cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātris
Pēc neatkarības atjaunošanas
Jubilejas 125. sezonu teātris atklāja ar kārtējo jauno Raimonda Paula muzikālo projektu V.Zolotara režijā "Rudmatainais karalis" pēc Īzaka Bābela stāstu motīviem. Drīz izrādes nosaukums tika mainīts uz "Odesa, burvīgā pilsēta...". Tā saņēma Spēlmaņu nakts 2007/2008 sezonas balvu, kā gada sasniegums muzikālajā izrādē, bet Igors Grigurko tika apbalvots kā labākais kustību režisors Ar šo iestudējumu RKT triumfēja gan Vācijā, Krievijā, Ukrainā un Baltkrievijā, gan Latvijā. 126. un 127. sezonu RKT aizvadīja uz citu teātru un kultūras iestāžu skatuvēm, jo teātra ēka šajā laikā tika rekonstruēta. 128. sezonu teātris atklāja ar sava jaunā galvenā režisora Igora Koņajeva iestudējumu un ieplānoja vairākas pirmizrādes un viesizrādes, tai skaitā Latvijas reģionos. 2011. gada janvārī teātris ar triumfu viesojās ASV ar izrādi "Odesa, burvīgā pilsēta...". 129. sezonu teātris atklāja 2011. gada 1. oktobrī ar mūsdienu katalāņu autora Žordija Galserāna lugas "Grenholma metode" iestudējumu.
Pērkons
Pērkons var būt:
Centrālā divīzija (NBA)
Centrālā divīzija (en) ir viena no Nacionālās basketbola asociācijas Austrumu konferences divīzijām. Pašreizējais divīzijas sastāvs ir kopš 2004.—2005. gada NBA sezonas. Pašreizējie divīzijas čempioni ir Milvoki "Bucks". Arī visvairāk divīzijas titulus ir izcīnījuši tieši Milvoki "Bucks" - 11 tituli.
Rikardu Karvaļu
Rikardu Albertu Silveira di Karvaļu (pt; dzimis Amarantē, Portugālē) ir bijušais profesionāls portugāļu futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Portugāles futbola izlases dalībnieks.
Karjera
Pēc lieliski aizvadītiem jaunieša gadiem dzimtās pilsētas klubā viņš tika uzaicināts uz Porto jaunatnes komandu. 1997. gadā futbolists uzsāka profesionāļa karjeru Leça klubā. 2002.—2003. gada sezonā R. Karvaļu kļuva par visā Eiropā pazīstamu spēlētāju, kad trenējās pie Žuzes Mourinju. 2004. gadā viņš izcīnīja pirmo UEFA Čempionu līgas titulu karjerā. 2004. gada jūlijā portugālis tika aizmainīts uz Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea par 30 miljoniem eiro. Komandas sastāvā viņš izcīnīja divus Premjerlīgas titulus pēc kārtas. 2008. gadā viņš palīdzēja klubam sasniegt UEFA Čempionu līgas finālu, kurā zaudēja pēcspēles 11 m soda sitienu sērijā zaudēja citam Premjerlīgas klubam Manchester United. Šis bija pirmais Čempionu līgas fināls kluba vēsturē. 2009.—2010. gada sezonā R. Karvaļu palīdzēja iegūt pirmo Premjerlīgas titulu kopš 2006. gada. 2010. gada augustā portugālis pārgāja uz La Liga klubu Real Madrid.
Portugāles izlases sastāvā ir spēlējis 2004. gada Eiropas čempionātā, 2006. gada FIFA Pasaules kausā, 2008. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Porto
Chelsea
Real Madrid
Portugāle
Vadakstes pagasts
Vadakstes pagasts ir viena no Saldus novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos, Vadakstes krastā. Robežojas ar sava novada Rubas un Jaunauces pagastiem, Dobeles novada Vītiņu pagastu, kā arī Lietuvas Šauļu apriņķa Akmenes rajona Akmenes un Naujoji Akmenes lauku seņūnijām.
Upes
Mežupe, Vaidupe.
Vēsture
1935. gadā Jelgavas apriņķa Vadakstes pagasta platība bija 63,7 km² un tajā dzīvoja 987 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vadakstes un Benkavas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Vadakstes ciems ietilpis Auces (1949-1959), Dobeles (1959-1962) un Saldus (pēc 1962. g.) rajonos. 1954. gadā Vadakstes ciemam pievienoja likvidēto Benkavas ciemu, 1961. gadā - Vītiņu ciema kolhoza «Priedula» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vaidavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Saldus novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vadakste, Priedula, Benkava, Bileiķi.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
1896. gada vasaras olimpiskās spēles (gr), oficiāli zināmas arī kā I olimpiskās spēles, bija starptautisks sporta notikums, kas norisinājās Grieķijas galvaspilsētā Atēnās no 1896. gada 6. aprīļa līdz 15. aprīlim. Tās bija pirmās olimpiskās spēles kopš 393. gada, un par to atjaunošanas iniciatoru kļuva franču augstmanis Pjērs de Kubertēns. Viņa izveidotais kongress par norises vietu izraudzījās Grieķiju kā antīko olimpisko spēļu dzimteni. Kongresa laikā tika izveidota arī Starptautiskā Olimpiskā komiteja.
Šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvētas 14 valstis ar 241 sportistu, visi sportisti bija vīrieši. Sportisti sacentās 9 sporta veidos, 43 disciplīnās. 65% no visiem dalībniekiem bija Grieķijas pārstāvji. Visi dalībnieki, izņemot ASV komandas pārstāvjus, dzīvoja Eiropā. Uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet savukārt otrās vietas ieguvējiem — vara medaļa. Vēlāk Starptautiskā olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu tās pārveidoja par zelta un sudraba medaļām, bet trešajās vietās esošajiem sportistiem piešķīra bronzas medaļas. No pārstāvētajām 14 valstīm medaļas izcīnīja 10 valstis. ASV sportisti izcīnīja visvairāk zelta medaļu (11). Savukārt Grieķija izcīnīja visvairāk medaļu starp visām dalībvalstīm — kopā 46. Grieķu uzmanības centrā bija viņu tautieša Spiridona Luisa uzvara maratonā. Pēc medaļu kopskaita veiksmīgākais šo olimpisko spēļu sportists bija Vācijas cīkstonis un vingrotājs Kārlis Šūmanis, kurš izcīnīja 4 zelta medaļas.
Atēnas par pirmo olimpisko spēļu norises vietu tika izvēlētas vienbalsīgā balsojumā 1894. gada 23. jūnijā, starptautiskā kongresā. Šāda izvēle tika izdarīta, jo Grieķija bija seno olimpisko spēļu dzimtene. Olimpisko spēļu galvenā norises vieta bija Panatinaiko stadions, kur notika vieglatlētikas, cīņas sporta, svarcelšanas un vingrošanas sacensības. Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija notika 6. aprīlī Panatinaiko stadionā, kur sportisti grupās pēc pārstāvošās valsts atradās uz spēļu laukuma. Pēc organizācijas komitejas prezidenta kroņprinča Konstantīna runas viņa tēvs karalis Georgs I oficiāli atklāja spēles. Pēc tam deviņas grupas un 150 kora dziedātāji izpildīja Olimpisko himnu, kuras komponists bija Spiridons Samars, ar dzejnieka Kostis Palama vārdiem.
