cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FIBA Oceania
FIBA Oceania ir starptautiskā basketbola organizācijas FIBA Okeānijas nodaļa. FIBA Oceania atbild par basketbola turnīriem Okeānijā. Organizācijas biedru sarakstā ir visas 21 nacionālās Okeānijas valstu basketbola federācijas. Organizācija dibināta 1969. gadā. Organizācijas priekšsēdētāja ir jaunzēlandietis Bērtons Šiplejs.
Laura Ikauniece
Laura Ikauniece (bijusi arī Laura Ikauniece-Admidiņa, dzimusi Ventspilī) ir latviešu vieglatlēte, startē daudzcīņas sacensībās, Latvijas rekordiste septiņcīņā (pieaugušajiem (6815 punkti), junioriem un jauniešiem) un pieccīņā. Kopš 2010. gada ir Latvijas Olimpiskās vienības sastāvā. 2012. gada Eiropas čempionātā Laura Ikauniece izcīnīja sudraba medaļu septiņcīņā, 2015. gada pasaules čempionātā — bronzas medaļu. izcīnījusi 4. vietu. Ir atzīta par 2013., 2015. un 2017. gada Latvijas labāko vieglatlētu un par gada labāko sportisti Latvijā 2015. un 2016. gadā.
Biogrāfija
Laura Ikauniece ir dzimusi Ventspilī, tomēr bērnību un jaunietes gadus pavadījusi Majoros, Jūrmalā. Viņas māte Vineta Ikauniece ir labākā sprintere Latvijas vieglatlētikas vēsturē, pašreizējā Latvijas rekordiste vairākās sprinta distancēs, savukārt viņas tēvs Aivars Ikaunieks bijis barjersprinteris, viņa personiskais rekords 110 m/b distancē ir 13,4 sekundes (viens no labākajiem personiskajiem rekordiem Latvijā), pēc tam bijis treneris dažādos sporta veidos, bet šobrīd dzīvo Lielbritānijā (vecāki ir šķīrušies). Lauras Ikaunieces vectēvs Ēriks Plūksna nodarbojies ar tāllēkšanu un diska mešanu, savukārt mātes brālis Adris Plūksna bijis bobslejists (startējis divās ziemas olimpiskajās spēlēs). Bērnībā Laura Ikauniece dejojusi sporta un hiphopa dejas.
2014. gada jūlijā apprecējusies ar vieglatlētu Rolandu Admidiņu, bijuši precējušies līdz 2019. gadam.
Izglītību ieguvusi Majoru pamatskolā, Bulduru Dārzkopības vidusskolā, Rīgas Tālmācības vidusskolā un Latvijas Universitātes Pedagoģijas, psiholoģijas un mākslas fakultātē, ko absolvējusi 2015. gadā.
Karjera
Vieglatlētikā trenējas kopš deviņu gadu vecuma Jūrmalas sporta skolā, taču daudzcīņai pievērsusies 2006. gadā 14 gadu vecumā.
2009. gada Pasaules čempionātā jauniešiem sportiste izcīnīja sudraba medaļu septiņcīņā ar 5647 punktiem. 2009. gada Eiropas Jaunatnes olimpiādē Laura Ikauniece ieņēma 3. vietu augstlēkšanas sacensībās (1,82 m) un 4. vietu tāllēkšanā (6,12 m; divus centimetrus atpaliekot no otrās vietas). 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem viņa ieņēma 6. vietu septiņcīņā ar izcīnītiem 5618 punktiem. 2011. gada Eiropas U-20 junioru čempionātā viņa izcīnīja bronzas medaļu septiņcīņā ar 6063 punktiem, kas bija jauns sportistes personiskais rekords.
2012. gada maijā sacensībās Gecisā, Austrijā, viņa laboja personisko rekordu septiņcīņā, uzlabojot to līdz 6282 punktiem, un tādējādi izpildīja A normatīvu.
2012. gada 30. jūnijā ar jaunu personisko rekordu (6335 punkti) Laura Ikauniece izcīnīja sudraba medaļu Eiropas čempionātā Helsinkos. Viņa tikai par 10 punktiem apsteidza 3. vietas ieguvēju, Latvijas rekordisti Aigu Grabusti. Šo sacensību laikā sportiste laboja personiskos rekordus piecās no septiņām disciplīnām. Lauras Ikaunieces sudraba medaļa bija Latvijas sportistu augstākais sasniegums čempionātā, kā arī Latvijas sportistu pirmā medaļa lielākajās sacensībās (Olimpiskās spēles, Pasaules un Eiropas čempionāti) daudzcīņā. Tāpat šī ir sestā Latvijas sportistu izcīnītā medaļa Eiropas čempionātos pēc neatkarības atjaunošanas. Lai arī pašās sacensībās Ikauniece ierindojās 3. vietā, taču 2013. gadā ukrainietei Ludmilai Josipenko (sākotnējā sudraba medaļas īpašniece) tika piespriesta diskvalifikācija un medaļu īpašnieces mainījās.
viņa ar 6414 punktiem izcīnīja 9. vietu, kas ir jauns sportistes personiskais rekords un atkārtots Latvijas rekords. Vēl Laura Ikauniece sasniedza jaunu personisko rekordu 200 m un 800 m distancēs, kā arī tika atkārtots personiskais rekords augstlēkšanā. Sezonas noslēgumā viņas treneris A. Austrups tika apbalvots ar Eiropas Vieglatlētikas asociācijas balvu par "nozīmīgu ieguldījumu sportā un kalpošanu tā labā, demonstrējot izcilas trenera iemaņas". Pati Laura tika atzīta par 2012. gada uzlēcošo zvaigzni Latvijas sportā.
2013. gada Eiropas čempionātā telpās Laura Ikauniece pieccīņā izcīnīja 10. vietu ar 4224 punktiem. 2013. gada pirmajās septiņcīņas sacensībās Hypo-Meeting Gecisā, Austrijā, viņa izcīnīja 6. vietu ar 6186 punktiem. 2013. gada Universiādē Kazaņā, Krievijā, viņa, uzstādot personisko rekordu lodes grūšanā, izcīnīja sudraba medaļu septiņcīņā. Pēc Ukrainas sportistes Tatjanas Černovas diskvalifikācijas par dopinga lietošanu (diskvalificēta 2016. gadā, apelācija noraidīta 2017. gadā), L. Ikauniece kļuva par Universiādes čempioni. Tā paša gada Pasaules čempionātā, kas notika Krievijas galvaspilsētā Maskavā, viņa ieņēma 11. vietu, kas bija Latvijas sportistu augstākais sasniegums.
2014. gada janvārī tika atzīta par 2013. gada labāko Latvijas vieglatlētu. 2014. gada februārī sasniedza Latvijas rekordu pieccīņā.
, izcīnot 8. vietu prestižajās daudzcīņu sacensībās Austrijas pilsētā Gecisā laboja Latvijas rekordu, sasniedzot rezultātu 6436 punkti (iepriekšējais viņas personiskais rekords bija ar A. Grabusti dalīts Latvijas rekords). 5. jūlijā Eiropas kausa otrās līgas sacensībās Inovroclavā viņai izdevās vēl vairāk uzlabot Latvijas rekordu, sasniedzot 6470 punktus. 2015. gada Pasaules čempionātā ar jaunu Latvijas rekordu (6516 punkti) izcīnīja bronzas medaļu. Tā bija trešā medaļa Latvijas sportistiem Pasaules čempionāta vēsturē (divas no tām izcīnītas pēc neatkarības atgūšanas). Ikauniece ieguva 2015. gada pasaules daudzcīņnieku kausu.
2017. gada 28. maijā Gecisā atkal laboja Latvijas rekordu, sasniedzot rezultātu 6815 punkti un ieņemot trešo vietu prestižākajās daudzcīņas komercsacensībās.
Divreiz (2015. un 2016. gadā) saņēmusi Latvijas Gada balvu sportā kā labākā sportiste.
