cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ASV vēsture
Ārpolitika
1917. gada aprīlī ASV iesaistās Pirmajā pasaules karā Antantes pusē.
Iekšpolitika
Pēc Pirmā pasaules kara ASV sākās ekonomikas uzplaukums. Lai gan algas kritās, ražošanā peļņa auga. Ekonomiskā buma pamatā bija kreditēšana un inflācija akciju tirgū.
1929. gada rudenī sākās ekonomiskā krīze, kuru ievadīja Ņujorkas fondu biržas krahs. Miljoni amerikāņu bija iegādājušies akcijas, bet tagad to cenas kritās — sevišķi smagi cieta un bankrotēja tās bankas, kuras piedalījās akciju pirkšanā un pārdošanā. Cilvēki steidzās izņemt savus noguldījumus, bankām pietrūka naudas līdzekļu, tās nevarēja kreditēt ne rūpniecības uzņēmumus, ne lauksaimniekus. Daudzi uzņēmumi tika slēgti, valstī sākās milzīgs bezdarbs, iedzīvotāju pirktspēja samazinājās, kritās pārtikas cenas, kas izputināja lauksaimniekus. Situāciju lauksaimniecībā vēl vairāk pastiprināja lielais sausums un putekļu vētras 1933.-1935. gados.
Valstī sākās streiki un demonstrācijas, 1933. gadā par valsts prezidentu no demokrātu partijas tika ievēlēts Franklins Rūzvelts. Viņš izstrādāja programmu Jaunais kurss, ar kuras palīdzību bija plānots pārvarēt ekonomisko krīzi. "Jaunais kurss" paredzēja stabilizēt ražošanu un saglabāt vai palielināt algas, nodarbināt bezdarbniekus, noteikt kompensācijas zemniekiem, kas labprātīgi samazinātu ražošanu, piešķirt dažādus pabalstus, reformēt nodokļu sistēmu un iejaukšanos banku darbībā. Jaunā kursa rezultātā, dažu gadu laikā, ievērojami paplašinājās federālās valdības uzdevumu loks un ASV kļuva par daudz centralizētāku valsti.
Otrais pasaules karš
ASV iesaistījās karā pēc Japānas uzbrukuma Pērlhārborai 1941. gada decembrī. Četras dienas pēc uzbrukuma Pērlahārborai Vācija pieteica ASV karu. ASV nolēma koncentrēt savus spēkus cīņai ar Vāciju. ASV izvietoja gaisa spēkus Vācijas bombardēšanai Lielbritānijā. Pirmās kaujas uz zemes, kurās ASV iesaistījās kopā ar Lielbritāniju un Austrāliju, notika Ziemeļāfrikā, kuru rezultātā sabiedrotie 1943. gadā ieguva kontroli pār Suecas kanālu, kas bija Lielbritānija nozīmīgs tirdzniecības ceļš. 1944. gada jūnijā sabiedrotie uzsāka desantu Normandijā, kas pēc sešām nedēļām beidzās ar sabiedroto uzvaru. 1945. gadā maijā Vācija tika uzvarēta. Tā kā ASV spēki bija koncentrēti Eiropā karā ar Japānu tā cīnījās aizsardzībā. Japānai izdevās gūt vairākas ātras uzvaras, tomēr 1942. gada jūnijā ASV ieguva japāņu sazināšanās kodus un sakāva Japānas floti. Pēc tam ASV sāka cīnīties par Ķīnu, kur izvietoja gaisa spēkus Japānas bombardēšanai. Karš ar Japānu beidzās 1945. gada augustā pēc atombumbu nomešanas uz Japānas pilsētām Hirosimas un Nagasaki.
Aukstais karš
Pēc Otrā pasaules kara ASV kļuva par vadošo Rietumu lielvaru un iesaistījās Aukstajā karā ar PSRS. Pēc tam, kad 1961. gadā Padomju Savienība veica pirmo kosmisko lidojumu ar cilvēku, prezidents Džons Kenedijs izteica vēlmi, lai Savienotās Valstis būtu pirmās, kuras varētu aizvest "cilvēku uz Mēnesi". Tas tika sasniegts 1969. gadā. Bruņošanās un kosmiskā sacensība noveda pie valdības atbalsta zinātnei un matemātikai. Piecdesmitajos gados daudzi ASV iedzīvotāji bija pārcēlušies uz pilsētām, pieauga plaša patēriņa preču noiets un notika ekonomikas attīstība. Sākās cīņa pret rasu segregāciju un diskrimināciju, ko vadīja afroamerikāņi Roza Pārksa un Mārtins Luters Kings, Sešdesmitajos gados tā noveda pie rasu diskriminējošu ierobežojumu atcelšanas. 1964. gadā prezidents Lindons B. Džonsons pieņēma Pilsoņu tiesību likumu, kas liedza diskrimināciju sabiedriskās iestādēs un meklējot darbu. 1965. gadā tika pieņemts Balsstiesību likums, kurš pirmoreiz ļāva afroamerikāņiem piedalīties federālajās vēlēšanās.
Ārpolitika
Pēc PSRS sabrukuma ASV kļūst par vienīgo globāla mēroga lielvalsti pasaulē, nenoliedzamu līderi ekonomiskajā, politiskajā un militārajā ziņā. Ārpolitikā uzsāka aktīvu t.s. karsto punktu nomierināšanas stratēģiju, Rietumu demokrātijām naidīgu politisku režīmu iegrožošanu vai pat likvidēšanu t.s. trešās pasaules valstīs un bijušajās PSRS satelītvalstīs.
Lucavsala
Ģeogrāfija
Lucavsala ir vidēji liela sala Daugavas lejteces augšējā paplašinājumā starp Mazo Daugavu, kas to atdala no Zaķusalas, un Bieķengrāvi, kas salu atdala no Pārdaugavas krasta. Lucavsalas garums 2 km, platums 1 km. Tās izteikti līdzenā reljefa augstums pārsvarā ir 2—3 metri v.j.l., bet salas D piekraste ir nedaudz zemāka, kur zemes virsmas augstums pārsvarā ir līdz 1 metram v.j.l. Salas visaugstākā daļa (līdz pat 9 metriem v.j.l.) ir ap Salu tilta mākslīgi veidoto uzbērumu. Lucavsalu ieslīpi šķērso pārpurvoti 50—70 metru plati pazeminājumi ar dūņainiem aizaugušiem ezeriņiem (bijušo Daugavas atteku gultnes). Lucavsalu no virspuses sedz nevienāda biezuma (0,5—1,5 metri) mālsmilts un māla nogulumi, dziļāk — aluviālas smalkas un vidēji rupjas smiltis (6—8 metri).
Senākā vēsture
Lucavsala rakstos minēta jau 1559. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs to dāvāja savam vasalim. Blakus gar Bieķengrāvi stiepās garā un šaurā Jumpravsala, kas viduslaikos piederēja cisterciešu sieviešu klosterim vecpilsētā, no šī laika cēlies salas nosaukums (vāciski — Jungfrau, latviski — jumprava / jaunava) līdz pat Latvijas brīvvalsts nodibināšanai pilsētai piederēja tikai Jumpravsalas zemes, tās augstākajā vietā jau kopš 17. gadsimta atradās Lucavmuiža. Pārēja Lucavsalas daļa nepiederēja pilsētai, tā bija brīva bruņinieku muiža. Dārziņi atradās Daugavas augšgalā un gar Bieķengrāvi. 17. gadsimtā, uz vienas no saliņām, kas tagad veido Lucavsalu, dzīvojis Klāss Lucauss, no viņa uzvārda cēlies salas nosaukums (Lutzausholm).
