cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
U2
"Joprojām labākā grupa pasaulē" (2000 – 2006)
Sekojošajā "Elevation" koncerttūrē U2 uzstājās jau uz piezemētākas skatuves, atgriežoties arēnās pēc gandrīz dekādes pavadītas stadionos. Sirdsveida skatuve un rampa guva lielāku saikni ar skatītājiem. Pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukumiem, jaunais albums ieguva papildus rezonansi. Tā gada oktobrī U2 uzstājās vairākos izpārdotos koncertos Madison Square Garden Ņujorkā. Vēlāk intervijās Bono un The Edge šos Ņujorkas koncertus nosauca par vieniem no saviem visvairāk atmiņā paliekošajiem un emocionālākajiem priekšnesumiem. 2002. gada sākumā U2 uzstājās XXXVI Superkausa pārtraukumā.
Grupas nākamais albums "How to Dismantle an Atomic Bomb" klajā nāca 2004. gada novembrī. Skaņas ziņā, grupa meklēja smagāk sitošu rokmūziku par "All That You Can't Leave Behind". Bono apgalvo, ka tematiskā ziņā "vairākas dziesmas ir par naivumu un nezināšanas noliegšanu." Albuma pirmais singls "Vertigo" piedalījās plaši rādītajās Apple iPod televīzijas reklāmās, kā rezultātā tika izdota īpaša U2 iPod versija. Albums debitēja pirmajā vietā ASV, kur pirmās nedēļas pārdoto kopiju skaits bija divreiz lielāks nekā "All That You Can't Leave Behind", uzstādot grupas rekordu. Apgalvojot, ka šis albums var sacensties ar U2 trīs labākajiem albumiem, Bono ir teicis: "Šajā albumā nav vāju dziesmu. Taču kā albums kopumā tas nav nekas vairāk kā tā daļu summa, un tas mani patiešām tracina."
Izmantojot līdzīgu skatuves dizainu kā iepriekšējā tūrē, "Vertigo" koncertturnejas dziesmu saraksts bija variēts vairāk nekā jebkurā citā U2 tūrē kopš "Lovetown" turnejas, iekļaujot sevī dziesmas, kas netika spēlētas koncertos kopš 1980. gadu sākuma. Tāpat kā "Elevation" tūre, arī "Vertigo" tūre guva lielus komerciālos panākumus. Albums un tā singli ieguva Grammy balvas visās 8 kategorijās, kurās U2 tika nominēti. 2005. gadā Brūss Springstīns ievadīja U2 Rokenrola slavas zālē.
2006. gada augustā grupa pārveda daļu no saviem finansiālajiem īpašumiem uz Nīderlandi, divus mēnešus pēc tam, kad Īrijā mākslinieku nodokļi tika palielināti līdz €250 000.
"No Line On The Horizon" (2006 – pašlaik)
2008. gada decembrī U2 izdeva 3D koncertfilmu "U2 3D", atainojot grupas uzstāšanos Dienvidamerikā 2006. gadā Vertigo tūrē.
Kopš 2006. gada grupa ierakstīja jauno materiālu kopā ar Riku Rubinu, bet, būdami neapmierināti ar rezultātiem, 2007. gadā jūnijā sāka strādāt kopā ar producentiem Braienu Īno un Danielu Lanuā, beidzot darbu pie albuma "No Line on the Horizon" 2008. gada decembrī.
Jaunais albums tika izdots 2009. gada 27. februārī, bet pirmais singls no jaunā albuma bija "Get On Your Boots", kam vēlāk sekoja vēl divi singli - "Magnificent" un "I'll Go Crazy If I Don't Go Crazy Tonight".
Grupa ir apstiprinājusi, ka plāno izlaist jaunu albumu ar pagaidu nosaukumu "Songs of Ascent", kas sastāvēs no materiāla, kas ticis ierakstīts "No Line on the Horizon" sesiju laikā. Bono saka, ka albums būšot "meditatīvāks albums ar svētceļojuma tēmu".
Muzikālais stils
Jau no saviem pirmsākumiem, U2 ir radījuši savu uzreiz atpazīstamu skanējumu, ar melodisko instrumentālo skanējumu un plašo vokāla skanējumu. Šā skanējuma saknes meklējamas daļēji no ierakstu producenta Stīva Lilijvaita ietekmes, laikā, kad grupas muzikālās spējas vēl bija diezgan ierobežotas. The Edge ir pastāvīgi izmantojis ritmiskas atbalsis un sev raksturīgo delaju (skaņas aizkavēšanos), lai padarītu spēcīgāku savu ģitāras skanējumu, klāt izmantojot arī īriem raksturīgo dūdu skanējumu, lai akcentētu melodiju, kas rada ambientu un atmosfērisku skaņu. Bono ir attīstījis savu falseta balss skanējumu un radījis nopietnus dziesmu tekstus par sociālajām, politiskajām un personiskajām tēmām, un guvis lielu atzinību par savu dziesmu rakstīšanu. The Edge ir raksturojis U2 kā pamatā dzīvo koncertu grupu.
Neskatoties uz U2 vispārraksturojošajām iezīmēm, grupa ir radījusi jaunus elementus savā muzikālajā repertuārā ar katru jaunu albumu. U2 agrīnajā skanējumā jūtama ietekme no tādām grupām, kā "Television" un "Joy Division", un tas tiek raksturots kā "atsvaidzinošs", pateicoties The Edge "mirdzošajiem akordiem" un Bono "dedzīgajam vokālam". U2 savu skanējumu sāka no postpanka saknēm un ar minimālistisku un nesarežģītu instrumentālo daļu, kas dzirdams albumos "Boy" un "October", taču jau bija jūtama attīstība ar albumu "War", kurā ietverti roka himnu, fankmūzikas un deju ritmu aspekti, skanējumam kļūstot agresīvākam. Pirmajos divos albumos, kurus "Rolling Stone" aprakstīja kā "muskuļainus un aizstāvošus", bija jūtama liela daļa no Lilijvaita producēšanas ietekmes. "The Unforgettable Fire", kurš sākās ar to, ka The Edge vairāk spēlēja taustiņinstrumentus nekā ģitāras, kā arī tam sekojošo "The Joshua Tree" jau producēja Braiens Īno un Daniels Lanuā. Pateicoties viņu ietekmei, abiem albumiem bija raksturīga tā sauktā "atšķirīgā tekstūra"
Dziesmām no "The Joshua Tree" un "Rattle and Hum" tika likts uzsvars ar Lanuā raksturīgo ritmu, jo tika kopā samiksēti atšķirīgie gospeļa un blūza mūzikas stili, kas radās no grupas dziļā fascinējuma par Amerikas kultūru, cilvēkiem un ģeogrāfiju. 1990. gados U2 atjaunināja savu skanējumu, sākot izmantot vairāk sintezatoru skaņu, elektronisko piesitienu no alternatīvās mūzikas, deju mūziku un hiphopu albumos "Achtung Baby", "Zooropa" un "Pop". 21. gadsimta sākumā U2 atgriezās pie tradicionālā skanējuma, izmantojot mazāk sintezatoru un elektronisko efektu, bet vairāk tradicionāla ritma.
Dziesmu teksti un tēmas
Lielu daļu no U2 dziesmu tēmām veido sociālie un politiskie komentāri, bieži vien kopā ar kristīgo reliģiju un garīgo iztēli. Piemēram, dziesmu "Sunday Bloody Sunday" un "Mothers of the Dissapeared" teksti ir radušies saistībā ar notikumiem pasaulē: pirmā no tām tika sarakstīta par nemieriem Ziemeļīrijā bet otrā - par argentīniešu māšu, kuru bērni tika nolaupīti šīs valsts apvērsuma laikā 1976. gadā, ciešanām.
