cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SpaceX CRS-14
SpaceX CRS-14 bija ASV uzņēmuma SpaceX bezpilota kravas kosmosa kuģa Dragon lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju NASA Commercial Resupply Services (CRS) programmā. CRS-14 orbītā palaists 2018. gada aprīlī; nolaižamais aparāts uz Zemes atgriezās maijā.
Šoreiz tika izmantots agrāk kosmosā lidojis Dragon nolaižamais aparāts (CRS-8). Raķetes pirmā pakāpe jau bija lidojusi CRS-12 misijā.
Derīgā krava
Dragon kopējā kravas masa augšupceļā bija 2647 kg. Hermētiskais nodalījums bija piepildīts ar 1721 kg kravas (kopā ar iepakojumu). Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās: zinātnisko eksperimentu aparatūra un materiāli (1070 kg), mantas un pārtika apkalpei (344 kg), stacijas rezerves daļas un aprīkojums amerikāņu segmentam (148 kg), ārpuskuģa aktivitāšu aparatūra (99 kg), datoru piederumi (49 kg), Krievijas krava (11 kg).
Hermētiskajā sekcijā bija arī mazi pavadoņi RemoveDEBRIS (ar no tā atdalāmiem nanopavadoņiem DebriSat 1 un DebriSat 2), Overview 1, kā arī Japānas pavadoņu izmetējs J-SSOD ar trīs CubeSat pavadoņiem: UBAKUSAT, 1KUNS-PF un Batsú-CS1. Tie brīvā lidojumā tika palaisti vēlāk no SKS.
Nehermētiskajā kravas sekcijā (926 kg) bija trīs kravas:
Lidojuma gaita
Kravas kuģis SKS sasniedza 4. aprīlī. 10:40 UTC to satvēra ar stacijas manipulatoru Canadarm2, ko vadīja Norišige Kanai. Kosmosa kuģis tika pārvietots uz Harmony moduļa apakšējo pieslēgvietu; pilnībā pieslēgts 13:00 UTC.
No 6. līdz 8. aprīlim ar manipulatoru Canadarm-2 no Dragon nehermētiskās kravas sekcijas izņemtas PFCS un MISSE-FF iekārtas. MISSE-FF pārvietots uz ELC-2 platformu; DCSU-2 tika īslaicīgi noņemts, lai atbrīvotu vietu. 11. aprīlī tika noņemts vecais PFCS (PFCS 3) no P6 segmenta; to vēlāk pārvietoja uz Dragon kravas nodalījumu.
2018. gada 5. maijā Dragon ar Canadarm2 palīdzību tika atvienots no Harmony moduļa. Brīvā lidojumā kravas kuģis palaists 13:23 UTC. Dragon 18:06 UTC iedarbināja dzinējus un veica noiešanu no orbītas. 19:00 UTC nolaižamais aparāts nolaidās Klusajā okeānā 650 km uz rietumiem no Longbīčas Kalifornijā. Lidojuma ilgums 32 diennaktis.
Ilze Matīse-Vanhoutana
Ilze bija pirmā no Latvijas zinātniecēm, kura uzsāka suņu barības vada dilatācijas uzliesmojuma izpēti.
Dace Dzenovska
Dace Dzenovska (dzimusi ) ir kultūras un sociālantropoloģe, kas dzīvo Rīgā un Oksfordā. Dzenovska pēta un raksta par nacionālismu, rasismu, migrāciju un valstiskumu. 2009. gadā ieguvusi PhD grādu Kalifornijas Universitātē (Bērkli) (University of California, Berkeley).
Viņas pirmā grāmata “School of Europeanness: Tolerance and Other Lessons in Political Liberalism in Latvia” (2018, Cornell University Press) pēta centienus iemūžināt liberālas politiskās vērtības latviešu sabiedriskajā telpā un politiskajās institūcijās.
Azerbaidžānas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Azerbaidžānas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Azerbaidžāna vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1996. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1998. gada.
Alise Joste
Alise Joste ir latviešu dziedātāja un mūzikas autore.
Biogrāfija
A. Joste Latvijas Universitātē mācījās antropoloģiju.
Pirmoreiz publikas priekšā A. Joste uzstājās 2008. gadā, Rīgas bārā "I Love You". 2011. gadā izdots viņas pirmais albums. 2015. gadā nāca klajā viņas otrais albums "Hardships Are Ships", kas ieguvis "Austras balvu" kā Latvijas gada labākais alternatīvās mūzikas albums. 2016. gadā par šo albumu viņa ieguva arī "Zelta mikrofona" apbalvojumu kategorijā "Dziesminieka albums".
A. Joste darbojas arī grupā "100 baltas dvēseles". Piedalījusies arī dažādu izpildītāju albuma "Pretējības" (2016) ierakstā, kurā apkopotas dziesmas ar Aspazijas dzeju.
Kiriši
Kiriši ir pilsēta Krievijā, rajona centrs Ļeņingradas apgabalā pie Volhovas upes. Ievērojams naftas rūpniecibas centrs.
Ekonomika
Pilsētā atrodas nafta kompānijas "Surgutneftegaz" naftas pārstrādes rūpnīca "Kinef", kā arī liela termoelektrostacija. 2016. gadā tiek plānots atvērt vēl vienu naftas pārstrādes rūpnīcu - Kiriši-2.
Sports
Kiriši ir ievērojams Krievijas ūdenspolo centrs. Kirišu sieviešu ūdenspolo komanda ir desmitkārtēja Krievijas čempione.
Nonoiči
Nonoiči (ja, Nonoichi-shi) ir pilsēta Japānas rietumos, Isikavas prefektūrā starp lielākām pilsētām — Kanadzavas un Hakusanas. 2018. gada janvārī pilsētā dzīvoja 52,1 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsētas statusu Nonoiči ieguva 2011. gadā. Ļoti daudzi Nonoiči iedzīvotāju strādā blakus esošajā Kanadzavā.
Ieva Raubiško
Ieva Raubiško (dzimusi ) ir sociālantropoloģe. Ieva vairāk nekā 10 gadus veltījusi sociālās antropoloģijas studijām un pasniegšanai, pirms viņa pievērsās sociālajai uzņēmējdarbībai. Ieva ieguvusi doktora grādu Oksfordas Universitātē ar godalgotu disertāciju par pēckara dzīvi Čečenijā "Life in a negative - positive space: moral transformations in post-war Chechnya" (2011). Kopā ar Agnesi Cimdiņu sarakstījusi monogrāfiju "Cilvēks un darbs Latvijas laukos: sociālantropoloģisks skatījums" (2012) un sastādījusi rakstu krājumu "Dzīve, attīstība, labbūtība Latvijas laukos" (2012). Bijusi docente Latvijas Universitātē.
Koncertzāle ''Zinta''
Koncertzāle "Zinta" ir koncertzāle Latvijā, Dobelē, Skolas ielā 2. Koncertzāle atrodas Dobeles mūzikas skolas telpās. Zāle tika atvērta 2019. gada 15. jūnijā, tās Lielajā zālē ir 200 skatītāju vietas. Koncertzāle uzcelta 2019. gadā par Alekseja Kudrina fonda līdzekļiem. Zāle nosaukta Dobelē dzimušās Alekseja Kudrina mātes Zintas Kudrinas (dzimušas Milleres) vārdā.