18. gadsimtā — 20. gadsimtā
Mazās Daugavas krastā, blakus Lucavsalas muižai atrodas piemineklis Krievijas caristes armijas karavīriem. 1701. gada jūlijā Spilves pļavās notika Daugavas kauja, kuras gaitā zviedri Kārļa VII vadībā sakāva sakšus un krievus, kas bija izkārtojušies Daugavas kreisajā krasta no Spilves pļavām līdz Katlakalnam. 10. jūlijā, galvenajam karaspēkam atkāpjoties no kaujas lauka, 298 Krievijas armijas karavīru kapteiņa Šlipenbaha vadībā Lucavsalā palika ielenkumā. Garnizons uzsāka nevienlīdzīgu kauju, daudzi krievu un zviedru karavīri krita un turpat salā tika apbedīti. Par godu traģiskā notikuma 190. gadadienai Krievijas impērijas valdība nolēma Lucavsalā, blakus Lucavmuižiņai, novietot pieminekli. 1891. gadā Rīgas pilsētas valde pēc ģenerālleitnanta Zinovjeva iniciatīvas organizēja pieminekļa celtniecību. Pēc civilinženiera B. Epingera projekta no Somijas granīta blokiem Lucavsalā uzcēla 6 metrus augstu pēc formas pareizticīgo kapelai līdzīgu pieminekli, tā skaldnēs attēlots pareizticīgo krusts, Pētera I monogramma ar gadskaitli 1701, Aleksandra III monogramma ar pieminekļa celšanas datējumu 1891. Veltījuma teksts krievu valodā uz pieminekļa pakājes vēsta: "1891. gadā šo pieminekli uzcēla par labklājīgiem ziedojumiem un pēc Vidzemes Ģenerālleitnanta Zinovjeva rīkojuma. 1701. gada 10. jūlijā salas aizstāvēšanā varonīgi kritušo 400 krievu karavīru piemiņai."
Rīgas pilsētas teritorijā Lucavsala tika iekļauta 1904. gadā. Lucavsalas pašreizējā platībā izveidojusies 18.—19. gadsimtā, sākotnēji tās vietā bija četras piecas mazākas saliņas, 18.—19. gadsimtā, pēc krasta aizsardzības dambju būves inženiera Veismaņa vadībā un Daugavas gultnes bagarēšanas Lucavsala saplūda ar šauro un garo Jumpravsalu. 20. gadsimtā Lucavsalas Ziemeļrietumu galu joprojām dēvēja par Jumpravsalu.
21. gadsimts
21. gadsimta sākumā ik pa laikam izskanēja, kā kāda kompānija ir iecerējusi Lucavsalā attīstīt dzīvokļu, biroju vai sabiedrisko ēku kompleksus. 2002. gadā parādījās pat informācija, ka Rīgas dome atbalstījusi zemesgabala Lucavsalā rezervēšanu Latvijas Hokeja federācijas (LHF) vajadzībām Pasaules čempionāta rīkošanai 2006. gadā, lai tur varētu uzbūvēt hokeja halli. Tomēr Arēna Rīga tika uzbūvēta Skanstē. 2005. gada jūnijā durvis vēra jauns A/S "Rautakesko" (pēc tam K-rauta un tagad K-Senukai) būvmateriālu tirdzniecības centrs, kura platība ir 21 606 m². 2005. gada sākumā parādījās informācija, ka Latvijas lielākos būvniekus apvienojošās SIA "Lucavsala" izstrādātajā attīstības priekšlikumā paredzēts Lucavsalā veidot darījumu centru un plašu dzīvojamo fondu. Lucavsalu tika iecerēts pārvērst par "pilsētu pilsētā", kas atslogotu Rīgas vēsturisko centru no tam nepiemērotām funkcijām. Paredzēts saglabāt arī zaļo teritoriju — veidot jaunus kanālus, parkus un bulvārus. Tomēr projekta īstenošana tā arī netika uzsākta.
2011. gadā Rīgas dome pieņēma lēmumu mazdārziņu vietā īstenot Lucavsalas labiekārtošanas projektu, salas ziemeļu daļā aptuveni 11 hektāru platībā tika plānots ierīkot atpūtas zonu, rotaļu laukumus bērniem, kā arī pludmales zonu ar iespējām atpūsties pie ūdens. Darbi tika sākti 2011. gada novembrī. Plānota teritorijas labiekārtošana, tajā skaitā Lucavsalas atpūtas parka un skeitparka ierīkošana, zāliena ierīkošana, skriešanas takas izveide, piebraucamā ceļa uzlabošana, pludmales volejbola laukuma ierīkošana, šķembu klājuma laukuma ierīkošana, Mazās Daugavas upes gultnes izpēte pie salas smilšainā krasta, guļbaļķu solu ar galdiem un atkritumu urnām uzstādīšana, bērnu laukuma aprīkošana u.c. darbi. Parka iekārtošanā tika plānots investēt apmēram 600 000 latu.
Vagadugu
Vagadugu ir Burkinafaso galvaspilsēta, administratīvais, sakaru, kultūras un ekonomiskais centrs. Tā ir arī valsts lielākā pilsēta, kurā 2019. gadā dzīvoja 2 453 496 iedzīvotāji. Pilsētas nosaukums bieži tiek saīsināts līdz Vaga. Iedzīvotājus sauc par vagajiešiem. Vagadugu vārda rakstība ir atvasināta no franču ortogrāfijas, kas izplatīta bijušās Francijas Āfrikas kolonijās.
Vagadugu galvenās nozares ir pārtikas pārstrāde un tekstilizstrādājumi. Pilsētā ir starptautiska lidosta, un tā pa dzelzceļu ir savienots ar Abidžanu Kotdivuārā un kravas pārvadājumiem ar Kaju. Ir vairākas automaģistrāles, kas savieno pilsētu ar Niameju, Nigēru, Ganas dienvidiem un Kotdivuāras dienvidrietumiem. Vagadugu bija viens no lielākajiem Rietumāfrikas tirgiem, kas 2003. gadā nodega. Tirgus vēlāk tika atjaunots un apgādāts ar labākām iekārtām un nodrošināta uzlabota ugunsdrošība. Citi apskates objekti ir Burkinafaso Nacionālais muzejs, Moro-Naba pils (Moro-Naba ceremonijas vieta), Nacionālais mūzikas muzejs un vairāki amatniecības tirgi.
2010. gada Bahreinas Grand Prix
2010. gada Bahreinas Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas norisinājās no līdz  Sahiras sacīkšu trasē. Šī bija septītā Grand Prix izcīņa Bahreinā un pirmā 2010. gada F1 sezonā.
Vodzislavas apriņķis
Vodzislavas apriņķis ir apriņķis Polijā, Silēzijas vojevodistē. Robežojas ar Silēzijas vojevodistes Racibožas apriņķi, Ribņiku, Ribņikas apriņķi un Jastšembe Zdroju, kā arī Čehiju.
Krāšņspāru dzimta
Krāšņspāru dzimta (Coenagrionidae) ir spāru kārtas (Odonata) dzimta, kas pieder pie vienādspārnu spāru apakškārtas (Zygoptera). Krāšņspāru dzimtā ir apmēram 1100 sugas, un tā ir lielākā vienādspārnu apakškārtas dzimta. Šajā dzimtā ir 6 apakšdzimtas un vairāk kā 90 ģintis. Šīs dzimta sugas ir sastopamas visā pasaulē, un tās ir vienas no visbiežāk sastopamajām spārēm. Latvijā sastopamas 13 sugas.
Izskats un īpašības
Krāšņspāru dzimtas sugas spāres ir nelielas vai vidēji lielas. Arī vismazākās spāres pieder šai dzimtai. To ķermeņi ir smalki un trausli. Krāšņspāru dzimtas spārēm ir raksturīgi arī salīdzinoši šauri spārni, kuri visbiežāk ir bezkrāsaini un caurspīdīgi. Tās ir maza auguma, un tās parasti mājo stāvošu ūdeņu tuvumā. Krāšņspāru dzimtas spārēm ķermeņi ir koši un krāsaini. Tie var būt zaļi, zili, dzelteni, oranži vai lillā, bieži kombinācijā ar melniem rakstiem. Dažu sugu mātītēm var būt divējāds izskats; tās var līdzināties tēviņiem un būt pilnīgi atšķirīgas. Atpūšoties spārni tiek sakļauti nedaudz virs ķermeņa un turēti paralēli tam. Tās olas dēj uzreiz ūdenī, kas var būt gan stāvošs, gan lēni tekošs, gan ātri tekošs. Izvēlētā ūdenstilpe parasti ir bagāta ar ūdensaugiem. Spāres un kāpuri ir plēsīgi. Pieaugušie īpatņi medī lidojumā dažādus, nelielus kukaiņus, piemēram, odus. Kāpurs ir apmēram 20 mm garš. Tas zem ūdens medī citus kāpurus, piemēram, odu kāpurus. Pirms pēdējās ādas maiņas kāpurs izlien no ūdens, un no kāpura čaulas izlien pieaugusi spāre.