Bono iekšējie konflikti un izjūtas, kas saistītas ar ģimenes tēmu, atklājas dziesmās "Mofo", "Tomorrow" un "Kite". Arī emocionāla ilgošanās un lūgšanās ir bieži sastopama tēma, kā piemēram dziesmās "Yahweh", "Peace on Earth" un "Please". Zaudējumi un ciešanas kopā ar cerību un atlabšanu, kas ir centrālā tēma albumā "The Joshua Tree", ir motivējusi lielu daļu no U2 dziesmu tekstu un mūzikas tapšanām. Dažas no dziesmu tekstu idejām ir saistāmas ar Bono un pārējo grupas dalībnieku personīgo pieredzi savas jaunības laikā Īrijā, kā arī Bono aktīvisma kampaņām vēlākajā dzīvē. U2 ir izmantojusi savas "Zoo TV" un "PopMart" koncertturnejas, lai kariķētu sociālās tendences, kā mediju pārbagātība un patērētāju sabiedrība.
Tā kā grupa un tās fani bieži uzsver šīs mūzikas politisko dabu, U2 dziesmu teksti un mūzika ir bieži kritizēti kā apolitiski to neskaidrības un plašās izdomas dēļ, kā arī īpašu atsauču uz aktuāliem cilvēkiem vai notikumiem trūkuma dēļ.
Ietekmes
Grupa kā savus ietekmes avotus ir minējusi "The Who",, "The Clash", "Ramones", "The Beatles", "Joy Division" un "Siouxsie & the Banshees". Citi mūziķi un grupas, kā "The Fray", "OneRepublic", "Coldplay", "The Killers" un "Angels & Airwaves" ir ietekmējušies no U2. Savas U2 dziesmu versijas ir izpildījuši "Our Lady Peace", Mērija Dž. Blaidža, Džonijs Kešs, "The Chimes", Džo Kokers, "Pearl Jam", Džeimss Blants, Darlīna Čeha, "Pet Shop Boys", "Ignite", "The Smashing Pumpkins", "Keane", Utada Hikaru, "Sepultura" un "The Bravery". U2 ir strādājuši kopā ar tādiem māksliniekiem, kā "Green Day", Brūss Springstīns, Bobs Dilans, Elviss Kostello, "R.E.M." un Antons Korbijns.
Kampaņas un aktīvisms
Jau sākot ar 1980. gadu sākumu, U2 dalībnieki, gan kā grupa, gan individuāli, ir kopā ar citiem mūziķiem, māksliniekiem, slavenībām un politiķiem centušies uzsvērt pasaulē pastāvošo nabadzību, slimības un sociālo netaisnīgumu.
1984. gadā Bono un Ādams Kleitons piedalījas "Band Aid" labdarības projektā, lai savāktu naudu Etiopijas bada cietēju pabalstīšanai. Šis projekts izdeva labdarības singlu "Do They Know It's Christmas?", kas kļuva par pirmo no daudzajām sadarbībām starp U2 un šī projekta organizētāju Bobu Geldofu. 1985. gada jūlijā U2 spēlēja "Live Aid" koncertā. Bono un viņa sieva Alija viesojās Etiopijā, kur kļuva par bada aculieciniekiem. Bono vēlāk ir teicis, ka šī vizīte kļuva par pamatu viņa Āfrikas kampaņām un dziesmu iedvesmai.
1986. gadā U2 piedalījās "A Conspiracy of Hope" koncerttūrē, lai atbalstītu Starptautisko amnestiju, kā arī "Self Aid" projektā, kas cīnījās pret bezdarbu Īrijā. Tajā pašā gadā Bono ar sievu Aliju devās uz Nikaragvu un Salvadoru, kur bija liecinieki Salvadoras pilsoņu kara atstātajiem postījumiem. Šie 1986. gada notikumi būtiski ietekmēja albumu "The Joshua Tree", kas tajā laikā tika ierakstīts.
1992. gadā grupa piedalījās "Stop Sellafield" koncertā kopā ar "Greenpeace" savas "Zoo TV" tūres laikā. Notikumi Sarajevā Bosnijas kara laikā ietekmēja dziesmas "Miss Sarajevo" tapšanu, kas pirmoreiz publiski tika spēlēta 1995. gada septembrī Pavaroti un viņa draugu koncertā, un kuru Bono un The Edge spēlēja labdarības pasākumā "Kara bērns". Grupa savu 1993. gadā izdarīto solījumu īstenoja 1997. gadā, kad "PopMart" tūrē koncertēja Sarajevā. 1998. gadā viņi uzstājās Belfāstā dažas dienas pirms "Labās piektdienas vienošanās" balsojuma, uz skatuves uzvedot īru politiskos līderus Deividu Trimblu un Džonu Hamu, lai atbalstītu vienošanos. Vēlāk tajā pašā gadā visi ienākumi no singla "Sweetest Thing" izdošanas tika ziedoti Čornobiļas bērnu projekta atbalstam.
2001. gadā grupa veltīja savu dziesmu "Walk On" Mjanmas prodemokrātu līderim Augam San Sū Kji. 2003. gada nogalē Bono un The Edge piedalījās Dienvidāfrikas HIV/AIDS brīdināšanas "46664" koncertu sērijā, kuru vadīja Nelsons Mandela. Grupa spēlēja 2005. gada "Live 8" koncertā Londonā. Grupu un tās menedžeris Polu Makginesu Starptautiskā amnestija apbalvoja kā Labas gribas vēstniekus par viņu darbu cīņā par cilvēktiesībām.
Kopš 2000. gada Bono ir iesaistījies "2000. jubilejas" kampaņā kopā ar Bobu Geldofu, Muhamedu Ali un citiem, lai Lielās jubilejas (Tūstošgades) sakarā atceltu trešās pasaules valstu parādus. 2002. gada janvārī Bono bija no nevalstiskās organizācijas "DATA" dibinātājiem, kas bija paredzēta, lai uzlabotu Āfrikas sociālo, politisko un finansiālo stāvokli. 2002. gada jūnijā viņš turpināja savu kampaņu pret parādiem un HIV/AIDS, veicot vairākas vizītes dažādās Āfrikas valstīs. "Sarkanā produkta", 2006. gadā izdotā zīmola, kas cenšas savākt līdzekļus Starptautiskajam fondam, viens no dibinātājiem bija Bono. Bono ir sniedzis savu viedokli un redzējumu "The ONE" kampaņai, ASV devumam akcijai "Padari nabadzību par vēsturi". Bono ir sadarbojies arī ar Yahoo!, lai popularizētu "The ONE" kampaņu.
2005. gada nogalē, pēc viesuļvētrām Katrīna un Rita, The Edge ir palīdzējis popularizēt "Music Rising" akciju, kas paredzēta līdzekļu savākšanai, lai palīdzētu mūziķiem, kuri viesuļvētru dēļ Meksikas līča reģionā zaudēja savus instrumentus. 2006. gadā U2 sadarbojās ar rokgrupu "Green Day", izdodot jaunu grupas "The Skids" dziesmas "The Saints Are Coming" versiju, tās ienākumus ziedojot "Music Raising" labdarības akcijai.
U2 un Bono sociālās aktivitātes nav iztikušas arī bez kritikas. Vairāki autori un aktīvisti, kuri publicējas politiski kreisajos žurnālos, ir kritizējuši Bono atbalstu tādām politiskām personībām, kā Pols Volfovics, kā arī viņa "uzspiesto tēvišķīgumu". Citi ziņu avoti ir apšaubījuši Bono kampaņu, kas vērstas uz parādu nolīdzināšanu, efektivitāti un piedāvāto palīdzību Āfrikai, paziņojot, ka "ārvalstu palīdzība bieži vien padara politiķus bagātus, bet to cilvēkus - nabadzīgus".