Pēc traumu izdziedēšanas starptautiskā līmenī L. Ikauniece atgriezās 2019. gada ziemas sezonā, kad Eiropas čempionātā telpās Glāzgovā ieguva piekto vietu un uzstādīja jaunu Latvijas rekordu pieccīņā (4701 punkts). 2019. gada maijā, veicot pirmo septiņcīņu pēc ilga sacensību pārtraukuma, viņai izdevās sasniegt labu rezultātu 6476 punkti un iegūt otro vietu prestižajās Gecisas sacensībās, kur pirms diviem gadiem viņa uzstādīja Latvijas rekordu.
Hloroplasts
Hloroplasti ir augu zaļās plastīdas, kas, saistot Saules enerģiju, no ūdens un ogļskābās gāzes veido organiskas vielas. Šis process ir pazīstams kā fotosintēze.
Silverstonas trase
Silverstonas trase (en) ir Formula 1 sacīkšu trase, kura atrodas Silverstonā, Apvienotajā Karalistē. tajā notika pirmā F1 pasaules čempionāta oficiālā sacīkste. Trase ir nemainīga kopš 2000. gada, kad Luffield tika pārveidots par vienu līkumu. Trase kļuva garāka par apmēram 100 metriem.
Hloroplasts
Hloroplasti ir lēcveida vai eliptiskas formas, vidēji 2—3 µm biezas augu zaļās plastīdas ar diametru 2—10 µm. Hloroplasti, atšķirībā no citām augu plastīdām, satur zaļo pigmentu hlorofilu. Vienā auga šūnā var būt vidēji 10—80 hloroplastu. To skaits var atšķirties pat vienas sugas augiem. Visvairāk hloroplastu ir lapu pamataudos.
Silverstonas trase
Sākotnēji Silverstona bija ļoti vienkārša trase - tikai dažas taisnes un līkumi. Tomēr laika gaitā tika izbūvēti dažāda veida līkumi, saīsinātas taisnes un veiktas citas izmaiņas, līdz radās Silverstona, kādu mēs to pazīstam šobrīd. Pēc Airtona Sennas un Rolanda Racenbergera nāvēm Imolā 1994. gadā trase tika mazliet pārveidota drošības labad. Pirmais līkums, Copse, tika saasināts un līdz ar to vajadzēja vairāk bremzēt, lai varētu to izbraukt. Stowe līkums tika pārbūvēts un tagad principā bija ieskauts starp divām taisnēm. Abbey līkums kļuva ļoti ass un tagad vajadzēja bremzēt, lai varētu nokļūt Farm Straight taisnē. Visbeidzot, taisne starp Bridge un Priory līkumiem tika mazliet saīsināta. Pašlaik Silverstonas trasei ir līgums līdz 2009. gadam. Pēc tam sacīkstes norisināsies Doningtonparka trasē.
Gūdu klintis
Gūdu klintis (arī Gaviļu iezis, Tālskatu iezis) ir devona smilšakmens iežu atsegums Gaujas labajā krastā, Cēsu novadā. Klintis līdz 18 m augstas, aptuveni 250 m platas. Klints dienvidrietumu siena iet gar upi nemainot augstumu. Šajā ieža daļā, upes līmenī ir atrodama ala. Tā ir aptuveni 4,5 m dziļa, 6 m plata. Kopā ar nogāzi klintis ir 50 m augstas, tomēr liela daļa no nogāzes ir nobiras - noslīdējumu masa. Vietā, kur klintis vistālāk atkāpjas no Gaujas, ir redzama ievērojama mālu noplūde. Te pāri iezim krīt neliels strautiņš. Netālu no ieža ir sastopami vairāki atvari. Iezī atrastas vairākas devona fosilijas: bruņuzivju, bezžokļaiņu, bārkšspuru un žokļžauņzivju atliekas, kā arī fosforīta konkrēcijas.
Hloroplasts
Hloroplastu attīstība un uzbūve
Ar membrānām atdalītie tilakoīdi veido kaudzītes jeb granas. Tilakoīdu skaits vienā granā var mainīties, vienas sugas augiem atrodoties dažādos apstākļos, parasti tas ir robežās no 3—20. Nelielas gaismas intensitātes gadījumā granās palielinās tilakoīdu skaits. Arī vienas dzimtas dažādu sugu augiem granu struktūra, var būt ļoti atšķirīga. Diviem tauriņziežu dzimtas augiem — pupām (Phaseolus vulgaris) un zirņiem (Pisum sativum) — augot vienādos apstākļos, ir pilnīgi atšķirīga granu struktūra. Zirņiem ir lielas, izteiktas granas, kas konfokālajā lāzerskenējošā mikroskopā saskatāmas kā atsevišķas struktūras, bet pupām, augot identiskos apstākļos, ir mazas, neizteiktas granas, kas izskatās kā sīkgraudaina struktūra. Granu biezums svārstās no 0,3—1,7 µm, bet to diametrs vidēji ir 0,6 µm.
Gūdu klintis
Nosaukums
Gūdu klintis savu nosaukumu ieguvušas no tuvējām Gūdu mājām, bet citiem ieža nosaukumiem ir cita vēsture. Nostāsts vēstī, ka netālu no Gūdu mājām, ganu dziesmām bijusi tik skaista atbalss, un tās skanējušas tik tālu, ka iezis nodēvēts par Gaviļu iezi. Par Tālskata iezi klints iedēvēta 20.gadsimta nogalē, apbrīnojot ievērojamo skatu, kas paveras no ieža virsotnes.
Hloroplasts
Hloroplastu attīstība un uzbūve
Hloroplastu iekšējo telpu sauc par stromu, tā pildīta ar pusšķidru vielu, kas ietver granas. Stromā ir apmēram 50 % hloroplastos esošo olbaltumvielu, lielākā daļa no tām ir šķīstošas. Stromā īslaicīgi veidojas arī cietes graudi, bet pie tilakoīdiem ir lokalizēts hloroplastu DNS.
Hloroplastu izaugumus, kas pildīti ar stromu, sauc par stromulēm. Stromules spēj strauji mainīt savu formu un garumu, kā arī mijiedarboties ne tikai ar citiem hloroplastiem, bet arī citiem šūnas organoīdiem, it īpaši ar endoplazmatisko tīklu. Tādā veidā hloroplasti nodrošina savstarpēju vielmaiņas produktu apmaiņu. Stromuļu veidošanos izraisa oksidēšanās-reducēšanās procesi šūnā, paaugstināta temperatūra, plastīdu lieluma un blīvuma izmaiņas. Dažkārt arī vīrusu infekcijas var būt par cēloni hloroplastu stromuļu veidošanās procesam.
Hloroplastu uzbūvē ir divi funkcionāli atšķirīgu membrānu veidi — hloroplastu apvalka membrānas, kas nesatur gaismu absorbējošus pigmentus un tilakoīdu membrānas ar dažādu veidu hlorofilu un karotinoīdiem. Hloroplastu apvalka membrānas ir vidēji 40—60 Å biezas un starp tām ir 25—70 Å liela starpmembrānu telpa. Apvalka iekšējā membrāna satur daudzas pārnesējolbaltumvielas jeb translokatorus, kas nodrošina selektīvu vielu apmaiņu ar citosolu. Ārējā membrāna satur porīnu tipa olbaltumvielas, kas veido poras un nodrošina caurlaidību visām neliela izmēra molekulām.