Latvijā sastopamās sugas
Krāšņspāru dzimta (Coenagrionidae)
Čells
Čellu visbiežāk lieto rietumu klasiskajā mūzikā. Tas ir klasiskā orķestra un stīgu kvarteta sastāvdaļa. Čella tuvība cilvēka balss tembram devusi iemeslu daudzos simfoniskos skaņdarbos iekļaut čella vai čellu grupas solo.
Čellam ir dažādi skārumi jeb štrihi (lociņa vilkšanas paņēmieni). Pazīstamākie no tiem ir:
Trigeris
Trigeris jeb trigers ir ciparu elektroniskā shēma, kas var atrasties jebkurā no diviem stabiliem stāvokļiem, kā arī pāriet no viena stāvokļa otrā. Šie stāvokļi atbilst loģiskajam 1 un loģiskajai 0. Trigerus plaši izmanto kā atmiņas elementus, kā arī ar to palīdzību var ļoti vienkārši izveidot taimerus.
Vēsture
Pirmais elektroniskais trigeris tika izgudrots 1918. gadā, to izgudroja Viljams Ekless (William Eccles) un Frenks Džordans (F. W. Jordan). Tas tika dēvēts par Eklesa-Džordana kontūra trigeri un sastāvēja no diviem aktīvajiem elementiem (elektronu lampām).
Klasifikācija
Trigeri tiek klasificēti pēc šādām pazīmēm:
Pēc sinhronizācijas veida izšķir sinhronās, asinhronās un jauktās trigeru shēmas.
Asinhronais trigeris maina savu stāvokli brīdī, kad parādās atbilstošais informācijas signāls. Sinhronie trigeri reaģē uz informācijas signāliem tikai tad, ja pastāv atbilstošais signāls tā saucamajā sinhronizācijas C ieejā (no angl. clock). Šo ieeju apzīmē arī ar terminu „takts”. Sinhronos trigerus pēc sinhronizācijas ieejas C iedala trigeros ar statisko (statiskajos) un dinamisko (dinamiskajos) vadību. Statiskie trigeri uzņem informācijas signālus pie iesniegšanas loģiskā 1 (tiešā ieeja) vai loģiskās 0 (inversā ieeja) C ieejas. Dinamiskie trigeri uzņem informācijas signālus izmainoties signāliem C ieejā no 0 uz 1 (tiešā dinamiskā C ieeja) vai no 1 uz 0 (inversā dinamiskā C ieeja). Savukārt, statiskie trigeri iedalās vienpakāpju (vienas takts) un divpakāpju trigeros (divu taktu). Vienpakāpju trigerim ir viena informācijas atmiņas pakāpe, bet divpakāpju trigerī, šādas pakāpes ir divas. Vispirms informācija ierakstās pirmajā pakāpē, tad tā pārrakstās otrajā pakāpē un tad tā parādās izejā. Divpakāpju trigeri apzīmē ar burtiem TT.
Pēc strukturālās uzbūves trigeri iedalās trigeros ar vientakts, divtakts un dinamisko vadību. Pēc spējas reaģēt uz šķērsli trigerus iedala caurredzamajos un necaurredzamajos trigeros. Necaurredzamie trigeri iedalās caurlaidīgajos un necaurlaidīgajos trigeros. Pēc funkcionālās nozīmes trigerus iedala: RS, D, JK, T, RR, SS, EE, DV trigeros.
Pēc trigeru nosaukumiem var noteikt to ieeju skaitu. Tā, piemēram, D trigerim ir tikai viena ieeja — D, bet JK trigerim ir divas ieejas — ieeja J un K. Ja trigeris ir sinhrons tam tiek pievienota vēl viena ieeja — sinhronizācijas ieeja C. Katram trigeru veidam ir sava darbības tabula (īstenības tabula), kurā tiek attēlots kā dažādas nozīmes pie trigera ieejas ietekmē tā stāvokli. Trigera izejas stāvokli apzīmē ar burtu Q. Indekss pirms burta norāda stāvokli pirms signāla (t) vai pēc signāla (t+1) parādīšanās.
SR trigeris
Visvienkāršākais no trigeriem ir SR aizturis (vai vienkārši SR trigeris), kur S — iestatīšanas ieeja „set” (angļu valodā) un R — atgriešanas ieeja „reset” (angļu valodā). Tas var būt konstruēts uz NOR (negatīvā OR) elementu bāzes. Saglabātais bits tiek attēlots uz trigera izejā Q. Ja šāda trigera ieejā S un R padod loģisko signālu 0, tad trigera izejā Q signāls kļūst vienāds ar 0 (inversajā 0). Ja S padod loģisko signālu 1, bet ieejā R saglabā 0 signālu, tad trigera izejā Q signāls kļūst vienāds ar 1, kā arī saglabājas šajā stāvoklī, ja S nomainās uz 0 signālu. Līdzīgi, ja R padod loģisko signālu 1, kamēr S ir 0, tad izejā Q ir signāls 0, kā arī saglabājas 0, ja R loģiskais signāls nomainās uz 0.
T trigeris
Ja ievads T ir 1, tad T trigeris maina stāvokli, tur kur clock ievads ir nostrādājis. Ja T ievads ir 0, tad trigeris saglabā iepriekšējo stāvokli. Šī uzvedība tiek aprakstīta ar šādu vienādību:
(vai bez XOR operatora, vienādība: )
T kūleņojošais trigeris izveidots no RS trigera, kas kļūst par oscilatoru (svārstību ģenerators), kad tas ir taktēts. Lai iegūtu kūleņošanu, takts vibrācijai jābūt vienādai ar garumu no puscikla. Kamēr tādu vibrāciju ģeneratoru uzcels, T trigeris, kas veidots no diviem RS trigeriem, ir vienkāršs risinājums. T trigeris sadala vibrāciju frekvenci pa 2, tas ir, ja vibrāciju frekvence ir 4 MHz, no trigera iegūtā rezultējošā frekvence būs 2 MHz. Iezīmei „sadalīts pa” raksturīga lietošana dažādos digitālos skaitītāju veidos.
T trigeri var arī uzbūvēt, izmantojot JK trigeri (J un K (pins) ir savienoti kopā un darbojas kā T) vai D trigeri (T ievade un Q−1 ir savienoti ar D ievadi caur XOR ieeju).
JK trigeris
JK trigeris pastiprina SR trigera uzvedību, traktējot S=R=1 nosacījumu kā kūleņot (toggle) komandu. Specifiski, kombinācija J=1, K=0 ir trigera uzstādīšanas komanda; kombinācija J=0, K=1 ir komanda trigera iestādīšanai sākuma vai kādā citā iepriekš noteiktā stāvoklī, un kombinācija J=K=1 ir trigera kūleņošanās (stāvokļa maiņas) komanda, tas ir, izmainīt tā izvadi uz tā esošās vērtības loģisku papildinājumu. Uzstādījums J=K=0 NAV rezultāts D trigerī, bet gan saglabā esošo stāvokli. Lai sintezētu D trigeri, vienkārši uzstāda K ir vienāds ar J papildinājumu. Tādējādi JK trigeris ir universāls trigeris, tāpēc, ka to var konfigurēt tā, lai tas strādā kā SR, D vai arī T trigeris. PIEZĪME: Trigerim ir pozitīvs griezums, takts vibrācija kā redzams laika koordinācijā.
kā arī ar šādu īstenības tabulu:
JPL inženieris P. L. Lindley vēstulē EDN elektronikas dizaina žurnālam detalizēja JK trigera nosaukuma izcelsmi. Vēstule rakstīta 1968. gada 13. jūnijā, un publicēta augusta laikraksta izdevumā. Vēstulē Mr. Lindley skaidro, ka viņš ir dzirdējis stāstu par JK trigeri no Dr. Eldered Nelsona, kurš ir atbildīgs par naudas lietām, kamēr strādā Hughes aviācijā.