Citi projekti
U2 dalībnieki ir piedalījušies vairākos blakusprojektos, reizēm sadarbojoties arī ar grupas biedriem. 1985. gadā Bono ierakstīja dziesmu "In a Lifetime" kopā ar īru grupu "Clannad". The Edge ierakstīja filmas oriģinālmūzikas albumu filmai "Captive" 1986. gadā, kurā bija iekļauts arī Šainedas O'Konoras vokālais priekšnesums. Bono un The Edge sarakstīja dziesmu "She's a Mystery to Me" Rojam Orbisonam, kura tika iekļauta viņa 1989. gada albumā "Mystery Girl". Kopā ar The Edge Bono sarakstīja dziesmu "Goldeneye" 1995. gada Džeimsa Bonda filmai "Zeltacs", kuru izpildīja Tīna Tērnere. Ādams Kleitons un Lerijs Mullens 1996. gadā filmas "Neiespējamā misija" vajadzībām pārstrādāja tās tituldziesmu. Bono piedalījās dziesmā "Joy", kas tika iekļauta Mika Džegera 2001. gada solo albumā "Goddness in the Doorway". Bono ierakstīja arī klusu, gandrīz čukstošu versiju Leonarda Koena dziesmai "Hallelujah", kas tika izdota 1995. gada "Tower of Song" dziesmu izlasē.
U2 ir strādajuši kopā ne tikai ar mūziķiem, bet arī ar dažiem rakstniekiem. Amerikāņu rakstnieks Viljams Barovss īsi pirms savas nāves piedalījās U2 video klipā dziesmai "Last Night on Earth". Viņa luga "Pateicības dienas lūgšana" tika parādīta uz video ekrāniem grupas "Zoo TV" tūres laikā. Grupa ir sadabojusies arī ar Viljamu Gibsonu un Alenu Ginsbergu. 2000. gada sākumā U2 ierakstīja divas dziesmas filmai "The Million Dollar Hotel", tostarp dziesmu "The Ground Beneath Her Feet", kura tika sarakstīta kopā ar rakstnieku Salmanu Rušdi un tika balstīta uz viņa tāda paša nosaukuma grāmatu.
Diskogrāfija
{{columns |width=300px
Apbalvojumi
U2 pirmoreiz saņēma Grammy balvu 1988. gadā par albumu "The Joshua Tree", un kopš tā laika ir ieguvuši kopā 22 Grammy balvas, padarot U2 un Stīviju Vonderu par līderiem starp populārās mūzikas izpildītājiem saņemto Grammy balvu ziņā. Grupa ir saņēmusi Grammy balvas par labāko rokmūzikas dziesmu, par labāko albumu, gada ierakstu, labāko dziesmu un labāko rokmūzikas albumu. U2 ir saņēmuši 7 "BRIT Awards", piecas no tām par labāko straptautisko grupu. Īrijā U2 ir ieguvuši 14 "Meteor" balvas, kuras pasniedz kopš 2001. gada. Grupa ir saņēmusi arī vienu Amerikas mūzikas balvu, 4 MTV mūzikas video balvas, 10 "Q" balvas, 2 "Juno" balvas, 3 "NME" balvas, kā arī Zelta globusa balvu/ 2005. gada sākumā U2 tika iekļauti Rokenrola slavas zālē.
Jeļena Dokiča
Jeļena Dokiča (sr; dzimusi Osijekā, Dienvidslāvijā) ir bijusī Austrālijas tenisiste, pēc karjeras beigām trenere un tenisa komentētāja. Profesionālo karjeru uzsāka 1998. gadā. J. Dokičas labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 4. vieta, dubultspēlēs viņa ir sasniegusi 10. vietu.
Biogrāfija
Spēlētāja ir vairākkārt mainījusi pārstāvētās valsts piederību. Karjeras sākumā (1998—2000) tenisiste pārstāvēja Austrāliju, tad divus gadus (2001—2003) J. Dokiča pārstāvēja Dienvidslāviju, pēc tās izjukšanas — Serbiju un Melnkalni (2003—2005), taču kopš 2006. gada atkal pārstāv Austrāliju.
Pieaugušo līmenī J. Dokiča ir uzvarējusi 6 WTA vienspēļu un 4 dubultspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa guva 2000. gada Vimbldonas čempionātā vienspēlēs (pusfināls) un 2001. gada Francijas atklātā čempionāta dubultspēlēs (fināls). Piedalījusies 2000. gada Sidnejas olimpiskajās spēlēs.
Profesionālā tenisa karjeru noslēdza 2014. gadā.
Trolejbusu satiksme pasaulē
Trolejbusu satiksme pasaulē pastāv visos kontinentos, izņemot Āfriku un Antarktīdu. Pasaulē kopsummā šobrīd pa dažādu pilsētu ielām brauc ap 40 000 trolejbusu, Krievijā vien - 15 000. Pēdējais trolejbuss Āfrikā brauca 1986. gada 28. novembrī Dienvidāfrikas republikas pilsētā Johannesburgā. Šobrīd kopīgi ar Krievijas palīdzību Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā gan tiek būvēta trolejbusu līnija.
Eiropā (neskaitot Krieviju) kursē arī aptuveni 15 000 trolejbusu, Ukrainā vien brauc 8000 trolejbusu, bet Baltkrievijā - 2000 trolejbusu. Pēc jaunu dalībvalstu uzņemšanas Eiropas Savienībā 2004. un 2007. gadā trolejbusu skaits tās teritorijā pieauga par aptuveni 3500 trolejbusiem, līdz 8000 trolejbusiem. Pie tā galvenokārt pieskaitāmas Čehija (13 pilsētas ar trolejbusu satiksmi, aptuveni 740 trolejbusu), Rumānija (11 pilsētas, aptuveni 635 trolejbusi) un Bulgārija (15 pilsētas, 520 trolejbusi) (2008. gada dati). Šīs valstis ieņem pirmās trīs vietas kā Eiropas Savienības valstis ar visvairāk trolejbusiem.
Globālā mērogā trolejbuss, pateicoties politiskajām pārmaiņām 1989., 1990. gadā, dažādu iemeslu dēļ piedzīvo norietu. Piemēram, laika posmā no 2000. līdz 2009. gadam 59 vietās trolejbusu satiksme tika slēgta, bet tikai 12 - atklāta. 2010. gadā šī parādība turpinās, patlaban trolejbusu satiksme ir jau slēgta trīs vietās, bet nevienā - vēl nav atklāta.
Lielākā trolejbusu satiksmes sistēmu likvidēšana pilsētās ir notikusi bijušās Padomju Savienības mazo valstu teritorijās, tā piemēram, Armēnijā un Azerbaidžānā no 2003. līdz 2006. gadam tika likvidētas visas 5 trolejbusu satiksmes sistēmas, līdzīgi notika arī Kazahstānā un Uzbekistānā. Tāpat arī Gruzijā laika posmā no 2003. līdz 2010. gadam tika slēgtas 10 no 12 trolejbusu satiksmes sistēmām, tostarp viena no lielākajām Gruzijā. Vienīgā trolejbusu līnija Chinvali tika nopostīta 1990. gada beigās Dienvidosetijas pilsoņu kara laikā, tādēļ trolejbusu līnijas ir palikušas tikai Suhumi pilsētā. Suhumi trolejbusu satiksmes sistēma atrodas starptautiski neatzītajā Abhāzijas republikā un varēja izdzīvot, tikai pateicoties Krievijas palīdzībai. Iemesls šādai notikumu attīstībai pārsvarā ir finanšu līdzekļu trūkums, bieži pārvadātāji nevar samaksāt elektrības rēķinus. Tāpat arī pie vainas ir novecojusī padomju laika tehnika un sīvā konkurence ar mikroautobusiem ("maršrutkām"). Savukārt Rumānijā un Ķīnā ir novērojama trolejbusu satiksmes paplašināšana.