Grand Slam (teniss)
Četri Grand Slam tenisa turnīri ir ATP (vīriešiem) un WTA (sievietēm) sezonas prestižākās sacensības, ņemot vērā pasaules ranga punktus, tradīcijas, naudas balvu fondu un sabiedrības uzmanību. Tie ir:
Hloroplasts
Hloroplastu evolucionārā attīstība
Pēc endosimbiozes teorijas hloroplasti radušies no zilaļģēm jeb cianobaktērijām, kas simbiozes procesā iekļāvušās citas eikariotiskas šūnas sastāvā, tā izveidojot fotosintezējošu šūnu. Par hloroplastu endosimbiotisku izcelsmi liecina baktērijām raksturīgas gredzenveida DNS molekulas un noteikti, prokariotu šūnai specifiski, proteīni. Hloroplastos ir arī prokariotiem raksturīgās 70S tipa ribosomas, kas specifiski kontrolē translāciju. Kā vienu no endosimbiozes pierādījumiem var minēt arī faktu, ka hloroplastu un baktēriju augšanu var bloķēt ar identiskām antibiotikām. Līdzīgi kā hloroplasti, arī mitohondriji tiek uzskatīti par endosimbiontiem.
Zinātnieki uzskata, ka ilgstošu simbiotisko attiecību rezultātā ir notikusi gēnu pāreja no hloroplastu genoma uz kodola genomu. Apmēram 3000 gēni, kurus hloroplasti ieguvuši no cianobaktērijām, evolūcijas gaitā ir iekļāvušies kodola genomā. Tas varētu būt iemesls, kāpēc hloroplasti ir kļuvuši par daļēji autonomiem fotosintezējošu eikariotisko organismu šūnu organoīdiem. Augu šūnā hloroplasti spēj sintezēt tikai apmēram 100—200 proteīnus, kas tiem vajadzīgi morfoloģisko struktūru atjaunošanai un fotosintēzes procesa veikšanai.
Grand Slam (teniss)
Tenisā vienspēļu spēlētājs vai dubultspēļu komanda, kas uzvar visos četros Grand Slam turnīros vienā gadā, tiek dēvēta par Grand Slam jeb kalendārā gada Grand Slam ieguvēju, ja tajā pašā gadā papildus sasniegtajam Grand Slam izdodas arī uzvarēt olimpiskajās spēlēs, tad šādu panākumu sauc par zelta Grand Slam. Ja spēlētājs vai komanda uzvar visos četros turnīros pēc kārtas, bet ne viena kalendārā gada laikā, to sauc par nekalendārā gada Grand Slam. Savukārt, ja savas karjeras laikā spēlētājs vai komanda uzvar visos četros turnīros, to sauc par karjeras Grand Slam.
Hloroplasts
Vielu transports hloroplastos
Hloroplasti sintezē tikai daļu no tajos esošajiem proteīniem, tādēļ viena no hloroplastu svarīgākajām funkcijām ir proteīnu imports caur hloroplastu apvalku. Proteīnu importu hloroplastos regulē vairāki mehānismi: proteīnu fosforilācija, GTF un ATF saistīšana un hidrolīze.
Paralēli šiem specifiskajiem proteīnu transporta kompleksiem hloroplastos eksistē arī vielu imports, kas realizējas ar vezikulu starpniecību. Goldži kompleksa veidotas vezikulas saplūst ar hloroplastu apvalka ārējo membrānu un transportē proteīnus starpmembrānu telpā. No tās proteīni caur iekšējās membrānas transportieriem vai ar vezikulu starpniecību nonāk hloroplastu stromā.
Lai plastīdās varētu notikt organisko vielu sintēze, tiek importēti dažādu metālu katjoni, piemēram, dzelzs, magnija, vara, kālija, nātrija u. c. joni, kā arī fosforu, sēru un slāpekli saturoši anjoni. Pretējā virzienā notiek sintezēto vielu pārvietošana. Daļa no transporta kompleksiem nodrošina divvirzienu pārvietošanu, piemēram, dažādas cukura molekulas tiek apmainītas pret fosfāta joniem.
Hloroplastu dalīšanās
Hloroplastu dalīšanās notiek šūnas interfāzes jeb šūnas relatīvā miera perioda laikā. Tas nozīmē, ka hloroplastu dalīšanās nav saistīta ar šūnas dalīšanos. Hloroplastiem izšķir divus vairošanās veidus: pumpurošanās vai dalīšanās ar iežmaugu. Pumpurošanās rezultātā veidojas divi, pēc lieluma ļoti atšķirīgi organoīdi, tādēļ ka jaunais hloroplasts veidojas kā izaugums jau esošajam. Tas parasti ir neliels.
Hloroplastu dalīšanās ar iežmaugu ir vistipiskākais hloroplastu dalīšanās veids, kura rezultātā veidojas divi dažāda izmēra hloroplasti, kas lieluma ziņā tomēr ir salīdzinoši līdzīgi. Dalīšanās notiek secīgi: sākotnēji hloroplasts izstiepjas, bet tad centrālajā daļā tas sāk sašaurināties (veidot iežmaugu). Iežmaugas reģionā hloroplasts pilnībā sadalās. Sašaurināšanos nodrošina olbaltumvielas, kas veido dalīšanās gredzenu. Dažas no tām ir līdzīgas prokariotu olbaltumvielām.
Hloroplastu nozīme dzīvnieku pasaulē
Fotosintēzes rezultātā veidojas ne tikai organiskās vielas, kuras dzīvnieki uzņem ēdot augus, bet arī kā blakusprodukts rodas skābeklis. Skābekli visi dzīvnieki, daudzi mikrooganismi, sēnes, kā arī augi izmanto kā galējo elektronu un protonu akceptoru elpošanas ķēdē mitohondrijos. Vienkāršāk sakot, augi fotosintēzē ražo skābekli, kas daudzos citos organismos saista šūnas elpošanas rezultātā radušos elektronus un ūdeņraža jonus.
Svarīga hloroplastu funkcija ir oglekļa dioksīda saistīšana. Oglekļa dioksīds izdalās gan augu, gan dzīvnieku, gan daudzu mikroorganismu un sēņu, kā arī protistu elpošanas rezultātā. Tas rodas rūpnieciskās darbības, dedzināšanas un pūšanas laikā, kā arī daudzās citās sadzīves norisēs. Augi, saistot ogļskābo gāzi, nodrošina oglekļa apriti dabā.
Asamoā Gjans
Asamoa Gjans (izrunā ; dzimis Akrā) ir Ganas futbolists, kurš spēlē uzbrucēja pozīcijā Ganas klubā Legon Cities FC.
Sasniegumi
Al Ain
Individuālie sasniegumi
Tapa (stacija)
Tapa (et) ir dzelzceļa mezgla stacija Igaunijā, Rietumviru apriņķa Tapas pilsētā un tajā saslēdzas trīs dzelzceļa iecirkņi: Ilemiste-Tapa, Tapa-Narva (valsts robeža) un Tapa-Tartu. Tapas stacija atrodas 77,6 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas, 132 km attālumā no Narvas un 112,5 km attālumā no Tartu.
Tapas stacija apkalpo vietējo un starptautisko pasažieru vilcienu satiksmi, kā arī veic dzelzceļa kravu operācijas. Tapas stacijā pietur visi Rakveres, Narvas, Tartu (Koidulas un Valgas) un Tallinas virzienā kursējošie pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī starptautiskie tālsatiksmes vilcieni Tallina-Maskava un Tallina-Sanktpēterburga.
Vēsture
1876. gadā no Tapas uz Tartu tika izbūvēts 105 verstu garš dzelzceļa atzars, kā rezultātā Tapa ieguva nozīmīgas dzelzceļa mezgla stacijas statusu. Stacijai tika piešķirta II kategorija un atbilstoši staciju kategoriju standartam tajā tika veikti atbilstoši paplašināšanas darbi. Ritošā sastāva apkalpošanai tika izbūvētas dzelzceļa remonta darbnīcas un tvaika lokomotīvju depo, bet pati stacijas ēka tika pārbūvēta, lai tajā varētu izvietot restorānu un atsevišķas telpas I un II klases pasažieriem. Vienlaikus tika izbūvēta arī otra pasažieru platforma.
Stacijas ēka
1870. gadā Tapā uzbūvēja pirmo stacijas ēku. Pēc tipveida projekta celtā stacijas ēka bija neliela divstāvu koka celtne un tajā tika nodrošināts minimāls pasažieru dzelzceļa satiksmes pakalpojumu klāsts.