Spēļu atdzīvināšana un ideja
19. gadsimtā vairāki maza mēroga sporta svētki visā Eiropā tika nosaukti par godu senajām olimpiskajām spēlēm. Franču pedagogs un vēsturnieks Pjērs de Kubertēns pieņēma Viljama Penija Brūksa ideju izveidot daudzvalstu vairāku sporta veidu pasākumu. 1890. gadā Pjērs de Kubertēns publicēja rakstu La Revue Athletique, kurā aprakstīja un uzsvēra, cik nozīmīgas ir Venlokas olimpiskās spēles, kuras tika rīkotas Lielbritānijas pilsētiņā Venlokā. Venlokā spēles tika aizvadītas 1850. gada oktobrī un tās izveidoja vietējais ārsts Viljams Penijs Brūkss. Venlokas spēles bija sporta un atpūtas festivāls, kas ietvēra vieglatlētiku un vairākus komandu sporta veidus, piemēram, kriketu un futbolu. Kubertēns iedvesmojās arī no Zapas olimpiskajām spēlēm, kuras 1859., 1870. un 1875. gadā organizēja biznesmenis un filantrops Evangelis Zapas. 1896. gada Atēnas olimpiskās spēles tika finansētas no Evangeļa Zapas, viņa brālēna Konstantīna Zapas  un Džordža Averofa mantojumiem. Grieķijas valdība ar kroņpriņča Konstantīna starpniecību bija īpaši lūgusi sponsorēt šīs spēles.
Spēļu organizēšana
Tomēr Grieķijai bija finansiālas grūtības, un tā atradās politiskas nestabilitātes periodā. 19. gadsimta nogalē Grieķijas premjerministra amats bieži mainījās starp Harilaju Trikupi un Teodoru Dilijanni. Šīs finansiālās un politiskās nestabilitātes dēļ gan premjerministrs Harilajs Trikoupis, gan Zapas Olimpiskās komitejas prezidents Stefans Dragunis, kurš bija mēģinājis organizēt virkni nacionālo olimpiāžu, uzskatīja, ka Grieķija nevarēs sarīkot šo pasākumu. 1894. gada beigās Stefana Skuludisa vadībā esošā rīkotājkomiteja iepazīstināja ar ziņojumu, ka spēļu izmaksas būs trīs reizes lielākas, nekā sākotnēji to bija plānojis Pjērs de Kubertēns. Viņi secināja, ka spēles nevarēs rīkot, un piedāvāja atkāpties. Spēļu kopējās izmaksas bija plānotas 3 740 000 zelta drahmas.
Ar šaubām par olimpisko spēļu atdzīvināšanu Pjērs de Kubertēns un Dimitrijs Vikels uzsāka kampaņu, lai saglabātu olimpisko kustību dzīvu. Viņu centieni kulmināciju sasniedza 1895. gada 7. janvārī, kad D. Vikels paziņoja, ka kroņprincis Konstantīns pārņems spēļu organizācijas komitejas vadību. Viņa pirmais uzdevums bija piesaistīt līdzekļus, kas nepieciešami spēļu rīkošanai. Viņš paļāvās uz grieķu tautas patriotismu, lai motivētu viņus nodrošināt nepieciešamās finanses. Konstantīna I entuziasms izraisīja grieķu sabiedrības atbalstu. Ar ziedojumiem tika savāktas 300 000 drahmas, tomēr tas nebija pietiekoši. Lai vēl vairāk pavairotu līdzekļus, tika izlaista pastmarku sērija par olimpisko tematiku. Komiteja no šī pasākuma ieguva 400 000 drahmas, bet 200 000 drahmas tika iegūtas no pārdotajām biļetēm. Pēc Konstantīna I lūguma uzņēmējs Džordžs Averofs piekrita sponsorēt Panatinaiko stadiona restaurāciju. Džordžs Averofs šim projektam ziedoja 920 000 drahmu. Par godu Džordža Averofa ziedojumam 1896. gada 5. aprīlī pie stadiona tika uzbūvēta un atklāta Averofa statuja. Tā tur pastāv līdz šai dienai. Šie papildus līdzekļi ļāva pirmajām olimpiskajām spēlēm notikt laikā.
Spēļu organizēšana stipri atšķīrās no mūsdienu prakses. Netika celts olimpiskais ciemats, savu dzīvošanu Atēnās sportisti apmaksāja paši. Vairāki ārzemju sportisti piedalījās sacensības tikai tāpēc, ka vienkārši tobrīd atradās Atēnās.
Pirmais noteikums, par kuru jaunā Starptautiskā Olimpiskā komiteja balsoja 1894. gadā, bija atļaut olimpiskajās spēlēs piedalīties tikai sportistiem amatieriem. Tādējādi sacensības tika rīkotas saskaņā ar amatieru noteikumiem, izņemot paukošanā. Noteikumi nebija vienoti, tāpēc organizācijas komitejai bija jāizvēlas starp dažādu nacionālo vieglatlētikas asociāciju kodiem. Žūrijai, tiesnešiem un spēļu vadītājiem bija tādi paši vārdi kā senatnē (Ephor, Helanodic un Alitarc).
Sievietēm nebija tiesību sacensties 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, jo Pjērs de Koubertēns uzskatīja, ka viņu iekļaušana būs "nepraktiska, neinteresanta, neestētiska un nepareiza".
Sporta veidi un disciplīnas
1894. gada Sorbonnas kongresā Pirmajām olimpiskajām spēlēm Atēnās tika ieteikts liels sporta veidu saraksts. Pirmajos oficiālakos paziņojumos par sporta veidiem spēļu programmā tika piedāvāti arī tādi sporta veidi kā futbols un krikets, taču šie sporta veidi tā arī netika iekļauti olimpisko spēļu programmā. Olimpisko spēļu programmā bija plānota arī airēšana un burāšana, bet šo sporta veidu sacensības tika atceltas slikto laika apstākļu dēļ plānotajā sacensību dienā. Rezultātā 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā bija iekļauti 9 sporta veidi, 43 disciplīnas.
Norises vietas
1896. gada vasaras olimpiskajām spēlēm tika izmantotas septiņas sacensību vietas. Galvenā norises vieta bija Panatinaiko stadions, kurā norisinājās sacensības četros no deviņiem apstiprinātajiem sporta veidiem. Maratonas pilsētā tika aizvadīta maratona sacensības un individuālie braucieni riteņbraukšanā. Treka riteņbraukšana notika Neo Falirona velodromā. Peldēšana tika aizvadīta Zijas līcī, paukošana pie Zapiona, sporta šaušana Skopeftirionā, Kalitejā un teniss Atēnu lauka tenisa klubā un Neo Falirona velodromā. Zijas līcis ir jūras osta un jahtu osta Atēnu teritorijā. Tā tika izmantota kā peldēšanas sacensību norises vieta, jo spēļu organizatori vēlējās izvairīties no naudas tērēšanas speciālas vietas izveidošanai.
Četras no 1896. gada norises vietām tika atkārtoti izmantotas kā 2004. gada vasaras olimpisko spēļu norises vietas. Neo Falirona velodroms tika rekonstruēts par futbola stadionu 1964. gadā un tagad ir pazīstams kā Karaiskaki stadions. Šis stadions tika vēlreiz rekonstruēts 2003. gadā, lai tajā varētu organizēt futbolu. 2004. gada Atēnu olimpisko spēļu laikā Panatinaiko stadions kalpoja kā loka šaušanas norises vieta un bija arī finiša taisne maratona sacensībām vieglatlētikā. Pati Maratonas pilsēta 2004. gada olimpiskajās spēlēs kalpoja kā maratona sacensības starta vieta. Savukārt Zapions no 1998. gada līdz 1999. gadam un 2004. gada olimpisko spēļu laikā kalpoja kā rīkotājkomitejas (ATHOC) atrašanās vieta, kā arī 2004. gada spēļu laikā bija centrālais sakaru centrs.
