cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BK Ventspils
Kluba vēsture
1999./2000. gada sezonā BK Ventspils pirmoreiz kļuva par Latvijas čempioniem un uzvarēja arī nākamajās sešās sezonās. No 2001./2002. gada sezonas līdz 2006./2007. gada sezonas beigām ventspilnieku treneris bija bijušais kluba basketbolists Kārlis Muižnieks. Pēc viņa atlaišanas par treneri kļuva Gašpers Okorns. Lielākais sasniegums Eirokausos ir 2002./2003. gada FIBA Čempionu kausā izcīnītā 3. vieta. BK "Ventspils" piedalījās Baltijas Basketbola līgā no tās izveidošanas 2004. gadā līdz pat pēdējai 2017./2018. gada sezonai. Augstākais kluba sasniegums BBL bija 3. vieta 2006./2007. sezonā, šo pašu panākumu BK "Ventspils" atkārtoja 2010. gadā. Spēlē par 3. vietu 2010. gadā BC Šiauliai uzvarēja BK Ventspils klubu. bronzas medaļas tika piešķirtas gan BK Ventspils, gan BC Šiauliai klubam. 2007. gadā BK Ventspils septiņu gadu dominanci LBL pārtrauca ASK Rīga. 2008. gadā Ventspils neiekļuva finālā, taču ieguva bronzas medaļas. 2009. gadā tas atguva Latvijas čempionu titulu un 2010. gadā atkal ieņēma 3. vietu. Savukārt 2011. gadā BK Ventspils izcīnīja 2. vietu LBL un 4. vietu BBL.
CERN
Eiropas kodolpētījumu organizācija (fr, en), plašāk pazīstama kā CERN, ir starptautiska organizācija, kas nodarbojas galvenokārt ar daļiņu fizikas pētījumiem. Atrodas uz Francijas un Šveices robežas, galvenais birojs atrodas Merēnā, Ženēvas kantonā. to dibināja 12 Eiropas valstis.
2017. gadā organizācijā bija 22 dalībvalstis (21 Eiropas valsts un Izraēla). Piecas valstis ir asociēto valstu statusā (Indija, Lietuva, Pakistāna, Turcija, Ukraina), bet trīs asociētās valstis ir pirmsdalībvalsts statusā (Kipra, Serbija, Slovēnija). Novērotāju statuss (observers) ir trim valstīm — Japāna, Krievija, ASV —, kā arī trim organizācijām: UNESCO, Eiropas Komisijai, Apvienotajam kodolpētījumu institūtam (Объединённый институт ядерных исследований, Dubna, Krievija).
2019. gadā Latvijas valdība konceptuāli atbalstīja Latvijas kļūšanu par organizācijas asociēto dalībvalsti no 2021.gada.
CERN galvenais uzdevums ir nodrošināt daļiņu paātrinātājus un citu infrastruktūru augsto enerģiju fizikas pētījumiem. CERN atrodas liels datoru centrs, kas veic eksperimentos iegūto datu apstrādi. Šeit ir radīts vispasaules tīmeklis.
Silvestrs Stodevešers
Dzīvesgājums
Dzimis Tornā. 1427.–1431. gadā studēja Leipcigas Universitātē, kur ieguva bakalaura grādu. 1439.—1440. gadā ieguva maģistra grādu un kļuva par profesoru. Sacerējis komentārus Aristoteļa rakstiem. 1441. gadā kļuva par Vācu ordeņa virsmestra kancleru un kaplanu. 1448. gadā Romas pāvests viņu iecēla par Rīgas arhibīskapu pretēji Rīgas domkapitula gribai, kas bija ievēlējis Lībekas bīskapu Nikolaju. 1449. gadā Rīgas domkapituls viņu atzina pēc tam, kad viņš bija devis solījumu neinkorporēt domkapitulu Vācu ordenī un neuzsākt karu bez vasaļu piekrišanas. 1451. gadā viņš tomēr piekrita domkapitula pakāpeniskai inkorporācijai. 1452. gadā noslēdza Salaspils līgumu ar Vācu ordeni. 1457. gadā Raunas pilī izdeva t.s. “Silvestra žēlastību”, kas arhibīskapa vasaļiem paplašināja mantojuma tiesības.
1479. gadā sākās plaša karadarbība starp Livonijas ordeni un arhibīskapa sabiedrotajiem zviedriem, kas bija izcēlušies Salacgrīvas ostā. Zviedri tika sakauti, un ordeņa mestrs ieņēma visu arhibīskapijas teritoriju un Kokneses pilī sagūstīja arhibīskapu Silvestru. Arhibīskapu atbrīvoja tikai pēc pāvesta iejaukšanās. Drīz pēc šiem notikumiem arhibīskaps Silvestrs mira un tika apglabāts Rīgas Domā.
1938. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm
Eiropas čempionātā piedalījās 5 Eiropas sieviešu basketbola valstsvienības.
2009. gada Cēsu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Cēsu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Cēsu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 8 kandidātu saraksti, kas veidoti no 105 kandidātiem. Cēsu novads tika izveidots administratīvi teritoriālajā reformā, tāpēc šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Cēsu novadā vēlēšanas notika 5 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Tautas partija (58,45%), bet kopā novada domē iekļuva 5 no 8 sarakstiem. Cēsu novada domes vēlēšanās piedalījās 7595 vēlētāji jeb 50,34% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 7554, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 7420 vēlētāji.
Vīksna (nozīmju atdalīšana)
Vīksna var būt:
Jekaterinburga
Jekaterinburga ir pilsēta Urālu centrālajā daļā pie Isetas upes Krievijas Federācijā. Sverdlovskas apgabala centrs, no 1924. līdz 1991. gadam tika saukta par Sverdlovsku. Lielākā pilsēta Urālos, dzelzceļa mezgls un liels mašīnbūves cetrs. Lielākā rūpnīca — Uralmaš.
Vēsture
Jekaterinburgu metalurģiskās rūpnīcas celtniecības vietā nodibināja krievu valstsvīrs, etnogrāfs un vēsturnieks Vasilijs Tatiščevs. Pilsēta nosaukta Pētera I sievas un nākamās ķeizarienes Katrīnas I vārdā. 18. gadsimtā bez metalurģiskajām rūpnīcām Jekaterinburgā attīstījās arī dārgakmeņu, pusdārgakmeņu, kā arī zelta apstrāde. 1918. gada 17.jūlijā Jekaterinburgā nogalināja pēdējo Krievijas imperatoru Nikolajs II un viņa ģimenes piederīgos.
1920. gados Jekaterinburgā uzbūvēja rūpnīcu Uralmaš un tā kļuva par lielu rūpniecības centru. 1924. gadā pilsētu pārdēvēja Jakova Sverdlova vārdā par Sverdlovsku.
1960. gada 1. maijā virs Jekaterinburgas notrieca ASV izlūklidmašīnu U-2 ar pilotu Frensisu Pauersu, kuru vēlāk samainīja pret padomju spiegu Rūdolfu Ābelu.
Sports
Jekaterinburgā atrodas Kontinentālās hokeja līgas klubs Jekaterinburgas "Avtomobilist", kā arī tā jauniešu klubs Jekaterinburgas "Avto", kas spēlē Jaunatnes hokeja līgā. Abas komandas savas mājas spēles aizvada Jekaterinburga sporta pilī. Pilsētā bāzēts arī Krievijas Superlīgas basketbolā sievietēm klubs Jekaterinburgas "UGMK".