Tajā laikā trigeru lietošana Hughes aviācijā izpaudās visos veidos, kas bija zināmi par J-K. Dr. Nelsona nodotajās vēstulēs par trigera ievadi loģiskās sistēmas projektēšanā: #1: A & B, #2: C & D, #3: E & F, #4: G & H, #5: J & K. Uzstādīšanas un sākuma stāvokļa vai kāda cita iepriekš noteikta stāvokļa ievades bija dotas kā simboli „J” un „K” par godu vienam no inženieriem, kas palīdzēja J-K trigera projektēšanā, Jack Kilby. Kilby vēlāk ieguva Nobela prēmiju fizikā, kas bija lieliska pilnvara viņa atklājumam.
D trigeris
Q izvade vienmēr ieņem D ievades stāvokli takts griezuma (edge) pacēluma momentā, un nekad citā laikā. Šī iemesla dēļ tas ir tā saucamais D trigeris — kad izvade pieņem D ievades vērtību vai Datu ievadi, un aiztur to ar vienu takts skaitīšanu. D trigeris var būt interpretēts kā primitīva atmiņas šūna, nulles-kārtības noturētājs vai aiztures līnija.
Šie trigeri ir ļoti izplatīti, kā arī tie veido pārslēgšanās reģistru bāzi, kuri ir daudzu elektronisku ierīču būtiska daļa. D trigera priekšrocība pār D tipa aizturi ir tā, ka tas „notver” signālu momentā, kad takts iet augstu, un šādās datu līnijas izmaiņas neietekmē Q līdz nākamam takts griezuma pacēlumam. Sagaidāms, ka dažiem trigeriem ir sākuma vai kāda cita iepriekš noteikta stāvokļa signāla ievade, kas iestāda Q (uz 0), un varētu būt asinhrons vai sinhrons ar takti.
NIC
NIC var būt:
Saldus novads (2009—2021)
Saldus novads bija 2009. gada teritoriālajā reformā izveidota Kurzemes pašvaldība, kurā apvienota bijušā Saldus rajona Saldus pilsēta un 15 pagasti. Robežojās ar Vaiņodes, Skrundas, Kuldīgas, Kandavas, Brocēnu un Auces novadiem, kā arī Lietuvas Telšu un Šauļu apriņķiem. Novada centrs bija Saldus.
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Blīdenes pagasts, Brocēnu pilsēta, Cieceres pagasts, Ezeres pagasts, Gaiķu pagasts, Jaunauces pagasts, Jaunlutriņu pagasts, Kursīšu pagasts, Lutriņu pagasts, Nīgrandes pagasts, Novadnieku pagasts, Pampāļu pagasts, Remtes pagasts, Rubas pagasts, Saldus pagasts, Saldus pilsēta, Šķēdes pagasts, Vadakstes pagasts, Zaņas pagasts, Zirņu pagasts un Zvārdes pagasts.
Teritoriālais iedalījums
Novadā bija apvienoti Saldus pilsēta un 15 pagasti - Ezeres, Jaunauces, Jaunlutriņu, Kursīšu, Lutriņu, Nīgrandes, Novadnieku, Pampāļu, Rubas, Saldus, Šķēdes, Vadakstes, Zaņas, Zirņu un Zvārdes pagasti.
Pašvaldība
Saldus novada pašvaldība bija Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Atbalstīja LU 2013.-2019. gadā, kad izveidoja stipendiju ‘’Medusmaize’’, kas paredzēta sava novada jauniešiem, kuri pēc vidusskolas absolvēšanas uzsāk pamatstudijas kādā no Latvijas augstskolām. Izpildot kritērijus, atbalsts tiek sniegts visu pamatstudiju laiku.
Meža pīle
Izplatība
Meža pīle mājo dažādu ūdenstilpju tuvumā, tās var būt gan upes, gan ezeri, gan dīķi. Tām patīk krūmiem un niedrēm aizauguši krasti. Meža pīles ir elastīgas biotopu izvēlē, teritorijās, kur tās agrāk nav bijušas sastopamas kā ziemotājas, arvien biežāk apmetas pilsētu neaizsalstošajās ūdenstilpēs.
Latvijā
Latvijā meža pīle ir parastākā pīļu suga, kā bieža ligzdotāja sastopama visā teritorijā, samērā lielā skaitā arī pārziemo vietās, kur atrodami neaizsaluši ūdeņi.
Izskats
Meža pīles ķermenis ir 50—65 cm garš, spārnu plētums 81—98 cm, svars 0,9—1,2 kg. Ziemeļos dzīvojošās meža pīles augumā ir lielākas kā dienvidos dzīvojošās. Meža pīlei raksturīgs dzimumu dimorfisms, un tēviņu var ļoti viegli atšķirt no mātītes.
Tēviņam galva un kakls ir vizuļojoši zaļi melns ar metālisku spīdumu, ap kakla lejasdaļu tam ir balts gredzens. Spārnu iekšējās lidspalvas toties ir vizuļojoši zili melnas ar metālisku spīdumu. Tās var labi redzēt pie izplestiem spārniem. Pavēdere un spārnu apakšdaļa pīļtēviņam ir gandrīz balta, arī astes malējās lidspalvas ir baltas. Krūtis sarkanbrūnas, mugura un spārnu augšpuse tumši pelēkbrūna ar raibumiem. Knābis oranždzeltens, reizēm pat sarkans ar melnu galu. Kājas koši oranžas. Vasarā pēc pārošanās sezonas pīļtēviņa apspalvojums krāsā kļūst līdzīgs mātītes apspalvojumam — brūni pelēks, tomēr joprojām tam ir oranžs knābis un sarkanbrūns krūšu apspalvojums.
Mātīte visu gadu ir brūni raiba, tās krāsai piemīt izcils kamuflāžas efekts, jo mātīte ir vienīgā, kas perē un rūpējas par pīlēniem. Knābis un kājas tai ir tumši brūnas. Abiem dzimumiem ir raksturīga šaura, baltu spalvu josla uz spārniem, ko vislabāk var novērot lidojumā. Tomēr vasarā baltā josla izzūd. Meža pīlēm kā jau ūdensputniem raksturīgi, ka pirkstus savieno peldplēve, šādas pēdas sauc par pleznām.
Uzvedība
Meža pīle var būt gan nometniece, gan daļēji migrējoša. Eiropas populācija ir daļēji migrējoša. Pamatā ziemeļu reģionu meža pīles ziemas sezonā migrē uz dienvidiem. Daļa Eiropas meža pīļu sasniedz Āfriku. Tā diezgan neveikli staigā, bet labi peld un nirst. Vasaras beigās pīles veido lielus barus, kas kopīgi barojas un meklē labākās barošanās vietas.
Barība
Meža pīle ir visēdāja, tā barojas augu jaunajām lapiņām, pumpuriem, asniem, ūdensaugu jaunajiem dzinumiem, vabolēm, gliemežiem, tārpiem, vardēm, zivtiņām un citiem nelieliem dzīvniekiem.
Ligzdošana
Meža pīles veido pāri līdz brīdim, kad mātīte sāk dēt olas. Tad tēviņš pamet mātīti un, ja satiek citu vientuļu mātīti, veido ar to jaunu pāri. Meža pīlēm Latvijā riests sākas aprīlī, maijā. Ligzda tiek vīta uz zemes, ieslēpta zālēs un krūmos. Reizēm ligzda ir diezgan tālu no ūdenstilpes. Meža pīle labprāt izvēlas mākslīgās ligzdvietas. Dējumā ir 9—13 olas. Inkubācijas periods ilgst 26—28 dienas. Pīlēni izšķiļas pūkaini un spējīgi uzreiz sekot mātei gan uz zemes, gan ūdenī. Tie paši uzreiz spēj ķert kukaiņus, bet paliek cieši pie mātes tās aizsardzībā. Spalvas tiem izaug pēc 50—60 dienām.
