņu puse savienojās ar pirtu dažādām telpām ar sienās iemūrēto cauruļu palīdzību, kuru daudzums bija atkarīgs no šo telpu nozīmes. Šīs caurules gāja no krāsns aizmugurējās sienas vai no griestiem. Krāsns bija telpa, kuru turēja ķieģeļu stabi divu pēdu augstumā. Karstums, izejot starp tiem, tika nodots sienām. Lai sasildītu ūdeni, bija ierīkoti trīs vara trauki, kuri bija izvietoti tā, lai ūdens no viena tecētu otrā, bet no paša apakšējā vannā, kurai bija pievadītas arī caurules no hipokausta, lai uzturētu peldēšanai piemērotu temperatūru. Bija arī citi ūdens sildīšanas paņēmieni. Dažādu formu traukos ievietoja tievas vara caurules, kuras gāja spirālveidā, lai ūdens, tekot ap to pašu uguni, paspētu sasilt. Tādējādi traukos ietek aukstais ūdens un iztek karstais, un galu galā viss ūdens, izejot pa caurulēm, pārvēršas no auksta karstajā ūdenī. Šim paņēmienam ir vairākas priekšrocības. Tvaiki nesajaucas ar dūmiem, tāpēc ka caurules, pa kurām tie plūst, nepieskaras ūdenim. Šie trauki bija ļoti daudzveidīgi pēc formas un saucās pēc dzīvnieka nosaukuma, kuram tie bija līdzīgi vai pēc tajos esošā ūdens daudzuma. Neapšaubāmi, ka pie trauka dibena bija caurums karstā ūdens izvadīšanai pirtī, kad ūdens bija pietiekoši uzsildīts priekš lietošanas, pagrieza krānu un izlaida ūdeni no caurules apakšējā galā, bet šajā brīdī no augšas tecēja auksts ūdens un nolaidās pa cauruli, kamēr iztecēja karstais ūdens. Kad viss karstai ūdens bija iztecējis, piegādātais aukstais ūdens gāja līdz spirāļu caurules pašai apakšai un pa šo laiku sasila, atkarībā no caurules diametra un garuma, ūdens daudzuma pašā traukā un tā sasildīšanās pakāpes, kuru uzturēja uguns.
Frēdriks Varjs
Bū Džons Frēdriks Varjs (sv; dzimis Šellefteo, Zviedrijā) ir bijušais zviedru hokejists, centra uzbrucējs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Zviedrijas hokeja līgā, trīs reizes izcīnot līgas sudraba medaļas. 2011.—12. gada sezonu aizvadīja Kontinentālās hokeja līgas klubā Rīgas "Dinamo".
Spēlētāja karjera
Karjeras ievadā Varjs spēlēja dažādos Zviedrijas Elitsērijas klubos - Modo Hockey, Timrå IK un Skellefteå AIK. AIK rindās Varjs 2010.—11. gada sezonā pildīja arī komandas kapteiņa funkcijas.
2011. gada 29. aprilī masu medijos parādījās informācija, ka hokejists ir pieņēmis piedāvājumu spēlēt KHL līgas klubā Rīgas "Dinamo". viņš parakstīja līgumu ar Rīgas "Dinamo".
2012.—13. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Rögle BK sastāvā, taču 2013.—14. gada sezonu iesāka Vācijas hokeja līgas klubā ERC Ingolstadt. Decembrī gan hokejists atgriezās Zviedrijā, pievienojoties Brynäs IF rindām. Pēc sezonas beigām Varjs noslēdza profesionāļa karjeru.
Zviedrijas izlases sastāvā ir spēlējis 2007. un 2008. gada Pasaules čempionātos.
Endrū Reikrofts
Endrū Reikrofts (dzimis 1980. gada 4. maijā) ir kanādiešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2014) Reikrofts spēlē Hockeyallsvenskan līgas kluba Björklöven IF sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Reikrofts uzsāka 2000.—01. gada sezonā, kad aizvadīja 15 spēles NHL kluba Bostonas "Bruins" sastāvā, pārējo sezonu spēlējot Amerikas hokeja līgā. 2001.—02. gada sezonā "Bruins" rindās Reikrofts laukumā izgāja vienā spēlē, bet nākamajā sezonā — piecās spēlēs.
2003.—04. gada sezona izvērtās par pirmo pilno Reikrofta sezonu Bostonas "Bruins" sastāvā, sezonas beigās kā līgas labākais debitants iegūstot arī Kaldera balvu. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Reikrofts spēlēja SM līgas klubā Tamperes "Tappara", taču tad atgriezās Bostonā.