Ieva Raubiško
Sociālā uzņēmuma “Humusa komanda” veidotāja. Ieva šo biznesu uzsāka kopā ar kādu sīriešu ģimeni, pēcāk iesaistot tajā arī bēgļus no Irākas Kurdistānas.
Eva Mozere
Eva Mozere (de; Zalcburga —  Grāca  ) bija Austrijas starptautiskā meistare šahā (2004), starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 2003).
Biogrāfija
Eva Mozere ir spēlējusi šahu kopš skolas laika. Astoņas reizes viņa bija kļuvusi par Austrijas meiteņu čempioni. 1998. gadā Mūrekā viņa ieguva sudraba medaļu Eiropas jauniešu šaha čempionātā meitenēm vecuma grupā līdz 16 gadiem (U16). Tajā pašā gadā, piedaloties Pasaules jaunatnes čempionātā Oropesā (Spānijā), viņa savā vecuma grupā (U16) ieguva piekto vietu. Pēc vidusskolas beigšanas viņa pabeidza studijas Grācā un ieguva uzņēmējdarbības vadības bakalaura grādu. 1999. gadā Austrijas komandas sastāvā viņa piedalījās Viduseiropas kausa izcīņā (Mitropapokal). 2000. gadā Mozere pirmo reizi spēlēja Austrijas sieviešu izlases komandā Stambulas Šaha olimpiādē. Pēc tam vēl trijās šaha olimpiādēs (2008, 2010, 2014) viņa bija Austrijas sieviešu komandas līdere. Piecas reize Mozere ir bijusi arī Austrijas komandas pirmā galdiņa spēlētāja Eiropas sieviešu komandu čempionātos. Viņa bija pirmā austriete, kas 2003. gadā kļuva par sieviešu lielmeistari (WGM). Kopš 2004. gada Mozerei ir arī starptautiskā meistara nosaukums. 2004. gadā viņa ieguva sudraba medaļu Austrijas vīriešu šaha čempionātā un, spēlējot pie vīriešu pirmā galdiņa, pārstāvēja Austriju šaha olimpiādē Kalvijā.
Viņas lielākais panākums bija 2006. gada Austrijas čempiona tituls vispārējā turnīrā. Tajā pašā gadā viņa ar savu klubu Styria Graz uzvarēja arī valsts komandas čempionātā. 2010., 2011., 2013. un 2014. gadā viņa kļuva par Austrijas sieviešu šaha čempioni. Viņa uzvarēja 2013./2014. gadumijā Augsburgā notikušajā lielmeistaru turnīrā un tādējādi ieguva savu pirmo lielmeistara balli.
Līva Grēte Šelbreida-Puarē
Līva Grēte Šelbreida-Puarē (Liv Grete Skjelbreid Poirée; dzimusi Līva Grēte Šelbreida (no) Bergenā) ir bijusī norvēģu biatloniste. Savas paaudzes labākā Norvēģijas biatloniste, vairāku Olimpisko un Pasaules čempionāta medaļu īpašniece.
Piedalījusies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā Soltleiksitijā izcīnīja sudrabu 15 km distancē un 4x7,5 km stafetē Norvēģijas komandas sastāvā, 1998. gadā Nagano ieņēma 3. vietu Norvēģijas komandas sastāvā stafetē. Izcīnījusi vairākas medaļas Pasaules čempionātā. 2003.—2004. gada Pasales kausa sezonā izcīnīja uzvaru kopvērtējumā, vēl šajā sezonā uzvarēja arī sprinta, iedzīšanas un masu starta kopvērtējumā. 2006. gadā paziņojusi par karjeras beigšanu.
Deviņadatu stagari
Deviņadatu stagari, deviņadatu stagaru ģints (Pungitius) ir viena no stagaru dzimtas (Gasterosteidae) ģintīm, kas apvieno 9 zivju sugas. Tās ir saldūdens vai jūras zivis. Sastopamas, atkarībā no sugas, Atlantijas un Klusā okeāna ziemeļu puslodes jūrās un ar jūru saistītās saldūdens tilpēs (Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā). Lielākā sugu dažādība mājo Āzijā.
Latvijā un Baltijas jūrā
Latvijā sastopama viena deviņadatu stagaru ģints suga — deviņadatu stagars (Pungitius pungitius), kas sastopams jūras piekrastē un ar jūru savienotos saldūdeņos — upēs, ūdenskrātuvēs un piejūras ezeros, arī meliorācijas grāvjos vairākus kilometrus no to ietekas upē.
Kopīgās īpašības
Deviņadatu stagariem pirms muguras spuras ir 6—12 dzeloņi, noliekti vai nu pa labi vai pa kreisi. Purna daļa pagarināta, mute ar sīkiem zobiem. Vēdera spuras ar 1—2 stariem, atrodas ne pārāk tālu aiz krūšu spurām. Āda bez zvīņām, kaila vai ar smalkām kaula plātnītēm. Astes spuras stumbrs ar ķīli vai bez ķīļa.
Sistemātika
Deviņadatu stagaru ģints (Pungitius)
Teniss 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs
Pārstāvētās valstis
1906. gada neoficiāljās olimpisko spēļu tenisa turnīrā bija pārstāvētas 6 valstis.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Eva Johansone
Eva Johansone (dzimusi Eva Ikstena, bijusi pazīstama arī kā Eva Ikstena-Strapcāne, Rīgā) ir latviešu kultūras žurnāliste, filozofe un sabiedriskā darbiniece. Strādā Latvijas Televīzijā, kur vada Kultūras ziņas un dažādus lielāka un mazāka izmēra kultūras pasākumus. Darbojusies un darbojās vairākās nevalstiskās organizācijās, tai skaitā, ir biedrības "Ascendum" valdē.
Biogrāfija
Dzimusi Rīgā, kaut gan vecāki vēlākā ierēdne un Saeimas deputāte Inese Ikstena un Ēvalds Ikstens nāk no Latgales (Bērzpils pagasta). Bērnību pavadījusi Olainē, līdz pārcēlās uz Rīgu, kur mācījās 2. vidusskolā. Augstāko izglītību filozofijā ieguvusi Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (bakalaura grāds) un Viskonsinas Universitātē (maģistra grāds).
Bijusi precējusies ar žurnālistu un mūziķi Jāni Strapcānu. Šobrīd precējusies ar mākslinieku un mūziķi Voldemāru Johansonu.
Eva Johansone jau no ļoti agra vecuma darbojusies Latvijas nevalstiskās organizācijās. Eva bijusi jaunākā Latvijas Jaunatnes padomes prezidente, šajā amatā rakstīja Jaunatnes likumu un jaunatnes valsts programmu.
2017. gadā Eva Johansone vadīja koru sacensību "Eirovīzijas gada koris".
Eva Kopača
Eva Božena Kopača (pl; dzimusi ) ir poļu politiķe, bijusī valsts premjerministre.