Jau 1876. gadā stacijas ēka tika paplašināta, bet 1914. gadā blakus koka stacijai tika uzsākta mūra ēkas celtniecība. Lai nepārtrauktu Tapas stacijas darbību, jaunās ēkas celtniecība tika veikta pa kārtām - vienlaikus funkcionēja vecā koka ēka, bet tās rietumu galā tika būvēts jaunais būvapjoms.
Sakarā ar I. pasaules kara sākšanos izdevās pabeigt tikai stacijas pirmo kārtu. 1920. gadā Tapas stacijā tika ievilkta elektrība, bet jaunās stacijas ēkas celtniecība pilnībā tika pabeigta 1928. gadā.
Ārējās saites
Tapas stacija senajos attēlos
Abavas senleja
Abavas senleja, dažkārt arī Abavas—Slocenes senleja, ir dabas apvidus Austrumkursas augstienē, veido robežjoslu starp Austrumkursas augstieni dienvidos un Ziemeļkursas augstieni ziemeļos. Ietver Abavas ieleju no Irlavas līdz Virbupes ietekai, Imulas un Amulas lejteces kanjonveida ielejas, Slocenes ieleju līdz tās iztekai no Valguma ezeram austrumos un Vašlejas ieleju līdz Spirgum. Lielākais garums austrumu—rietumu virzienā ap 60 km, platība — 236 km². Daļa no senlejas iekļauta Abavas senlejas dabas parkā.
Ģeoloģija
Abavas—Slocenes senleja sakrīt ar ielejveida iegrauzumu pamatiežos. Pamatiežu virsu veido augšdevona dolomīti, dolomītmerģeļi, smilšakmeņi, māli, aleirolīti un ģipšakmeņi. Pamatieži atsedzas kanjonveida Abavas ielejas pamatkrastu stāvajās nogāzēs un upes gultnē lejpus Kandavas. Ģipša izplatības vietās sastopamas karsta kritenes un sēravoti. Imulas un Amulas krastos un sāngravās sastopami gaišpelēki un zilpelēki smilšakmeņi ar bruņuzivs atliekām.
Pamatiežus sedz plāna, pārsvarā līdz 10 m, kvartāra nogulumu kārta, ko veido ledāja un tā kušanas ūdeņu nogulumi (smilšmāls, grants, oļi, smilts, aleirīti). Tos dažviet klāj jaunāki nogulumi — kūdra, saldūdens kaļķieži un alūvijs. Lielākās kaļķiežu atradnes ir Kauķu kalns (Imulas Staburags) un Čužu purvs.
Ģeomorfoloģija
Abavas senleja ir ledāja kušanas ūdeņu veidota ieleju sistēma. Sākotnēji izveidojās ielejas rietumu daļa, Kandavas stacionārajam baseinam noplūstot uz Ventas—Usmas sprostezeru, vēlāk — pārējā senlejas daļa, Zemgales sprostezeram pa Augšbērzes—Augšabavas, Vašlejas un Abavas—Slocenes ieleju noplūstot uz to pašu Ventas—Usmas sprostezeru. Morfoloģiski Abavas senleja iedalās vairākās daļās:
Hidroloģija
Senlejas rietumu daļu atūdeņo Abava un tās pietekas, lielākās no kurām ir Viesata, Vēdzele, Pūre, Amula, Imula un Virbupe. Austrumu daļu atūdeņo Slocene un tās pieteka Vašleja. Upju palienēs un ieleju krastu nogāžu piekājēs daudz pārmitru platību (avoksnāji, nelieli purvi). Pamatkrastu nogāzēs daudz avotu, kas veicina noslīdeņu un nogruvumu veidošanos.
Mihails Lomonosovs
Mihails (Mihailo) Lomonosovs (ru; dzimis, miris ) bija krievu enciklopēdists, dzejnieks un vēsturnieks. Viens no mūsdienu Krievijas zinātnes pamatlicējiem un viens no Maskavas universitātes (kas nosaukta viņa vārdā) dibinātājiem. Savos pētījumos ķīmijā un fizikā attīstījis atomu un molekulu teorijas priekšstatus par vielas uzbūvi. Lomonosovs izdarīja pētījumus atmosfēras elektrības un meteoroloģijas nozarēs. Uzbūvējis vairākus lieliskus optiskus mēraparātus, atklāja Veneras atmosfēru.
Lomonosovs radījis krievu zinātniskās valodas pamatus, no latīņu valodas tulkojis galvenos fizikas un ķīmijas terminus. 1748. gadā vēstulē Eileram izteica ideju par matērijas un kustības nezūdamības vispārīgo principu. Pirmais devis fizikālās ķīmijas definīciju.
Dzīvesgājums
Dzimis sādžā pie Holmogoriem pārtikuša zvejnieka - tirgotāja, pomorieša ģimenē 1711. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā. Kā jauneklis pameta tēva mājas un devās uz Maskavu, kur iestājās garīgajā akadēmijā. Pēc četru gadu studijām viņu nosūtīja uz Pēterburgas Zinātņu akadēmiju, un 1736. gadā nosūtīja studēt uz Marburgas universitāti, tad Freibergas mineraloģijas laboratoriju (1739-1740) Vācijā.
1741. gadā viņš atgriezās Pēterburgā un uzrakstīja savu doktora disertāciju, tad no 1745. gada darbojās kā ķīmijas profesors un literāts. 1750. gadā viņš pēc ķeizarienes Elizabetes rīkojuma sacerēja lugu Pēterburgas teātrim. 1754./1755. gadā viņš bija viens no Maskavas Universitātes dibinātājiem. 1760. gadā Lomonosovs kļuva par Pēterburgas Zinātņu akadēmijas universitātes direktoru.
Miris 1765. gadā Pēterburgā.
Dubna
Dubna ir apdzīvota vieta Augšdaugavas novada Dubnas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta centrā Medupes krastos pie autoceļa P64. Dubnā ir pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšeru vecmāšu punkts, katoļu baznīca.
Tomska
Tomskā 2006. gadā dzīvoja 512 600 iedzīvotāju (32. vieta starp Krievijas pilsētām), bet aglomerācijā dzīvo apmēram 630 000 iedzīvotāju. Platība : 294 km2.
Iedzīvotāji
Tomskas iedzīvotāju skaits
Tiagu Spliters
Tiagu Spliters Beimss (pt; dzimis ) ir bijušais brazīliešu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja un centra pozīcijā, Brazīlijas izlases dalībnieks. 2014. gadā NBA kluba Sanantonio "Spurs" sastāvā kļuva par līgas čempionu, kas ir augstākais sasniegums spēlētāja karjerā. Pēc profesionālā basketbola karjeras beigām kļuvis par skautu un treneri.
Karjera
Karjeru sācis Brazīlijā, taču jau pēc vienas sezonas pārcēlās uz Spāniju, kur 10 gadus (ar pārtraukumiem) pārstāvēja Saski Baskonia klubu Spānijas augstākajā līgā, spēlējis arī pēc ranga otrajā līgā. Saski Baskonia sastāvā divas reizes kļuvis par Spānijas čempionu, piecas reizes ieguvis Spānijas kausu un četras reizes — Spānijas superkausu.
2007. gada NBA draftā viņu izraudzījās Sanantonio "Spurs" pirmajā kārtā ar kopējo 28. kārtas numuru. "Spurs" debitējis 2010.—2011. gada sezonā. 2013. gadā ar klubu sasniedza finālsēriju, kur piekāpās Maiami "Heat". Arī nākamajā gadā sasniedza finālsēriju, šoreiz "Heat" tika uzvarēts un T. Spliters "Spurs" sastāvā kļuva par NBA čempionu.
Brazīlijas izlases sastāvā izcīnījis divas uzvaras Amerikas čempionātā (2005, 2009), kā arī Panamerikas spēlēs (2003).