Cilvēki
Jekaterinburgā vai tās apkārtnē dzimuši:
Flerovijs
Vēsture
Sākotnēji flerovijs bija prognozēts ķīmiskais elements Mendeļejeva periodiskajā tabulā ar nosaukumu ekasvins. 1979. gadā Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas savienība (IUPAC) ieteica elementu nosaukt par ununkvadiju (ķīmiskais simbols: Uuq). Pirmo reizi šis elements tika sintezēts 1998. gada decembrī, bombardējot plutonija izotopu 244Pu ar kalcija izotopu 48Ca.
2011. gada 1. jūnijā elements oficiāli tika nosaukts par fleroviju Krievijas pilsētā Dubnā esošās Fļorova laboratorijas vārdā, kurā flerovijs pirmo reizi sintezēts. Savukārt laboratorija nosaukta kodolfiziķa Georgija Fļorova vārdā.
Līdz 2020. gadam bija radīti aptuveni 90 flerovija atomu.
Izotopi
Stabilākais flerovija izotops ir 289Flm, kura pussabrukšanas periods ir 2,7 sekundes. Izotopa 289Fl pussabrukšanas periods ir 0,97 sekundes. Ir zināmi vēl četri flerovija izotopi — 285Fl, 286Fl, 287Fl un 288Fl. Tiek pieļauts, ka izotopa 298 pussabrukšanas periods varētu būt salīdzinoši stipri lielāks, jo protonu skaits (114) un neitronu skaits (184) ir tā saucamie.
Karību jūras pirāti: Svešajos krastos
"Karību jūras pirāti: Svešajos krastos" (en) ir 2011. gada fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Robs Māršals un producents — Džerijs Brukheimers. Filma ir balstīta uz Volta Disneja Karību jūras pirātu atrakciju parku. Šis ir turpinājums 2007. gada filmai "Karību jūras pirāti: Pasaules malā".
Jehovas liecinieki
Jehovas liecinieki, Bībeles pētnieki (en), arī Sargtorņa biedrība ir no protestantisma atšķēlusies denominācija. Dibināta 1874. gadā Pensilvānijā, ASV. Dibinātājs ir Čārlzs T. Rasels (1852—1916).
Pašnosaukums „Jehovas liecinieki“ pieņemts 1931. gadā, atvasinot to no Bībeles, pravieša Jesajas grāmatas: „Jūs esat mani liecinieki — saka Tas Kungs…“.
Koncepcijas pamatatšķirības
Jehovas liecinieki uzskata sevi par tiem, kuri atgriezušies pie Bībeles pirmsākumiem, atmetot vēlāku laiku izpratnes uzslāņojumus. Dievu sauc vārdā Jehova, jo Vecajā derībā šis Dieva personvārds ticis lietots ap 7000 reižu, bet mūsdienās daudzos tulkojumos pārsvarā aizstāts ar titulu "Kungs". Noliedz Trīsvienības koncepciju. Jēzu Kristu atzīst par Jehovas dēlu, otro personu visumā, cilvēces grēku izpircēju, kurš tomēr ir autonoms no Jehovas. Svētais Gars ir Jehovas darbīgais spēks, enerģija darbībā, nevis persona. Bībeles tekstus izprot burtiski, izņemot vietas, kur konteksts apstiprina, ka izteikumi ir simboliski un tie ir jāpēta dziļāk. Jehovas liecinieki uzskata, ka pašreizējo pasauli pārvalda Sātans, kurš ietekmē un morāli degradē cilvēkus. Viņi tic, ka saskaņā ar Bībeles solījumu drīzā nākotnē uz Zemes tiks izveidota paradīze, kur daudz miljonu Dievam paklausīgu cilvēku varēs dzīvot mūžīgi, bet ļauna darītājus Dievs iznīcinās (Psalmi 37:9-11, 29).
Jehovas lieciniekiem nav algotas garīdzniecības; draudzes vadītāji visus pienākumus veic brīvprātīgi, bez maksas.
Vēsture
Čārlzs Teizs Rasels (nācis no izteikti reliģiozas kalvinistu draudzes) jau pirms organizācijas dibināšanas nāca klajā ar informāciju, ka Jēzus esot atgriezies nevis fiziski, bet gan garīgi. Paziņojis, ka 1914. gadā Jēzus sāks savu valdīšanu debesīs un, ka nākotnē uz zemes ir apsolīta paradīze un jau drīzumā gaidāms Armagedons jeb pēdējā kauja starp Dieva un Sātana spēkiem. Jēzus Kristus vadībā šajā kaujā tiks iznīcināti visi Dieva ienaidnieki. Pēc Armagedona nāks “tūkstošgadu valsts”, kur valdīs Jēzus Kristus un 144 000 ar garu izredzēto Kristus sekotāju debesīs, bet daudzi miljoni citu cilvēku, kas ir paklausīgi Dievam, dzīvos mūžīgi un laimīgi uz zemes.
1879. gadā Rasels sāka izdot žurnālu 'The Zion’s Watch Tower and Herald of Christ’s Presence, (šobrīd 'Watchtower Announcing Jehovah's Kingdom, latv. Sargtornis). Par nākamo ”Sargtorņa biedrības” vadītāju kļuva Džozefs Franklins Raterfords (Joseph Franklin Rutherford, 1869-1942). Ruterfords izdarīja nelielas izmaiņas reliģiskajā koncepcijā, piemēram, precīzāk paskaidroja dažus Bībeles pravietojumus. Uzsāktajai kampaņai “Miljoni pašlaik dzīvojošo nemirs” bija lieli panākumi. Raterfords solīja Kristus tūkstošgadīgās valstības iestāšanos 1925. gadā, un daudzi cilvēki tādēļ pievienojās Jehovas lieciniekiem. Arī kad prognoze nepiepildījās, kaut arī liels skaits izstājās, tomēr arī pēc neapmierināto izstāšanās Jehovas lieciniekiem bija vairāk biedru nekā pirms tam.
1931. gadā Raterforda grupa paziņoja, ka turpmāk viņi vairs nav vienkārši Bībeles pētnieki, bet gan Jehovas liecinieki. (Jaunais nosaukums tika pamatots uz Bībeles Jesajas grāmatu, 43. nodaļas 10. līdz 13. pantu.) Atšķelšanās rezultātā citas Bībeles pētnieku grupas saglabājās, bet ar laiku kļuva maz pamanāmas. 1942. gadā Raterfords nomira. Par viņa pēcteci kļuva Nātans Homērs Knorrs (Nathan Homer Knorr, 1905-1977)
1942. gadā tika izveidota teokrātiska draudzes locekļu izglītības sistēma, lai visi draudžu locekļi apgūtu lokālos apmācību kursu un vēl piedalītos individuālās mācībās. Pēc papildu izglītības saņemšanas jau 1943. gadā sāka vēl aktīvāku misionēšanas programmu no mājas uz māju. 1946. gadā kongresa dalībniekus iepazīstināja ar izdevuma Erwachet (Atmostieties!) pirmo numuru.