Pirms politiķes karjeras bijusi pediatre. No 2007. līdz 2011. gadam bijusi veselības ministre, pēc tam kļuva par pirmo sievieti Sejma spīkeres amatā (līdz 2014. gada septembrim). 2014. gada septembrī kļuva par otru sievieti Polijas premjerministra amatā (līdz 2015. gada novembrim). 2015. gada Forbes Kopaču ierindoja 40. vietā ietekmīgāko sieviešu sarakstā. Tikusi aprakstīta kā viena no Eiropas Savienības līderēm.
2019. gada RideLondon–Surrey Classic
Iepriekšējā gada uzvarētājs Paskāls Akermans neatgriezās aizstāvēt titulu. Viņa prombūtnē uzvarēja Elia Vivjāni, bet Akermana komandas biedrs Sems Benets bija otrais. Vivjāni komandas biedrs Mikāls Merkevs pārspēja Jasperu Steivenu, izcīnot trešo vietu.
Dobeles Mūzikas skola
Dobeles mūzikas skola ir mūzikas skola Latvijā, Dobelē. Mūzikas skolas ēka atrodas Skolas ielā 2. Mūzikas skolas ēka uzcelta 19. gadsimta beigās. Otrs stāvs uzcelts 1937. gadā. 2016. gada beigās sākusies rekonstrukcija. Rekonstrukcijas ietvaros par Alekseja Kudrina līdzekļiem blakus tika uzcelta koncertzāle Zinta. 2019. gadā pēc rekonstrukcijas tika atvērta gan mūzikas skola, gan koncertzāle. Skolā atrodas bijušā Latvijas prezidenta Kārļa Ulmaņa dāvināta lustra.
Oškalnieši
Oškalnieši ir ciems Līvānu novada Rožupes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 8 km no pagasta centra Rožupes, 16 km no novada centra Līvāniem un 155 km no Rīgas.
Strodi (Jersikas pagasts)
Strodi ir ciems Līvānu novada Jersikas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 8 km no pagasta centra Upeniekiem, 17 km no novada centra Līvāniem un 155 km no Rīgas.
Oškalnieši
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P761.
Rietumukrainas Tautas Republika
Rietumukrainas Tautas Republika (ukraiņu: Західноукраїнська Народна Республіка) bija starptautiski neatzīta valsts, kas pēc Austroungārijas impērijas sabrukuma pastāvēja bijušās Galīcijas un Lodomērijas karalistes teritorijā 1918. gada beigās un 1919. gada sākumā.
Atbilstoši 1910. Austroungārijas tautas skaitīšanai, šeit dzīvoja ap 5,4 miljoniem cilvēku, no kuriem 60% bija ukraiņi, 25% poļi un 12% ebreji. Kamēr ukraiņi bija zemnieki, pilsētās dominēja poļi un ebreji.
Pasludināšana
1918. gada 1. novembrī Austroungārijas, Galīcijas un Bukovinas parlamentos pārstāvētie ukraiņu deputāti pasludināja neatkarīgu Rietumukrainas Tautas Republiku. Ļvivā sākās poļu sacelšanās, kuri nevēlējās atrasties ukraiņu republikā, sākās Poļu-ukraiņu karš. 1918. gada 1. decembrī Rietumukrainas Tautas Republika vienojās par apvienošanos ar Ukrainas Tautas Republiku, ko oficiāli pasludināja 1919. gada 22. janvārī. Ņemot vērā Rietumukrainas atšķirīgo vēsturi un attīstību, tai bija paredzēta autonomija Ukrainas sastāvā. Abu republiku apvienošanās kara apstākļos bija tīri formāla. Kamēr Rietumukraina karoja ar poļiem, Ukrainas ienaidnieks bija Padomju Krievijas Sarkanā armija. Pie Austroungārijas kārtības un disciplīnas pieradušos Rietumukrainas politiķus un kareivjus nepatīkami pārsteidza pārējā Ukrainā valdošais radikālais haoss.
Lai arī Rietumukrainas Tautas Republikas armijas spēkiem izdevās atsist sākotnējos Polijas uzbrukumus, līdz 1919. gada jūlijam poļiem izdevās iekarot visu republikas teritoriju. Valdība pārcēlās uz Kamjanecu-Podiļsku. Neliela armijas daļa bēga uz Čehoslovākiju, kamēr 50 000 kareivju atkāpās uz Ukrainas Tautas Republiku. Trimdas valdības un Kijivas valdību attiecības bija saspringtas. Kamēr Rietumukrainas vadītāji domāja, ka Sarkanā armija varētu palīdzēt karā pret poļiem, Ukrainas vadītājs Simons Petļura cerēja uz poļu atbalstu karā pret boļševikiem. Rietumukraiņu armijas pārstāvji sāka sarunas ar Balto armiju, un 1919. gada novembrī pārgāja Balto pakļautībā.
Likvidācija
Rietumukrainas valdība 15. novembrī devās trimdā uz Vīni. 1921. gada 23. februārī Tautu Savienība paziņoja, ka Galīcija nav Polijas daļa, un poļu okupācijas karaspēks šeit tikai uztur kārtību. Ņemot vērā situāciju pēc Krievijas pilsoņu kara un poļu-padomju kara, 1923. gada 14. martā Tautu Savienība atļāva Galīcijas iekļaušanu Polijā, ar noteikumu, ka tai piešķir autonomiju. Rietumukrainas Tautas Republikas trimdas valdība beidza pastāvēt, bet poļi ignorēja lēmumu par autonomiju ukraiņiem.
2021. gada Tour de France
Sacensību kopvērtējumā otro gadu pēc kārtas uzvarēja Slovēnijas sportists Tadejs Pogačars ().
Stūrišķi
Stūrišķi ir ciems Līvānu novada Jersikas pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 7 km no pagasta centra Upeniekiem, 16 km no novada centra Līvāniem un 153 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A6.
Cīņas sports 1968. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 1968. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no olimpiādes programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika Meksikas pilsētā Mehiko brīvajā cīņā no 17. līdz 20. oktobrim, grieķu-romiešu cīņā no 23. līdz 26. oktobrim. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 16 medaļu komplekti.
Vaivadu grāvis
Vaivadu grāvis ir Atašas labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka - no Marindzes ezera dienvidu krasta. Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Atašā augšpus valsts autoceļa A12 (Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova)) tilta pār Atašu. Upi šķērso valsts autoceļš V773 (Atašiene – Buntiķi) un dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II. Upes krastos atrodas Vaivodi, Buntiki.
Muktupāveli
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P63, Dubnas upes krastā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Steķi (Turku pagasts)
Steķi ir ciems Līvānu novada Turku pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 9 km no pagasta centra Zundāniem, 14 km no novada centra Līvāniem un 145 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P754.
Cielavas
Cielavas, cielavu ģints (Motacilla) ir cielavu dzimtas (Motacillidae) zvirbuļveidīgo putnu ģints, kas apvieno 12 mūsdienās dzīvojošas sugas. Vistuvāk radniecīgā cielavām ir meža cielava (Dendronanthus indicus), kas ir vienīgā suga meža cielavu ģintī.
Slaviša Stojanovičs
Slaviša Stojanovičs (sl; dzimis ) ir Slovēnijas futbola treneris un bijušais futbolists. No 2019. gada marta līdz 2020. gada janvārim bija Latvijas futbola izlases galvenais treneris.