Apvienotā Karaliste
Agrāk Apvienotajā Karalistē vairāk nekā 50 pilsētās bija trolejbusu satiksmes sistēmas, tagad šo pilsētu trolejbusi ir eksponēti britu muzejos. Lielākā trolejbusu kolekcija ir trolejbusu muzejā Sendtoftā, Anglijā, tāpat tie atrodas arī Austrumanglijas transporta muzejā un citos. Bredfordas trolejbusu asociācija ir eksponējusi Bredfordas trolejbusu ar reģ. nr. 758, kurš bija pēdējais braucošais trolejbuss Bredfordā. Tagad tas atrodas trolejbusu muzejā Sendtoftā. Trolejbusu satiksme Bredfordā tika likvidēta 1972. gada 12. martā.
1911. gada 20. jūnijā tika atklātas pirmās trolejbusu satiksmes sistēmas Bredfordā un Līdsā. Trolejbusi Bredfordā pasažierus nepārvadāja vēl līdz pat 24. jūnijam. Pirmā trolejbusu satiksmes sistēma tika slēgta Dandī 1914. gadā. Tā darbojās tikai nepilnus divus gadus. Savukārt kā pēdējā pilsēta, kurā likvidēja trolejbusu satiksmi, ir minama Bredforda.
Austrija
Austrijā trolejbusu satiksme ir tikai Zalcburgā un Lincā. Agrāk trolejbusi kursēja arī galvaspilsētā Vīnē, Insbrukā un citās pilsētās.
1940. gadā Zalcburgā tika atklāta viena no tradīcijām bagātākajām trolejbusu satiksmes sistēmām pasaulē, to uzskata arī par lielāko Rietumeiropā. Trolejbusu satiksmi Zalcburgā nodrošina uzņēmums StadtBus Salzburg un tā vēl joprojām attīstās. 2009. gada jūnijā tika atklāta jauna trolejbusu līnija - nr. 10, tās maršruts ved caur Lankeszīdlungas rajonu, bet 2009. gada jūlijā līnijām nr. 3 un 5 tika pārcelts galapunkts uz Itclingas-Flancmanas rajonu, bet septembrī tika uzsākta trolejbusu līnijas, kas ļaus ar trolejbusu nokļūt uz Zalcburgas lidostu, izbūve. Arī trolejbusu parks tiek atjaunots, šobrīd Zalcburgā ir 9 trolejbusu līnijas un trolejbusu parks sastāv no 84 trolejbusiem.
Savukārt, Lincā ir 9 trolejbusu līnijas un trolejbusu parks sastāv no 19 savienotajiem trolejbusiem. Trolejbusu satiksmes pastāvēšana Lincā bija apdraudēta, jo Lincā sāka kursēt ar dabasgāzi darbināmi autobusi. 2007. gada 13. augustā kompānija Linz AG paziņoja, ka trolejbusu satiksme tomēr netiks likvidēta.
Kopš 2007. gada Klāgenfurte strādā pie plāna par trolejbusu satiksmes atjaunošanu. Tas tiek darīts, lai samazinātu kaitīgo izmešu nokļūšanu atmosfērā. Arī Grācā ir bijušas diskusijas par trolejbusu satiksmes atjaunošanas nepieciešamību. Bet tika izlemts, ka trolejbusu satiksme Grācā netiks atjaunota, jo Grācā jau ir divas dažādas transporta sistēmas un trolejbusu satiksmes atjaunošana izmaksātu ļoti dārgi.
Baltkrievija
Baltkrievijā trolejbusu satiksme tiek organizēta 7 pilsētās. Trolejbusu satiksme šajās pilsētās tika atklāta laikā no 1951. līdz 1982. gadam. Minskā ir visvecākā un vislielākā trolejbusu satiksmes sistēma Baltkrievijā, tā tika atklāta 1952. gadā un tā ir trešā lielākā pasaulē. 2005. gadā Minskā bija 68 trolejbusu līnijas, kurās kopā brauca pie 1000 trolejbusiem.
Vēl trolejbusi kursē Babruiskā, Brestā, Gomeļā, Grodņā, Mogiļevā un Vitebskā. Trolejbusu satiksme Babruiskā tika atklāta 1978. gadā. Nevienā Baltkrievijas pilsētā vēl līdz šim nav tikusi likvidēta trolejbusu satiksme.
Baltkrievijā atrodas trolejbusu ražotājuzņēmumi Belkommunmaš un MAZ. Uzņēmums Belkommunmaš tika dibināts 1973. gadā. Sākotnēji tas tikai remontēja trolejbusus ZiU-9, bet 1993. gadā izlaists pirmais pašu izstrādāts trolejbusa modelis.
Beļģija
Beļģijā vairs nevienā pilsētā neeksistē trolejbusu satiksmes sistēmas, bet agrāk tādas bija Antverpenē, Briselē, Ljēžā un Gentē. Visvēlāk trolejbusu satiksmi atklāja Gentē - 1989. gadā, tāpat Gentē tā tika likvidēta visvēlāk - 2009. gada jūlijā. Galvenais iemesls, kāpēc Gentē atklāja trolejbusu satiksmi ir tas, ka Beļģijas valdība vēlējās attīstīt trolejbusu ražošanu Beļģijā. Līdz ar to pa Genti pārsvarā kursēja Beļģijas firmas Van Hool ražotie trolejbusi.
Interesanti, ka Ljēžā bija divas atsevišķas trolejbusu satiksmes sistēmas. Viena trolejbusu līnija savienoja Ljēžu ar Seraingu, tajā kursēja tikai savienotie trolejbusi, kuriem vadītāja kabīne atradās abos galos, vēlāk trolejbusus eventuāli pārbūvēja par standarta trolejbusiem. Viens no šiem unikālajiem trolejbusiem atrodas transporta muzejā Ljēžā, tur tas tika no jauna pārbūvēts atpakaļ par savienoto trolejbusu. Trolejbusi no otras Ljēžas trolejbusu satiksmes sistēmas (līnijas) un citām Beļģijas pilsētām ir eksponēti dažādos muzejos. 1932. gadā būvētais Ljēžas trolejbuss (reģ. nr. 425) atrodas transporta muzejā Sendtoftā, Anglijā.
Savukārt, Briselē bija tikai viena trolejbusu līnija. Trolejbusu satiksme Briselē tika atklāta 1939. gada 18. aprīlī, bet likvidēta 1964. gada 15. februārī.
Bosnija un Hercegovina
Laikā no 1992. gada aprīļa līdz 1995. gada novembrim, Dienvidslāvijas kara rezultātā, trolejbusu satiksme Sarajevā tika pārtraukta.
Bulgārija
Bulgārijā trolejbusi kursē 15 pilsētās. Salīdzinot ar tramvajiem, tas ir liels rādītājs, jo tramvaji kursē tikai galvaspilsētā Sofijā. Visagrāk trolejbusu satiksme tika atklāta Sofijā un Plovdivā, pārējās 13 pilsētās trolejbusu satiksmi atklāja tikai laikā no 1985. līdz 1993. gadam, tas nozīmē īsi pirms un pēc politiskajām pārmaiņām Bulgārijā 1989. gadā. Tomēr trolejbusu satiksme Kasanlakā tika likvidēta, tā eksistēja no 1987. līdz 1999. gadam.
Trolejbusu satiksme tiek organizēta šādās Bulgārijas pilsētās: Sofijā (trolejbusu satiksmi atklāja 1948. gadā), Plovdivā (1955), Plevenā (1985), Varnā (1986), Stara Zagorā (1988), Rusē (1988), Slivenā (1988), Vratsā (1988), Dobričā (1988), Pernikā (1989), Gabrovo (1990), Haskovo (1990.), Veļiko Tarnovo (1990), Burgasā (1991) un Pazardžikā (1993).
Viena no lielākajām trolejbusu satiksmes sistēmām pēc pasažieru skaita ir Plevenā (trolejbusus izmanto vidēji 120 000 cilvēku). Savukārt, Plovdivā ir 14 trolejbusu līnijas un to kopgarums sasniedz 75 kilometrus. Lielākā trolejbusu satiksmes sistēma ir Sofijā (trolejbusus izmanto vidēji 1,5 miljoni cilvēku), trolejbusu līniju kopgarums sasniedz 105 km.