Pēc spēlētāja karjeras beigām 2018. gadā kļuva par NBA komandas Bruklinas "Nets" skautu, bet 2019. gada septembrī paaugstināts par komandas spēlētāju attīstības treneri.
Neatkarība (albums)
Neatkarība ir latviešu repera Ozola ceturtais studijas albums, kas tika izdots 2009. gada 14. martā digitālā formātā, bet 19. martā CD formātā.
FIFA 100
FIFA 100 ir pasaulslavenā Brazīlijas futbolista Pelē izveidots saraksts ar "labākajiem futbolistiem, kādi jebkad bijuši". Tas tika publicēts Fédération Internationale de Football Association (FIFA) simtgades ceremonijā Londonā.
Skaitlis 100 attiecas uz 100. FIFA jubileju, nevis spēlētāju skaitu sarakstā, kas ir 125. Pelē bija uzdevums izvēlēties 50 aktīvus un 50 bijušos spēlētājus, kopā 100, bet viņam sagādāja grūtības ierobežot bijušo spēlētāju skaitu tikai uz 50. Sarakstā ir 123 vīrieši un 2 sievietes, abas no ASV. Saraksta izveides brīdī 50 no spēlētājiem bija aktīvi, bet 75 beiguši savu karjeru.
Kritika
Vairāki futbola eksperti ir izteikuši šaubas par saraksta izveides metodoloģiju. Deivids Mellors, bijušais politiķis, tagad futbola eksperts savā Evening Standard slejā rakstīja, ka viņam šķiet, ka saraksts ir politiski motivēts, nevis veidots pēc snieguma futbola laukumā. Viņš apgalvoja, ka izvēle vairāk atgādinot Zepa Blatera nevis Pelē veikumu. Kā pierādījumu tam Mellors norādīja uz izvēlēto spēlētāju plašo ģeogrāfisko izplatību: patiesajai izvēlei būtu vajadzējis būt krietni vairāk tendētai uz Dienvidameriku un Eiropu (sarakstā ir 7 spēlētāji no Āzijas un Āfrikas). Šādus pieņēmumus izteica arī BBC žurnālists Tims Vikerijs.
Viens no Pelē vecajiem komandas biedriem, bijušais Brazīlijas pussargs Žersons, uz savu neiekļaušanu sarakstā reaģēja, saplēšot sarakstu Brazīlijas televīzijas raidījuma laikā. Marko van Bastens un Ūve Zēlers atteicās piedalīties šajā projektā principa pēc.
Saraksts
Šis ir saraksts ar Pelē nosauktajiem "FIFA 100 labākajiem futbolistiem, kādi jebkad bijuši".
{| border="0" width="60%"
Inovroclavas apriņķis
Inovroclavas apriņķis ir apriņķis Polijā, Kujāvijas-Pomožes vojevodistes dienviddaļā. Robežojas ar Kujāvijas-Pomožes vojevodistes Bidgoščas, Toruņas, Aleksandrovas, Radzejovas, Mogilno un Žņinas apriņķiem, kā arī Lielpolijas vojevodistes Koņinas apriņķi.
Maranello
Pilsēta iemantoja atpazīstamību, pateicoties autobūves kompānijai Ferrari, kurai pilsētā atrodas vadība, ražotne un uzņēmuma muzejs, kā arī pilsētā atrodas Formula 1 komandas Scuderia Ferrari vadība.
Paragvajas futbola izlase 2010. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: Herardo Martino
Teofanis Geks
Teofanis Gekas (el, dzimis ) ir bijušais grieķu futbolists, uzbrucējs. Viņš ir bijis labākais vārtu guvējs Grieķijas superlīgā un Bundeslīgā. Viņš bija arī labākais vārtu guvējs 2010. gada pasaules kausa izcīņas kvalifikācijas ciklā Eiropas zonā, gūstot 10 vārtus savas izlases labā.
Grieķija
Gekas sāka savu profesionālo karjeru savā vietējā klubā AEL 1964 (Athletic Union of Larissa 1964). Pēc trīs gadiem, 2001. gada vasarā viņš pārcēlās uz klubu Kallithea. Viņa pirmajā sezonā, kad viņš spēlēja klubā Kallithea, klubam izdevās iekļūt Grieķijas Superlīgā. Gekas guva 30 vārtus 87 otrās divīzijas mačos.
Panathinaikos
Gekas turpināja gūt vārtus, piesaistot par sevi lielāku interesi Grieķijas top klubiem. Pēc gūtajiem 32 vārtiem 73 mačos Gekas pārcēlās uz Panathinaikos 2005. gada ziemas pārtraukumā. Savā jaunajā klubā viņš turpināja gūt vārtus un kļuva par labāko vārtu guvēju Grieķijas līgā 2005. gadā (17 vārti). Viņš iekļuva nacionālajā izlasē, kur savā debijas mačā ar 2—0 uzvarēja Albāniju. 2004—05 gadā viņš arī kļuva par Grieķijas Superlīgas labāko vārtu guvēju.
Spēlēdams Panathinaikos, Gekas guva 23 vārtus 41 spēlē. 2005—06 sezonā Gekas pirmo reizi spēlēja UEFA Čempionu Līgā un kļuva par otru labāko vārtu guvēju Grieķu labāko vārtu guvēju sarakstā.
Vācija
Vācijas 2.Bundeslīgas klubs Vfl Bochum jau bija izrādījis interesi par Gekas 2006. gada pavasarī, bet Panathinaikos gribēja €1,5 miljonus eiro par viņu, kas bija par daudz vācu klubam.
Lietuvas sieviešu basketbola izlase
Lietuvas sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Lietuvas Republiku starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Eiropas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik Lietuvas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 13. vietu. Lietuvas izlases labākais panākums ir uzvara 1997. gada Eiropas čempionātā.
Teofanis Geks
Vācija
2006. gada vasarā Panathinaikos parakstīja līgumu ar grieķu labāko vārtu guvēju Dimitrisu Salpingidi no PAOK Saloniki — viens no iemesliem, kāpēc Gekas negribēja noslēgt ilgtemiņa līgumu. Kā daļu no darījuma Gekas varētu tikt pārdots klubam PAOK, taču Gekas atteicās no darījuma. Panathinaikos īpašnieks Giannis Vardinogiannis jutās personīgi vainīgs un izīrēja Gekas klubam VfL Bochum, kurš nesen bija pārcēlies uz augstāko divīziju tikai par €300,000. VfL Bochum bija tiesības sezonas beigās pirkt Gekas par €700,000 eiro, ja klubs paliks augstākajā divīzijā.
2006—07 sezonā VfL Bochum cīnījās par palikšanu Bundeslīgā un īsā laikā Gekas kļuva par komandas zvaigzni un ļoti iepatikās faniem. Fani viņu sauca par "Grieķu dievu". Treneris Marsels Kollers 2006. gada novembrī viņu raksturoja kā kluba "dzīvības apdrošināšanu", lai klubs izvairītos no izkrišanas Bundeslīgā, bet arī saglabātu vietu tajā. Gekas pabeidza sezonu kā labākais vārtu guvējs, gūdams 20 vārtus.
Bayer Leverkusen
2007. gada aprīļa beigās VfL Bochum darīja zināmu, ka Gekas varētu spēlēt Leverkūzenes "Bayer", sākoties nākamajai sezonai.Transfēra summa nebija uzreiz zināma, jo abi klubi izvēlējās dīvainus piedāvājumus: Leverkūzenes "Bayer" varētu maksāt €700,000 eiro sezonas beigās Panathinaikos un, ja VfL Bochum varētu izkrist no Bundeslīgas, tad klubs Bayer varētu maksāt €1,5 miljonus eiro, bet, ja Bochum paliktu Bundeslīgā, tad viņi par Gekas saņemtu 4 miljonus eiro. Gekas samaksa Leverkūzenes "Bayer" tika novērtēta kā 2 miljoni eiro gadā, četras reizes vairāk nekā viņš nopelnīja Bochum.