Klasifikācija
Meža pīlei ir 7 pasugas. Latvijā ir sastopama nominālpasuga Anas platyrhynchos platyrhynchos. Šī pasuga dzīvo visā palearktiskajā zonā, izņemot Grenlandi, kurā dzīvo Grenlandes meža pīle (Anas platyrhynchos conboschas).
Nakts muzejā
"Nakts muzejā" (en) ir 2006. gada piedzīvojumu komēdija. Filmā piedalās tādi slaveni aktieri kā Bens Stillers, Robins Viljamss, Ouens Vilsons. Filma ir par naktssargu, kas pirmajā darba dienā uzzina, ka apburtas plāksnes dēļ viss muzejā naktīs atdzīvojas.
Karagājieni uz Zemgali
Karagājieni uz Zemgali var būt:
Knurova
Knurova - pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē Augšsilēzijas aglomerācijā uz dienvidiem no Glivices. Akmeņogļu ieguve.
Mesa (ASV)
Mesa (en) ir pilsēta Arizonā, ASV. Pilsētas iedzīvotāju skaits 2010. gadā sasniedza 439 tūkstošus cilvēku, no kuriem lielākā daļa iedzīvotāju bija baltādainie. Šī ir Arizonas štata trešā lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita pēc Fīniksas un Tūsonas. Pilsētā atrodas viena no Arizonas štata universitātes studentu kopmītnēm. Lielākie darba devēji pilsētā ir Mesas publiskās skolas, Banner Health un Boeing.
Inocents II
Pāvests Inocents II (la), īstajā vārdā Gregorio Papareski (it; dzimšanas gads nezināms, miris ) — Romas pāvests no 1130. gada līdz nāvei 1143. gadā.
Dzimis Romā kā Gregorio Papareski. Kļuva par kardinālu pāvesta Pashālija II laikā (1099—1118). Pāvesta Kaliksta II laikā (1119—24) veica vairākus svarīgus baznīcas diplomātijas uzdevumus, piemēram, piedalījās Vormsas konkordāta slēgšanā.
Pēc pāvesta Celestīna II nāves ar 16 kardinālu balsīm par pāvestu tika ievēlēts Gregorio Papareski, tomēr gandrīz vienlaicīgi ar 25 kardinālu balsīm par antipāvestu tika ievēlēts Pjetro Pjerleoni (it), kurš pieņēma Anaklēta II vārdu. Shizma turpinājās astoņus gadus, un abi pāvesti sūtīja rīkojumus pa visu Eiropu. Kaut arī Svētā Pētera bazilika atradās Anaklēta II rokās, Inocentu II atbalstīja Bernārs no Klervo un Svētās Romas impērijas imperators Lotārs III. Pēc Anaklēta II nāves 1138. gadā viņa vietā ievēlēja antipāvestu Viktoru III, tomēr pēc pāris mēnešiem viņš pakļāvās Inocenta II autoritātei.
Ideoloģija un utopija
"Ideoloģija un utopija" (1929) ir vācu sociologa Karla Manheima darbs.
Grāmatas uzdevums ir parādīt kā cilvēki patiesībā domā. Autors cenšas izpētīt domāšanu ne jau tā, kā tas ir aprakstīts loģikas grāmatās, bet kā tā īstenībā funkcionē sabiedrības dzīvē — kolektīvā darbībā, sabiedriskajās attiecībās, politikā.
Ideoloģija - valdošo grupu domāšana var būt tik cieši saistīta ar noteiktu situāciju, ka šīs grupas nav spējīgas ieraudzīt faktu virkni, kuri varētu sagraut pārliecību par savu valdīšanu. Ideoloģija iedalās daļējā ideoloģijā un totālā ideoloģijā. Daļējās ideoloģijas būtība ir tāda, ka cilvēks netic sava pretinieka idejām, uzskata, ka tiek noklusēti svarīgi fakti. Totāla ideoloģija saistās ar pretinieka pasaules uzskatu, pēc kādām kategorijām vērtē pasauli, cenšas saprast tās kategorijas. Pastāv uzskats, ka katram sabiedrības sociālam slānim ir jābūt savām vērtībām, viedoklim, interesēm, totālās ideoloģijas jēdzienu izmanto, lai formalizētu funkcijas saprašanu. Ideoloģija veidojas tikai pārdzīvojuma aktā.
Utopija — noteiktas nomāktās, pakļautās grupas ir tik ieinteresētas, lai iznīcinātu un pārveidotu esošo sabiedrību, ka nereti redz tikai tos situācijas elementus, kuri ir virzīti to noliegšanai. Viņu domāšana nevar pareizi diagnosticēt īsto sabiedrības stāvokli. Viņus ne kādā mērā neinteresē tas, kas reāli eksistē. Grupu galvenais uzdevums ir diskreditēt pastāvošo kārtību, apgalvot, ka cita ir labāka. Utopijas veidi — ticība, novēršanās no tagadnes, konservatīvā apziņa, ka agrāk bija labi, sociāli komunistiskā apziņa, ka kaut kur nākotnē būs labi, kā arī nekritiskā domāšana. Tomēr utopijas visbiežāk nav realizējamas, jo tās pastāvēs tikmēr, kamēr būs atšķirīgas sociālās grupas. Utopijas spēj sagraut intelektuāļi, grupas, kas nav piesaistītas cieši kādai grupai.
Pols Štjastnijs
Pols Štjastnijs (sk; dzimis Kvebekā, Kanādā) ir slovāku izcelsmes ASV hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv NHL klubu Karolīnas "Hurricanes".
Pola tēvs ir Peters Štjastnijs. Viņa vecākais brālis Jans arī ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
2005. gada NHL darftā Kolorādo "Avalanche" Štjastniju izvēlējās ar kopējo 44. kārtas numuru. "Avalanche" sastāvā Štjastnijs debitēja 2006.—07. gada sezonā. Ar 78 punktiem jau savā pirmajā sezonā viņš bija trešais rezultatīvākais "Avalanche" spēlētājs aiz Džo Sakika un Endrū Bruneta. 2008. gadā uzbrucējs sāka pildīt kapteiņa palīga funkcijas. 2009.—10. gada sezonu uzbrucējs noslēdza ar 79 punktiem. Tā ir Štjastnija līdz šim rezultatīvākā NHL sezona.
2014. gada vasarā Štjastnijs noslēdza cetru gadu līgumu ar Sentluisas "Blues", savukārt 2018. gada ievadā tika aizmainīts uz Vinipegas "Jets", kopā ar komandu sasniedzot Stenlija kausa izcīņas Rietumu konferences finālu. Vasarā noslēdza trīs gadu līgumu ar Vegasas "Golden Knights". 2020. gada oktobrī Štjasntijs tika aizmainīts atpakaļ uz Vinipegas "Jets".
Kopā ar ASV izlasi ir izcīnījis sudraba medaļu 2010. gada Ziemas Olimpiādē, kā arī bronzas medaļu 2013. gada Pasaules čempionātā. 2013. gadā tika iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Štjastnijs izlases sastāvā spēlējis arī 2007. un 2012. gada Pasaules čempionātos.
Roberts Skots
Roberts Falkons Skots (en, dzimis Devonportā, Anglijā, miris, domājams,  uz Rosa šelfa ledāja Antarktīdā) bija britu jūrnieks, karaliskās flotes virsnieks un polārpētnieks, viens no Dienvidpola pirmatklājējiem. Vadīja divas ekspedīcijas uz Antarktīdu: ar kuģiem "Discovery" (1901—1904) un "Terra Nova" (1910—1913).
Reinjona
Reinjona (fr) ir Francijas aizjūras reģions un arī aizjūras departaments. Šī vulkāniskās izcelsmes sala atrodas Indijas okeānā, aptuveni 700 kilometrus uz austrumiem no Madagaskaras, bet 200 kilometrus uz dienvidrietumiem no Maurīcijas.