Čehija
Čehijā trolejbusi kursē 13 pilsētās. 10 pilsētās trolejbusu satiksme tika atklāta laikā no 1941. līdz 1952. gadam, bet kā jaunākās pilsētas ar trolejbusu satiksmi minamas Ūsti pie Labas (trolejbusu satiksmi atklāja 1988. gadā), Česke Budejovice (1991) un Homutova (1995). Česke Budejovicē trolejbusu satiksme bija eksistējusi arī iepriekš, bet tad tā tika likvidēta. Lielākās trolejbusu satiksmes sistēmas ir Brno, kur ir 13 trolejbusu līnijas un tajās kopā brauc 146 trolejbusi, Zlīnā (12 trolejbusu līnijas un 62 trolejbusi), Ūsti pie Labas (11 trolejbusu līnijas un 66 trolejbusi) un Ostravā (10 trolejbusu līnijas un 65 trolejbusi). Mazākas trolejbusu satiksmes sistēmas eksistē Hradeckrālovē, Jihlavā, Mariānske Lāzņē, Opavā, Pardubicē, Plzeņā un Teplicē.
Trolejbusu satiksme galvaspilsētā Prāgā tika atklāta 1936. gada 29. augustā, bet 1972. gada 15. oktobrī tā tika likvidēta. Savukārt, dažās pilsētās trolejbusu satiksme ir tikusi likvidēta, bet vēlāk atjaunota, tā, piemēram, ir bijis Česke Budejovicē.
Savukārt, Plzeņā atrodas viens no lielākajiem un tradīcijām bagātākajiem trolejbusu ražotājuzņēmumiem pasaulē - Škoda. Laikā no 1963. līdz 2004. gadam uzņēmumam Škoda pat Čehijas ziemeļos piederēja pašam sava trolejbusu testēšanas līnija. Tā bija 6,1 km gara, bija izbūvēta 12% kritumā un veda no Dolņi Ždaras līdz Jačomovai.
Dānija
Dānijā vairs nevienā pilsētā nav trolejbusu satiksmes. 1927. gadā trolejbusu satiksmi atklāja Gentoftē, kas atrodas netālu no galvaspilsētas Kopenhāgenas. Trolejbusu līnija savienoja arī citas Kopenhāgenas piepilsētas, piemēram, Lingbu un Zēborgu. Laikā no 1938. gada līdz 1963. gadam trolejbusi kursēja arī pašā Kopenhāgenā. Toreiz eksistēja arī maršruts Lingbīveija - Nērreportas stacija. 1953. gadā Kopenhāgenas transporta uzņēmums NESA apkalpoja 4 trolejbusu līnijas. 1963. gadā jau pirmās divas trolejbusu līnijas, kas kursēja uz Nērreportas staciju, tika likvidētas un aizstātas ar autobusu satiksmi. Bet 1971. gadā trolejbusu satiksme tika pilnībā likvidēta.
Laikā no 1939. līdz 1959. gadam arī Odensē eksistēja trolejbusu satiksmes sistēma, tāpat Odensē trolejbusu satiksmi aizstāja ar autobusu satiksmi.
Francija
Francijā trolejbusi kursē sešās pilsētās. Kānā un Klermonā-Ferānā kursē jaunākas paaudzes "noteiktās joslas trolejbusi" (tie brauc pa noteiktu speciālu joslu (arī sliedēm), atdalītu no brauktuves), bet Lionā (trolejbusu satiksmi atklāja 1935. gadā; 7 trolejbusu līnijas un 113 trolejbusi), Sentetjēnā (trolejbusu satiksmi atklāja 1942. gadā; 2 trolejbusu līnijas un 22 trolejbusi) un Limožā (trolejbusu satiksmi atklāja 1943. gadā; 5 trolejbusu līnijas un 40 trolejbusi) trolejbusi kursē "klasiskajā variantā" (tā kā tie brauc vairumā pasaules valstu). Dažādi trolejbusu braukšanas veidi eksistē Nansī pilsētā. 1982. gadā šeit tika atklāta "klasiskā varianta" trolejbusu satiksme, bet 2001. gadā sāka kursēt arī "noteiktās joslas trolejbusi". Pavisam Nansī ir 25 "noteiktās joslas trolejbusi".
1999. gadā Grenoblē tika likvidēta trolejbusu satiksme, bet kontakttīkls netika demontēts, jo bija plānots, ka varbūt kādreiz nākotnē trolejbusu satiksme šajā pilsētā tiks atjaunota. 2007. gadā tika nolemts, ka trolejbusu satiksme Grenoblē tomēr netiks atjaunota. Tāpat trolejbusu satiksme ir tikusi likvidēta daudzās citās pilsētās, tostarp, galvaspilsētā Parīzē. Arī Marseļā 2004. gadā tika likvidēta trolejbusu satiksme.
Grieķija
Grieķijā trolejbusu satiksme eksistē tikai galvaspilsētā Atēnās. Trolejbusi no Atēnām kursē vēl arī līdz Pirejai. Tā ir viena no lielākajām trolejbusu satiksmes sistēmām Eiropā, nereti to sauc arī par Atēnu-Pireju starppilsētu trolejbusu satiksmes līniju. To apkalpo uzņēmums ILPAP, kuram pieder 350 trolejbusi. Kopš 2001. gada vecie trolejbusi tiek aizstāti ar jauniem, moderniem firmu Neoplan vai Van Hool ražotiem trolejbusiem.
Horvātija
Mūsdienās Horvātijā nevienā pilsētā vairs nav trolejbusu satiksmes. Laikā no 1944. līdz 1972. gadam trolejbusi kursēja Splitā, kā arī laikā no 1951. līdz 1969. gadam - Rijekā.
Igaunija
Igaunijā darbojas tikai viena trolejbusu satiksmes sistēma un tā pati galvaspilsētā Tallinā. Trolejbusu satiksme Tallinā tika atklāta 1965. gada 11. jūlijā, līdz ar to Tallina bija pēdējā Padomju Savienības galvaspilsēta, kurā tika atklāta trolejbusu satiksme. Tallinā ir četraas trolejbusu līnijas un tajās pavisam brauc 53 trolejbusi, no kuriem lielākā daļa ir Škoda ražotie trolejbusi, bet ir arī 25 Solaris Trollino 12 un 12 Solaris Trollino 18 trolejbusi. Vēl joprojām pa Tallinu kursē arī daži Ikarus 280T un Ikarus 412T tipa trolejbusi, savukārt, Škoda 9Tr tipa trolejbusi Tallinā vairs nekursē. Trolejbusu satiksmi Tallinā nodrošina uzņēmums Tallinna Trammi- ja Trollibussikoondise AS (TTTK).
Attēlu galerijā ir redzami dažādu modeļu trolejbusi Tallinā.
Itālija
Itālijā trolejbusu satiksme eksistē 14 pilsētās. Itālija un Šveice ir uzskatāmas par vienīgajām Rietumeiropas valstīm, kurās trolejbusu satiksme ir nozīmīga. Visas trolejbusu satiksmes sistēmas Itālijā ir mazas, pārsvarā tām ir ne vairāk kā 4 trolejbusu līnijas. Lielākās sistēmas ir Milānā (150 trolejbusi, 4 līnijas) un Neapole (100 trolejbusi, 8 līnijas).
Trolejbusu satiksme eksistē šādās pilsētās: Ankonā, Boloņā, Kaljāri, Kjeti, Dženovā, Spēcijā, Lečē, Milānā, Modēnā, Neapolē, Parmā, Rimini, Romā un Sanremo.