Gekas pirmā spēle Leverkūzenes "Bayer" bija draudzības spēle, kurā Bayer vinnēja 15—1; Gekas guva 7 no tiem. Bija daudzsološs starts Leverkūzenes "Bayer" un kļūt tajā par labāko vārtu guvēju 2007—2008 Bundeslīgas sezonā, taču Gekas vairāk atradās uz rezervistu soliņa, nekā uz laukuma. Tad sekoja komandas biedra Dmitrija Buļkina trauma un Gekas viņu aizvietoja starta vienpadsmitniekā, pamazām sākot gūt vārtus; trīs vārti trijās spēlēs.
Īre Portsmouth FC
2009. gada 2. februārī Gekas tika izīrēts Portsmouth FC līdz atlikušās sezonas beigām. Gekas klubā nebija aizvadījis nevienu spēli, viņš sāka kritizēt treneri un teica, ka pametīs klubu, bet 2009. gada 11. aprīlī viņš beidzot aizvadīja savu pirmo spēli; kad spēlē bija atlikusi viena minūte, ko spēlēt, viņš nomainīja Džermainu Penantu. Viņa izīrēšanas periods tika pārtraukts 2009. gada 21 maijā, divas nedēļas agrāk nekā bija paredzēts, jo viņš atteicās spēlēt pret Sunderland A.F.C. Tad viņš atgriezās atpakaļ Leverkūzenes "Bayer".
Atgriešanās Leverkūzenes "Bayer"
2009. gada vasarā Gekas atgriezās Leverkūzenes "Bayer" un Eiropas zonā kļuva par labāko vārtu guvēju Pasaules kausa 2010 kvalifikācijas ciklā. Konkurējot ar Stefanu Kīslingu, Erenu Derdijoku un Patriku Helmesu, Gekas nespēja sevi pierādīt, jo viņš nebija spēlējis un pēc pusgada pameta klubu.
Īre Berlīnes "Hertha"
2009. gada 17. decembrī Leverkūzenes "Bayer" izīrēja Gekas uz pusgadu Berlīnes "Hertha". Gekas jau savā pirmajā spēlē bumbu raidīja vārtos, kad viņa komanda viesos 2009. gada 16. janvārī ar 0—3 uzvarēja Hannover 96 komandu. Neskatories uz daudzsološo startu viņa komanda 2009—10. gada sezonā turpināja cīnīties tabulas lejasgalā. Gekas vislabākā spēle bija 2010. gada 21. martā, kad viņš guva hettriku pret Vācijas čempioni WfL Wolfsburg. Hertha zaudēja tiesība spēlēt augstākajā līgā un Gekas tajā guva 6 vārtus 17 spēlēs.
Frankfurtes "Eintracht"
2010. gada 19. maijā Gekas noslēdza līgumu uz diviem gadiem ar Frankfurtes "Eintracht".Pašlaik Gekas kluba labā ir guvis 13 vārtus 15 spēlēs.
Tramvaju satiksme Liepājā
Tramvaju satiksme Liepājā ir viens no sabiedriskā transporta veidiem Liepājā. Pilsētā ir viena tramvaja līnija, un to pārvalda SIA “Liepājas tramvajs”.
Teofanis Geks
Internacionālā karjera
Gekas palīdzēja savai valstsvienībai iekļūt UEFA Euro 2008. Pasaules kausā 2010 viņš palīdzēja komandai izcīnīt pirmo uzvaru. Gekas ir arī piektais visu laiku labākais vārtu guvējs Grieķijas futbola izlasē. 2010. gada 9. septembrī Gekas oficiāli paziņoja, ka aizies no nacionālās izlases "īpašu apstākļu dēļ" komandā, kā viņš minēja. Teofanis Gekas bija trešais spēlētājs aiz Sotirisa Kirgijakosa un Joannisa Amanatidisa, kurš pameta izlasi pēc trenera Oto Rehāgela aiziešanas.
Tramvaju satiksme Liepājā
Liepājā ir vecākā elektriskā tramvaja līnija Baltijā, kas darbojas kopš 1899. gada. Atšķirībā no Rīgas un Daugavpils, kur tramvaja sliežu ceļa platums ir 1524 mm, Liepājā tramvajs kursē pa šaursliežu ceļu 1000 mm platumā. Maršruta līnijas kopgarums ir 15,4 kilometri.
1894-1900
Pirmoreiz Liepājas pilsētas dome jautājumu par tramvaja ierīkošanu izskatīja 1880. gadu beigās. Jautājuma apspriešana tika atlikta, jo vispirms bija nepieciešams noskaidrot, vai esošais tilts pāri Tirdzniecības kanālam jāpaplašina, jāpārbūvē, vai arī jāceļ jauns tilts, kas būtu piemērots tramvaja satiksmei.
1894.gadā Liepājas dome izveidoja komisiju, kas izstrādāja noteikumus ielas dzelzceļa būvei un pilnvaroja domi noslēgt galīgo līgumu, ņemot vērā projekta drošumu un izmaksas. Iepirkuma konkursā piedalījās: G. Deniss no Briseles; Drēzdenes elektropreču akciju sabiedrība (agrāk zināma kā Oskar Ludwig Kummer & Co.); B. K. Sveņickis no Maskavas, elektriskās vilces un apgaismes uzņēmums "Nirnbergas Kontinentālā sabiedrība" sadarbībā ar Bernhardu M. Manaševiču no Kauņas, kas piedāvāja ierīkot elektrisko ielas dzelzceļu; Felīcija Maie no Parīzes, kura piedāvāja ierīkot zirgu tramvaju; kā arī Maksimovičs un Boreijs sadarbībā ar vietējo gāzes fabriku, kas ierosināja būvēt tramvajus ar gāzes dzinēju. Rūpīgi apsverot visus priekšlikumus, pilsētas dome nolēma pieņemt "Nirnbergas Kontinentālās sabiedrības" un B. M. Manaševiča piedāvājumu, un noslēgt koncesiju par elektriskā ielu dzelzceļa ierīkošanu. Uzņēmēji vērsās pie pilsētas pārvaldes ar lūgumu uzbūvēt jaunu elektrostaciju, kas ražotu elektroenerģiju ražošanas un apgaismes vajadzībām, kā arī lūdza atļauju izmantot ielas un laukumus līnijas ierīkošanai.
Līgums par tramvaja izbūvi tika noslēgts 1896.gada 14.decembrī. Projekta realizētāji apņēmās Liepājas pilsētas pārvaldei maksāt daļu no tramvaja un elektrostacijas bruto ienākumiem: pirmajos desmit ekspluatācijas gados — 1,5%, turpmākajos desmit gados — 4%, 21.-30. ekspluatācijas gadā — 5%, un beidzamajos desmit gados — 7%. Saskaņā ar līgumu, pēc 40 gadiem dzelzceļš un elektrostacija kopā ar visām ēkām un iekārtām, kuras jāsaglabā labā tehniskā stāvoklī, pāriet pilsētas īpašumā. Pilsētas pārvaldei bija tiesības tramvaju atpirkt arī agrāk par līgumā paredzēto termiņu. Dzelzceļa infrastruktūru pilnībā bija jāierīko Nirnbergas elektrotehnikas akciju sabiedrībai. Elektrostacijas būvniecībai Liepājas pilsēta piešķīra lielu teritoriju Vakzāles (tagad Rīgas) un Baseina ielu krustojumā (zemes hipotēku numuri 1687, 3490 un 3491), kurā paredzēja ierīkot arī noliktavu, katlu māju, administratīvo ēku, remontdarbnīcu, kā arī tramvaja vagonu depo. Sākotnējo tramvaja līniju paredzētais kopējais garums bija 10,423 km. Līgumā tika paredzēts, ka abas galvenās līnijas — Kara ostas un Brīvības ielas — tiks iekārtotas tā, lai tās varētu savienot Kara ostā, taču šis projekts palika nerealizēts.