Atklāšanas ceremonija
6. aprīlī (25. martā pēc Jūlija kalendāra, kas tolaik tika izmantots Grieķijā) tika oficiāli atklātas pirmās olimpiādes spēles; tā bija Lieldienu pirmdiena gan Rietumu, gan Austrumu kristīgajai baznīcai un Grieķijas neatkarības gadadiena. Olimpisko spēļu atklāšana notika Panatinaiko stadionā, kurā bija aptuveni 80 000 skatītāji, tostarp Grieķijas karalis Georgs I, viņa sieva Olga un viņu dēļi. Lielākā daļa no startējošajiem sportistiem atradās uz stadiona laukuma un bija sagrupēti pa pārstāvošajām valstīm. Pēc rīkotājkomitejas prezidenta kroņprinča Konstantīna runas viņa tēvs karalis Georgs I oficiāli atklāja spēles ar vārdiem (grieķu valodā):
"'Es paziņoju, ka pirmās starptautiskās olimpiskās spēles Atēnās ir atklātas. Ilgu dzīvi tautai. Ilgu dzīvi grieķu iedzīvotājiem.'"
Pēc tam dažādi muzikālie piedāvājumi nodrošināja fonu citsā olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijās līdz 1960. gadam. Kopš 1960. gada Spiridona Samara un Kostisa Palama skaņdarbs kļuva par oficiālo olimpisko himnu (lēmumu Starptautiskā Olimpiskā komiteja pieņēma sesijā 1958. gadā). Citi pašreizējo olimpisko spēļu atklāšanas ceremoniju elementi tika ierosināti vēlāk: olimpiskā lāpa pirmoreizi tika iedegta 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, pirmais sportistu zvērests tika dots 1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs un pirmais oficiālais tiesnešu zvērests tika dots 1972. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Noslēguma ceremonija
12. aprīļa rītā (3. aprīlī pēc Jūlija kalendāra, kas tolaik tika izmantots Grieķijā) Grieķijas karalis Georgs I sarīkoja banketu spēļu ierēdņiem un sportistiem (kaut arī dažas sacensības vēl nebija notikušas). Savas runas laikā viņš skaidroja, ka uztraucas par to, ka olimpiskās spēles pastāvīgi jāorganizē Atēnās. Olimpisko spēļu oficiālā noslēguma ceremonija notika nākamajā trešdienā, 15. aprīlī, pēc tam, kad lietus dēļ tā tika pārcelta no otrdienas. Noslēguma ceremonijā piedalījās arī Grieķijas karaliskā ģimene. Ceremonija tika atklāta ar Grieķijas himnu un odu, kuru sengrieķu valodā izveidoja britu sportists un zinātnieks Džordžs Stjuarts Robertsons.
Pēc tam karalis uzvarētājiem pasniedza balvas. Atšķirībā no mūsdienām, pirmās vietas ieguvēji saņēma sudraba medaļu, olīvu zaru un diplomu, savukārt otrās vietas ieguvēji saņēma vara medaļu, lauru zaru un diplomu. Trešās vietas ieguvēji balvu nesaņēma.
Daži uzvarētāji saņēma arī papildu balvas, piemēram, Spiridons Luiss no Pjēra de Kurbertēna drauga Mišela Breala saņēma kausu, kas bija paredzēts maratona uzvarētājam. Pēc tam Spridons Luiss veda medaļniekus goda aplī ap stadionu, bet Olimpiskā himna tika atskaņota vēlreiz. Pēc tam Grieķijas karalis Georgs I paziņoja, ka pirmās olimpiskās spēles ir noslēgušās un devās prom no stadiona, kamēr dziedātāju grupa atskaņoja Grieķijas himnu un pūlis uzmundrināja.
Tāpat kā Grieķijas karalis, arī daudzi citi atbalstīja ideju nākamās spēles atkal rīkot Atēnās; vairums amerikāņu sportistu parakstīja vēstuli kroņprincim, paužot atbalstu šai idejai. Pjērs de Kubertēns tomēr stingri iebilda pret šo ideju, jo uzskatīja starptautisko rotāciju par vienu no mūsdienu olimpisko spēļu stūrakmeņiem. Pēc viņa vēlēšanās nākamās olimpiskās spēles notika Parīzē, kaut arī tās nedaudz aizēnoja vienlaikus notiekošā Pasaules izstāde.
Pārstāvētās valstis
Nacionālo komandu koncepcija nebija galvenā olimpiskās kustības sastāvdaļa līdz 1906. gada neoficiālajām olimpiskajām spēlēm, lai gan vairākos avotos ir uzskaitīta sportistu valsts piederība 1896. gadā un pasniegtais medaļu skaits. Pastāv nozīmīgi konflikti attiecībā uz to, kuras valstis sacentās. Pēc Starptautiskās Olimpiskās komitejas datiem spēlēs piedalījās 14 valstu pārstāvji, tomēr pēc citiem datiem tajās piedalījās 12 vai 15 valstis. Dažādu koloniju un protektorātu pārstāvji piedalījās nevis kā savu metropoļu pārstāvji, bet gan patstāvīgi. Vairāku valstu dalībnieku skaitu un pašu dalības faktu spēlēs nevar uzzināt arī tādēļ, ka nav iespējams precīzi noskaidrot vai to pārstāvji reāli startēja spēlēs vai arī bija tikai pieteikti dalībai. Turklāt tenisā piedalījās starptautiskās komandas, kurās bija dažādu valstu pārstāvji. Krievijas Impērija un Beļģija arī vēlējās piedalīties un pat sākumā pieteica savus sportistus, tomēr vēlāk atteica savu dalību.
Medaļas
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs medaļas izcīnīja 10 no 14 pārstāvētajām valstīm, papildus vēl trīs medaļas ieguva jauktā komanda, kur startēja dažādu valstu pārstāvji. Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu ir piešķīrusi zelta, sudraba un bronzas medaļas trim labākajiem sportistiem katrā no sacensībām. Salīdzinot ar mūsdienu olimpiskajām spēlēm 1896. gadā pirmās vietas ieguvējs saņēma sudraba medaļu un olīvu zaru, bet otrās vietas ieguvējs vara medaļu un lauru zaru, bet trešā vieta netika apbalvota. ASV izcīnīja visvairāk zelta medaļu, taču kopsummā visvairāk medaļu izcīnīja Grieķijas sportisti, kurā bija par 155 sportistiem vairāk nekā ASV komandā.
1896. gada olimpisko spēļu medaļas aversā ir attēlota Zeva seja, kā arī viņa roka, kurā atrodas zemeslod e ar uzrakstu “ΟΛΥΜΓΙΑ”. Savukārt reversā attēlota Akropole ar uzrakstu “ΔΙΕΘΝΕΙΣ · ΟΛΥΜΓΙΑΚΟΙ · ΑΓΩΝΕΣ ΕΝ · ΑΘΗΝΑΙΣ · 1896." Medaļas autors ir franču skulptors un tēlnieks Žils Klemāns Šaplēns.
Pilava Gurna
Pilava Gurna (pl vēsturiski arī Peilava - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē.
Celiakija
Celiakija jeb glutēna enteropātija ir tievās zarnas autoimūna slimība, kurai raksturīga graudu olbaltumvielu (glutēna) nepanesamība. Glutēns nav viena olbaltumviela, bet dažādu polipeptīdu (gliadīnu un glutenīnu) maisījums. Tievo zarnu bojājumus izsauc nevis šī olbaltumviela, bet gan antivielas, kas pārmērīgi agresīvas imūnsistēmas darbības dēļ rodas pret cilvēka paša audiem.