Cielavas
Cielavas vēsturiski attīstījušās Sibīrijas austrumos un Mongolijas reģionā. Pamazām tās izplatījās visā Āzijā un Eiropā, sasniedzot Āfriku pliocēna sākumā. Lai arī cielavu sugas pamatā mājo Vecajā Pasaulē, divu sugu (dzeltenajai cielavai un baltajai cielavai) izplatības areāls austrumu virzienā sasniedz Aļaskas rietumus Ziemeļamerikā.
Slaviša Stojanovičs
Karjera
Spēlētāja karjeru aizvadīja Slovēnijas klubos. Pārstāvēja ND Slovan, NK Ljubljana, NK Celje un NK Vevče. Trenera karjeru sāka Ļubļanas klubā ND Slovan, sākumā vadot jauniešu komandas. Vēlāk bija spēlējošais treneris Livar komandā.
Cielavas
Latvijā
Latvijā sastopamas 4 cielavu ģints sugas: baltā cielava (Motacilla alba), citroncielava (Motacilla citreola), dzeltenā cielava (Motacilla flava) un pelēkā cielava (Motacilla cinerea).
Izskats
Cielavas ir nelieli vai vidēji lieli dziedātājputni, slaidi, ar garām kājām un ļoti garu asti. Aste sastāda gandrīz pusi no ķermeņa kopējā garuma. Lielākā ģintī ir Indijā dzīvojošā baltuzaču cielava (Motacilla maderaspatensis), kuras ķermeņa garums ir 21 cm.
Slaviša Stojanovičs
Karjera
2009. gadā kļuva par Apvienoto Arābu Emirātu izlases trenera Srečko Kataneca asistentu. Viņš palīdzēja AAE izlasei kvalificēties 2011. gada Āzijas kausa finālturnīram. 2011. gada septembrī Katanecs tika atbrīvots no galvenā trenera amata, un Stojanovičs tika atlaists līdz ar viņu. tika apstiprināts par Slovēnijas izlases galveno treneri. 2012. gada decembrī amatu atstāja.
Cielavas
Izskats
Cielavas atkarībā no apspalvojuma veida var iedalīt divās grupās: melni-baltajās un melni-dzeltenajās jeb baltvēdera un dzeltenvēdera cielavās. Galvas virspuse var būt gan melna, gan pelēka, gan olīvzaļa. Tomēr šīs grupas nenozīmē evolucionāras līnijas. Vēdera apspalvojuma krāsas dažādība vai melnā apspalvojuma intensitātes pieaugums katrai sugai attīstījies neatkarīgi vienai no otras. Līdz ar to apspalvojuma raksturs tikai daļēji norāda uz savstarpējo radniecību.
Slaviša Stojanovičs
Karjera
2013. gada jūnijā kļuva par Serbijas kluba Crvena Zvezda galveno treneri. 2013.—2014. gada sezonā aizveda komandu līdz Serbijas Superlīgas čempionu titulam. 2014. gada septembrī sāka strādāt par Beļģijas kluba Lierse S.K. galveno treneri, bet jau 2015. gada janvārī vājo rezultātu dēļ no amata atkāpās. 2016. gadā neilgu laiku vadīja Ķīnas klubu Changchun Yatai.
Veiguri
Veiguri ir ciems Līvānu novada Turku pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 7 km no pagasta centra Zundāniem, 6 km no novada centra Līvāniem un 136 km no Rīgas.
Slaviša Stojanovičs
Karjera
kļuva par Latvijas Virslīgas kluba Riga FC galveno treneri. 2017. gada Virslīgas sezonu klubs Stojanoviča vadībā noslēdza 3. vietā un iekļuva Latvijas kausa finālā.
Cielavas
Uzvedība
Cielavas barojas un ligzdo uz zemes. Dējumā ir līdz 6 raibumotām olām. To galvenā barība ir kukaiņi, bet tās barojas arī ar citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem.
Veiguri
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A6.
Slaviša Stojanovičs
Karjera
2018. gada jūlijā uzsāka darbu kā Sofijas "Levski" galvenais treneris. 2019. gada janvārī sadarbību ar Bulgārijas klubu pārtrauca.
Cielavas
Uzvedība
Viena no tipiskākajām cielavu īpašībām ir astes gandrīz nepārtraukta cilāšana. Zinātniekiem līdz šim nav izdevies izskaidrot šī ieraduma iemeslu. Pastāv vairākas hipotēzes. Cilāšanas ieradums tiek skaidrots ar kukaiņu uzmanības piesaistīšanu vai, ka putni signalizē citām cielavām, vai norāda uz putna īpašo uzmanību vērojot, vai tuvumā nav ienaidnieki.
Zilupeite
Zilupeite ir Neretas labā krasta pieteka Jēkabpils novadā.
Izteka - faktiski kopēja ar Neretas izteku starp Teiču purvu ziemeļos un Lielo Pelečāru purvu dienvidos. Tek rietumu - dienvidrietumu virzienā paralēli Neretai uz dienvidiem no autoceļa A12 (Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova)). Ietek Neretā pie autoceļa P62 (Krāslava — Preiļi — Madona (Madonas apvedceļš)) un Nātrasstaleidzāniem.
Teniss 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Teniss 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā norisinājās no 5. līdz 12. maijam iekštelpu sacensībās un no 29. jūnija līdz 5. jūlijam ārpus telpu sacensībām. Šī bija 5. reize, kad teniss bija iekļauts olimpisko spēļu programmā. Kopumā tenisa turnīrā šajās spēlēs startēja 82 tenisisti (69 vīrieši un 13 sievietes) no 14 valstīm.
Šajās olimpiskajās spēlēs tenisā tika sadalīti 8 medaļu komplekti, kas bija par diviem vairāk nekā iepriekšējās. Gan iekštelpu, gan ārpus telpu sacensības tika papildinātas ar jauktajām dubultspēlēm. Gan iekštelpās, gan ārpus telpām tika aizvadītas vīriešu vienspēles, vīriešu dubulstpēles, sieviešu vienspēles un jauktās dubultspēles.
Visvairāk medaļas šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja Lielbritānijas pārstāvji — 6 medaļas. Taču Francija bija vienīgā, kas tenisa turnīrā šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja trīs zelta medaļas. Kopumā medaļas izcīnīja deviņu valstu pārstāvji. Austrālāzijai, Austrijai, Dānijai, DĀR un Norvēģijai šīs bija pirmās olimpiskās medaļas tenisā. Dienvidāfrikas pārstāvis Čārlzs Vinslovs izcīnīja divas zelta medaļas ārpus telpu sacensībās, savukārt francūzis Andrē Gobērs izcīnīja divas zelta medaļas iekštelpu sacensībās. Savukārt vienīgā sieviete, kura izcīnīja divas zelta medaļas bija britu tenisiste Edīte Hannama. Zviedru duets Zigrīda Fika un Gunnars Setervalls bija vienīgie, kas medaļas izcīnīja gan iekštelpu, gan ārtelpu tenisa sacensībās.