1899. gada pavasarī tika uzsākta elektrostacijas un tramvaja līniju būvniecība. To pabeidza līdz maija beigām, kad projektu pieņēma ekspluatācijā. Elektrostacijas vajadzībām iekārtas no Vācijas piegādāja un uzstādīja Nirnbergas uzņēmums Elektrizitäts-AG (agrāk zināms kā Schuckert & Co.), un tika uzsākta 440/220V līdzstrāvas ražošana. Pilsētas sadales tīkla vajadzībām tika uzstādīti četri tvaika dzinēji, kas darbināja 240kW ģeneratorus, kā arī viena 500kW tvaika turbīna ar 550V sprieguma ģeneratoru tramvaja infrastruktūrai. Ogles piegādāja no ostas ar zirgu pajūgiem, savukārt izdedžus naktīs izveda uz pilsētas ziemeļu nomali, kur tos tālāk izmantoja dažādām būvniecības vajadzībām.
1899.gada augustā tika pabeigta pirmās tramvaja līnijas ierīkošana no pilsētas tilta līdz Kara ostas kanālam. Līniju pieņēma ekspluatācijā pilsētas pārvaldes iecelta ekspertu komisija, kuras sastāvā bija inženieri Beļjavins, Istomins un Berss. Tramvaja kustību atļāva, sākot ar 1899. gada 14.septembri, un uzņēmuma pārraudzība tika uzticēta inženierim Kurtam Zonnem. Tramvaja satiksmes nodrošināšanai paredzētie elektrības kabeļi tika izvietoti uz tērauda pīlāriem, savukārt pilsētas sadales tīkla vajadzībām — uz koka stabiem.
Liepājā tramvajs sāka kursēt no 1899. gada 26. septembra līnijā Pilsētas tilts — Vakzāles iela — Baseina iela — Eļļas iela — Lazareva iela — Kara osta. Darbojās arī atzars uz dzelzceļa staciju, kur vagoni tika sūtīti saskaņā ar vilcienu pienākšanas grafiku.
Triniti pussala
Triniti pussala (en, es) vai Luī Filipa pussala (es; Čīles avotos) ir vistālāk uz ziemeļiem izvirzītā Antarktīdas kontinenta daļa Antarktīdas pussalas ziemeļos. Tās garums ir ap 150 km, platums — no 20 līdz 90 km. Galējais ziemeļu punkts Praimheds ir arī galējais Antarktīdas kontinentālās daļas punkts. Pussalu apskalo Brensfīlda šaurums ziemeļos (atdala pussalu no Dienvidšetlendas salām), Antarktikas šaurums austrumos (atdala no Žuenvila salām) un Prinča Gustava šaurums dienvidaustrumos (atdala no Vegas un Džeimsa Rosa salas). Pussalas dienvidaustrumu robeža tiek vilkta no Čellmana raga Brensfīlda šauruma piekrastē līdz Longinga ragam Vedela jūras piekrastē. Gar Brensfīlda šauruma piekrasti Triniti pussala robežojas ar Deivisa krastu, gar Vedela jūras piekrasti — ar Nordenšelda krastu.
Tramvaju satiksme Liepājā
1894-1900
Brauciens pirmajā klasē maksāja 5 kapeikas, otrajā klasē — 3 kapeikas. Skolēna biļetes cena bija 2 kapeikas. Vēlāk tarifi tika pacelti. Brauciens līdz Kara ostai ilga 30 minūtes, tramvaju kustības ātrums 10-15 km/h, kustības intervāls — 10 minūtes. Paredzētais pasažieru skaits bija 2000-3000 darbdienās un 6000-7000 nedēļas nogalē.
1899. gada 14. oktobrī atvēra līnijas posmu pa Suvorova (tagad Raiņa) ielu, savienojot Vakzāles ielu ar Eļļas ielu. Tādējādi izveidoti divi maršruti — "Pilsētas tilts — Dzelzceļa stacija" un "Pilsētas tilts — Kara Osta". Novembrī līniju pagarināja pāri pilsētas tiltam, tīklam pievienojot Vecliepājā izbūvētās līnijas. Šeit tramvaju kustība notika divos virzienos. Viens veda no pilsētas tilta pa Lielo ielu, Tirgoņu ielu un Pētera (tagad Kuršu) ielu uz Siena tirgu. Otra līnija nogriezās no Lielās ielas uz Graudu ielu, tālāk pa Kūrmājas ielu, garām Peldu iestādei, pa Peldu ielu, Alejas ielu un Rožu ielu garām Apgabaltiesai (tagad Liepājas pilsētas domes ēka) uz Siena tirgu. Izveidoti divi maršruti — "baltais" un "zaļais" — šādās krāsās bija alvas plāksnītes uz tramvajiem, norādot maršruta galapunktu (zaļā krāsa apzīmēja līniju "Dzelzceļa stacija — Annas tirgus — Aizputes dzelzceļa stacija — Pilsētas tilts — Jaunais tirgus — Pētertirgus — Siena tirgus", savukārt baltā — "Kara Osta — Transatlantiskā pasažieru osta — Aizputes dzelzceļa stacija — Jaunais tirgus — Kūrmāja — Jūrmalas parks — Siena tirgus"). Pirmie deviņi tramvaja vagoni bija izgatavoti Herbrand rūpnīcā Ķelnes pilsētā. 1903. gadā iegādājās vēl sešus šīs rūpnīcas tramvajus. Līdz Otrā Pasaules kara sākumam Liepājā bija 18 motorvagoni un 13 piekabes, kā arī 4 darba platformas.
Triniti pussala
Tiek uzskatīts, ka sauszemi Triniti pussalas apvidū 1820. gada 30. janvārī atklāja un aptuveni nokartēja britu ekspedīcija Edvarda Brensfīlda vadībā, kas to nosauca par Triniti Zemi (Trinity Land) par godu Trinity Board (precīzs skaidrojums par nosaukuma izcelsmi nav zināms). Pussalas ziemeļu piekrasti 1837.—1840. gados pētīja franču ekspedīcija Dimona d'Irvila vadībā un nosauca par Luī Filipa Zemi (Terre Louis Philippe) par godu Francijas karalim Luī Filipam I, kurš personīgi ieteica d'Irvila ekspedīcijai pētīt Antarktīdas jūras.
Tramvaju satiksme Liepājā
1900-1940
1900. gada februārī pabeigta līnija "Vakzāles iela — Jelgavas iela — Aleksandra (tagad Brīvības) iela — Bekera drāšu fabrika", kuru iekļāva kā atzaru "baltajā" maršrutā. Par tramvaja sabiedrības vadītāju kļuva inženieris Grindlers, savukārt B. M. Manaševičs atteicās no dalības uzņēmumā, tādējādi visas Liepājas tramvaja akcijas nonāca "Nirnbergas Kontinentālās sabiedrības" administrācijas rokās. 1901. gadā Nirnbergas uzņēmumu un kopā ar to arī Liepājas tramvaju pārņēma firma "Société continentale de Troction et d'Éclairage par l'Électricté Paris" no Francijas, un Liepājas tramvaja sabiedrības akciju pamatkapitāls sasniedza 4 miljonus franku jeb aptuveni 11,2 miljonus Krievijas rubļu.