Pilava Gurna
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Celiakija
Vēsture un izplatība
Lai arī celiakijai līdzīga slimība aprakstīta jau 2. gadsimtā, pirmais skaidrais apraksts ir veikts 1888. gadā un tā autors ir Semjuels Džī. Tobrīd cēloņi bija neskaidri, taču jau bija ideja par ārstēšanu ar uztura maiņu, līdz 20. gadsimta Vidum tika izmēģinātas dažādas diētas ar zināmiem panākumiem, līdz Vims Dike 1950. gadā promocijas darbā pierādīja, ka ievērojamus uzlabojumus dod kviešu, rudzu un auzu izslēgšana no uztura. 1954. gadā tika aprakstīta zarnas iekšējā pārklājuma histoloģija. 1968. gadā Anglijā tika dibināta Celiakijas biedrība un šobrīd līdzīgas biedrības ir visā pasaulē.
Pilava Gurna
Kad Pilava Gurna atradās Vācijas sastāvā, tā tika saukta par "garāko Vācijas ciemu", jo tā stiepās gar upi vairāku kilometru garumā. 18. gadsimta beigās Pilavā Gurnā darbojās brāļu draudžu mācītājs Georgs Heinrihs Loskīls.
Celiakija
Vēsture un izplatība
Celiakijas izplatība pasaulē ir svārstīga. Celiakija biežāk novērota sievietēm kā vīriešiem 2:1 līdz 3:1, bērniem izplatība ir robežās no 0,31—0,9 %, kamēr pieaugušajiem 1—2 % Eiropā, 0,4—0,95 % ASV.
Diagnosticēšana un simptomi
Celiakijas diagnostikas iespējas mūsdienās ir krietni paplašinājušās. “Zelta standarts” joprojām ir biopsija, taču diagnozes noteikšanā iespējams izmantot arī asins seroloģiskos testus un ģenētisko testu. Endoskopijā biopsijas rezultātus novērtē saskaņā ar Mārša kritērijiem, kur gļotāda tiek novērtēta ar atzīmi sākot no 0 (pilnībā vesela gļotāda) līdz atzīmei III (smagi gļotādas bojājumi).
Celiakijas gadījumā cilvēkam ir traucēta uzturvielu uzsūkšanās organismā. Bieži vien šīs slimības simptomus (caureja, nogurums, vemšana) uzskata par kādas citas slimības simptomiem, tādēļ bieži vien tā netiek diagnosticēta. Bērniem un pieaugušajiem celiakijas simptomi atšķiras, bērniem biežāk novērojami klasiskie celiakijas simptomi, kamēr pieaugušajiem biežāk ir atipiskie celiakijas simptomi.
Celiakija, ja netiek ārstēta, saistīta ar nopietnām ilgtermiņa komplikācijām. Salīdzinot ar pamatpopulāciju, noteiktas šādas novirzes:
Vismaz 5 gadus ilga stingra bezglutēna diētas ievērošana šos riskus samazina. Celiakijas galvenā ārstēšanas metode ir stingra bezglutēna diēta uz mūžu. Bezglutēna diētu ieteicams papildināt ar uztura bagātinātājiem (dzelzs, cinks, magnijs, kalcijs, īpaši B grupas vitamīni). Dažiem celiakijas pacientiem var būt nepieciešama steroīdu terapija, lai panāktu klīnisku un histoloģisku uzlabošanos. Bezglutēna diēta aizliedz uzturā lietot kviešus, rudzus, miežus un tos saturošus produktus. Šobrīd šaubīgs produkts ir auzas — lielākā daļa pārdošanā pieejamo auzu ir piesārņotas ar glutēnu. Tirgū ir ieejamas speciālas bezglutēna auzas, kas lielākajai daļai pacientu ir drošas. Ir aprakstīti atsevišķi pētījumi, kad celiakijas pacienti izrādījušies intoleranti arī pret bezglutēna auzām.
Celiakijas pacienti uzturā var lietot neapstrādātus augļus un dārzeņus, neapstrādātu, svaigu gaļu, pienu, riekstus un sēklas. Jāuzmanās no rūpnieciski apstrādātiem produktiem — tajos var būt pievienotas glutēnu saturošas sastāvdaļas (piemēram, kviešu šķiedras kūpinātai gaļai vai miežu iesals kukurūzas pārslām). Produktiem, kas ražoti rūpnieciski, rūpīgi jālasa etiķete, jo pat žāvēti augļi var būt apkaisīti ar miltiem, lai novērstu mitrumu, krējumam var būt pievienota kviešu ciete, dažiem produktiem glutēnu pievieno pašu par sevi, jo tam piemīt labas saistītāja spējas. Tāpat nedrīkst iegādāties dabiski glutēnu nesaturošu augu miltus bez atzīmes “Nesatur glutēnu”, jo tie var būt malti vienās dzirnavās ar glutēnu saturošiem augiem, tādējādi tos piesārņojot.
Ir pieejami speciāli bezglutēna diētai paredzēti produkti, kas ir attiecīgi marķēti. Eiropas Savienībā uzraksts “Nesatur glutēnu” atļauts lietošanai produktiem, kuros glutēna saturs ir mazāk par 20 mg glutēna uz 1 kg produkta.
Līgatnes stacija
Līgatnes stacija var būt:
SARS
SARS (smagais akūtais respiratorais sindroms) ir respiratora vīrusu infekcija, kuru izraisa SARS koronavīruss (SARS-CoV, SARSr-CoV).
Epidēmija
Šīs slimības epidēmija bija laika posmā no 2002. gada novembra līdz 2003. gada jūlijam. Epidēmijas laikā ar SARS saslima 8094 un nomira 774 cilvēki.
Lai SARS epidēmija neatkārtotos, izmanto dažādas metodes, piemēram, Singapūrā cīņai ar žurkām, kuras ir vienas no galvenajām slimības pārnēsātājām, izmanto infrasarkano staru kameras un ultravioleto staru urīndetektorus.
Krištianu da Mata
2002. gadā Krištianu izcīnīja čempiona titulu CART sacīkstēs ar Newman/Haas komandas formulu. Šīs komandas formulas darbināja Toyota dzinēji, tāpēc Toyota F1 birojs pievērsa lielu uzmanību šim brazīlietim. Jau nākamgad viņš kļuva par Olivjē Panī komandas biedru Formula 1 sacīkstēs un izcīnīja trīsreiz vairāk punktu nekā visi pārējie debitanti kopā ņemti. Nākamā sezona viņam nebija tik veiksmīga un sezonas vidū viņš tika atlaists. Viņa vietā atlikušo sezonu nobrauca Rikardu Zonta. Da Mata atgriezās Champ Car (CART bankrotēja un tika pārpirkts, tāpēc tika nomainīts arī nosaukums) un jau savā pirmajā atgriešanās sezonā izcīnīja uzvaru. Pēc gada da Mata sadūrās ar alni brīvajos treniņbraucienos, pēc kā viņš guva smagu galvas traumu. Mēneša laikā da Mata varēja sākt iet īsas distances un runāt portugāliski un angliski. Pilots beidzot paziņoja, ka gatavojas atgriezties sacīkstēs. Sakarā ar ārstu aizliegumu braukt atklāto riteņu sacīkstēs, viņš tagad brauc ar salonautomobiļiem.
Melnais gulbis (filma)
"Melnais gulbis" (en) ir 2010. gada ASV psiholoģiska drāma, ko režisējis amerikāņu kinorežisors Darens Aronovskis. Filmas sižets attēlo kādas Ņujorkas baleta trupas "Gulbju ezers" iestudēšanas procesu un pirmizrādi.
Filmas pirmizrāde notika 68. Venēcijas kinofestivālā 2009. gada 21. maijā. No 2010. gada 3. decembra to izrādīja ierobežotā skaitā kinoteātru ASV, bet starptautiskā filmas pirmizrāde notika 17. decembrī.
Filma nominēta 68. Zelta globusa balvai un 83. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā filma" un Natālija Portmane saņēma Oskara balvu nominācijā "Labākā aktrise".