Trolejbusu satiksme ir likvidēta šādās pilsētās: Turīnā, Veronā (abās pilsētās trolejbusi kursēja līdz 1981. gadam), Karrārā (1985), Bari (1987), Salerno (1987), kā arī Kremonā (2002). Savukārt, Dženovā 1997. gadā no jauna atklāja trolejbusu satiksmi, kura kopš 1973. gada bija slēgta. Arī Itālijas galvaspilsētā Romā trolejbusu satiksme tika atjaunota pēc 30 gadu pārtraukuma, tas notika 2005. gadā. Romā 90. autobusu līnija tika likvidēta, tās vietā tika izveidota trolejbusu līnija. 2007. gadā arī Padujā, kur līdz 1970. gadam jau bija kursējuši trolejbusi, atklāja "noteiktās joslas trolejbusu" satiksmi pēc "Transloras sistēmas" parauga. Tāpat to tiek plānots atklāt arī Avellīno, Peskārā, Veronā un Vičencā.
Itāļiem ir savs fenomens, ka pirms kontakttīkla nomaiņas un ritošā sastāva atjaunošanas ir jālikvidē trolejbusu satiksme. Tā tas bija Boloņā (trolejbusi nekursēja laikā no 1982. līdz 1991. gadam), Spēcijā (1985-1988), Kjeti (1992-2009), Modēnā (1996-2000) un Dženovā (2003-2007). Trolejbusu satiksmes atjaunošanas plāni Kremonā ir izgāzušies, tur kopš 2002. gada trolejbusi atkal vairs nekursē. Savādāk ir Bari pilsētā, tur, pēc 22 gadu pārtraukuma, tiek solīts atjaunot trolejbusu satiksmi. Lai gan Bari 1990. gados iepirka jaunus trolejbusus, tos tomēr nesāka izmantot.
Krievija
Tikai dažās Krievijas pilsētās trolejbusu satiksme līdz šim ir tikusi likvidēta, tā ir Kačkanara (trolejbusu satiksmi likvidēja 1985. gadā), Šahti (2007), Arhangeļska (2008) un Tjumeņa (2009). Tāpat trolejbusu līnijas tika likvidētas arī Groznijā, tās kļuva par upuri Čečenijas karā 1994. gada beigās. Ļoti īss mūžs bija trolejbusu satiksmei Sizraņā, tā pastāvēja no 2002. līdz 2009. gadam. Abas divas trolejbusu līnijas blakus esošajās pilsētās Saratovā un Engelsā laikā no 1972. gada līdz 2004. gadam bija savstarpēji savienotas, trolejbusi brauca pāri Volgai un savā veidā arī šo trolejbusu līniju pārvalde bija kopīga. Šobrīd gan šīs abas trolejbusu linijas vairs nav savienotas savā starpā un ir kā divas atsevišķas trolejbusu līnijas.
Maskavā vēsturiskie, senie trolejbusi sabiedrībai ir pieejami tikai transporta izstāžu laikā, kā arī parāžu laikā svētku dienās. Sanktpēterburgā un Ņižņijnovgorodā trolejbusu muzeji piedāvā pat izīrēt trolejbusus ekskursijām un dažādiem pasākumiem.
Lietuva
Lietuvā eksistē divas relatīvi lielas trolejbusu satiksmes sistēmas. Viļņā ir 18 trolejbusu līnijas, bet Lietuvas otrajā lielākajā pilsētā Kauņā - 16 trolejbusu līnijas. Viļņā pavisam kopā kursē 321 trolejbuss, tajā kursē gan Škoda 14Tr, gan arī daži Škoda 14TrM, kā arī 45 Solaris Trollino 15AC tipa trolejbusi. Trolejbusu satiksme Viļņā tika atklāta 1956. gada oktobrī, bet Kauņā - 1965. gada 31. decembrī. Citās Lietuvas pilsētās trolejbusu satiksme nekad nav bijusi.
Attēlu galerijā ir redzami dažādu modeļu trolejbusi kā Viļņā, tā Kauņā.
Moldova
Moldovā trolejbusu satiksme tiek organizēta trīs pilsētās, liela trolejbusu satiksmes sistēma ir galvaspilsētā Kišiņevā, to atklāja 1949. gada 12. oktobrī. Bet mazākas sistēmas ir Tiraspolē (trolejbusu satiksmi atklāja 1967. gada 1. novembrī) un Belcos (trolejbusu satiksmi atklāja 1972. gada 12. jūnijā).
Trolejbusu satiksmes sistēma Tiraspolē kopš 1992. gada atrodas starptautiski neatzītās Piedņestras autonomās republikas teritorijā. 1993. gada 19. jūnijā tika atklāta arī trolejbusu līnija līdz Benderai. Divus gadus vēlāk tika atklāta pirmā Benderas pilsētas trolejbusu līnija. Tādēļ var teikt, ka savā veidā patlaban četrās Moldovas pilsētās tiek organizēta trolejbusu satiksme.
Trolejbusu satiksme ir likvidēta tikai Soloncenos (Solonceni), tur tā eksistēja no 1992. līdz 1994. gadam. Tā bija 2,9 km gara trolejbusu līnija, kas mazo Soloncenu (Solonceni) ciematu savienoja ar administratīvajiem centriem un ciemata iedzīvotāju darbavietām.
Nīderlande
Nīderlandē darbojas tikai viena trolejbusu satiksmes sistēma Arnemā. Tā sastāv no četrām līnijām, līniju kopējais garums ir aptuveni 52 km. Trolejbusu satiksmi Arnemā atklāja 1949. gada 5. septembrī. Agrāk trolejbusi brauca arī Groningenā (1927. gada 27. jūnijs — 1965. gada 9. novembris) un Neimegenā (1952. gada 9. jūlijs — 1969. gada 29. marts).
Norvēģija
Norvēģijā trolejbusu satiksme tiek organizēta tikai Bergenā. Trolejbusu satiksmi Bergenā atklāja 1950. gada 24. februārī, tur kursē 8 trolejbusi, no kuriem divi ir aprīkoti ar dīzeļģeneratoru. Bergenā ir tikai viena trolejbusu līnija, tās garums ir 4,1 km. Trolejbusu satiksmi Bergenā nodrošina uzņēmums Tide.
1909. gada 15. decembrī Drammenē tika atklāta pirmā trolejbusu satiksmes līnija Skandināvijā, trolejbusi Drammenē kursēja līdz pat 1967. gada 10. jūnijam. Tāpat laikā no 1940. gadiem līdz 1960. gadiem arī Oslo un Stavangerā kursēja trolejbusi.
Polija
Savukārt, trolejbusu satiksmi Ļubļinā atklāja 1953. gada 21. jūlijā. Ļubļina beidzamajos gados iepirka jaunus trolejbusus un atklāja jaunas trolejbusu līnijas. Vismazākā Polijas trolejbusu satiksmes sistēma ir Tihi, tur ir piecas trolejbusu līnijas un tajās kopā brauc 22 trolejbusi. Trolejbusu satiksmi Tihi atklāja 1982. gada 1. oktobrī.
Galvaspilsētā Varšavā kopš 1995. gada 31. augusta vairs nebrauc trolejbusi. Tāpat trolejbusi vairs nebrauc Dembicā (Dębica) (trolejbusi brauca līdz 1990. gada oktobrim) un Slupskā (trolejbusi brauca līdz 1999. gada septembrim). Daudzās Polijas pilsētās trolejbusu satiksme tika likvidēta 1940. gados.
Portugāle
Portugālē trolejbusu satiksme tiek nodrošināta tikai Koimbrā. Koimbrā atrodas vecākā Portugāles trolejbusu satiksmes sistēma. Trolejbusu satiksmi Koimbrā nodrošina uzņēmums Serviços Municipalizados de Transportes Urbanos de Coimbra (SMTUC).
Savukārt, Amadorā kopš 2009. gada tiek plānots atklāt trolejbusu satiksmi.