Iekštelpu tenisa sacensībās bija pārstāvēti tenisisti no Zviedrijas, Lielbritānijas, Dānijas, Francijas, Austrālāzijas un Bohēmijas. Austrālāziju šajās sacensībās pārstāvēja Vimbldonas vīriešu čempions Entonijs Vailings. Savukārt ārpus telpu tenisa sacensībās bija pārstāvēti tenisisti no 12 valstīm. Ārpus telpu tenisa sacensībās nebija neviena Lielbritānijas pārstāvja, jo norises laiks sakrita ar 1912. gada Vimbldonas čempionātu, lai gan Lielbritānijas varas iestādes centās pārliecināt olimpisko spēļu organizēšanas komiteju mainīt datumus.
Pārstāvētās valstis
1912. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa turnīrā bija pārstāvētas 14 valstis. Austrālāzija, Dānija, Krievijas impērija un Norvēģija pirmo reizi bija pārstāvētas tenisa turnīrā olimpiskajās spēlēs.
Dalībnieki
Olimpiskajā turnīrā startēja 82 tenisisti, 69 vīrieši un 13 sievietes. Vīrieši bija pārstāvēti no visām valstīm, bet sievietes no 6 valstīm.
Līgotne
Līgotne ir Vadakstes labā krasta pieteka Dobeles novadā.
Izteka - uz dienvidaustrumiem no Kokmuižas. Tek austrumu - dienvidaustrumu virzienā. Ietek Vadakstē pie Lielvaicēnu mājām uz austrumiem no Vītiņiem. Upi šķērso valsts autoceļi - V1117 (Auce – Ķevele), P96 (Pūri — Auce — Grīvaiši) un dzelzceļa līnija Glūda—Reņģe. Upes krastos atrodas Ķevele un Auce.
Zepi (Turku pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P754.
Svalbāras Longjēres lidosta
Svalbāras Longjēres lidosta (no) ir starptautiska lidosta Norvēģijas teritorijā Svalbārā. Izvietojusies arhipelāga lielākās salas Špicbergenas vidusdaļā, 3 km uz ziemeļaustrumiem no Longjērbīenes Hotelneseta ragā. Vistālāk ziemeļos izvietotā lidosta ar regulāru pasažieru satiksmi. Lidosta pieder Norvēģijas valsts uzņēmumam Avinor.
Vēsture
Pirmo lidlauku Svalbārā 2. pasaules kara laikā ierīkoja Vācijas Luftwaffe Adventdālenē austrumos no Longjērbīenes. Pēc kara lidlauks vairs netika izmantots līdz 1959. gadam, kad tas tika atjaunots nopietni saslimuša cilvēka transportēšanai uz Norvēģiju. Šis un vēlākie pasta lidojumi no Adventdālenes lidlauka tika veikti ar mazizmēra Catalina lidmašīnu. Lidlauks tika paplašināts, lai varētu uzņemt Douglas DC-4 lidmašīnas, vēlāk arī citus lidaparātus. Lidlauku varēja izmantot tikai dienas gaismā un laikā, kad zeme sasalusi.
Jaunas pastāvīgas lidostas būvniecība tika uzsākta 1973. gadā Hotelneseta ragā. 2484 m garais skrejceļš ir izbūvēts mūžīgajā sasalumā, to izolējot no grunts. Apmēram trešdaļa skrejceļa izbūvēta ierakumā, divas trešdaļas — uz uzbēruma. Lidostai ir pasažieru terminālis, tornis un apkalpošanas angārs.
1996. gada 29. augustā, veicot pieeju lidostai, kalnā ietriecās kompānijas Vnukovo Airlines Tu-154 pasažieru lidmašīna no Maskavas. Visi 141 pasažieris un apkalpes locekļi gāja bojā; tā ir smagākā aviokatastrofa Norvēģijas vēsturē.
Lidojumi
No Longjēres lidostas tiek veikti divi regulārie lidojumi dienā — uz Oslo un Trumsi, ko izpilda SAS. Sezonālie čarterlidojumi tiek veikti uz Parīzi. Kompānija Lufttransport izpilda vietējos lidojumus uz Nīolesunnu un Sveagruvu. Lidlaukā bāzējas arī Svalbāras gubernatora un Arktikugol helikopteri.
Jāņa iela (Rīga)
Jāņa iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas krustojumā ar Skārņu ielu.
Herdera laukums
Herdera laukums ir laukums Vecrīgā starp Palasta ielu, Doma laukumu un Rīgas Domu.
Laukums tika izveidots 1650. gadā. Līdz 1864. gadam laukums tika saukts par Mazo Svaru laukumu, jo tur atradās pilsētas mazie svari. 1864. gadā laukumā uzstādīja pieminekli Johanam Gotfrīdam Herderam un laukums ieguva savu tagadējo nosaukumu.
Herdera laukums ir savienots ar Doma laukumu, kā arī Bīskapa gāti, Mūku ielu un Palasta ielu.
Jānis Īvāns
Jānis Īvāns (1898—1942) bija latviešu politiķis, totalitāro režīmu represiju upuris.
Dzīvesgājums
1927. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās viņu ievēlēja par Talsu domes priekšsēdētāju no LSDSP saraksta. Pēc Ulmaņa apvērsuma viņu atlaida no darba un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā, bet vēlāk Liepājas koncentrācijas nometnē. Pēc nepilna gada atbrīvoja, tomēr līdz pat padomju varas ienākšanai viņš atradās policijas uzraudzībā. 1940. gada pavasarī viņš iestājās LKP kandidātos, pēc Latvijas okupācijas viņš kļuva par Talsu pilsētas vecāko, 1940. gada novembrī par Talsu izpildkomitejas priekšsēdētāju.
Apsūdzībā bija rakstīts, ka "Īvāns bija baltgvards pilsoņu kara laikā Krievijā, aktīvi cīnījās pret Sarkano Armiju, bija tulks štābā Mandžūrijā. Atgriezās Latvijā pa apkārtceļu cauri Francijai. Kādu laiku strādāja Spānijā un Lietuvā. No 1924. – 1934. gadam bija meņševiks [..] cīnījās pret Latvijas Komunistisko partiju, un veica aktīvu pretpadomju propagandu."
Gals klāt!
"Gals klāt!" (en) ir 2013. gada melnā komēdija, kuras režisori, scenārija autori un vieni no producentiem ir Sets Rogens un Evans Goldbergs. Galvenās lomas atveido Džeimss Franko, Džona Hills, Džejs Barušels, Denijs Makbraids, Kreigs Robinsons un Sets Rogens. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
Sešas Losandželosas slavenības tiek iesprostotas Džeimsa Franko mājā pēc tam, kad vairāku postošu notikumu rezultātā tiek iznīcināta pilsēta. Mājā slavenībām būs jāstājas pretī ne tikai apokalipsei, bet arī pašiem sev.
Sekss un lielpilsēta (filma)
"Sekss un lielpilsēta" (en) ir 2008. gada romantiska komēdija, kas balstīta uz tāda paša nosaukuma seriālu. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Maikls Patriks Kings. Galvenās lomas atveido Sāra Džesika Pārkere, Kima Ketrela, Sintija Niksone, Dženifere Hadsone, Kendisa Berdžena un Kriss Nots. Filmas pirmizrāde notika Londonā. 2010. gadā filmai iznāca turpinājums "Sekss un lielpilsēta 2".