2006. gada vasarā Reikrofts tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs" vienību, tās sastāvā aizvadot nākamo sezonu, bet 2007.—08. gada sezonā Endrū izkonkurēja Vesa Toskala. 2008. gada vasarā Reikrofts pievienojās Kolorādo "Avalanche" rindām, būdams otrais vārtsargs aiz Petera Budaja muguras. 2009.—10. gada sezonu Reikrofts aizvadīja Vankūveras "Canucks" sastāvā.
2010. gadā Reikrofts noslēda divu gadu līgumu ar Dalasas "Stars" vienību, esot komandas otrais vārtsargs aiz Kari Lehtonena, taču 2012. gada vasarā pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties Itālijas hokeja līgas vienībai Milānas "Rossoblu".
Ronalds Ķēniņš
Ronalds Ķēniņš (dzimis Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) Ķēniņš spēlē Šveices hokeja līgas kluba HK Lozanna sastāvā.
Spēlētāja karjera
Hokejista gaitas iesācis Latvijā, jau 16 gadu vecumā Ķēniņš pārcēlās uz Šveici. No 2008. līdz 2011. gadam Ķēniņš spēlēja Šveices B hokeja līgas klubā GCK Lions. 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs izcīnīja vietu Šveices hokeja līgas kluba Cīrihes "Lions" pamatsastāvā, kopā ar komandu izcīnot Šveices čempiona titulu.
2015. gada 30. janvārī Ķēniņš tika izsaukts uz NHL, 31. janvāra spēlē pret Bufalo "Sabres" aizvadot savu debiju NHL. Tā arī bija pirmā reize kopš 2011. gada 29. novembra, kad NHL laukumā spēli aizvadīja divi latvieši, "Sabres" rindās spēlējot Zemgum Girgensonam. Divas dienas vēlāk, mačā pret Minesotas "Wild", Ķēniņš pārspēja Devanu Dubniku, gūstot arī savus pirmos vārtus NHL. Sezonas turpinājumā "Canucks" rindās Ķēniņš 30 spēlēs guva 12 rezultativitātes punktus.
2015. gada jūnijā noslēdza viena gada vienvirziena līgumu ar komandu, taču īsi pirms sezonas sākuma tika nosūtīts uz Jūtikas "Comets". Decembra sākumā tika izsaukts uz Vankūveras "Canucks". Kopumā 2015.—16. gada sezonā "Canucks" rindās aizvadīja vien 8 spēles, kurās ar rezultativitātes punktiem neatzīmējās. Vasarā "Canucks" jaunu līgumu ar Ķēniņu nenoslēdza, un hokejists atgriezās Cīrihes "Lions" sastāvā.
"Lions" rindās uzbrucējs aizvadīja divas sezonas, 2018. gadā trešo reizi karjerā kļūstot par Šveices čempionu. Īsi pēc sezonas beigām Ķēniņš noslēdza trīs gadu līgumu ar HK Lozanna. 2019. gadā kopā ar komandu sasniedza Šveices pusfinālu.
Latvijas jaunatnes izlašu sastāvā ir spēlējis 2008. un 2009. gada Pasaules čempionātā U-18 1. divīzijā, 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem elites divīzijā, kā arī 2011. gada Pasaules čempionātā U-20 vecuma grupā 1. divīzijā.
Jasenci
Jasenci ir ciems Ciblas novada Līdumnieku pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Kurjanovas ezera ziemeļu krastā 6,5 km no pagasta centra Līdumniekiem, 19 km no novada centra Blontiem un 288 km no Rīgas. Ciemā ietilpst 3 (2012) adrešu vienības (mājas). No 1949. līdz 1956. gadam Jasencu ciema padomes centrs.
Jans Smetss
Jans Kristiāns Smetss (af, dzimis, miris ) bija Dienvidāfrikas virsnieks, politiķis un filozofs. Ir vienīgais cilvēks, kurš parakstījis miera līgumus gan pēc Pirmā, gan Otrā pasaules kara. Viens no Tautu Savienības un arī ANO izveides dalībniekiem (ANO dibināšanas līguma preambulas autors) un ir vienīgais cilvēks, kurš parakstījis abu organizāciju dibināšanas dokumentus. Kā domātājs Smetss pazīstams kā holisma iedibinātājs.
Biogrāfija
Dzimis 1870. gada 24. maijā turīgu būru zemes īpašnieku ģimenē Bovenplācā (Bovenplaats), Lielbritānijas Kāpas kolonijā, Dienvidāfrikā. Sešpadsmit gadu vecumā (1886.) uzsāka studijas Viktorijas koledžā (mūsd. Stellenbošas Universitāte), vēlāk devās studēt jurisprudenci Kembridžas Universitātē, kuru absolvēja 1893. gadā.