1945. gadā savos izdevumos izteica uz Bībeli balstītus argumentus, kādēļ Jehovas lieciniekiem nebūtu pareizi pārliet asinis. (Apustuļu darbi 15:28, 29; 3.Mozus 17:13,14.) Vēlāk tam tika atrasts arī medicīnisks pamatojums, piemēram, asins pārliešanas rezultātā ievērojams procents cilvēku saslima ar hepatītu, AIDS un citām nopietnām slimībām. Tāpēc mūsdienās miljoniem cilvēku, kas pat nav Jehovas liecinieki, priekšroku dod bezasins ķirurģijai, kas ir attīstīta daļā valstu.
1976. gadā Knorrs nomira, un par viņa pēcteci kļuva Frederiks Viljams Francs (Frederick William Franz, 1893-1992.). 1977. gadā 216 valstīs bija apmēram 2 223 000 Jehovas liecinieku, bet kopējais ikgadējā Jēzus nāves Atceres vakara apmeklētāju skaits visā pasaulē pārsniedza 5 100 000. 1982. gadā iznāk grāmata Tu vari dzīvot mūžīgi paradīzē uz Zemes (grāmatas metiens pārsniedza 220 000 000 vairāk nekā 125 valodās). Frederiks Viljams nomira 1992. gadā 99 gadu vecumā. Par viņa pēcteci kļuva Miltons G. Henšels. Viņš bija Sargtorņa biedrības piektais prezidents. 2005. gadā tika izdota grāmata "Ko patiesībā māca Bībele?", un pašlaik tā ir galvenais palīglīdzeklis, vadot bezmaksas Bībeles nodarbības ar interesentiem.
Kaut arī Jehovas liecinieku organizācijā juridisku apsvērumu dēļ ir prezidenti, reliģiskās organizācijas darbību nevada 1 cilvēks, bet pieredzējušu kristiešu grupa, kuru sauc par Vadošo padomi. Šāda kārtība bija kristiešiem arī 1. gadsimtā. (Skatīt Apustuļu darbus 15. nodaļu.)
2012. gadā Latvijā aktīvo Jehovas liecinieku skaits bija 2400, bet viņu reliģiskās sapulces apmeklēja ap 4000 cilvēku. Jehovas liecinieku sapulču nami jeb "valstības zāles" jau bija visās Latvijas lielākajās pilsētās (Rīgā, Daugavpilī, Liepājā, Jūrmalā, Ventspilī, Rēzeknē, Jelgavā, Jēkabpilī, Valmierā, Cēsīs un Tukumā).
2021. gadā Jehovas liecinieku galvenais periodiskais izdevums Sargtornis (Watchtower) tiek izdots jau 93 281 789 eksemplāru metienā 441 valodās. Šī žurnāla tirāžas un valodu skaits jau vairākus gadus pārsniedz jebkuru citu izdoto žurnālu pasaulē. Tuvākais izdevums tirāžas un valodu skaita ziņā ir arī Jehovas liecinieku izdotais žurnāls Atmostieties! (Awake!), kura metiens 2021. gada sākumā bija 93 354 000 eksemplāru 224 valodā. 2020. gadā COVID-19 pandēmijas laikā Jehovas liecinieki pārstāja izplatīt žurnālus, apmeklējot cilvēkus pa mājām un uzrunājot tos uz ielām, bet nosūtīja interesentiem žurnālus iespiestā formātā pa pastu vai elektroniskā formātā ar e-pastu. Tāpēc žurnālu tirāža tiek samazināta. Jehovas liecinieki publicē arī citus izdevumus (bukletus un brošūras), kas tiek tulkoti vairāk nekā 1030 valodās.
Struktūra un sadzīves normas
Jehovas lieciniekus centralizēti un teokrātiski vada pieredzējušu kristiešu grupa, kuru sauc par Vadošo padomi. Vadošā padomē kalpo 7 līdz 13 cilvēku, kuru atrašanās vieta ir Vorvika, ASV (agrāk Vadošā padome atradās Bruklinā). Vieta no kuras tiek vadīta Jehovas liecinieku darbība attiecīgajā valstī vai teritorijā tiek saukta par Bēteli (tulkojumā "Dieva nams"). Vasarās notiek trīs dienu kongresi, rudenī un pavasarī vienas dienas kongresi.
Katrs Jehovas liecinieks pieder pie draudzes, kurā apvienotas vidēji 60-70 personas (atkarībā no tā, cik daudz cilvēku attiecīgajā vietā vēlas apmeklēt sapulces). Šo sanāksmju dalībnieki paši uztur kārtībā savu valstības zāli un sedz visus ar to saistītos izdevumus. Draudzes darbību vada draudzes vecākie. Viņu pienākumos ietilps vadīt sapulces un rūpēties par draudzes locekļu garīgumu. Rajona pārraugs uzrauga vairāku (ap 20) draudžu darbību, apmeklējot katru no tām 2 reizes gadā. Draudžu vecākajiem palīdz draudžu kalpotāji, kuru pienākumos ietilpst tehniskas dabas jautājumu kārtošana. Paralēli laicīgajam darbam un sludinātāja pienākumiem, Jehovas liecinieki katru nedēļu apmeklē 2 sapulces, kas katra sastāv no 2-3 daļām 30-60 minūšu garumā. Dažas sapulces tiek organizētas kā lekcijas. Citas ir organizētas kā apspriedes vai nodarbības ar auditorijas piedalīšanos. Sapulču galvenais mērķis - mācīties Bībeli. Šajās sapulcēs māca arī pilnveidot oratora prasmes un uzrunāt cilvēkus. Katram draudzē ir jāveic savs noteikts pienākums.
Jehovas liecinieku ģimenes ideālā ir patriarhālas. Vīrs ir ģimenes galva, bet vīra galva ir Jēzus Kristus. Saskaņā ar Kolosiešiem 3:19 vīri tiek aicināti mīlēt savas sievas un rūpēties par viņām. Draudžu locekļi literatūrā un sapulcēs tiek brīdināti par to, cik slikti laulību var ietekmēt precības ar cilvēku, kas nav Jehovas liecinieks. Draudzē sievietēm netiek uzticēti atbildīgi pienākumi, taču viņas tiek uzskatītas par pilntiesīgām draudzes loceklēm, kurām tāpat ir jāpiedalās sludināšanā. Viņām, tāpat kā vīriešiem, ir uzticēts vadīt Bībeles nodarbības ar interesentiem. Par galveno attiecībās ar ģimenes locekļiem, draudzes locekļiem un citiem cilvēkiem tiek uzskatīta savstarpēja cieņa un mīlestība.
Kopš 20. gadsimta 20. gadiem Jehovas liecinieki nesvin tādus svētkus kā Lieldienas, Vasarsvētkus, Ziemassvētkus, kā arī valsts svētkus, dzimšanas dienas un vārda dienas, jo uzskata, ka tajos tiek godināti cilvēki, nevis Jehova, kā arī viņuprāt šo svētku izcelsme ir pagāniska. Taču Jehovas lieciniekiem nav aizliegts izklaidēties un atpūsties, ja vien tas saskan ar Bībelē noteiktajām normām. Jehovas liecinieki neatbalsta donoru kustību un neatzīst asinis pārliešanu ķirurģisku operāciju vai nelaimes gadījumu laikā, taču tas nenozīmē, ka viņi nerūpējās par savu dzīvību un veselību, vai arī nemīl savus tuvākos. Viņi labprāt izmanto bezasins ārstēšanas un ķirurģijas metodes. Jehovas liecinieki nedien armijā un neizmanto ieročus. To visu viņi pamato Bībelē, atsaucoties uz cieņu pret dzīvību (5. Mozus 5:17, 1.Jāņa 3:15, 1. Jāņa 3:11-12). Neatbalsta arī abortus (Psalms 127:3).