Roberts Skots
Pirms savas pirmās Antarktiskās ekspedīcijas Roberts Skots bija britu karaliskās flotes virsnieks. Līdz tam īpašas intereses par polāro apgabalu izpēti viņam nebija, taču iespēja vadīt ekspedīciju ar kuģi Discovery bija lieliska iespēja veidot spožu karjeru flotē. Skots bija ekspedīcijas kapteinis, viņa pakļautībā atradās arī tādi nākotnē pazīstami Antarktikas pētnieki kā Ernests Šekltons un Edvards Vilsons. Ekspedīcija sasniedza Antarktīdu 1902. gada janvārī, izpētīja piekrasti Rosa jūras rajonā un arī kontinenta iekšzemes apgabalus, veicot novērojumus ģeogrāfijā, bioloģijā, ģeoloģijā, meteoroloģijā un zemes fizikā. Skots, Šekltons un Vilsons devās arī iekšzemes pārgājienā uz dienvidiem, sasniedzot 82° 11’ dienvidu platumu (aptuveni 850 km no Dienvidpola). Ekspedīcija pārlaida Antarktīdā divas ziemas un Portsmutā atgriezās 1904. gada septembrī.
Reinjona
Līdz 1665. gadam Reinjonas sala bija neapdzīvota, bet mūsdienās šī sala ir Francijas aizjūras departaments, kas ir arī viens no septiņiem Eiropas Savienības aizjūras reģioniem.
Roberts Skots
1910. gadā Roberts Skots vadīja jaunu ekspedīciju uz Antarktīdu ar kuģi "Terra Nova", kuras mērķis bija sasniegt Dienvidpolu pirmajiem, apsteidzot līdzīgu Norvēģijas ekspedīciju Roalda Amundsena vadībā. Roberts Skots devās gājienā uz polu (daļa ekspedīcijas ceļu uzsāka jau ātrāk, tika izveidota bāze ar pārtikas rezervēm, daļa vēlāk). Jau no paša sākuma Skota ekspedīciju vajāja nelaimes: motorkamanas izgāja no ierindas, bet Mandžūrijas ponijus, kurus Skots izvēlējās suņu vietā, nācās nošaut, jo tie nespēja panest aukstumu un smagās nastas. Pēc tam smagās kamanas nācās vilkt pašiem polārpētniekiem. Skota piecu cilvēku ekspedīcija sasniedza Dienvidpolu, kurā atrada Norvēģijas karogu un Amundsena vēstuli (konkurenti polu bija sasnieguši 33 dienas ātrāk). Vilšanās atpakaļceļu padarīja vēl grūtāku, un, nesasniedzot aptuveni 20 km attālumā esošo piekrastes bāzi ar pārtikas rezervēm, vai dažas dienas vēlāk Skots gāja bojā. Viņa un pārējo divu tik tālu nokļuvušo ekspedīcijas dalībnieku līķus un dienasgrāmatas atrada tikai 12. novembrī.
Reinjona
UNESCO
Kopš 2010. gada augusta salas "Pitoni, Cirkes un Remparti", kas aptver vairāk nekā 40% no teritorijas, atrodas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Iedzīvotāji
2013. gadā Reinjonā bija 844 994 iedzīvotāji. Nākotnē tiek paredzēts iedzīvotāju skaita pieaugums, tādēļ ir prognozējams, ka iedzīvotāju skaits pārsniegs miljonu.
Iedzīvotāju izcelsme
Līdz 17. gadsimta vidum Reinjona bija neapdzīvota. Francijas kolonizācijas politikas rezultātā uz salas apmetās franču ieceļotāji, kas ieveda arī vergus no Madagaskaras, Austrumāfrikas un Indijas, lai tos nodarbinātu vaniļas un cukura ražošanas plantācijās. Pēc tam, kad 19. gadsimtā tika atcelta verdzība, tika veicināta līgumstrādnieku piesaistīšana. Agrāko kolonistu un vergu pēcteči mūsdienās veido samērā viendabīgu sabiedrību un tiek saukti par kreoliem. Kā identitāti veicinošs elements tiek uzskatīta metizācija — dažādas rases pārstāvošo iedzīvotāju sajaukšanās un miermīlīga līdzāspastāvēšana.
Iedzīvotāji ar izcelsmi no Madagaskaras un Austrumāfrikas tiek saukti par kafriem (Cafres), indiešu pēcteči, atkarībā no ticības, vai nu par zarabiem (musulmaņi) vai malbariem (Tamili, Hindu), ķīniešu izcelsmes iedzīvotāji par jabiem (yabs). Franču izcelsmes iedzīvotājiem ir trīs dažādi apzīmējumi:
Tiek lēsts, ka mūsdienās aptuveni 45% iedzīvotāju ir ar eiropiešu un afrikāņu rasu sajaukums, aptuveni 21% indiešu, 25% eiropiešu, bet 3% ķīniešu izcelsmes.
Reliģija
Lielais iedzīvotāju vairums pieder kristietībai, visvairāk Romas Katoļu baznīcai (86%). Lielai daļai indiešu izcelsmes iedzīvotāju reliģija ir hinduisms, bet ķīniešiem — budisms.
Valodas
Oficiālā valoda Reinjonā ir franču, tomēr ikdienā daudz biežāk tiek lietota vietējā Reinjonas kreoliskā valoda. Tās pamatā ir senfranču valoda, kas tikusi pārveidota un papildināta ar dažādām ieceļotāju valodām.
Saimniecība
Reinjonas saimniecība ir dinamiska, taču strukturāli nestabila, par ko liecina arī augstais bezdarba līmenis (2006. gada novembrī tas pārsniedza 30%).
Praja
Praja (pt) ir Kaboverdes galvaspilsēta, valsts lielākā pilsēta. Izvietojusies valsts dienvidos Santjagu salas dienvidu krastā Sotaventu salu grupā.
Pirmoreiz vēstures avotos minēta 1615. gadā kā Praja de Santamarijas (Praia de Santa Maria) zvejnieku ciemats dabīgas ostas krastā. 1770. gadā kļuva par Kaboverdes galvaspilsētu nedaudz senākās Ribeiragrandes vietā.
1901. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1901. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Šmēdiņš
Šmēdiņš (sieviešu dzimtē Šmēdiņa) ir daļēji latviskota vācu cilmes uzvārda Šmēdings (de) versija. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Balfūra nota
1918. gada 11. novembrī parakstītā Balfūra nota bija oficiāla vēstule Latviešu Nacionālās padomes pilnvarotajam pārstāvim Zigfrīdam Annam Meierovicam, kurā Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās karalistes ārlietu ministrs Artūrs Džeimss Balfūrs rakstiski apstiprināja 23. oktobra sarunā deklarēto savas valsts apņemšanos atzīt Latvijas Nacionālo padomi kā de facto neatkarīgu struktūru un Z. A. Meierovicu kā neoficiālu Latvijas Pagaidu valdības diplomātisko pārstāvi. Tas tiek uztverts kā pirmais oficiālais apstiprinājums Sabiedroto valstu gatavībai sākt Latvijas valsts neatkarības atzīšanas procesu, kas noslēdzās ar Latvijas Republikas de iure atzīšanu Sabiedroto konferencē 1921. gada 26. janvārī (Briāna nota).
Redzamā gaisma
Redzamā gaisma jeb optiskais spektrs ir elektromagnētiskā spektra daļa, ko var saskatīt cilvēka acs. Parasti cilvēka acs redz gaismu, kuras viļņu garums ir 400—700 nm, taču daži cilvēki var redzēt arī gaismu ar viļņu garumu 380—780 nm.
Ticības apliecinājums
Ticības apliecinājums jeb ticības apliecība ir kādas reliģiskas kopienas kopīgas ticības kopuma formulējums.
Senākie ticības apliecinājumi kristietībā ir Apustuļu ticības apliecība un Nīkajas ticības apliecība, kas atsaucas Jaunās Derības evaņģēlijos un apustuļu vēstulēs.