Ņujorkas rakstniece Kerija gatavojas precēties ar savu īsto un vienīgo. Pēc tam, kad Kerija aizbēg no savām kāzām, viņas trīs labākās draudzenes Samanta, Šarlote un Miranda cenšas Keriju mierināt.
Sekss un lielpilsēta 2
"Sekss un lielpilsēta" (en) ir 2010. gada romantiska komēdija, kas balstīta uz tāda paša nosaukuma seriālu. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Maikls Patriks Kings. Galvenās lomas atveido Sāra Džesika Pārkere, Kima Ketrela, Sintija Niksone, Kristīne Deivisa, Džons Korbets un Kriss Nots. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir turpinājums 2008. gada filmai "Sekss un lielpilsēta".
Kerija, Miranda un Šarlote, kurām ir savas problēmas gan dzīvē, gan darbā, gan mīlestībā, piebiedrojas Samantai ceļojumā uz Abu Dabi, kur Samantas bijušais veido jaunu filmu.
Francijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Francijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Francija vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1896. gada un ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1924. gada.
Kurts Švarcs
Dzīvesgājums
Dzimis 1930. gada 27. aprīlī Rīgā grāmatveža Kurta Švarca un viņa sievas medicīnas māsas Martas ģimenē. Studēja LVU Fizikas un matemātikas fakultātē, līdztekus strādāja 1950. gadā izveidotajā Rīgas Medicīnas institūtā par Fizikas katedras laborantu. 1954. gadā viņš ieguva fiziķa specialitāti un iestājās LVU aspirantūrā, 1960. gadā Tartu Valsts universitātē aizstāvēja fizikas zinātņu kandidāta disertāciju "Luminiscences dzēšanas procesi sārmmetālu halogenīdu kristālos". No 1961. gada K. Švarcs strādāja LZA Fizikas institūtā, bija laboratorijas vadītājs, institūta zinātniskais direktors, Salaspils kodolreaktora zinātniskais vadītājs.
Cjinu dinastijas likumu kodekss
Cjinu dinastijas likumu kodekss izveidots 1646. gadā, un Cjinu dinastijas pārvaldītajās zemēs bija spēkā līdz 1912. gadam. Tuvu 40% no tajā iekļautajiem likumiem nāca no Tanu dinastijas likumu kodeksa. Tajā iekļautie likumi regulēja ne tikai kriminālprocesu un civilprocesu izskatīšanu, bet arī regulēja valsts iestāžu darbu, tādējādi pildot arī administratīvo noteikumu funkciju. Blakus Minu dinastijai dzīvojošie mandžūri zināja par Minu dinastijas likumu kodeksu, kuru pārtulkoja mandžūru valodā. 1645. gadā Cjinu imperators Šidzu pavēlēja izveidot likumu veidošanas komisiju, kuras sagatavoto likumu kodeksu izsludināja 1647. gadā. Tā saturs gandrīz pilnībā izmantoja Minu dinastijas likumu kodeksu. Imperatora Kansji laikā notika darbs pie likumu kodeksa modernizācijas, taču projekts tika pabeigts tikai nākamā imperatora, Jundžena laikā. No kodeksa dzēsa novecojošus likumus, kurus aizvietoja ar jauniem. Likumu kodeksa pārstrādāšana turpinājās imperatora Cjaņluna laikā. 1740. gadā viņš izsludināja jauno likumu kodeksa versiju. Viņš arī pavēlēja, ka reizi 5 gados jāveic nelielas, bet reizi 10 gados lielas izmaiņas likumos, lai tie nenovecotu. 1902. gadā sāka pēdējo kodeksa pārskatīšanu, un 1905. gada kodekss iekļāva 1327 likumu punktus. No tā izslēdza punktus par spīdzināšanu, samazināja nāvessodu piešķiršanu un izbeidza publisku nāvessodu izpildi. Ņemot vērā nepieciešamību piemēroties modernajai pasaulei, 1907. gadā bija sagatavots jaunā Cjinu dinastijas kriminālkodeksa projekts, kura pagaidu versiju apstiprināja 1910. gadā. 1912. gada revolūcija izmainīja valsts politisko iekārtu, bet Ķīnas tiesu sistēma turpināja izmantot Cjinu likumu kodeksu līdz 1929.-31. gadam, kad spēkā stājās jauns Civilkodekss. Britu Honkongā Cjinu likumu kodeksu civilprasībās daļēji turpināja izmantot līdz 1971. gadam. Likumu kodekss bija sadalīts septiņās daļās: Vispārīgie likumi, Civillikumi, Finanšu likumi, Rituālu likumi, Militārie likumi, Krimināllikumi, Sabiedrisko projektu likumi. Likumpārkāpējiem paredzētos sodus iedalīja pēršanā ar vieglu bambusa nūju, pēršanā ar smagu bambusa nūju, piespiedu darbu veikšanā, izsūtīšanu trimdā un nāvessodu. Atkarībā no pārkāpuma smaguma, mainījās sitienu skaits, piespiedu darba un trimdas ilgums, nāvessoda veids, utt. Likumu kodeksu ieviesa arī iekarotajās musulmaņu teritorijās, kurās iepriekš darbojās reliģiskie un tradicionālie likumi. Cjinu likumu kodekss ietekmēja apkārtējās Korejas, Japānas, Vjetnamas un Rjūkjū likumdošanu un tiesu lēmumus. 1810. gadā tulkoto likumu kodeksu izdeva angļu valodā, 1812. gadā franču un itāļu valodās.
Kurts Švarcs
Dzīvesgājums
1970. gadā viņš PSRS Zinātņu akadēmijas Fizikas institūtā Maskavā aizstāvēja fizikas un matemātikas zinātņu doktora disertāciju. 1971. gadā viņu ievēlēja par LZA korespondētājlocekli un 1976. gadā par RTU profesoru cietvielu fizikā. 1976. gadā viņš izveidoja LZA Fizikas institūta Specializēto zinātnisko padomi zinātņu kandidāta un doktora grāda aizstāvēšanai cietvielu fizikā. Līdztekus viņš bija arī Rīgas Civilās aviācijas inženieru institūta Fizikas katedras vadītājs (1974—1979). 1990. gadā viņu ievēlēja par LZA īsteno locekli.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas viņam nostrifikācijas kārtā 1992. gadā piešķīra habilitētā fizikas doktora grādu (Dr. habil. phys.). 1992. gadā Švarcam piedāvāja divu gadu viesprofesūru Heidelbergas Universitātē, viņš to pieņēma un ar ģimeni pārcēlās uz dzīvi Vācijā. Švarca ilggadējais līdzgaitnieks Andris Ozols kļuva par profesoru RTU, bet citi laboratorijas pētnieki nonāca Latvijas Universitātes Cietvielu fizikas institūtā, nodibinot Optisko ierakstu laboratoriju.
Kopš 2011. gada Kurts Švarcs katru gadu uzstājās LZA ar lekcijām par dažādām tēmām, piemēram, par "Zinātnes sākumiem un evolūciju".