Jehovas liecinieki uzskata, ka katram cilvēkam ir tiesības uz gribas brīvību un iespēja izvēlēties savu dzīves ceļu, taču ja kristīts draudzes loceklis pārkāpj Bībeles normas un to nenožēlo, tad viņš tiek izslēgts no draudzes, lai saglabātu tās "tīrību".
Jehovas lieciniekiem nav nekādu baznīcas nodevu, tikai brīvprātīgi ziedojumi, kurus draudzes locekļi pirms vai pēc sapulces var iemest ziedojumu kastītē. Literatūra, kuru sludinātāji izplata bezmaksas, tiek iespiesta pateicoties šiem ziedojumiem un citiem ziedojumiem, kurus dažkārt dod par literatūru pateicīgie cilvēki.
Grāmatas par Jehovas lieciniekiem Latvijā
Šis darbs iznācis grāmatu sērijas Reliģiskā dzīve Latvijā ietvaros un tas uzsāk iepazīstināt lasītājus ar daudzveidīgajām konfesijām Latvijā un to denominācijām, arī mazskaitlīgajiem un ne visai ierastajiem reliģiskajiem novirzieniem.
Vīksna
Vīksna (arī Viksna, agrāk Vīksnumežs, Nikolajeva ) ir ciems Balvu novada Vīksnas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Kurnas labajā krastā pie bijušajā Gulbenes—Abrenes dzelzceļa 13 km no novada centra Balviem un 224 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie kādreizējās Vīksnas stacijas pēc dzelzceļa līnijas izbūves. No 1945. līdz 1965. gadam ciema nosaukums bija Nikolajeva. Padomju gados attīstījusies kā ciema padomes un padomju saimniecības «Vīksna» centrs. Vīksnā atrodas pagasta pārvalde, Stacijas pamatskolas Vīksnas filiāle, tautas nams, bibliotēka, aptieka, feldšeru veselības punkts, Svētā Kņaza Vladimira pareizticīgo baznīca (vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Novonikolajevska
Novonikolajevska var būt:
Frīdrihs Canders
Frīdrihs Canders (de; ru; dzimis 1887. gada 11. (23.) augustā Rīgā, miris 1933. gada 28. martā Kislovodskā) bija vācbaltiešu izcelsmes padomju zinātnieks un izgudrotājs. Viens no raķešbūves pionieriem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1887. gada 11. augustā Rīgā ārsta Georga Artūra Candera un viņa sievas Matildes Helēnas, dzimušas Gotšalkas, ģimenē. Viņa vectēvs Konstantīns Canders bija Lielās ģildes eltermanis. Bērnībā dzīvoja Bārtas ielā (tagad Frīdriha Candera ielā 1). . Mācījās Rīgas reālskolā, pēc kuras beigšanas 1905. gadā uzsāka studijas Dancigas augstākās tehniskās skolas Mašīnbūvniecības nodaļā, 1907. gadā turpināja studijas Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas fakultātē. 1908. gadā sāka nodarboties ar reaktīvās kustības problēmām. 1914. gadā pabeidza studijas RPI un sāka strādāt rūpnīcā "Provodņiks", kuru Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gadā evakuēja uz Maskavu.
No 1929. līdz 1932. gadam Canders uzbūvēja un izmēģināja reaktīvo dzinēju, kas darbojās ar saspiestu gaisu un benzīnu (OR-1). No 1930. līdz 1931. gadam lasīja lekcijas Maskavas aviācijas institūtā. No 1931. līdz 1932. gadam ir Reaktīvās kustības izpētes grupas (GIRD) priekšsēdētājs. 1933. gadā uzbūvēja un izmēģināja reaktīvo dzinēju, kas darbojās ar sašķidrināto skābekli un benzīnu (OR-2). Nomira 1933. gada 28. martā PSRS, 45 gadu vecumā no tīfa.
Staipekņi
Staipekņu klases augi, staipekņi,(la) ir sporaugu (Pteridophytes) staipekņu nodalījuma (Lycopodiophyta) augi. Mūsdienu staipekņi ir gan staipekņu dzimtas, gan apdziru dzimtas augi, kas pieder staipekņu kārtai (Lycopodiales). Staipekņu klasē ir arī viena aizvēsturiska, izmirusi kārta Drepanophycales.
Zinātnieki uzskata, ka vissenākie vaskulārie augi izskatījās līdzīgi staipekņiem. Tiem bija ložņājoši stublāji ar stāviem zariem, kas bija klāti ar mazām lapiņām, un tie vairojās ar sporām.
Apraksts
Staipekņi ir viengadīgi vai daudzgadīgi mūžzaļi lakstaugi. Tiem ir ložņājošs stumbrs, no kura paceļas vairāki stāvi zari. Uz zariem attīstās iegarenas vārpiņas, kuras sauc par strobiliem. Strobili var veidoties uzreiz zara galā, vai uz pagarināta kātiņa staipekņu dzimtas augiem, bet apdziru dzimtas augiem sporas attīstās lapiņu žāklēs. Strobilos veidojas sporangiji ar sporām. Strobili ir zaļā krāsā, bet pirms sporu izbiršanas tie kļūst dzelteni. Zarus klāj nelielas lapiņas, kas var būt gan īlenveida, lancetiskas vai zvīņveida. Staipekņi aug ļoti lēni, maksimums pāris centimetrus gadā.
Dažu staipekņu sugu attīstība no sporas līdz brīdim, kad tas pats var ražot sporas, var ilgt pat 30 gadus, tādēļ visi Latvijā augošie staipekņi ir aizsargājami augi. Mūsdienās staipekņus, bet biežāk to sporas izmanto homeopātijā un farmakoloģijā. Latvieši senos laikos staipekņu sporas sauca par raganu miltiem.
Klasifikācija
† izmirusi augu grupa
Krusttēvs (filma)
"Krusttēvs" (en) ir 1972. gada ASV krimināldrāma. Režisors Frānsiss Fords Kopola. Tā paša nosaukuma Mario Pjuzo romāna ekranizējums, izdots 1969. gadā. Moto: "Īsts spēks nevar būt dots, tas var būt ņemts..."
Šī kriminālā sāga, kas stāsta par Ņujorkas sicīliešu mafijas Korleone ģimeni, laika posmā no 1945. līdz 1955. gadam.
Doneckas apgabals
Doneckas apgabals (uk) ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Zaporižjas un Dņipropetrovskas apgabaliem rietumos, Harkivas apgabalu ziemeļos, Luhanskas apgabalu ziemeļaustrumos, kā arī Krievijas Rostovas apgabalu austrumos un Azovas jūru dienvidos.
Krusttēvs (filma)
Filma saņēmusi trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvas: "Labāka filma", "Labākais adaptētais scenārijs", "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Marlons Brando) — un vēl 19 dažādas balvas un 17 nominācijas. Tā arī ieņem otro vietu labāko filmu sarakstā visā amerikāņu kinematogrāfa vēsturē - "100 gadi... 100 filmas (desmit gadu jubilejas redakcija)" (en), kuru katru gadu veido Amerikāņu kinomākslas institūts, piekāpjoties tikai filmai Pilsonis Keins.
Doneckas apgabals
Vēsture
Tagadējā Doneckas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1223. gadā šī apgabala teritorijā notika Kauja pie Kalkas upes, kurā Mongoļu impērijas karaspēks sakāva apvienoto polovciešu un Kijivas Krievzemes karaspēku. Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.