Rumānija
Rumānijā trolejbusi kursē 11 pilsētās. Lielākā trolejbusu satiksmes sistēma eksistē galvaspilsētā Bukarestē (trolejbusu satiksmi atklāja 1949. gada 10. novembrī). Otra lielākā un visvecākā Rumānijas trolejbusu satiksmes sistēma ir Timišoarā (trolejbusi brauc kopš 1942. gada).
Astoņās pilsētās, kurās trolejbusu satiksmi atklāja laikā no 1983. līdz 1996. gadam, trolejbusu satiksme drīzvien tika likvidēta. Laikā no 1999. līdz 2009. gadam trolejbusu satiksme tika likvidēta Breilā, Satu Marē (Satu Mare), Sibiu, Slatinā, Sučevā (Suceava), Tērgovištē (Târgovişte) un Vaslū (Vaslui), bet 2005. gadā tā tika likvidēta Jasi pilsētā. Savukārt, Tērgovištē (Târgovişte) un Satu Marē (Satu Mare) pēc trolejbusu satiksmes likvidēšanas, kontakttīkls netika demontēts un trolejbusi tika paturēti, tas nozīmē, ka nākotnē iespējams varētu atjaunot trolejbusu satiksmi. Bet Brašovā (2006) un Konstancā (2008) trolejbusu satiksme netika likvidēta, tā vietā tika likvidēta tramvaju satiksme.
Interesants fakts saistībā ar Rumāniju ir tāds, ka Rumānijas pilsētās Timišoarā un Bukarestē ir divi atsevišķi trolejbusu satiksmes apgabali, proti, trolejbusu kontakttīkls nav savā starpā savienots.
Serbija
Serbijā trolejbusu satiksme eksistē tikai galvaspilsētā Belgradā. Belgradā pavisam kopā ir 8 trolejbusu līnijas. Trolejbusu satiksme Belgradā tika atklāta 1947. gada 22. jūnijā un to nodrošina uzņēmums GSP Beograd. 2005. gada decembrī Belgradā kopā brauca 154 trolejbusi.
Citās Serbijas pilsētās nekad nav bijusi trolejbusu satiksme.
Slovākija
Slovākijā trolejbusu satiksme eksistē 5 pilsētās. Lielākā trolejbusu satiksmes sistēma atrodas galvaspilsētā Bratislavā, tajā 14 trolejbusu līnijās kopā brauc 137 trolejbusi. Bratislavā patlaban tiek atjaunots trolejbusu parks, kā arī 2006. gadā 2,5 km garajai un kalnā braucošajai 33. trolejbusu līnijai tika izbūvēts kontaktītkls. Interesanti ir tas, ka 33. trolejbusu līnija kopš atklāšanas nav tikusi savienota ne ar vienu citu trolejbusu līniju, tās maršrutā ir ticis izbūvēts tikai kontakktīkls.
Pirmā trolejbusu līnija Slovākijā tika atklāta no Popradas līdz Stari Smokovecai (Starý Smokovec), tā eksistēja tikai no 1904. līdz 1906. gadam. Pēc tam trolejbusu satiksme tika atklāta Bratislavā, tā eksistēja no 1909. līdz 1915. gadam. Trolejbusu satiksme Bratislavā tika atjaunota 1943. gadā. Bratislavā brauc uzņēmuma Škoda ražotie trolejbusi.
Banskā Bistricā (7 trolejbusu līnijas, 27 trolejbusi) 2005. gada beigās trolejbusu satiksme tika likvidēta. Pēc iedzīvotāju protestiem, ekonomisko apsvērumu izvērtēšanas, cita piedāvājuma saņemšanas, kurš paredzēja transporta veidu maiņu, trolejbusu satiksme 2007. gada beigās tika atjaunota. Pārējās trīs pilsētas ar trolejbusu satiksmi ir Košice (trolejbusu satiksme tika atklāta 1993. gadā), Prešova (trolejbusu satiksme tika atklāta 1962. gadā) un Žilina (trolejbusu satiksme tika atklāta 1994. gadā). Patlaban vairāk nekur Slovākijā trolejbusu satiksme nav tikusi likvidēta, izņemot uz gandrīz diviem gadiem bijušo likvidāciju Banskā Bistricā.
Slovēnija
Slovēnijā mūsdienās vairs nevienā pilsētā neeksistē trolejbusu satiksmes sistēmas. Agrāk trolejbusu satiksme eksistēja galvaspilsētā Ļubļanā (1951-1971) un Piranā (Piran) (1909-1913). Vēl bija starppilsētu trolejbusu līnija, kas savienoja Piranu (Piran) ar Portorožu (Portorož).
Somija
Somijā vairs nevienā pilsētā nekursē trolejbusi. Agrāk trolejbusi kursēja tikai Tamperē un Helsinkos. Tamperē trolejbusu satiksme pastāvēja no 1948. līdz 1976. gadam. Vienubrīdi Tamperē pavisam bija 7 trolejbusu līnijas. Divi Tamperes trolejbusi ir izstādīti Tampereen kaupungin liikennelaitos muzejā Tamperē.
Helsinkos trolejbusi pa vienu vienīgu trolejbusu līniju kursēja no 1949. līdz 1974. gadam. Trīs Helsinku trolejbusi tika izstādīti Helsinku tramvaju muzejā, tostarp, Helsinku trolejbuss ar reģ. nr. 605.
Helsinkos tiek plānots atjaunot trolejbusu satiksmi.
Spānija
Spānijā trolejbusu satiksme ir tikai Kasteljo de la Planā, trolejbusu satiksme tika atklāta 1963. gadā, bet 1969. gadā tā tika likvidēta. Savukārt, 2008. gada 25. jūnijā trolejbusu satiksme tika atkal atjaunota. Kasteljo de la Planā kursē Irisbus Civis trolejbusi, tie ir piemēroti braukšanai pa šo pilsētu, jo trolejbusi ir aprīkoti ar dīzeļģeneratoru, kurš tiek izmantots braucot pa Ribalto parka apkārtni. Interesanti var šķist tas, ka trolejbusu satiksmi nodrošinošais uzņēmums saucas TRAM jeb Transporte Metropolitano de la Plana.
Agrāk Spānijā 12 pilsētās eksistēja trolejbusu satiksme. Lielākā daļa trolejbusu satiksmes sistēmu bija pilsētās, bet bija arī dažas starppilsētu trolejbusu satiksmes līnijas, piemēram, 33 km garā trolejbusu līnija no La Korunjas (A Coruña) līdz Karballo (Carballo) vai 12 km garā trolejbusu līnija no Tarragonas (Tarragona) līdz Reisai (Reus). Līdz otrreizējai trolejbusu satiksmes atklāšanai Kasteljo de la Planā 2008. gadā, pēdējā Spānijas pilsēta, kurā brauca trolejbusi bija Pontevedra, trolejbusu satiksme tika likvidēta 1989. gadā. 1960. gados un 1970. gados vairākās Spānijas pilsētās kopā kursēja apmēram 100 Lielbritānijā ražotu savienoto trolejbusu.
Šveice
Šveicē trolejbusi ir ļoti populāri, jo izmaksas par elektroenerģiju ir mazas, jo tā tiek saražota vietējās hidroelektrostacijās. Trolejbusi kursē 13 Šveices pilsētās. Tās ir Berne, Ženēva, Lozanna, Noištatele (Neuchâtel), Sankt Gallena (St. Gallen), Lucerna, Cīrihe un citas. Šveicē trolejbusu satiksmi nodrošinošiem uzņēmumiem pašiem nav jārūpējas par elektroapgādes iekārtām, līdz ar to trolejbusu sistēmas uzturēšanas izmaksas ir mazas.