Musulmaņi ticības apliecinājumā — šahādā apliecina, ka Dievs ir vienīgais un, ka Muhameds ir pēdējais pravietis.
Daļa jūdaistu kā savas ticības apliecinājumu lieto Piektās Mozus grāmatas vārdus: “Klausies, Israēl, Tas Kungs, mūsu Dievs, ir vienīgais Kungs”.
Mikolova
Mikolova ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Rudas Slonskas, Augšsilēzijas aglomerācijā. Otrā pasaules kara sākumā 1939. gada 1. un 2. septembrī ap pilsētu notika smagas kaujas.
Jakobs Benjamins Fišers
Jakobs Benjamins Fišers (de; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu aptiekārs, grāmatvedis, kolekcionārs un pirmais akadēmiski izglītotais Rīgas dabaszinātnieks, publicējis Vidzemes dabas aprakstu "Versuch einer Naturgeschichte von Livland'" (1778, atkārtots izdevums 1791).
Dzīvesgājums
Jakobs Benjamins Fišers dzimis 1731. gada 13. oktobrī Rīgā aptiekāra ģimenē. Mācījās Rīgas licejā, pēc tam strādāja tēva aptiekā. Studēja dabaszinības Kopenhāgenas Universitātē pie Kracenšteina (1756—1758), no 1761. gada Upsālas Universitātē pie Kārļa Linneja, piedalījās K.Linneja botāniskajās ekskursijās.
Pēc atgriešanās Rīgā atsāka strādāt par aptiekāru, bet 1768. gadā pārdeva savu aptieku un kopš 1770. gada strādāja par grāmatvedi Rīgas bāriņu valdē. Uzņemts Rīgas brīvmūrnieku ložā „Zum Schwerdt“, kur vēlāk pildīja sekretāra pienākumus. Šajā laikā sāka kolekcionēt dažādus dabas objektus un senus rokrakstus, sūtīja Cēsu mācītāja H. Baumaņa un Rūjienas mācītāja Gustava fon Bergmana savāktās latviešu tautasdziesmas Johanam Gotfrīdam Herderam. 1778. gadā J. B. Fišers publicēja savu savākto augu, dzīvnieku un minerālu aprakstus grāmatā "Versuch einer Naturgeschichte von Livland" ar daudzu augu un dzīvnieku latviskiem un igauniskiem nosaukumiem. Pirmajā darba izdevumā un 1784. gadā Rīgā tam izdotajos papildinājumos aprakstītas 614 augu un 681 dzīvnieku suga, otrajā izdevumā 788 augu un 727 dzīvnieku sugas, augi klasificēti pēc K. Linneja sistēmas. J. B. Fišera bibliotēkā 50 sējumos bija savākti 94 zinātnieku un mākslinieku portreti un viņu dzīves apraksti.
J. B. Fišers miris 1793. gada 27. maijā. Viņa bibliotēku ar 1128 grāmatām un rokrakstiem izpārdeva vairāksolīšanā.
Podvāze
Podvāze, saukta arī Pudveize vai Biržupe, ir Ziemeļsusējas kreisā pieteka Jēkabpils novadā. Sākas Nomavas purva austrumu malā. Pa grāvju tīklu uzņem purva un Nomavas ezera ūdeņus. Gandrīz visā garumā (izņemot nelielu posmu pie Biržiem) upes gultne regulēta. Tek cauri Priekulānu ezeram. Lielākās pietekas - Biržupes grāvis un Lakstīgalu grāvis. Biržupes grāvis savieno Podvāzi ar Dienvidsusējas baseinu. Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Dubulti, Birži. Upi šķērso autoceļš P75.
Elviss Preslijs
Elviss Ārons Preslijs (en, izrunā: ; dzimis, miris ) bija amerikāņu mūziķis un aktieris, viens no populārākajiem 20. gadsimta dziedātājiem. Presliju bieži sauc tikai vārdā, tas ir, par Elvisu. Viņš ir pazīstams arī kā "Rokenrola karalis". 1954. gadā Preslijs uzsāka karjeru kā viens no pirmajiem rockabilly mūzikas stila izpildītājiem. Preslijs nomira 1977. gadā no sirdstriekas.
Krāšņspāres
Krāšņspāres jeb krāšņspāru ģints (Coenagrion) ir krāšņspāru dzimtas (Coenagrionidae) ģints, kas pieder pie vienādspārnu spāru apakškārtas (Zygoptera). Šo ģinti angļu valodā mēdz saukt arī par Eirāzijas spārēm, lai gan 3 sugas ir sastopamas Ziemeļamerikā. Kā jau angļu nosaukums norāda, lielākā daļa sugu mājo Eirāzijā.
Glivices apriņķis
Glivices apriņķis ir apriņķis Polijā, Silēzijas vojevodistē. Tas robežojas ar Silēzijas vojevodistes Tarnovske Guru apriņķi, Glivices, Zabžes un Rudas Slonskas pilsētām, Mikolovas un Ribņikas apriņķiem, Ribņikas pilsētu un Racibožas apriņķi, kā arī Opoles vojevodistes Keņdzežinas-Kozles un Stšelces apriņķiem.
Pleskodāle
Pleskodāle ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Zemgales priekšpilsētā. Pleskodāles apkaime atrodas Rīgas DR daļā. Tā robežojas ar Zolitūdes, Šampētera, Āgenskalna, Bieriņu un Mūkupurva apkaimēm, kā arī Mārupes novada Mārupes pagastu. Pleskodāles apkaimes robežas ir pilsētas robeža (Kārļa Ulmaņa gatve), Valgales iela, Jūrkalnes iela, Irlavas iela, Kalnciema iela, Ventspils iela, Lielirbes iela, dzelzceļš, Liepājas iela un Kārļa Ulmaņa gatve.
Pleskodāles apkaimes kopējā platība ir 3,480 km², kas ir par 1/4 mazāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā, bet lielā mērā šīs apkaimes robežas ir skaidri identificējamas, pateicoties to aptverošajām ielu trasēm un dzelzceļam. Turklāt abpus Lielirbes ielai kā galvenajai apkaimes šķērsasij atrodas apmēram vienāda lieluma Pleskodāles apkaimes daļas, kā rezultātā šīs apkaimes ģeogrāfiskais izkārtojums ir līdzsvarots un potenciāli var sekmēt tās vienotību, ja uz šo daļu kontaktpunkta turpinās attīstīties apkaimes funkcionālais centrs. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 8 823 metri.
Nosaukums
Nosaukums cēlies no zemnieku māju apzīmējuma. Zināms, ka 1689. gadā zemnieks Simons Dāls, bet Lielā Ziemeļu kara laikā viņa pēcnācējs Juris Dāls māju nomāja Elsingu ģimenei. Pēc karā nopostīto ēku atjaunošanas to dēvēja par Dāla sētu jeb Dālhofu. Kā liecina Babītes un Piņķu muižu ceļa plāni, Dālhofa ir bijis svarīgs punkts ceļā uz Beberbeķu muižu vai arī uz Sloku gar Babītes ezera dienvidu malu. 1764. gadā šīs sētas īpašnieks bija zemnieks Pliske (Plieske, Plisko, Pliskais), tādēļ to sāka dēvēt par Pliskes Dāli (Pliske Dahl) jeb Pleskodāli.
Vēsture
Pleskodāles apkaime izveidojās Rīgas lauku novada Pleskodāles un Šampētera muižiņu teritorijā. Pavisam neliels zemes pleķītis tagadējā ielu kvartālā starp Zolitūdes, Kalnciema un Šampētera ielu piederēja Bieriņu muižas teritorijai. 1833. gadā minēto īpašumu ieguva litogrāfijas darbnīcas īpašnieks un mākslinieks Kārlis Hausvalds, kurš muižu arī iemūžinājis. 1839. gadā Krievijas izglītības ministrs apstiprināja Rīgas biedrības Pleskodāle statūtus.