1904. gadā tika veikta tramvaja līniju pārbūve. Posmā no Raiņa ielas līdz Rožu laukumam tika ierīkots papildu sliežu ceļš, un Lielā ielā sliedes no ielas rietumu malas tika pārceltas uz ielas vidu. No krustojuma ar Graudu ielu turpinājās viens sliežu ceļš, kā tas bija līdz pat 1969. gadam. Pārbūves darbi notika arī stacijas apkaimē — līnija Jelgavas ielā tika slēgta, tās vietā tika ierīkotas sliedes laukumā pie dzelzceļa stacijas un Rīgas (tagad Dzelzceļnieku) ielā, tādējādi līnija Brīvības ielā no "baltā" maršruta atzara kļuva par "zaļās" līnijas pagarinājumu. Pie stacijas no vecās līnijas tika saglabāts strupceļš, kuru izmantoja papildu tramvaja vagoniem ar vilcienu atbraukušo cilvēku pārvadāšanai līdz 1963.gadam. Tajā pašā 1904.gadā tramvaja līnija tika pagarināta dienvidu virzienā — no Siena tirgus līdz Ādģēru (tagad Līvas) laukumam — saskaņā ar 1896. gadā noslēgto līgumu, kurā bija minēts, ka šis pagarinājums jāuzbūvē piecu gadu laikā no tramvaja darbības uzsākšanas brīža. 1906. un 1907. gadā elektrostacijā tika uzstādīti vēl divas turbīnas ar, attiecīgi, 400kW un 420kW jaudu. 1909. gadā uzņēmums lūdza Krievijas Impērijas Tirdzniecības un rūpniecības ministrijas atļauju palielināt akciju pamatkapitālu līdz 6 miljoniem franku. No tiem 1,26 miljonus paredzēja ieguldīt tramvaja un Liepājas apgaismes tīkla attīstīšanai, iegādājoties jaunas elektroražošanas iekārtas un pilnveidojot sadales tīklu, jo pilsētā strauji pieauga elektroenerģijas patērētāju skaits. 1913. un 1914.gadā Liepājas pilsētas pārvaldē izskatīja jautājumu par elektrostacijas un tramvaja atpirkuma iespējamību, tomēr tika nolemts saglabāt esošo situāciju. Līgums ar Liepājas tramvaja sabiedrību tika pagarināts vēl uz 15 gadiem ar nosacījumu, ka sabiedrībai jāpiedalās arī šaursliežu dzelzceļa Liepāja-Aizpute uzturēšanā.
Pirmā Pasaules kara laikā tramvaja līnijas stipri cieta, tomēr tika uzturēta ierobežota tramvaju satiksme. 1919. gada decembra beigās elektriskā ielu dzelzceļa darbību nācās īslaicīgi pārtraukt elektrostacijas darbināšanai nepieciešamās koksnes trūkuma dēļ. Satiksme ar Kara Ostu tika atjaunota 1920. gada 2. janvārī, tajā pašā laikā tika veikta arī pārējo posmu attīrīšana. 1920. gada 8. aprīlī elektriskā ielu dzelzceļa vadība pēc pilsētas valdes pieprasījuma pastiprināja satiksmi uz Kara Ostu, uz šīs līnijas norīkojot trīs vagonus. Aprīlī nerentabilitātes dēļ slēdza "baltās" līnijas posmu Rožu un Alejas ielā, un turpmāk šajā līnijā tramvaju satiksme notika līdz Peldu ielai. Tajā pašā gadā sievietēm tika atļauts strādāt par tramvaja konduktorēm.
Triniti pussala
Pirmo polārstaciju Triniti pussalā Bāzi D (1945-1964) ierīkoja Apvienotā Karaliste operācijas «Tabarin» ietvaros. Mūsdienās darbojas 3 polārstacijas: vissezonas Čīles Henerala Bernardo O'Higinsa (1948), Argentīnas Esperansa (1952) un Urugvajas vasaras stacija Eličiribeeti (1997). No 1953. līdz 1963. gadam pussalas dienvidos darbojās arī britu stacija Vjūpointa (1996. gadā nodota Čīlei un funkcionē kā patvērums).
Tramvaju satiksme Liepājā
1900-1940
1926. gadā Liepājas pilsētas valde nolēma veikt ārējo aizņēmumu 1,5 miljona ASV dolāru apmērā tramvaja un elektrostacijas iegādei un darbības paplašināšanai, tomēr vairāku iepriekš noslēgto kredītsaistību neizpildīšanas dēļ šis aizņēmums tika atteikts. 1927. gadā valdē notika četras sēdes, kurās tika apspriesta situācija ar elektrostaciju un tramvaju. Pilsētas uzņēmumus plānoja pieslēgt elektroenerģijas padevei, taču vienīgā Liepājā esošā elektrostacija jau darbojās ar pilnu jaudu, un tās iekārtas un sadales tīkls bija stipri nolietoti. 1928. gadā pilsētas dome rīkoja trīs ārkārtas sēdes par spēkstacijas un tramvaja atpirkšanu, jo 1929. gadā beidzās otrs 15 gadu periods, kad līgums ar Liepājas tramvaja sabiedrību būtu jāpagarina vēl uz 10 gadiem. Tika panākta vienošanās ar 1928. gada 1. novembri no Francijas uzņēmuma atpirkt elektrostaciju un visu tramvaja infrastruktūru par 1,6 miljoniem latu. Lai iegūtu līdzekļus, pilsētai nācās Latvijas Valsts bankā un Hipotēku bankā ieķīlāt vairākus īpašumus — peldu iestādi, muzeju, pilsētas dārzniecību, lopu kautuvi, policijas ēku Rakstvežu ielā (750 000 latu), kā arī slimnīcu (500 000 latu). Tika izveidots jauns uzņēmums Liepājas pilsētas Elektriskā centrāle, kurā iekļāva arī tramvaju. Par uzņēmuma vadītāju kļuva inženieris Andrejs Jagars, kurš šajā amatā atradās līdz 1944. gadam. Pēc tramvaja pārpirkšanas palielinājās uzņēmuma ienākumi, tomēr radās nepieciešamība pēc jaunas elektrostacijas būvniecības. Šim nolūkam Liepājas pilsētas dome Hipotēku bankā ieķīlāja Valsts Liepājas tehnikuma ēku, tikko nopirkto elektrostaciju un divus apbūves gabalus ostas teritorijā.
1929. gadā pēc gāzes fabrikas nonākšanas pilsētas īpašumā elektroenerģijas uzņēmums tika pārdēvēts par Liepājas pilsētas elektrības un gāzes iestādi, kurā iekļauta arī tramvaja infrastruktūra un terpentīna fabrika Vītiņos. Pilsētas dome pieņēma lēmumu par jaunas 6,5 MW jaudas elektrostacijas būvniecību un vecās ražotnes slēgšanu. Sākotnēji jauno maiņstrāvas elektrostaciju bija plānots būvēt Plocē, taču pēc apstākļu izvērtēšanas nolemts to celt Tirdzniecības kanāla ziemeļu krastā. 1930. gada sākumā tika spriests par tramvaja turpmāko darbību — plānotais līnijas pagarinājums pa Lilienfelda (tagad Dzintaru) ielu un Robežu ielu līdz Līvas laukumam izmaksāja 53 000 latu, savukārt esošā sliežu ceļa remonta izmaksas sasniedza 300 500 latu. Tramvaja peļņa bija aptuveni 90 000 latu gadā, un līdz ar to nesedza nepieciešamās izmaksas. Presē tika ierosināts tramvaju pilnībā aizstāt ar 11 autobusiem trīs maršrutos, taču tas palika bez ievērības.
Frenks Zapa
Frenks Zapa (dzimis, miris ) bija amerikāņu komponists, elektriskās ģitāras spēlētājs, ierakstu producents un kinorežisors. Viņš vairāk nekā 30 gadus no savas dzīves ir veltījis rokmūzikai, džezam, elektroniskajai un orķestrālajai mūzikai.
Tramvaju satiksme Liepājā
1900-1940
1932. gadā jaunuzbūvētā maiņstrāvas elektrostacija pie Tirdzniecības kanāla uzsāka darbu, un vecā centrāle pie tramvaja depo tika slēgta. 1933.gadā ekonomiskās krīzes rezultātā tramvaja biļešu cenas tika paceltas no 12 santīmiem ("baltajā" līnijā) un 10 santīmiem uz attiecīgi 15 un 12 santīmiem.