Zinātniskie darbi
Kurts Švarcs pētījis jonu kristālu luminiscences efektivitātes atkarību no temperatūras, kā arī šo kristālu radiolīzes mehānismu. Viņš pētījis materiālus hologrammu ierakstam, dinamisko hologrāfiju, noskaidrojis hologrāfiskā ieraksta optiskās pastiprināšanās efekta galvenās likumsakarības amorfos pusvadītājos.
Publicējis rakstus materiālzinātnē par radiācijas izraisītiem un fotostimulētiem procesiem neorganiskajos materiālos (jonu kristālos, segnetoelektriķos, amorfos pusvadītājos) – defektu veidošanos un optiskajām īpašībām, enerģijas migrāciju un lādiņa pārnesi."'No visiem mācību priekšmetiem atšķirīga ir matemātika. Šis grieķu izcelsmes vārds tulkojumā nozīmē “māksla mācīties”. Skolu programmās matemātika sākas ar skaitļa jēdzienu, turpinās ar algebru, ģeometriju līdz priekšstatiem par diferencēšanu un integrālrēķiniem. Gandrīz visās ģimnāziju mācību programmās ir iekļauti arī varbūtības teorijas pamati, bez kuriem nav iespējama prognozēšana ne meteoroloģijā, ne ekonomikā. Var apgalvot, ka laba matemātikas programma ģimnāzijā un laba matemātikas pasniegšana ir skolēnu loģiskās domāšanas attīstības garants.'"
VDK kartotēka
K. Švarca kartīte atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā. Tajā apgalvots, ka viņš ar segvārdu "Strūve" savervēts 1956. gada septembrī.
Jauniela
Jauniela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Tā sākas krustojumā ar Doma laukumu un beidzas krustojumā ar 11. novembra krastmalu.
Latvijas PSR laikos Jaunielā tika filmēti tādi padomju seriāli kā "Šerloka Holmsa un Doktora Vatsona piedzīvojumi" un "Septiņpadsmit pavasara mirkļi". Iekšpagalmā starp 22. un 24. namu atrodas ieeja, kurā it kā dzīvojis detektīvs Šerloks Holmss.
Austrijas hercogiste
Austrijas hercogiste de Svētās Romas impērijas sastāvā pastāvēja no 1156. līdz 1453. gadam. 1156. gada 17. septembrī ar imperatora Frīdriha I lēmumu Austrijas markgrāfisti atdalīja no Bavārijas hercogistes un tajā mantojamu varu piešķīra Babenbergas dinastijai. Pēc šīs dinastijas izmiršanas varu hercogistē pārņēma Hābsburgu dinastija. 1453. gadā imperators Frīdrihs III Austrijas hercogam ļāva kļūt par erchercogu, tā iesākot Austrijas erchercogistes pastāvēšanu.
Nelielā hercogiste sākotnēji aizņēma mūsdienu Lejasaustrijas teritoriju. 1192. gadā Austrija apvienojās personālūnijā ar Štīrijas hercogisti.
Azerbaidžānas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Azerbaidžānas sportisti, kas olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši medaļas.
Liužonka
Liužonka (arī Liuzene, Liužanka, Livšonka, Livžanka, Lūzeņa; latgaliski - Lyužanka, Lyužonka) ir Rēzeknes labā krasta pieteka Rēzeknes novadā.
Azerbaidžānas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Līdz šim Azerbaidžānas sportisti olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši 43 medaļas (7 zelta, 11 sudraba un 25 bronzas medaļas), visas šīs medaļas ir izcīnītas vasaras olimpiskajās spēlēs. Visvairāk medaļu, 22 medaļas, Azerbaidžāna ir izcīnījusi cīņas sportā. Kopumā medaļas tā ir izcīnījusi 7 dažādos olimpiskajos sporta veidos — cīņas sportā, džudo (4 medaļas), šaušanā (3 medaļas), tekvondo (3 medaļas), boksā (8 medaļas), smaiļošanā un kanoe airēšanā (2 medaļas) un svarcelšanā (1 medaļa).
Liužonka
Izteka - pie Zagorjes. Tek rietumu virzienā, pamazām pagriežoties uz ziemeļrietumiem. Lielākā pieteka - Murdiuls. Ietek Rēzeknē pie Rikavas. Upi šķērso valsts autoceļi - P36 (Rēzekne — Gulbene), V565 (Kantinieki – Kaulači) un V561 (Gaigalava – Viļāni). Upes krastos atrodas Zarečje, Audriņi, Fiļkina, Seiļi, Mazie Kaulači, Brizgi, Brizgi, Bancuļi, Kantinīki, Svečovka, Borovaja, Kelasovka, Mihalki un Rikava. Pie Kantiniekiem - Kantinīku pilskalns.
Azerbaidžānas olimpisko medaļnieku uzskaitījums
Ar medaļām bagātākie Azerbaidžānas sportisti ir cīņas sporta pārstāvji Marija Stadņika un Hetags Gazjumovs. Abi olimpiskajās spēlēs ir izcīnījuši 3 medaļas.
2016. gada Londonas spēlēs Azerbaidžāna kļuva par otro valsti olimpisko spēļu vēsturē, kura vienā sporta veidā (šajā gadījumā — cīņas sports) ir izcīnījusi medaļas piecās olimpiskajās spēlēs pēc kārtas.
Sportistu uzskaitījums
''Šajā uzskaitījumā iekļauti tie sportisti, kas olimpiskajās spēlēs piedalījušies un izcīnījuši medaļas, pārstāvot Azerbaidžānu. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Atņemtās medaļas
Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.
Olimpiskie medaļnieki (citu valstu sastāvā)
''Šajā sadaļā iekļauti tie Azerbaidžānas/azerbaidžānu izcelsmes sportisti, kas Olimpiskajās spēlēs ir ieguvuši olimpiskās medaļas, pārstāvot kādu citu valsti. Sportisti sakārtoti alfabētiskā secībā pēc uzvārda.''
Pļaviņu rajons
Pļaviņu rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1959. gadam. Tas atradās Vidzemē, Daugavas labajā pusē, un sākotnēji robežojās ar Ogres, Ērgļu, Madonas, Krustpils, kā arī Jaunjelgavas un Jēkabpils lauku rajoniem. Rajona administratīvais, saimnieciskais un kultūras centrs bija Pļaviņu pilsēta. Pļaviņu rajonam bija savs laikraksts "Pa Kolhozu Ceļu".
Izveide
Pļaviņu rajons tika izveidots pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas no likvidēto Madonas un Ogres apriņķu daļām. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Pļaviņu rajons ietilpa Rīgas apgabalā.
Likvidācija
1959. gadā Pļaviņu rajonu likvidēja, tā rietumu daļu pievienoja Ogres rajonam, bet austrumu daļu Jēkabpils rajonam.
Kanopus-V № 3
Kanopus-V № 3 (Канопус-В № 3) ir Krievijas Zemes tālizpētes pavadonis. Tas orbītā palaists 2018. gada februārī Roskosmos uzdevumā. To izmanto arī Krievijas Ārkārtas situāciju ministrija, Dabas resursu un ekoloģijas ministrija, Zinātņu akadēmija un Federālais hidrometeoroloģijas dienests.