Strādāja par juristu Keiptaunā, kur 1895. gadā kļuva par kompānijas De Beers īpašnieka Sesila Rodsa juridisko padomnieku. Pēc Džeimsona reida vīlies Rodsā, Smetss pameta Lielbritānijas koloniju un pārcēlās uz Transvālas republikas galvaspilsētu Pretoriju. 1898. gadā kļuva par valsts prokuroru. Angļu — būru karā kā virsnieks karoja būru pusē — sākotnēji bija Transvālas prezidenta Paula Krūgera padomnieks, bet vēlāk — saņēmis ģenerāļa dienesta pakāpi, piedalījās būru partizānu karā pret britu okupācijas spēkiem Kosa de la Reja vadībā. Smetss bija būru padošanās līguma delegācijā (britu delegāciju vadīja Lords Kičeners).
Politiķa karjera
Pēc būru valstu aneksijas uzsāka politiķa karjeru, veicinot britu koloniju apvienošanos Dienvidāfrikas Savienībā 1910. gadā un ieņemot visai augstus amatus tās administrācijā: kara ministrs (1910.-1912., 1913.), iekšlietu un kalnrūpniecības ministrs (1910—1912), kara ministrs (1910—1920) un finanšu ministrs (1912—1913).
Pirmā pasaules kara laikā Smetss kā DS kara ministrs vienlaikus bija arī Lielbritānijas ekspedīcijas korpusa Austrumāfrikā virspavēlnieks un darbojās kā Deivida Loida-Džordža kabineta loceklis. Kopā ar Luisu Botu vadīja būru sacelšanās apspiešanu, piedalījās Vācu Dievidrietumāfrikas (mūsdienu Namībijas) ieņemšanā, karoja Vācu Austrumāfrikā (mūsdienu Burundi, Ruanda un Tanzānija). Ir viens no britu kara aviācijas dibinātājiem.
No 1919. līdz 1924. gadam Smetss bija Dienvidāfrikas Savienības premjerministrs. 1924. gadā cietis sakāvi vēlēšanās, pievērsās filosofijai un botānikai , atgriežoties politikā tikai Lielās depresijas laikā 30. gadu sākumā: 1933.-1939. gados — tieslietu ministrs, 1939.-1948. gados ārlietu ministrs, aizsardzības ministrs un premjerministrs. 1939. gada septembrī kā premjerministrs pieteica karu nacistiskajai Vācijai. 2. Pasaules kara laikā, būdams Lielbritānijas karalisko spēku ģenerālštāba loceklis, saņēma feldmaršala dienesta pakāpi (24.05.1941.). Smetss, atbalstīdams Balfūra deklarāciju un būdams Haima Veicmana personīgs draugs, bija viens no Izraēlas valsts izveides palestīniešu zemē iniciatoriem. 1948. gada vēlēšanās cieta sakāvi un bija spiests aiziet no politikas.
Miris 1950. gada 11. septembrī savā villā netālu no Pretorijas.
Edge
Ādams Džozefs Kouplends (en, dzimis ), plašāk pazīstams ar pseidonīmu Edge, ir bijušais kanādiešu profesionālais cīkstonis un aktieris, WWE zvaigzne.
Gistavs Kurbē
Gistavs Kurbē (fr, dzimis 1819. gada 10. jūnijā, miris 1877. gada 31. decembrī) bija franču mākslinieks, viens no nozīmīgākajiem reālisma pārstāvjiem (virziena nosaukums radies no kādas Kurbē gleznas nosaukuma). Reālisms īpaši raksturīgs Kurbē 1840. un 1850. gadu darbiem; vēlāk viņš nereti gleznoja ainavas un klusās dabas, kā arī erotiska rakstura gleznas. Starp nozīmīgākajiem Kurbē darbiem jāmin "Mākslinieka darbnīca" (1855), "Bēres Ornānā" (1849), "Miegs" (1866), "Pasaules sākums" (1866).
Dzīve
Kurbē piedzima Ornānā pārtikuša zemkopja ģimenē. Apmeklējis Karalisko koledžu un Bezansonas mākslas skolu, viņš 1841. gadā devās uz Parīzi studēt jurisprudenci. Parīzē viņš tomēr izlēma kļūt par gleznotāju, un viņa ģimene viņu atbalstīja gan morāli, gan finansiāli. Gleznot Kurbē iemācījās, kopējot Djego Velaskesa, Hosē de Riveras, Rembranta un Fransa Halsa darbus, kā arī gleznojot no dabas. Pirmajos Kurbē darbos parādās literāra tematika (Igo un Sandas ietekmē) Pēc vairākiem noraidījumiem 1844. gadā Parīzes Salonā tika izstādīts viņa pašportrets "Kurbē ar melnu suni" (Courbet au chien noir, 1842).