Krusttēvs (filma)
Filmēšana norisinājās četrus mēnešus 1971. gada vidū. Pirmizrāde bija. Ar nelielu budžetu 6 miljonu dolāru apmērā, filma ienākumi ir vairāk nekā 250 miljoni.
Doneckas apgabals
Vēsture
Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657) kā daļa no Zaporižjas Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporižjas Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižas Seču, bet dienvidu daļu pie Azovas jūras palika Krimas hanistei līdz 1783. gadam.
No 1754. gada daļa no apgabala bija iekļauta Krievijas Impērijā kā Jaunkrievijas guberņas daļa (1764—1783, 1796—1802). 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā, kurā tolaik ietilpa tagadējais Doneckas apgabals. 19. gadsimta beigās šeit sāka attīstīties metalurģiskā rūpniecība. 1869. gadā kazaku ciema vietā nodibināja pilsētu.
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918—1921). 1921. gadā šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1924. gadā to nodēvēja par Staļinu. 1932. gadā no Dņipropetrovskas apgabala un Harkivas apgabalu daļām izveidoja Staļinas apgabalu, 1938. gadā to sadalīja Staļinas un Vorošilovgradas apgabalos. 1961. gadā to pārdēvēja par Doneckas apgabalu.
Krusttēvs (filma)
Sižets
Starp uz svētkiem uzaicinātajiem ciemiņiem ir arī slavenais dziedātājs Džonijs Fonteins (Als Martino), Korleone krustdēls, kurš atbraucis no Holivudas, lai palūgtu donam Vito viņam palīdzēt iegūt lomu filmā, kas atgrieztu viņa dziestošo popularitāti. Džonijs stāsta, ka kinoindustrijas galva Džeks Volcs (Džons Marlijs) nedod viņam lomu, uz ko dons atbild, ka "izteiks viņam piedāvājumu no kura viņš nespēs atteikties" un sūta Hāgenu uz Kaliforniju atrisināt problēmu. Džeks Volcs strikti atsaka Hāgenam, ka nedošot lomu Fonteinam, tādēļ ka tas neļaus uzlekt jaunajai, Volca audzinātajai, kinozvaigznei. Nākamajā rītā Volcs atrod gultā nocirstu zirga-favorīta galvu, kuru viņš nesen bija iegādājies par 600,000 $, un atdod lomu Fonteinam.
Doneckas apgabals
Vēsture
No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā. Donbasa kara laikā Krievijas specvienību atbalstītie separātisti 2014.—1015. gadā ieņēma Doneckas apgabala austrumu daļu.
Krusttēvs (filma)
Sižets
Pēc Hāgena atgriešanās saime tiekas ar Verdžilu "Turku" Soloco (Els Leteri), kuru atbalsta konkurējošā Tatalju ģimene. Viņš piedāvā donam Korleone finansēt heroīna importu, kā arī politisku un juridisku aizstāvību šajā lietā. Neskatoties uz milzīgo daudzumu naudas, kuru var iegūt šajā darījumā, Korleone atsakās, paskaidrojot, ka viņa politiskā ietekme tiktu apdraudēta, ja viņš iesaistītos narkotiku tirdzniecībā. Bet vecākais dona dēls, Sonijs (Džeims Kaans), izklāsta savādāku viedokli — viņš atbalsta sadarbību ar Tatalju ģimeni un piekrīt Korleone klana dalībai narkotiku importā. Dons Vito, nepajokam saniknots par domstarpībām ar dēlu konkurējošās ģimenes priekšā, izsaka īsu kodolīgu piezīmi Sonijam, bet pēc tam sūta savu labāko cilvēku Lūku Braziju (Lenijs Montana) uzzināt visu par "Turku".
Doneckas apgabals
Administratīvais iedalījums no 2020. gada
2020. gada 18. jūlijā, rajonu skaits Doneckas apgabalā tika samazināts līdz 8 rajoniem.
Krusttēvs (filma)
Sižets
Drīzumā pēc atteikuma atbalstīt Soloco, tiek veikts uzbrukums donam Korleone, kura laikā viņu sašauj vairākas reizes. Tajā un nolaupa Hāgenu ar mērķi pierunāt Soniju piekrist darījumam pašā laikā, Soloco un Tatalja nogalina Lūku Braziju un nolaupa Hāgenu ar mērķi pārliecināt Soniju piekrist darījumam. Sadusmotais Sonijs atsakās izskatīt lietu un izsaka Tatalju ģimenei ultimātu — vai nu viņi izdod viņam Soloco, vai Korleone ģimene uzsāks karu ar tiem. Tatalji atsakās un tā vietā aizsūta Santino pieradījumus par Lūka Brazija nāvi.
Slings
Slings ir apģērba gabals, ar kura palīdzību var nēsāt zīdaini vai mazu bērnu.
Dažādu veidu slingi mazu bērnu pārvietošanai jau kopš senatnes tikuši izmantoti praktiski visās kultūrās, kurās apgūta auduma ražošana. Mūsdienās tiek izmantoti daudzveidīgi slingi, tai skaitā tradicionālie Āzijas slingi (Mei Tai slings, onbuhimo, podaegi).
Doneckas apgabals
Administratīvais iedalījums līdz 2020. gadam
Līdz 2020. gadam, administratīvi Doneckas apgabals iedalījās 28 apgabala pakļautības pilsētās un 18 rajonos. Kopā apgabalā 2003. gada 1. janvārī bija:
Krusttēvs (filma)
Sižets
Maikls, kuru citas ģimenes uzskata par "vienkāršu pilsoni", neiesaistītu "biznesā", apciemo savu tēvu slimnīcā un ar pārsteigumu konstatē, ka donu neviens neapsargā. Saprotot, ka tēvam var draudēt otrs uzbrukums, viņš donu pārvieto uz citu palātu, bet pats paliek noverot durvis. Ar maiznieka Enzo palīdzību, kurš jūtās parādā donam, viņš tēlo dona apsardzi slimnīcas spārnā un ar to apmāna Soloco ļaudis, kuri piebrauc pie slimnīcas nogalināt Korleone. Drīzumā atbrauc policisti ar korumpēto kapteini Marko Makklaski (Sterlings Heidens), kurš salauž Maiklam žokli un apvaino viņu sakaros ar Soloco. Drīz pēc tā uzrodas Hāgens ar dona Korleone apsargiem un aizved Maiklu uz mājām.
Ņujorkā dons Korleone atgriežas mājās un ar pārsteigumu uzzina, ka tieši Maikls bija tas, kurš nogalināja Soloco un Makklaski. Dažus mēnešus vēlāk, 1948. gadā, Sonijs piekauj Karlo Rici par to, ka viņš sit bērna gaidībās esošo Koniju un brīdina viņu, ja kaut kas tāds atkārtosies, viņš viņu nogalinās. Sadusmotais Karlo sarunā ar Tataljiem un donu Emilio Bardzini (Ričards Konte), lai tie nogalinātu Soniju. Karlo atkal piekauj Koniju, lai izprovocētu Santino. Saniknotais Sonijs traucās uz mājam pie māsas, bet Tatalji ļaudis nošauj viņu automašīnā.