1840. gadā desmit Rīgas pilsoņi biedrības vajadzībai nopirka pārdošanā pasludināto Pleskodāles muižu ar 208 pūrvietām zemes, kur izvietot glābšanas un audzināšanas iestādi Rīgas evaņģēliski luteriskās konfesijas draudzes paklīdušajiem bērniem (de), lai palīdzētu tiem iesaistīties sabiedrības dzīvē un apgūt kādu amatu. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 10. novembrī Pleskodāli ieņēma 8. Daugavpils kājnieku pulks, turpinot uzbrukumu Šampētera muižas virzienā. 1924. gadā Pleskodāli iekļāva Rīgas pilsētā. Pleskodāles biedrību pārveidoja par grūti pāraudzināmo zēnu iestādi, pēc biedrības Pleskodāle slēgšanas izveidoja Pleskodāles mazpulku ar savu kori un orķestri. Mazpulks bieži iesaistījās reprezentatīvi un sociāli orientētos pasākumos. 1940.—1941. gada biedrības vietā izveidoja un pēc Otrā pasaules kara atkal atjaunoja Rīgas 1. bērnu namu, kas 1960. gadā pārtapa par Rīgas 3. internātskolu. Bērnu nama un internātskolas rīcībā tika nodota plašā piemuižas teritorija, kuru izmantoja saimniecībai (siltumnīcas, kūts, vistu audzētava, augļu dārzs, u.c.), kā arī bērnu izglītošanai. 1970. gados internātskolas ēkā izvietoja Padomju Latvijas tēlnieku oriģināldarbus.
1987. gadā sakarā ar apbūves noteikumu izmaiņām detālplānojums koriģēts (arhitekts Ē. Fogelis, J.Taurens). Apkaime sastāv no diviem mikrorajoniem, lineāra sabiedriskā un tirdzniecības centra gar Anniņmuižas ielu (kopīga ar Zolitūdes dzīvojamo rajonu). Bez jau minētās skolas zaļās teritorijas apbūvē saglabājusies Šampētera muižas neatsavināmās daļas atstātā zaļā zona, tagadējais Šampētera mežs starp Jūrkalnes un Šampētera ielu. Šajā vietā vēl 1990. gados bija redzama Šampētera muižas ēka.
Mūsdienās Pleskodālē uzcelta ASV vēstniecība.
Mikolovas apriņķis
Mikolovas apriņķis ir apriņķis Polijā, Silēzijas vojevodistē. Robežojas ar Silēzijas vojevodistes Pščinas, Ribņikas un Glivices apriņķiem, kā arī Rudas Slonska, Katovices, Tihu un Žoru pilsētām.
Degu dzimta
Degu dzimta (Octodontidae) ir viena no grauzēju kārtas (Rodentia) dzimtām. Degu dzimtas dzīvnieki dzīvo tikai Dienvidamerikas dienvidrietumos. Dzimtā ir 13 sugas, kas iedalītas 9 ģintīs. Vispazīstamākā suga ir degu (Octodon degus).
Sistemātiks diskusijas
Ir zinātnieki, kas uzskata, ka degu dzimta būtu jāiedala zaķveidīgo kārtā (Lagomorpha), tomēr padziļināti pētījumi nav apstiprinājuši šo pieņēmumu. Senākā literatūrā tukotuko dzimta (Ctenomyidae) tiek iedalīta degu dzimtā kā apakšdzimta, tomēr mūsdienās tā tiek uzskatīta kā atsevišķa grauzēju kārtas dzimta. Degu dzimtā, balstoties uz DNS pētījumiem, pavisam nesen ir izdalītas 2 jaunas ģintis: Čalčaleros viskačas žurkas (Salinoctomys) un zeltainās viskačas žurkas (Pipanacoctomys).
Asari (Jūrmala)
Asari ir Jūrmalas pilsētas daļa starp Mellužiem un Vaivariem. No dzelzceļa Lielupes pusē Asari robežojas ar citu Jūrmalas apdzīvoto vietu — Valteriem. Taču to saplūšanu vienotā apdzīvotā teritorijā ierobežo nelielais Viņķu purvs, kuru šķērso tikai daži ceļi.
Atrodas 28 km no Rīgas un ir populāra Jūrmalas atpūtas vieta. Līdz Pirmajam pasaules karam Asari bija nozīmīga zemeņu audzēšanas vieta, kuras Asaru stacijā sapakoja kravas vagonos, kurus piekabināja tālsatiksmes vilcienam un veda pārdot pamatā uz Pēterburgu. 1927. gadā Asaru rietumu daļā atklāja jaunu dzelzceļa pieturu Asari II, kuru 1938. gadā pārdēvēja par Vaivariem, tāpat kā visu stacijai tuvumā esošo Asaru daļu.
Nosaukums
Savu nosaukumu Asari ieguvuši no šāda pat nosaukuma zemnieku mājām, kas šajā apvidū minētas jau 1713. gadā Slokas baznīcas grāmatā. Jūras kāpās atradušās Lielasaru un Mazasaru mājas, kas piederēja Biju dzimtai. Vēlāk ap tām izveidojies Saušu zvejniekciems.
Vēsture
Agrāk Asari atradās uz Nurmuižas īpašnieku Firksu zemes un to iedzīvotāji nodarbojušies ar zvejniecību. Zemes gabali vasarniekiem sākti ierādīt pēc tam, kad 1827. gadā Kārlis Firkss blakus esošajos Mellužos uzbūvēja kūrmāju, nosauca par Karlsbādi (Karlsbad).
Zemeņu audzēšanas pirmsākumi Asaros meklējami pēc Rīgas-Tukuma dzelzceļa līnijas atklāšanas 1877. gadā, kad vasarnīcas īpašnieks Kortēzi no Francijas atvedis zemeņu šķirnes "Viktorija" stādus un iedēstījis tos savā zemes gabalā starp Tālivalža un Spīdolas ielām pie dzelzceļa. Viņš zemeņu stādus iedevis Asaru stacijas priekšniekam Gailim, kas tos tālāk izplatījis saviem kaimiņiem. No Asaru stacijas zemeņu ogas sākumā ar vilcienu vai kuģīti pa Lielupi veda uz Rīgu, bet vēlāk zemeņu kastes īpašos vagonos veda arī uz Pēterburgu.
Līdz Pirmajam pasaules karam Asari saglabāja lauciniecisku raksturu un šeit bija daudz mazāk izpriecu vietu kā pārējā Jūrmalā. Arī pansiju, viesnīcu un sanatoriju nebija daudz. Tajās pa vasarām apmetās luterāņu mācītāji un citi mierīgas atpūtas mīļotāji. 1899. gadā tagadējos Vaivaros uzcēla sanatoriju, kas pēc Pirmā pasaules kara ieguva Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vārdu. 20. gadsimta sākumā uzcēla Asaru kūrmāju (tā nodega 1934. gadā).
Zemgales ielā kopš 1920. gada darbojās Rīgas Jūrmalas 4. pamatskola, pastāvēja līdz 1981. gadam. 1983. gadā bijušajā Asaru pamatskolā atklāja Dabas aizsardzības muzeju. Asaru Sarkanā krusta sanatorijas vietā pēc Otrā pasaules kara nodibināja bērnu sanatoriju "Vaivari".
Pēc Otrā pasaules kara Asaros ierīkoja Atpūtas parku ar estrādi, nomas punktu, slidotavu (ziemā), lielo skatu riteni, ķēžu karuseli un citiem karuseļiem. Atpūtas parka estrādē notika dažādi pasākumi, tai skaitā arī latviešu rokgrupas "Katedrāle" koncerti. Skatu ritenis tika demontēts 1980. gadu beigās, estrāde darbojās līdz 1990. gadu vidum, bet pārējie karuseļi darbojās līdz 21. gadsimta sākumam. Vēlāk agrākais Atpūtas parks tika apbūvēts.
Pēc Otrā pasaules kara Mirdzas ielā 5/7 darbojās Asaru kultūras nams, kurā notika dažādi kultūras un izklaides pasākumi, kā arī dažādu bērnu pulciņu nodarbības. 1960. gadu beigās Asaru kultūras namā sāka uzstāties latviešu rokgrupa "Menuets".