1849. gadā Kurbē devās uz Ornānu, kur radīja divus no saviem pazīstamākajiem darbiem — "Akmeņu skaldītāji" un "Bēres Ornānā" (Un Enterrement à Ornans, 1849), kas guva lielus panākumus 1850. gada Salona izstādē. 1854. gadā Kurbē radīja gleznu "Mākslinieka darbnīca" (L'Atelier du peintre, 1855). Gleznu noraidīja 1855. gada Vispasaules izstādes žūrija, un Kurbē nolēma savus darbus izstādīt atsevišķā paviljonā netālu no izstādes norises vietas; viņa izstāde gan neguva atsaucību, un par to pozitīvi izteicās tikai Ežēns Delakruā.
Ieguvis zināmu atpazīstamību, Kurbē kļuva arī sociāli aktīvs un atteicās no Goda Leģiona krusta. Neilgi pēc Kurbē ievēlēšanas par mākslinieku savienības prezidentu sākās franču-vācu karš; 1871. gadā tika nodibināta Parīzes Komūna, lai cīnītos pret vāciešiem un rojālistiem (Versaļas armiju). Kurbē pienākums bija rūpēties par muzejiem un organizēt Salona izstādi. Kurbē aizsargāja tādus vēsturiskus pieminekļus kā Fontenblo pili, taču 2. maijā atkāpās no amata, jo nespēja pieņemt Komūnas politiku. 28. maijā Komūnu sakāva Versaļas armija, un 7. jūnijā Kurbē tika arestēts, jo viņu uzskatīja par vainīgu Napoleona armiju slavinošas kolonnas iznīcināšanā Vandomas pilī. Kurbē tika apcietināts uz sešiem mēnešiem, un viņam piesprieda 500 franku soda naudu. Cietumā Kurbē smagi saslima un pēc soda izciešanas devās uz Ornānu. Vēlāk Kurbē piesprieda kolonnas atjaunošanas izdevumu apmaksu: tika konfiscēts viss viņa īpašums un darbi, turklāt Kurbē bija jāmaksā vēl aptuveni 300 000 franku. Nespēdams samaksāt, Kurbē aizbēga uz Šveici, kur 58 gadu vecumā nomira no aknu slimības, ko saasināja alkohola lietošana.
Romas akvedukti
Romas 11 akvedukti tika celti Romas impērijas laikā, kad šeit valdīja totalitārisms un vergu darbs bija par brīvu, un imperatora spēja parādīt savu totalitāro varu ļāva paveikt šos grandiozos projektus. Romas akvedukti ir neparasts inženierbūves piemērs. Tas, kas ir palicis pāri no šīm ievērojamām inženierbūvēm, liecina par to, ka Romas impērija inženierbūves attīstības ziņā, tajā laikā bija krietni priekšā visai pasaulei.
Akveduts Anio Vetus
Tikai 40 gadus pēc pirmā akvedukta celtniecības, t.i. 273.g.p.Kr., sāka celt nākamo- Anio Vetus akveduktu, kuru sāka būvēt Curius Dentatus, bet pabeidza M. Fulvius Flaccus. Lai arī tehnoloģijas pielietojums bija visai konservatīvs, kopā šie 2 akvedukti radikāli izmainīja ūdens infrastruktūru Romā. Tie ir akveduktu sistēmu (kas darbojas vēl tagad) priekšteči. Akvedukts ieguvis savu vārdu no Anio upes- Tiberas pietekas, no kuras nesa ūdeni uz pilsētu. Šis ūdens avots atradās ap 35,4 km attālumā, bet pats akvedukts ir gandrīz divas reizes garās, tas tādēļ, lai cauri kalnainajiem laukiem akveduktam izdotos saglabāt vajadzīgo slīpumu. No šī akvedukta ir saglabājušās iespaidīgs daudzums drupu, uz Aurēlijas sienas, blakus Porta Maggiore, un arī Tivoli apkaimē. Anio Vetus akvedukts ir būvēts no akmens blokiem un ūdens caurums bija izklāts ar biezu cementa kārtu. Lielākā daļa no šī akvedukta atradās zem zemes. Anio Vetus akvedukta ceļš kļuva par paraugu visiem turpmākajiem akveduktiem, izņemot viņa papildu kanālu, kas gāja pa īsāko ceļu, lai apietu izvairītos no neērtiem ceļiem ielejas malās. Pēc pilsētas šķērsošanas caur Porta Maggiore, pazemes akvedukts Anio Ventus beidzās iekš Porta Esquilina. Ir svarīgi pieminēt, ka ūdeni, dēļ tās sliktās tīrības, pārsvarā izmantoja publiskajām vannām, dārziem un lauksaimniecībā. Ir aprēķināts, ka Anio Vetus akvedukts dienā pilsētai varēja piegādāt ap 180,000 kubikmetru ūdens dienā.