Pīts Klemenca (Ričards Kastelano) un Salvatore Tesio (Eibs Vigoda) sūdzas Korleone, ka izjūt apgrūtinājumus no Bardzīnī ģimenes puses un lūdz atļauju dot pretsparu, bet Maikls viņiem atsaka. Viņš plāno savas ģimenes uzņēmējdarbību pārcelt uz Nevadas štatu un apsola, ka Konijas vīrs, Karlo tur būs viņa labā roka. Toms Hāgens tiek atcelts no amata un viņš paliek tikai kā dona Vito advokāts. Hāgens izsaka neapmierinātību sakarā ar viņa pašreizējo stāvokli un Maikla politiku, bet dons atbild, ka dēls rīkojās pēc viņa ieteikumiem.
Lasvegasā Maikls tiekas ar liela viesnīcu un kazino tīkla īpašnieku Mo Grīnu (Aleks Roko) un piedāvā viņam atpirkt Mo kazino daļu, bet Mo viņam rupji atsaka. Fredo ir Mo pusē, par ko Maikls vēlāk viņam saka, lai viņš nekad neuzdrīkstētos rīkoties pret jebkuru ģimenes locekli. Bez tā, sarunas laika noskaidrojās, ka Fredo ļāvis Mo Grīnam publiski sevi pazemot, kas negatīvi atsaucās uz Korleone ģimeni.
Maikls atgriežas mājās. Konfidenciālas sarunas laikā, dons Vito viņam saka, ka viņu mēģinās nogalināt, izmantojot uzticamu partneri, lai sarīkotu tikšanos, kurā arī notiks slepkavība. Vito arī pastāsta, ka nekad nav vēlējis Maiklam tādu likteni, bet gan, lai viņa jaunākais dēls nodarbotos ar likumīgu politiku kā senators vai gubernators. Drīzumā dons mirst no sirdslēkmes, spēlējoties dārzā ar savu mazdēlu Entoniju. Bērēs Tesio nodod Maiklam piedāvājumu satikties ar Bardzīnī, ar to apstiprinot Vito vārdus.
Maikls saplāno slepkavību rindu, kuras notiek vienā laikā, kamēr viņš baznīcā krista Karlo un Konijas dēlu:
Pēc kristībām Tesio saprot, ka Maikls uzzinājis par nodevību, un ziņo Hāgenam, ka vienmēr mīlējis un cienījis Maiklu, un ka viņa rīcība bija "tikai bizness". Maikls apsūdz Karlo Sonija slepkavībā un piespiež viņu atzīties. Viņš nepieļauj atriebības iespēju dēļ ģimenes darījumiem un iedod viņam lidmašīnas biļeti uz Lasvegasu. Karlo sēžas automobilī, lai brauktu uz lidostu, bet tur viņu ar cilpu nožņaudz Klemencs.
Vēlāk Konija visiem dzirdot apsūdz Maiklu vīra nāvē. Keja sāk viņu iztaujāt par Karlo nāvi, bet Maikls atsakās viņai atbildēt. Viņa uzstāj un tad Maikls pārliecina viņu, ka viņam nav nekāda sakara ar svaiņa nāvi. Keja notic viņam un nomierinās. Filma beidzas ar to ka, Klemencs skūpsta Maikla roku, sveicinot viņu kā "donu Korleone". Keja uz to skatās caur mazliet pavērtām durvīm.
Atšķirības no romāna
Viena no romāna pamatatšķirībām no filmas ir dona Korleone jaunības retrospektīva, iekļaujot sevī emigrēšanas nepieciešamību uz ASV, viņa ģimenes dzīves apraksts, dona Fanuči slepkavība, karjeras attīstība mafijas pasaulē. Tas viss tika izmantots vēlāk, pirmās daļas turpinājumā "Krusttēvs 2".
Ekranizējot tika pazaudēti daudzi skati no citu varoņu dzīvēm. Piemēram, filmā netika parādītas Džonija Fonteina neveiksmes ar sievietēm un viņa problēmas ar balsi; Santino un Lūsijas Mančinī mīlas dēka, kā arī ielu huligānisms, ko paveica pusaudžu vecumā; pilnībā nav daktera Džuliusa Segala dzīves stāsta, kurš atjaunoja Maikla sejas kaulus, kurus viņš savainoja kaujoties ar Makklaski, un Fonteina balsi; Džeka Volca pedofilijas attīstību.
Grāmatā Maikls paskaidro Sonijam savu lēmumu ar vārdiem: "Viņi to ir padarījuši par privātu, šaudoties uz ielām. Iedzīvotāji - tas nav bizness, tas ir personīgi", bet kinofilma viņš atbild tēva vārdiem: "Nekā personīga. Tikai bizness".
Filma tika zīmīgi samazināti dažu varoņu raksturu īpašības. Līdz minimumam tika samazinātas lomas: Džonijam Fonteinam, Lūsijas Mančinī, Roko Lampone un Alam Nerijam (pēdējie divi filmā nerunā vispār). Pilnībā no filmas izņemts doktors Džuliuss Segals, Nino Valenti un doktors Tacijs no Sicīlijas. Vēl grāmatā Maiklam un Kejai ir divi dēli, bet filma dēls un meita.
Grāmatas nobeigums atšķiras no filmas beigām: filmā Keja pēkšņi saprot, ka Maikls kļuvis līdzīgs savai ģimenei, bet grāmatā par visiem viņas vīra darbiem izstāstīja Hāgens. "Kristību ainas" laikā, filmā, tiek nogalināti visi "piecu ģimeņu" vadoņi. Romānā tika nogalināti tikai Bardzīnī un Tatalja.
Mario Pjuzo pats rakstījis scenāriju visām kino triloģijas daļām, tādēļ ir labi informēts par visām nesakritībām.
Mākslinieciskā vērtība
Šī ir atzīta filma ASV un visā pasaulē. Kopolas režija, ar izcilu aktierspēli un lielisku scenāriju, nodrošināja filmai veiksmi kinokritiķu un vienkāršo skatītāju vidū. Var teikt, ka filmā ir daudz vardarbības, tomēr šajā gadījumā tas ir tikai mākslinieciskais līdzeklis, lai atainotu režisora redzējumu un noteiktas atmosfēras radīšanai filmā. Filmas dramatiskums slēpjas Maikla Korleone traģēdijā — jauns cilvēks, kara varonis, kura dzīve un pat dvēsele tiek salauzta zem ģimenes interešu spiediena. Viņa pārtapšana par cietsirdīgu un ļaunprātīgu krusttēvu ir viena no pašām izcilāk parādītajām metamorfozēm pasaules kinematogrāfa vēsturē.
2009. gada Ērgļu novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Ērgļu novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Ērgļu novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 3 kandidātu saraksti, kas veidoti no 42 kandidātiem. Ērgļu novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Mēs Ērgļu novadam" (57,47%), bet novada domē iekļuva arī pārējie divi saraksti. Ērgļu novada domes vēlēšanās piedalījās 1 581 vēlētājs jeb 55,71% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1 580, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 573 vēlētāji.
Tilža
Tilža ir apdzīvota vieta Balvu novada Tilžas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Tilžas upes krastos pie autoceļa P48 31 km no novada centra Balviem un 250 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta (agrāk Kokoreva) izveidojās ap 1909. gadu, kad Ruskolovas muižas īpašnieks atdalīja no muižas zemes 15 hektārus, sadalot tos ap 200 apbūves gabalos. Kokorevas ciema nosaukums radies no Ruskulovas muižas vagara Kokoreva uzvārda, kuru muižnieks Lēvenšterns bija atsūtījis uz šo apdzīvoto vietu uzraudzīt zemniekus. 1925. gadā Kokorevai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1926. gadā Kokoreva tika pārsaukta pēc Tilžas upes nosaukuma par Tilžu.