Boba Sinklera diskogrāfija
Šī ir franču dīdžeja un producenta Boba Sinklera diskogrāfija
Glens Deiviss
Ronalds Glens Deiviss (dzimis Batonrūžā, Luiziānas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Losandželosas "Clippers". Pirms karjeras NBA viņš spēlēja NCAA, kur pārstāvēja Luiziānas štata universitātes (LSU) basketbola komandu "Tigers". 2007. gada NBA draftā viņu izraudzījās Sietlas "SuperSonics" ar kopējo 35. numuru otrajā drafta izvēles kārtā.
Karjera
G. Deiviss sasauca preses konferenci, kurā paziņoja par to, ka izlaidīs pēdēju gadu Luiziānas štata universitātē (LSU), jo piesakās NBA draftam. Viņš parakstīja līgumu ar aģentu Džonu Hamiltonu no Performance Sports Managament.
G. Deivisu draftā izvēlējās Sietlas "Supersonics" ar kopējo 35. numuru, taču tūlīt pat kopā ar Reju Alenu tika aizmainīts uz "Celtics". Pretī Sietlas vienība saņēma Delonte Vestu, Volliju Sčerbiaku, kā arī Džefu Grīnu.
Viņš piedalījās 2007. gada NBA Vasaras līgas mačos "Celtics" komandas sastāvā. Pēc Raiena Gomesa, Džeralda Grīna un Ala Džefersona aizmainīšanas G. Deivisam prognozēja visai pieklājīgu spēles laiku. Lai gan G. Deiviss ir spēka uzbrucējs, viņš prasmīgi spēj darboties arī centra spēlētāja pozīcijā.
, savā 20. mačā NBA, G. Deiviss izgāja Bostonas vienības pamatsastāvā pirmo reizi karjerā. Viņš aizvietoja savainoto pamatsastāva centra spēlētāju Kendriku Pērkinsu. Centra pozīciju gan ieņēma Kevins Gārnets, bet G. Deiviss darbojās sev ierastajā ampluā. Viņš pret Sakramento "Kings" guva 16 punktus un izcīnīja 9 atlēkušās bumbas. Veiksmīga spēle G. Deivisam bija arī pret Detroitas "Pistons". Basketbolists guva 20 punktus, 16 no tiem ceturtajā ceturtdaļā.
Tā paša gada 5. decembrī G. Deiviss tika pieķerts raudot kameru priekšā, kad Gārnets nosodīja rezervistus par slikto spēli, nespēdami nosargāt 25 punktu vadību. G. Deiviss vēlāk, runādams par incidentu, izteicās, ka tas nav nekas apkaunojošs. Arī komandas treners Doks Riverss pauda viedokli, ka nekas īpašs nav noticis.
2008. gadā kopā ar "Celtics" Deiviss izcīnīja NBA čempiontitulu. basketbolists aizvadīja savu rezultatīvāko spēli karjerā, gūdams 24 punktus pret Memfisas "Grizzlies".
2008.—2009. gada sezonā viņš kopā ar Celtics nokļuva līdz konferences finālam, kur zaudēja Orlando "Magic". 2009. gada 10. augustā viņš parakstīja divu gadu līgumu ar "Celtics" par 6,5 miljoniem ASV dolāru. 2011. gadā pārgāja uz Orlando "Magic".
2014. gadā pārgāja uz Losandželosas "Clippers" komandu.
Augšlīgatne
Augšlīgatne (agrāk arī Līgatne, Līgatnes stacija) ir apdzīvota vieta Cēsu novada Līgatnes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Līgatnes upītes kreisajā krastā pie Rīgas—Valkas dzelzceļa un autoceļu A2 un P32 krustojumā 24 km no novada centra Cēsīm un 64 km no Rīgas.
Līgatnes nosaukums kartēs pirmo reizi parādās 1688. gadā kā Ligastes krogs (Ligast krogh). Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1898. gada, kad Paltmales muižas īpašnieks izdalīja apbūves gabalus pie uzceltās Līgatnes dzelzceļa stacijas. 1935. gadā Līgatnes stacijas ciemā bija 120 mājas un 595 iedzīvotāji, tam piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.
Līgatnē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola (Līgatnes vidusskolas daļa), bērnudārzs, Līgatnes mūzikas un mākslas skola, novada sporta centrs, bibliotēka, pasts.
Natālija Geizenbergere
Natālija Geizenbergere (de; dzimusi Minhenē, Vācijā) ir vācu kamaniņu braucēja. 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs viņa ieguva bronzas medaļu. Tāpat viņa ir trīskārtēja Pasaules čempione (2009, 2013 — divi tituli) un 2008. gada Eiropas čempione.
Natālijas labākais rezultāts Pasaules kausa kopvērtējumā ir uzvara 2012.—2013. gada sezonā.
Vabsi
Vabsi jeb Vapsi (et, vēlāk Eesti Vabadussõjalaste Liit, vabadussõjalased, vai vienkāršā valodā vapsid) bija radikāla, nacionālistiska igauņu politiskā organizācija un vēlāk arī partija, kas darbojās 20. gadsimta 20.—30. gados.
Organizācija tika dibināta 1929. gadā. Ekonomiskās krīzes apstākļos tā īsā laikā kļuva par ievērojamu politisko spēku Igaunijas politikā. 1933. gadā tai izdevās referendumā panākt radikālas izmaiņas konstitūcijā, kas ierobežoja parlamenta un valdības darbību. 1934. gadā Vabsu izvirzītais kandidāts uz Igaunijas Valsts vecākā amata vēlēšanām aprīlī baudīja ievērojamu tautas atbalstu, tomēr martā Konstantīns Petss kopā ar Johanu Laidoneru veica valsts apvērsumu un arestēja vairākus organizācijas biedrus. Organizācijas vārds izskanēja arī saistībā ar valsts apvērsuma mēģinājumu 1935. gadā, pēc kura Vabsi tika aizliegti un faktiski beidza pastāvēt.
Ideoloģija
Vēsturnieks Aivars Stranga par Vabsu galvenajiem politiskajiem principiem ir nosaucis antiliberālismu, antikapitālismu, antimarksismu, vienojošo (integrālo) nacionālismu, kā arī antisemītismu. Tomēr organizācija noraidīja Vācijas rasu ideoloģiju un atklāti kritizēja nacistu ebreju vajāšanu, kā arī mēģināja distancēties no Vācijas.
Runājot par antisemītismu, dažreiz viņi savus pretiniekus saistīja ar ebreju finansējumu, tomēr, pēc vēsturnieka Andresa Kasekampa domām, Vabsi Igaunijas kontekstā ar antisemītismu īpaši neizcēlās. Turpretim viņi arī noraidīja šovinismu un viņiem nebija agresīvas ārpolitikas kā nacistiem vai somu kustībām.
Vabsi pārņēma noteiktus elementus no Itālijas fašistiem un Vācijas nacistiem, piemēram, romiešu sveicienu. Organizācijai bija sava uniforma, simbolika, kā arī laikraksts "Võitlus". Viņi arī valkāja melnu bereti kā formas tērpa galvassegu.
Organizācija uzturēja labas attiecības ar Somijas fašistu kustībām.
Padomju historiogrāfijā Vabsu organizācija tika saukta par fašistisku vai profašistisku, jo viņu nacionālistiskā un pro-autoritārā ideoloģija daļēji pārklājās ar Musolīni fašistu politiku.
Vēsture
Organizācijas aizsākumi meklējumi 1926. gadā, kad tika izveidota Igaunijas Brīvības cīnītāju līga (no nosaukuma saīsinājuma radās Vabsu nosaukums). Tā bija Igaunijas brīvības cīņu veterānu organizācija, kurā varēja iestāties tikai veterāni, un tā nodarbojās ar bijušo karavīru interešu un tiesību aizstāvēšanu.