2001. gadā Lugāno (Lugano) tika likvidēta trolejbusu satiksme, jo jaunu trolejbusu iegāde izmaksāja pārāk dārgi, trolejbusu satiksmi aizstāja ar autobusu satiksmi. Vēl viens iemesls kādēļ likvidēja trolejbusu satiksmi bija tas, ka kontakttīklam tika pievadīta 1000 voltu stipra strāva, nevis 600 voltu, līdz ar to bija grūti atrast piemērotus trolejbusus. 2008. gada 30. jūnijā arī Bāzele likvidēja trolejbusu satiksmi, aizstājot to ar autobusu satiksmi. Bāzele ir vienīgā Šveices pilsēta, kurā ir tramvaju satiksme, bet nav trolejbusu satiksmes.
2007. gada novembra beigās, pateicoties tautas nobalsošanai, Sankt Gallenā (St. Gallen) tika izlemts trolejbusu satiksmi nelikvidēt, bet tā vietā iepirkt jaunus trolejbusus. Arī Vintertūra izlēma par trolejbusu satiksmes saglabāšanu un jaunu trolejbusu iepirkšanu. Arī Šafhauzenes (Schaffhausen) dome pēc ilgām diskusijām nolēma trolejbusu satiksmi Šafhauzenē (Schaffhausen) nelikvidēt.
Ukraina
Ukrainā pavisam 43 pilsētās tiek nodrošināta trolejbusu satiksme. Pēc pilsētu skaita, kurās kursē trolejbusi, Ukraina ieņem otro vietu pasaulē, pirmajā vietā atrodas Krievija. Ukarinā trolejbusu līnijas ir ierīkotas arī starp vairākām pilsētām: Krasnodona — Molodogvardeiska un Krimas pussalā, kur atrodas pasaulē garākā trolejbusu līnija, tā savieno Simferopoli ar Aluštu un Jaltu. No Jaltas līdz Simferopolei tā ir 86 km gara.
Izņemot jaunas trolejbusu sistēmas atklāšanu Kerčā 2004. gadā, visās pārējās pilsētās trolejbusu satiksme tika ierīkota jau padomju laikos. Divās vietās trolejbusu satiksme ir tikusi likvidēta: Dzeržinskā (2007. gadā) un Stahanovā (2008. gadā), tai skaitā starppilsētu trolejbusu līnija Stahanova — Almazana. Stahanovā 2010. gadā trolejbusu satiksme tika atjaunota vienā līnijā. Austrumukrainā Ugļegorskā dzīvo tikai 10 693 iedzīvotāji, tādējādi tā ir uzskatāma par vienu no mazākajām pilsētām ar trolejbusu satiksmi. Alušta un Jalta, neskatoties uz kopēju trolejbusu satiksmes sistēmas pārvaldi, ir uzskatāmas par atsevišķām pilsētām ar trolejbusu satiksmi, līdz ar to teorētiski kopējais pilsētu skaits sasniedz 45.
Ungārija
Ungārijā trolejbusu satiksme tiek organizēta trīs pilsētās - Budapeštā, Segedā un Debrecenā.
Pirmā trolejbusu līnija Budapeštā tika atklāta 1933. gada 16. decembrī, Obudas rajonā, Otrā pasaules kara laikā tā tika nopostīta, tās atjaunošana tā arī nesekoja. Mūsdienās trolejbusu satiksmi Budapeštā nodrošina uzņēmums Budapesti Közlekedési Vállalat Zrt (BKV), to dibināja 1949. gada 21. decembrī Budapeštas Peštas rajonā. Šobrīd tas apkalpo 13 trolejbusu līnijas un tam pieder 167 trolejbusi.
Savukārt, 1979. gada 1. maijā Segedā tika atklāta trolejbusu satiksme, tur eksistē 4 trolejbusu līnijas un tajās kopā brauc 42 trolejbusi, to starpā pašu būvēti zemās grīdas trolejbusi un par trolejbusiem pārbūvēti ar dīzeli braucoši autobusi. Kopš 1985. gada 2. jūlija arī Debrecenā kursē trolejbusi, tur pavisam trijās trolejbusu līnijās kopā brauc 33 trolejbusi. 2008. gadā tika pabeigta trolejbusu parka atjaunošana.
Izņemot pašu pirmo Budapeštas trolejbusu līniju, nevienā citā Ungārijas pilsētā trolejbusu satiksme vēl nav tikusi likvidēta.
Vācija
2009. gada novembrī Zolingenē visi vecie standarta trolejbusi tika aizstāti ar jauniem moderniem savienotajiem trolejbusiem. 2007. gadā trolejbusu satiksmes sistēma Ebersvaldē gandrīz atradās uz likvidācijas robežas, bet tika nolemts, ka visus vecos trolejbusus 2010. gada otrajā pusē nomainīs pret jauniem. Arī Eslingā pie Nekāras kopš 2008. gada sākuma kursē tikai moderni zemās grīdas savienotie trolejbusi, kā arī Eslingā pie Nekāras vairs nav rezerves trolejbusu. Ja kāds no deviņiem trolejbusiem dažādu iemeslu dēļ neizbrauc uz līnijas, to aizstāj ar autobusu.
2007. gadā Tībingas oberbirģermeistars Boriss Palmers izteicās, ka Tībingā būtu jāievieš trolejbusu satiksme, tomēr līdz šim tas vēl nav izdarīts. Lai gan 2007. gada septembrī Tībingā, Bādenes-Virtembergas enerģētikas dienu laikā, tika testēts hibrīdbuss.
Saistībā ar Vāciju ir divi interesanti fakti, pirmais no tiem, ka Eslingā pie Nekāras uz Fogelzangas tilta betona mastus, trolejbusa kontakttīkla izbūvei nevarēja uzstādīt, jo tilts bija pārāk šaurs. Balsti tika uzstādīti, paralēli tiltam, ūdenī, to augstums ir 98 metri. Tas ir pasaules rekords trolejbusu kontakttīkla mastu augstumam. Vēl viens interesants fakts, ka Kaizerslauternā brīvdienās un svētku dienās trolejbusu satiksme tiek aizstāta ar autobusu satiksmi.
Zviedrija
Zviedrijā trolejbusi kursē tikai Landskronā, tur eksistē tikai viena trolejbusu līnija, kura savieno Landskronas dzelzceļa staciju ar piepilsētu. Trolejbusu satiksmi Landskronā atklāja 2003. gada 27. septembrī un Landskronā pavisam kursē 3 trolejbusi. Tā ir viena no pasaulē mazākajām trolejbusu satiksmes sistēmām.
40 gadus agrāk trolejbusi kursēja arī Stokholmā (toreiz Stokholmā pavisam bija 12 trolejbusu līnijas) un Gēteborgā. Trolejbusu satiksme Stokholmā eksistēja no 1941. līdz 1964. gadam, bet Gēteborgā - no 1940. līdz 1964. gadam.
Afganistāna
Šobrīd nekur Afganistānā neeksistē trolejbusu satiksmes. Laikā no 1979. gada februāra līdz 1993. gadam galvaspilsētā Kabulā kursēja trolejbusi. Trolejbusu satiksme Kabulā tika slēgta kara izraisīto postījumu dēļ. Bija plānots 2003. gadā atjaunot trolejbusu satiksmi, bet tas nav izdarīts vēl līdz šodienai.
Armēnija
Armēnijā trolejbusu satiksme pastāv tikai galvaspilsētā Erevānā. Trolejbusu satiksmi Erevānā atklāja 1949. gada 16. augustā. Trolejbusu satiksmi nodrošina uzņēmums Yergortrans, tas apkalpo visas piecas Erevānas trolejbusu līnijas. Erevānā pārsvarā kursē Škoda 14Tr tipa trolejbusi, tāpat kursē arī daži Krievijā ražoti VZTM-5280, kā arī no Francijas pilsētas Lionas saņemtie trolejbusi. Agrāk 20 trolejbusu līnijās kopā brauca aptuveni 300 trolejbusu.
Vēl laikā no 1962. līdz 2005. gadam trolejbusi kursēja Gjumri (Gjumri) pilsētā.