Ciemā atrodas pagasta pārvalde, Tilžas vidusskola, bērnudārzs, pasts, kultūras nams, bibliotēka, Tilžas novada muzejs, ātrās palīdzības brigāžu punkts, kā arī četri dievnami (pareizticīgo, katoļu, luterāņu, baptistu). Līdz 2019. gadam darbojās internātpamatskola.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Panarābisms
Panarābisms ir politiskā kustība arābu valstīs, kuras mērķis ir apvienot visas arābu valstis. Pēc arābu kalifāta sabrukuma, arābu apdzīvotās teritorijas tika pakļautas dažādiem iekarotājiem un kolonizatoriem.
Pirmajā pasaules karā Lielbritānija un Francija veicināja arābu sacelšanos, lai sakautu Osmaņu impēriju. Arābu plāni pēc kara izveidot savu patstāvīgu valsti neizdevās, jo Lielbritānija un Francija pakļāva lielu daļu Tuvo Austrumu. Tikai Saūda Arābijai izdevās iegūt neatkarību. Papildus neapmierinātībai ar ārvalstu uzspiestajām robežām, no 1930. gadiem auga arābu neapmierinātība ar ebreju cionistu vāji slēptajiem centieniem Palestīnā izveidot savu valsti.
Panarābisms savus ziedu laikus piedzīvoja pēc Otrā pasaules kara kad tika izveidota Arābu līga. Pēc Gamāla Abdela Nāsera nākšanas pie varas 1954. gadā, Ēģipte kļuva par panarābisma centru. Šajā laikā panarābisms bija sekulāri sociālistiska kustība.
Neatkarību ieguvušās arābu valstis veica vairākus nesekmīgus mēģinājumus apvienoties. Irāka un Jordānija 1958. gadā izveidoja Arābu federāciju. Ēģipte un Sīrija izveidoja Apvienoto Arābu republiku (1958—1961), kura kopā ar Ziemeļjemenu izveidoja Apvienotās arābu valstis — federāciju kura pastāvēja 1958. — 1961. gados. Vēlāk Lībija mēģināja apvienoties ar Ēģipti. Veiksmīgākais arābu valstu apvienošanās piemērs ir Apvienotie arābu emirāti. Arābu sakāve 1967. gada karā, Nāsera nāve 1970. gadā iezīmē panarābisma norietu.
Elisone Fēliksa
Elisone Fēliksa (dzimusi Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēte, sprintere. Viņa ir astoņkārtēja pasaules čempione un četrkārtēja olimpiskā čempione dažādās sprinta individuālajās un stafešu distancēs. Pasaules rekorda līdzautore ASV komandas sastāvā 4x100 metru stafetē.
2004. gada Atēnu un 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs E. Fēliksa izcīnīja sudraba medaļas 200 m distancē, piekāpjoties vienīgi Veronikai Kempbelai. Toties Olimpisko zeltu Pekinas Olimpiskajās spēlēs E. Fēliksa ieguva ASV komandas sastāvā uzvarot 4x400 metru stafetē. 2012. gada Londonas Olimpiskajās spēlēs viņa uzvarēja gan 200 m individuālajā distancē, gan 4x100 m stafetē, kur kļuva arī par pasaules rekorda līdzautori ASV komandas sastāvā, bet vieglatlētikas sacensību pēdējā dienā arī 4x400 m stafetē.
E. Fēliksai ir arī astoņas zelta medaļas pasaules čempionātos 200 m, 4x100 m un 4x400 m distancēs. Ar Pasaules čempionātos un Olimpiskajās spēlēs kopā izcīnītajām 16 medaļām E. Fēliksa ir viena no medaļām bagātākajām sportistēm vieglatlētikas vēsturē.
Moskovijs
Moskovijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Mc un atomskaitli 115. Tā stabilākais izotops ir moskovijs-289 ar pussabrukšanas periodu 156 milisekundes. Teorētiski moskovijam vajadzētu būt tallijam līdzīgam metālam.
2003. gadā 115. elementu sintezēja Apvienotajā kodolpētniecības institūtā, Dubnā (Krievijā), visi četri 115. elementa kodoli pēc tam α-sabrukšanas rezultātā pārvērtās par 113. elementa kodoliem. Vēlākos gados eksperimenta rezultāts tika apstiprināts, arī 2011. gadā, kad tika palielināta elementa ģenerācijas efektivitāte. Bija izteikts priekšlikums elementam piešķirt nosaukumu 'lanževenijs' (Ln) — par godu franču fiziķim Polam Lanževenam, ko neapstiprināja; paša elementa eksistenci atkārtoti apstiprināja 2013. gadā. To veica Lundas Universitātes pētnieki Zviedrijā kopā ar vācu kolēģiem, sintezējot 30 moskovija-288 atomus. 2015. gadā sintēzi atkārtoja Bērkli Universitātes Lourensa nacionālajā laboratorijā, iegūstot 46 moskovija-288 atomus.
2016. gada 28. novembrī IUPAC oficiāli aizstāja pagaidu nosaukumu ununpentijs ar nosaukumu moskovijs (par godu Maskavas apgabalam, kur atrodas Dubnas kodolpētījumu institūts).
Žitomiras apgabals
Vēsture
Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā Žitomira īslaicīgi bija Ukrainas Tautas Republikas galvaspilsēta. No 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā kā Žitomiras apgabals. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.
Administratīvais iedalījums
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 23 rajonu un 5 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti četri rajoni: Berdičivas rajons, Korosteņas rajons, Zvjaheļas rajons (agrākais Novohradas-Volinskas rajons) un Žitomiras rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.
Dīzeļvilcienu maršruts Tallina—Narva
Pieturas
Starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu maršrutā Tallina—Narva ir 22 pieturas:
Tālava
Tālava (la, ltg) bija seno letgaļu jeb letu zeme mūsdienu Ziemeļlatgales un Ziemeļvidzemes teritorijās. Tai cauri gāja svarīgais Gaujas tirdzniecības ceļš no līvu zemēm uz Ugaunijas un Pleskavas zemēm. Indriķa hronikas tekstā Tālavas teritorija bieži apzīmēta kā „Letu zeme” (terra Lettorum), jo šo teritoriju apdzīvoja latgaļi.
Tālavas teritorija
Par Tālavas zemes teritoriju vēsta vairāki teksti — Indriķa hronika un dokuments par Tālavas dalīšanu 1224. gadā. No Indriķa hronikas var secināt, ka pie Tālavas piederēja Imeras zeme ar Beverīnas pili, kurā līdz 1211. gadam valdīja valdnieks Tālivaldis. No Tālavas dalīšanas līguma noprotams, ka 1224. gadā līdztekus pastāvēja divas letu zemes — Tālavas zeme (terra, quae Tolowa dicitur) un Agzeles zeme (terra, quae Agzele dicitur). Tālavā bija atsevišķi pilsnovadi, ko agrāk pārvaldīja Tālivalža dēli Rameka, Drivinalds, Varibuls, kā arī Varigribs un Meluks, no kuriem 1224. gadā pieminēta vienīgi viņa dēla un mantinieka Ramekas zeme ar Trikātas pili, Burtniekiem un Vijciemu. Tāpat no dalāmās grāmatas noprotams, ka Tālavā ietilpa arī Smiltene, Dzērbene, Piebalga, Gulbene, un ar Tālavu bija saistītas arī Gaujiena (jeb Atzele), Bērzpils, Ābelenes un Abrenes novadi.