Ekonomiskās krīzes apstākļos organizācija arvien paplašinājās un īsā laika periodā kļuva par ievērojamu politisko spēku Igaunijas politikā.
1932. gadā un 1933. gada jūnijā notikās parlamentā pārstāvēto partiju ierosināti referendumi par mēreniem valsts konstitūcijas grozījumiem. Abos gadījumos iniciatīvas neieguva nepieciešamo balsu skaitu.
1933. gada oktobrī Vabsu izvirzītais konstitūcijas grozījumu projekts spēja savākt nepieciešamo balsu skaitu referendumā. Jaunajā konstitūcijas redakcijā tika radikāli samazināta parlamenta un valdības loma par labu Igaunijas Valsts vecākajam.
1934. gada janvārī Vabsi pašvaldību vēlēšanās uzvarēja Tallinā un Tartu, kā arī ieguva ievērojamu vietu skaitu citās pašvaldībās.
24. janvārī stājās spēkā grozītā konstitūcija un aprīlī bija jānotiek Valsts vecākā vēlēšanām. Vabsi šim amatam par kandidātu izraudzījās Andresu Larku, kurš pēc priekšvēlēšanu datiem un kopējā noskaņojuma Igaunijā baudīja ievērojamu tautas atbalstu. Larks kāda Tartu laikraksta veiktajā paraugnobalsošanā ieguva 4300 balsis, Laidoners pāri par 4000, bet Petss tikai 2800 balsu. Vēlēšanas tā arī nenotika, jo 12. martā Konstantīns Petss un Johans Laidoners veica valsts apvērsumu, pēc kura Vabsu kustības darbība tika apturēta un vairāki simti tās biedri tika arestēti.
Noriets
Oficiāli organizācija tika aizliegta 1935. gada decembrī pēc tam, kad bija atklāts, ka viņi gatavojušies pučam. 1936. gadā vairāk kā simts Vabsu organizācijas dalībnieku tika notiesāti par puča gatavošanu. Organizācijas nominālais vadītājs ģenerālis Larks tika notiesāts uz 15 gadiem, tomēr jau 1937. gadā tika amnestēts. Sirkam, kurš faktiski vadīja organizāciju, 1934. gadā izdevās aizbēgt no cietuma uz ārzemēm, tomēr jau 1937. gada augustā viņš izdarīja pašnāvību Luksemburgā. Visi notiesātie Vabsi, kas vēl atradās apcietinājumā, tika amnestēti 1938. gadā. Rezultātā sabiedrības atbalsts kustībai strauji kritās, un veterāni vairs nebija nopietna alternatīva iedibinātajai kārtībai.
Mūsdienās
2009. gadā notikās mēģinājums reģistrēt organizāciju ar Vabsu nosaukumu, tomēr Igaunijas varas iestādes atteicās to darīt.
MGCP
MGCP ir signālu un zvanu kontroles protokols, ko izmanto IP balss pārraides (VoIP) sistēmas, kas parasti savstarpēji sadarbojas ar publisko komutējamo telefonu tīklu (PSTN).
Džeks Rūbijs
Džeks Leons Rūbijs (, dzimis kā Džeikobs Rubinstains, miris ) - Dalasas naktskluba īpašnieks, kurš 1963. gada 24. novembrī publiski nogalināja ASV prezidenta Džona Kenedija iespējamo slepkavu Lī Hārviju Osvaldu.
Dzimis Čikāgā, no Polijas emigrējušu ebreju ģimenē. Bērnībā daudz kavējis skolu, tāpēc ievietots pāraudzināšanas iestādē. Darbojās zirgu skriešanās sacensību biznesā. Pēc dienesta armijā ASV Otrā Pasaules kara laikā 1947. gadā pārcēlās uz Dalasu, kur nomainīja uzvārdu uz Rūbiju. Uzturēja dažādus naktsklubus un striptīzbārus. Viņam bija pazīšanās gan Dalasas policijas, gan vietējās mafijas un spēļu biznesa aprindās.
Viļņas Universitāte
Vēsture
1570. gadā pēc bīskapa Valeriāna Protašēviča uzaicinājuma Viļņā ieradās jezuīti, atklāja Jēzus biedrības Akadēmiju un Universitāti (Almae Academia et Universitas Vilnensis Societatis Jesu) un ar Polijas karaļa un Lietuvas lielkņaza Sigismunda Augusta palīdzību izveidoja bibliotēku. 1579. gadā Polijas karalis Stefans Batorijs piešķīra akadēmijai universitātes tiesības. 16. gadsimtā universitāte gan pieaicināja ārvalstu zinātniekus, gan paplašināja bibliotēku. 1595. gadā universitātē tika izdots katehisms lietuviešu valodā, ko uzskata par pirmo grāmatu lietuviešu valodā. Tomēr vēlākajā Polijas-Lietuvas kopvalsts pagrimuma periodā 17. gadsimta 2. pusē un 18. gadsimtā universitāte panīka. Pēc Polijas dalīšanas un Lietuvas inkorporācijas Krievijas Impērijā 19. gadsimta sākumā tā kļuva par laicīgu universitāti un bija viena no lielākajām universitātēm Eiropā. Pēc Novembra sacelšanās apspiešanas Krievijas ķeizars Nikolajs I 1832. gadā pavēlēja universitāti slēgt.
Džeks Rūbijs
Tūlīt pēc šāviena Rūbijs tika arestēts. Viņš paskaidroja, ka šāvis tāpēc, lai parādītu, ka ebrejiem "ir iekšas", ka gribējis atjaunot Dalasas labo slavu un ka negrib, lai Žaklīnai Kenedijai būtu jāatbild uz jautājumiem tiesā.
Viļņas Universitāte
Vēsture
1919. gadā Viļņas Universitāti atjaunoja kā Stefana Batorija Universitāti ar apmācību poliski, bet pēc Viļņas apgabala atdalīšanas Lietuvas pagaidu galvaspilsētā Kauņā nodibināja Lietuvas Universitāti (no 1930. gada Vītauta Dižā Universitāte) ar apmācību lietuviešu valodā. 1939. gadā pēc Viļņas apgabala daļējas iekļaušanas Lietuvā Stefana Batorija Universitāte tika slēgta, tās vietā atvērta Viļņas Universitāte ar lietuviešu kā mācību valodu.
Džeks Rūbijs
Tomēr vēlāk viņš vairākkārt apgalvoja, ka Kenedija slepkavība ir sazvērestība, konkrēti tomēr neprecizējot. Pēc vairākkārtīgiem lūgumiem, kuri iesākumā tika ignorēti, Rūbijam izdevās tikties ar Vorena komisijas locekļiem. Rūbijs lūdza pārcelt viņu uz Vašingtonu, jo Dalasā viņam esot bažas par dzīvību, tomēr komisija apgalvoja, ka pastāv juridiski šķēršļi šādai pārvešanai.
Viļņas Universitāte
Struktūrvienības
Universitātē pašlaik ir 12 fakultātes:
Projekti
Viļņas Universitāte piedalījusies Lietuvas pirmā pavadoņa LituanicaSAT-1 izgatavošanā, kurš palaists kosmosā 2014. gada janvārī.
Džeks Rūbijs
Rūbijs tika atzīts par vainīgu slepkavībā un notiesāts uz nāvi. Viņš pārsūdzēja tiesas lēmumu, 1966. gada 5. oktobrī nāvessods tika atcelts un norīkota jauna lietas izskatīšana 1967. gada februārī. Tomēr 1966. gada decembrī Rūbijs tika nogādāts slimnīcā, kur viņam tika konstatēts vēzis un 1967. gada 3. janvārī viņš mira. Pēdējā zināmajā uzrunā 19. decembrī viņš liecināja, ka Osvaldu nogalinājis viens.
Corpus
Corpus bija Grobiņas Kultūras nama rokgrupa, ko 1978. gadā pēc aiziešanas no "Līviem" nodibināja ģitārists Ēriks Ķiģelis. Grupā ir spēlējuši daudzi Latvijā populāri mūziķi.
Sākotnējā repertuārā bija galvenokārt Ē. Ķiģeļa sacerētas dziesmas (tai skaitā vēlākie "Līvu" hiti — Zīlīte un Vēju muzikants), taču bija arī Igo un Imanta Kalniņa kompozīcijas.
1980. gadā pēc kopīga koncerta "Līvos" atgriezās Ē. Ķiģelis un Vilnis Krieviņš, kuriem piebiedrojās arī Igo.
Tika izveidots jauns Corpus sastāvs, kur no vecās grupas bija palicis tikai nosaukums. Tās līderis bija ģitārists Ainars Virga. Grupa darbojās līdz 1984. gadam, pēc tam Virga kļuva par "Līvu" līderi.
Golfs
Golfs ir sporta spēle, kurā spēlētāji vai komandas ar īpašām nūjām cenšas iesist bumbiņu bedrītē ar pēc iespējas mazāku sitienu skaitu. Tā ir arī viena no nedaudzajām spēlēm ar bumbas izmantošanu, kurai nav nepieciešams stingri noteikta lieluma spēles laukums. Golfa noteikumos ir rakstīts, ka "bumbiņa jāizspēlē no sākumlaukuma bedrītē ar vienu vai vairākiem veiksmīgiem vēzieniem, saskaņā ar noteikumiem".
Pirmā golfa spēle, par kuru ir saglabājušās liecības, notika 1456. gadā Edinburgā, Skotijā, kas ir atzīmēts Edinburgas pilsoņu golfa biedrības (tagad — Karaliskā pilsoņu golfa biedrība) arhīvos.
Golfs ir bijis olimpiskais sporta veids divās olimpiskajās spēlēs — 1900. un 1904. gada Olimpiskajās spēlēs. Tas būs olimpiskais sporta veids arī 2016. un 2020. gada Olimpiskajās spēlēs.
Golfa noteikumi
Golfā pastāv trīs principi. Tie ir šādi: spēle notiek tādā laukumā, kāds tas ir; bumbiņa tiek izspēlēta no tās vietas, kur tā atrodas; ja nav iespējams izpildīt ne pirmo, ne otro principu, tad vadās pēc taisnīguma principa. Katrā golfa laukumā pastāv tā sauktie vietējie golfa noteikumi. Vēlams pirms spēles uzsākšanas iezīmēt savu bumbiņu. Ja bumbiņa kļūst nederīga, lai turpinātu spēli, to drīkst nomainīt. Spēles laikā drīkst konsultēties tikai ar spēles partneri (kediju). Lai spēle ritētu raiti, vēlams nevilcināties ar sitiena izpildi. Par vilcināšanos var tikt piešķirts sods.
Sacensības golfā
Prestižākās sacensības golfā (vērtējot pēc naudas balvām) ir PGA Tour. Tām seko PGA European Tour, LPGA un Champions Tour. Augsti tiek vērtētas arī Asian Tour, Japan Golf Tour un LPGA of Japan Tour.
Golfs vasaras olimpiskajās spēlēs
Golfs ir bijis olimpiskais sporta veids divās spēlēs — 1900. un 1904. gada vasaras olimpiskajās Spēlēs. 2009. gada oktobrī Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijā tika nolemts, ka golfs būs olimpiskais sporta veids arī 2016. un 2020. gada olimpiskajās spēlēs. Atšķirībā no 1900. un 1904. gada spēlēm, šajās spēlēs drīkstēs piedalīties arī profesionāļi.
1900. un 1904. gada spēlēs visvairāk medaļu ieguva Amerikas Savienoto Valstu sportisti (3 zelta, 3 sudraba un 4 bronzas medaļas). Viens Kanādas golferis ieguva zelta medaļu, bet Apvienotā Karalistes golferi ieguva vienu sudraba un vienu bronzas medaļu.
Golfs Latvijā
Latvijā golfa dzīvi organizē un vada Latvijas Golfa federācija. Tā rīko dažādus turnīrus, deleģē sportistu starptautiskām sacensībām un veic citus ar golfu saistītus pasākumus. Latvijā ir trīs lielie golfa klubi: Golfa klubs Viesturi, Ozo golfa klubs un Jūrmalas golfa klubs. Katram klubam ir savs golfa laukums. Ir arī vairāki pļavu golfa laukumi, kuros izvietojušies vēl daži golfa klubi. Pastāv trīs golfa skolas — Viesturu golfa skola, Davis Golf Style Academy un Rīgas golfa skola.
Šarpejs
Šarpejs ir ķīniešu izcelsmes suņu šķirne, kas pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) pieder pie 2. grupas, 2.1 sekcijas ar numuru 309. Šīs sugas suņiem ir krokota āda, it īpaši uz galvas un kakla, kas piešķir tiem īpatnēju izskatu.
Vēsture
Tā ir ļoti sena šķirne, kas, domājams, pastāvēja Ķīnā kopš Haņu dinastijas valdīšanas laikiem. Vissenākās šarpejiem līdzīgu suņu statuetes ir attiecināmas uz laika posmu no 200. gada p.m.ē. līdz 220. gadam. Vēstures dokumentu trūkuma dēļ, daudz no tā, kas ir zināms par šarpeju, balstās uz minējumiem un dedukciju. Tam tāpat kā čau-čau ir zilgana mutes gļotāda un mēle, tāpēc ir iespējams, ka abām šķirnēm ir kopēji priekšteči. Tiek uzskatīts, ka šarpejs tika izveidots Guandunas provincē, kur gadsimtiem bija medību suns, ganāmpulku sargs un lauksaimnieku palīgs. Šķirne tika arī izmantota suņu cīņās. Šīs izklaides zelta laikmets attiecas uz 1930.—1940. gadiem. Šajā periodā suņa ārejais aspekts ievērojami mainījās, jo suņu īpašnieki selekcionēja indivīdus ar aizvien vaļīgāku ādu, lai kautiņos tā paliktu pretinieka zobos, kamēr suņa ķermenis netiktu skarts. Tomēr, kad suņu cīņu organizētāji sāka importēt daudz lielākus kaujas suņus no Eiropas, buldogus, mastifus, šarpeji vairs nevarēja ar tiem konkurēt un to skaits strauji samazinājās. Turklāt pēc Ķīnas Tautas Republikā ieviestā aizlieguma uz mājdzīvnieku turēšanu pilsētās vairums šo suņu tika barbariski iznīcināti.
Šķirni pirmo reizi atzina 1960. gadā Honkongas Kinoloģiskais klubs, tomēr, 1968. gadā reģistrācijas tika pārtrauktas. Daži šarpeji tika aizvesti uz Amerikas Savienotajām Valstīm, kur šo suņu audzētāju biedrība tika reģistrēta 1970. gada oktobrī, bet šarpeja šķirnes klubs 1974. gadā. 1978. gadā Amerikā notika pirmā nacionālā specializētā izstāde. Šarpejs tika uzņemts Amerikas Kinoloģiskajā klubā (American Kennel Club) 1988. gadā, bet šķirnes ciltsgrāmata atvērta 1992. gada jūnijā.
Ja 1978. gadā Ginesa rekordu grāmata nosauca šarpeju par retāko šķirni pasaulē, reģistrējot tikai 60 tās pārstāvjus, šodien sugas nākotne vairs nav apdraudēta.