Pleskavas ezeru vietējie iedzīvotāji sauc par Talabas ezeru un arī Izborskas (celts 862) cietoksnim ir Tālavas tornis un Tālavas ieejas vārti. Cietokšņa muzeja speciālisti uzskata, ka tā apkārtnē ir dzīvojusi latgaļu tauta (толова, vai талабы).
Tālavas robežas
Dienvidos Tālavas valsts robežojās ar mazo vendu zemi Cēsīs un latgaļu Autines pilsnovadu Jersikas ķēniņvalstī, kas līdz 1209. gadam atradās politiskā savienībā ar Polockas kņazisti un Lietuvas kunigaišiem. Pēc Letijas dalāmās grāmatas (1211) ziņām var secināt, ka Tālava robežojās ar Jersikai piederošajiem Autines, Negestes un Cesvaines pils novadiem. Rietumos Tālavas novads Imera robežojās ar Idumejas zemi, kurā jaukti dzīvoja gan līvi, gan latgaļi. Robeža ar līvu apdzīvoto Metsepoles zemi gāja pa Burtnieku ezeru un tajā ietekošo Briedes upi.
Tālava ziemeļos robežojās ar igauņu Sakalas un Ugaunijas zemēm. Tā aptuveni gāja pa Sedas upi no Burtnieku ezera līdz Valkai un tālāk virzienā uz Gaujienu pa Gaujas upi līdz Atzeles (Gaujienas) pilij, aiz kuras sākās Atzeles zeme, kas arī, visticamāk, bija Tālavas zemes sastāvdaļa.
Tālavas ziemeļu daļa starp Gauju, Burtnieku ezeru un Vijas upi Livonijas krusta karu laikā bija pakļauta Tālivaldim un viņa dēliem.
Tālavas austrumu robeža stiepās no Gaujienas — Vidagas — Lejasciema apkārtnes līdz Gulbenei. Atzeles robežas ziemeļaustrumos saskārās ar setu zemi, austrumos — mūsdienu Pitalovas teritorijā ar Pleskavas kņaziem pakļautajām teritorijām, bet dienvidos ar Lotigolas zemi.
Nosaukums
Pēc H. Visendorfa hipotēzes (1893) vārds Tolowa cēlies no senākā latgaļu zemes pašapzīmējuma Lotowa (Latvju zeme) metatēzes ceļā, tāpat kā vēlāk Latgales poliskais nosaukums Inflanty (Iekšzeme) metatēzes ceļā cēlies no oriģinālā nosaukuma Liflanty (Līvzeme).
Pirms krusta kariem
Tālava pirmo reizi minēta Indriķa hronikā un pēc tam vairākos latīņu valodā dokumentos kopš 1208. gada. Pirms tam šī zeme Pleskavas un Novgorodas hronikās saukta vienīgi par Atzeli (Очела), domājams, tāpēc, ka tā bija Tālavas zemes robežteritorija ar Pleskavu. Šajā laikā tā atradās ciešā politiskā un kultūras mijiedarbībā ar igauņu zemēm un Novgorodas zemi. 1030. — 1192. gadā Novgorodas chronikas piemin kādus 15 Novgorodas kara gājienus pret tagadējās Baltijas zemēm, no tiem 13 pret „čudiem” un 2 pret Atzeli / Tālavu. Novgorodieši par „čudiem” sauca somugru ciltis, kas dzīvoja uz rietumiem no Peipusa (Чудское) ezera, tāpat kā par varjagiem dēvēja visus, kas dzīvoja aiz Varjagu jeb Baltijas jūras. Tādēļ saprotams, kāpēc Novgorodas 4. hronikā teikts, ka kņaza Mstislava Rostislaviča 1179. gada karagājiens bijis vērsts pret „Čudu un Atzeli” (на Чудь на Очелу). Ticams, ka Tālava minēta arī arābu ģeogrāfa Ibn el Vardi (miris 1349. gadā) uz daudz senākiem dokumentiem balstītā Tabula Rogeriana aprakstā kā ortodoksai ticībai piederīga zeme Atlava ar galveno pilsētu Talu vai Talvu.
Krusta kari Tālavā
1206. gadā Cēsu pilsnovadā dzīvojošie vendi un Tālavas valsts rietumu kaimiņzeme Idumeja labprātīgi izšķīrās par pāriešanu katoļticībā un pakļaušanos Livonijas bīskapijai. 1207. gada Indriķa hronikas notikumu aprakstā pieminēts, ka Atzele pēc zaudēta kara maksājuši meslus Pleskavai, no kuras viņi senāk jau bija saņēmuši ortodoksālo kristīgo ticību (pareizticību). 1208. gadā arī Imeras zemes letgaļi pārgāja katoļticībā un Rubenē (Papendorfā) apmetās katoļu priesteris Latviešu Indriķis, kas sīki aprakstījis tā laika notikumus Tālavas rietumu daļā. 1209. — 1210. gadā par Pleskavas kņazu kļuva Vladimirs Mstislavičs (Indriķa hronikas tekstā — Valdemārs), kas noslēdza militāru savienību ar Livonijas bīskapu Albertu un izdeva savu meitu viņa brālim Teoderiham Bukshēvdenam par sievu. Ir versija, ka Valdemārs ir cēlies no dižciltīgajiem latgaļiem. Kopā ar savu vecāko brāli Novgorodas kņazu Mstislavu Mstislaviču viņš devās karagājienā pret nekristītajiem ugauņiem. 1210. gadā ugauņi iebruka Tālavā un aplenca Cēsis, pēc tam viņi sakāva līvu, letu un Zobenbrāļu ordeņa karaspēku kaujā pie Imeras. 1212. gadā pēc padzīšanas no Pleskavas kņazs Valdemārs kļuva par bīskapa Alberta vasali, kas viņu iecēla par fogtu Idumejas, Autines un Tālavas zemēs. Tālivaldis uz laiku zaudēja varu un pārcēlās uz Trikātas pili. Tomēr Imeras un Idumejas priesteri nesamierinājās ar šo bīskapa lēmumu un panāca kņaza aizbraukšanu no Tālavas. 1213. gadā Tālavā iebruka lietuvieši un aizveda gūstā bijušo Tālavas valdnieku Tālivaldi, tomēr viņš izbēga no gūsta un atgriezās dzimtenē. 1213. — 1214. gada ziemā kņazs Valdemārs ar sievu un dēliem atkal atgriezās Idumejā un Imerā, kur priesteri Alebrands un Heinrihs viņam sūtīja labību un dāvanas kā izlīguma zīmi. Viņš apmetās Metimnes pilī vēlākās Valmieras apkaimē, kur sprieda tiesu un ievāca no šiem novadiem meslus. 1214. gadā Idumejas katoļu priesteris Alebrands pārmeta kņazam nabagu apspiešanu un musināšanu novērsties no katoļu ticības. Kņazs sašuta un ar savu karadraudzi nopostīja Alebranda māju. Pēc šī konflikta viņš bija spiests ar visu saimi atgriezties Pleskavā.