Izskats
Tas ir vidēja izmēra suns ar kompaktu siluetu. Augstums skaustā ir 44-51 cm abiem dzimumiem, bet svars ir 20–25 kg. Suņa augstums skaustā ir vienāds ar ķermeņa garumu no krūšu kaula līdz sēžas pauguram. Galvas priekšējā daļa ar muti un nāsīm atgādina nīlzirga galvu, tā izskatās samērā liela salīdzinājumā ar ķermeni. Pieres kauls ir līdzens un plats. Pāreja no pieres uz purna daļu ir vidēji izteikta. Krokas no pieres un vaigiem stiepjas lejup, veidojot pakakli. Purngals plats, apaļas formas. Lūpas un purna augšdaļa ir gaļīgas, kroka pie deguna pamatnes ir pieļaujama. Degungals ir liels un plats, apmatojumam atbilstošā krāsā, bet vēlams melns vai pēc iespējas tumšāks. Aukslējas, zobu alveolas un mēle ir zilganmelnas vai zilganpelēkas gaiša toņa suņiem. Rozā plankumi uz mēles ir pieļaujami. Pilnīgi rozā mēle skaitās par brāķi. Pilna zobu formula. Šķērveida sakodiens: augšžokļa priekšzobiem jāpārsedz apakšžokļa priekšzobi. Apakšlūpa nedrīkst traucēt sakodienu. Mandeļformas acis ir nelielas, dziļi novietotas, tumšas ar nopietnu izteiksmi. Ādas krokas nekādā gadījumā nedrīkst traucēt acu plakstiņu kustības. Iekaisušas acis, entropija vai ektropija pazīmes ir diskvalifikācijas iemesls izstādēs. Ausis ir ļoti mazas un diezgan biezas, vienādmalu trīsstūra formā ar nedaudz noapaļotiem galiem, novietotas virs acu līnijas, tās pieguļ pie galvas, to gali ir vērsti acu virzienā. Stāvas ausis skaitās par brāķi. Kakls ir īss, labi muskuļots un nedaudz izliekts. Pleci ir muskuļoti un slīpi. Priekškājas ir taisnas un vidēja garuma ar spēcīgiem kauliem. Krūškurvis ir plats, dziļš - krūšu kauls atrodas uz elkoņu līnijas. Mugura īsa un plata. Muguras līnija nedaudz iekrīt aiz skausta un tad atkal paceļas krustu virzienā. Krusti īsi, plati un nedaudz izliekti. Pakaļkājas labi muskuļotas, paralēlas skatoties no aizmugures, ar mērenu locītavas leņķi. Ādas krokas uz kājām ir augstākā mērā nevēlamas. Pēdas ir vidēja izmēra, kompaktas. Augstu novietota aste ir viena no šķirnes raksturīgām pazīmēm, tā ir plata un apaļa pie pamatnes un sašaurinās virzienā uz galu. Aste var būt sagriezta gredzenā un turēta pāri mugurai. Astes trūkums skaitās par brāķi. Pieaugušiem dzīvniekiem pārlieku liels ādas krokojums uz ķermeņa ir nevēlams. Īss, sarains un ass apmatojums ir vēl viena no šķirnes raksturīgām pazīmēm. Uz ķermeņa, kakla un galvas tas ir sasliets, bet uz kājām cieši pieguļ ādai. Apmatojuma garums nedrīkst pārsniegt 2,5 cm. Ir sastopami suņi ar garāku apmatojumu, ko sauc bear coat, bet oficiālais standarts tos neatzīst. Apmatojums ir vienlaidus krāsas: melns, gaiši vai tumši ruds, dzeltenbrūns un krēmkrāsas vai smilškrāsas. Par brāķiem tiek uzskatīti albīni, svītrotie, melni ar dzeltenbrūnas krāsas lāsumiem, "lāsumaini punktoti" un raibie suņi.
Raksturs un audzināšana
Tas ir diezgan neatkarīgs dzīvnieks ar stipru raksturu. Pieaudzis, tas kļūst diezgan spēcīgs. Saimniekam bez pieredzes būtu jāapmeklē suņu apmācības nodarbības, lai iemācītu savam šarpejam labas paklausības bāzes, kas būs ļoti noderīgas ikdienas dzīvē. Kuces parasti ir vieglāk apmācāmas. Tas ir ideāls kompanjons vientuļam cilvēkam. Ģimenē vairums šarpeju izvēlas vienu personu, kurai būs uzticīgi un klausīs vislabāk. Pret ģimenes bērniem parasti ir iecietīgi, bet praktiski nekad nesekos to dotiem norīkojumiem, tāpēc nav jāpieļauj, ka bērns bez vecāku uzraudzības ved ārā tādu suni - neparedzētā situācijā viņš nespēs to kontrolēt. Pret svešiniekiem, bērniem un pieaugušiem, šarpejs izturas ļoti rezervēti un izvairās no fiziskā kontakta ar tiem. Socializācijai ir liela loma, bet katrs suns saglabās savu iedzimto temperamentu. Tāpēc saimniekam pašam jāizvērtē, vai ir droši ļaut nepazīstamiem cilvēkiem pieskarties savam sunim, un pretējā gadījumā jābrīdina lai to nedara. Vairums šarpeju drosmīgi aizsargā savu teritoriju un ģimenes locekļus. Pareizi socializēts šarpejs pacieš citus suņus, kaut arī izturas pret tiem diezgan vēsi. Vislabāk saprotas ar tiem, kuru emociju izpausme neizvēršas tūlītējā fiziskā kontaktā. Dažiem indivīdiem, it īpaši tēviņiem, ir tieksme uz kauslīgumu. Kad suns ir piesiets saitē viņa sarga instinkts saasinās, tāpēc tādos brīžos tiešs kontakts ar citiem suņiem nav vēlams. Ja plāno iegādāties vēl vienu suni, vislabāk būtu izvēlēties pretēja dzimuma dzīvnieku, ideālā gadījumā otru šarpeju. Daži indivīdi spēj sadzīvot ar mājas kaķiem un citiem mājdzīvniekiem, ja tos pieradina agrā kucēna vecumā, bet īsta draudzība ar tiem izveidojas reti. Ārā no paša sākuma jācenšas kontrolēt viņu tendenci vajāt kaķus un citus sīkus dzīvniekus.
Šis suns ir labi piemērots dzīvei iekštelpās un parasti pielāgojas saimnieka dzīves ritmam. Viņš ir savaldīgs un praktiski nekad nerej. Vairums šarpeju ir ļoti tīrīgi un ātri iemācās nokārtoties tikai ārā. Šarpeja prasības pēc fiziskās slodzes ir vidējas, bet viņam patīk sekot saimniekam lai kur tas dotos, arī garās pastaigās.
Veloceļš Centrs—Mežaparks
Veloceļš Centrs — Mežaparks ir viens no pirmajiem veloceļiem Rīgā, kas uzbūvēts pēc neatkarības atjaunošanas. Tā maršruts savieno pilsētas centru ar Skansti, Čiekurkalnu un Mežaparku. Tas tika atklāts, piedaloties tā brīža Rīgas domes priekšsēdētājam Jānim Birkam.
Gaita
Veloceļam ir izbūvēti pagarinājumi līdz Vecmīlgrāvim un Vecāķiem.
Dzelzs Ceļš
Dzelzs Ceļš tiek uzskatīta par pirmo Latvijas pankroka grupu. 1982. gadā to ar nosaukumu Jūras mēsli nodibināja Gints Sola un Igors Linga. To var uzskatīt arī par šokroka grupu, kas ietekmējusies gan no pankroka, gan smagā metāla (Iron Maiden).
Tukss
Tukss (en) ir oficiālais Linux talismans.