Kanopus-V № 3 tika izgatavots Krievijas uzņēmumā Korporacija VNIIEM; avioniku piegādāja Apvienotās Karalistes SSTL. Derīgā krava sastāv no diviem instrumentiem:
Lidojuma gaita
Kanopus-V № 3 startēja 02:07UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V № 4, S-Net 1, S-Net 2, S-Net 3, S-Net 4, Lemur-2-Kadi, Lemur-2-TheNickMolo, Lemur-2-Jin-Luen, Lemur-2-UramChanSol, D-Star One Phoenix.
Pirmo attēlu Kanopus-V № 3 uzņēma 9. februārī.
Līga Ulberte
Līga Ulberte (dzimusi 1972. gadā) ir Latvijas Kultūras akadēmijas asociētā profesore, viena no vadošajām personībām latviešu teātra zinātnes un kritikas laukā. Līga Ulberte 2007. gadā ieguvusi Mākslas zinātņu doktora grādu Teātra un kino vēsturē un teorijā Latvijas Universitātē.
Vairākkārt bijusi Latvijas profesionālo teātru jauniestudējumu skates “Spēlmaņu nakts” ekspertu komisijas locekle.
Makroekonomikas instrumenti
Makroekonomiskās politikas instrumenti ļauj sabiedrībai, izmantojot ietekmi uz makroekonomisko mehānismu, uzturēt stabilu cenu līmeni, stabilu pieaugumu valsts ražošanas apjomā, augstu nodarbinātības līmeni un ārējo ekonomisko aktivitāšu bilanci.
Sakarā ar to, makroekonomiskie instrumenti arī tiek uzskatīti par politiskajiem faktoriem, kas ietekmē makroekonomiku vienlaikus ar ārējiem faktoriem un stimulējošiem faktoriem vai mērķiem makroekonomikā.
Ieva Rozentāle
Ieva Rozentāle (dzimusi Kravale) ir latviešu producente redaktore, muzikoloģe.
Dzīvesgājums
Izveidojusi žurnālu "Mūzikas Saule". Kopš 2005. gada strādā Latvijas Televīzijas (LTV) jaunveidotajā raidījumā "100 g kultūras". No 2013. gada strādā par LTV Kultūras redakcijas vadītāju. Darbojās balvas “Kilograms kultūras” žūrijā, raksta par mūziku, māca studentiem televīzijas producēšanu.
Kanopus-V № 4
Kanopus-V № 4 (Канопус-В № 4) ir Krievijas Zemes tālizpētes pavadonis. Tas orbītā palaists 2018. gada februārī Roskosmos uzdevumā. To izmanto arī Krievijas Ārkārtas situāciju ministrija, Dabas resursu un ekoloģijas ministrija, Zinātņu akadēmija un Federālais hidrometeoroloģijas dienests.
Pavadonis paredzēts: kartogrāfijai; tehnogēno un dabas ārkārtas situāciju novērošanai; meža ugunsgrēku un lielu piesārņojumu atklāšanai; anomālu fizisku parādību reģistrēšanai, lai prognozētu zemestrīces; zemju izmantošanas kontrolei, noteiktu Zemes virsmas rajonu operatīvai novērošanai.
Kanopus-V № 4 tika izgatavots Krievijas uzņēmumā Korporacija VNIIEM; avioniku piegādāja Apvienotās Karalistes SSTL. Derīgā krava sastāv no diviem instrumentiem:
Lidojuma gaita
Kanopus-V № 4 startēja 02:07UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti arī pavadoņi Kanopus-V № 3, S-Net 1, S-Net 2, S-Net 3, S-Net 4, Lemur-2-Kadi, Lemur-2-TheNickMolo, Lemur-2-Jin-Luen, Lemur-2-UramChanSol, D-Star One Phoenix.
Pirmo attēlu Kanopus-V № 4 uzņēma 10. februārī.
Mai Tai
Mai Tai ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no gaišā ruma, tumšā ruma, apelsīnu liķiera, Orgeat sīrupa un laima sulas. Dzērienu pagatavo visas sastāvdaļas sakratot šeikerī kopā ar ledu un pasniedzot zemā glāzē ar laima šķēlīti un piparmētras lapām. Laima sulu ir iespējams aizstāt ar apelsīnu vai greipfrūtu sulu, bet Orgeat sīrupu ar grenadīna sīrupu.
Dzēriena nosaukums ir radies no taitiešu valodas vārda maita'i, kas tulkojumā nozīmē labs vai lielisks. Ir vairākas versijas, kas ir radījis kokteili. Kā viena no versijām ir, ka kokteili 1944. gadā ir izgudrojis amerikāņu bārmenis Viktors J. Bergerons. Cita versija ir, ka to 1933. gadā ir izgudrojis amerikāņu biznesmenis Don the Beachcomber.
Baltkrievijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Baltkrievijas pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Ināra Kehre
Ināra Kehre ir latviešu sabiedriskā darbieniece, viena no fonda «Viegli» dibinātājām, kā arī apbalvojuma «Laiks Ziedonim» vadītāja. Vadīja uz Kultūras ministrijas pilnvarojuma līguma pamata VSIA «Rīgas cirks» (kopš 2017. gada 28. aprīļa), lai gan viņu pašlaik aizvieto Linda Pērkone. Tāpat viņa strādājusi kā SIA «Sense of Team» komandas veidošanas trenere. Strādājusi arī Sabiedriskās politikas centrā «Providus» un Latvijas Jaunatnes padomē kā Jauniešu Ministru kabineta veidotāja un vadītāja.
Ināra Kehre Latvijas Universitātē ieguvusi sociālo zinātņu bakalaura grādu politikas zinātnē, Parīzes sociālo zinātņu universitātē «Sciences Po» specializējusies starptautiskajās attiecībās, kā arī Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības akadēmijā studē psiholoģiju.
Hercogiste
Hercogiste ir teritorija, kurā valda hercogs vai hercogiene. Hercogistes gandrīz vienmēr atradās kādas citas valsts (lielākas karalistes vai impērijas) sastāvā, baudot dažādus politiskās autonomijas līmeņus. Statusā augstākās lielhercogistes parasti bija neatkarīgas valstis — Lietuvas lielhercogiste, Luksemburgas lielhercogiste, Toskānas lielhercogiste.
Hercoga tituls parasti skaitās trešais pēc imperatora un karaļa. Svētajā Romas impērijā, un tai sekojošajās vācu valstīs, hercoga tituls nāca pēc imperatora, karaļa, lielhercoga un kūrfirsta. Lielbritānijā hercoga tituls seko karaļa un prinča tituliem.
Nonna Karakašjana
Nonna Karakašjana (hy; dzimusi ) ir armēņu šahiste, starptautiskā tiesnese šahā (1992), šaha trenere un organizatore.
PSRS Nopelniem bagātā trenera S. Abramjana audzēkne. Trīskārtēja Azerbaidžānas šaha čempione (1961, 1963, 1964). Azerbaidžānas komandas dalībniece PSRS Tautu spartakiādēs (1959, 1963) un PSRS komandu meistarsacīkstēs (1958, 1962). Pēc izglītības — inženiere.
N. Karakašjana ir bijusi Pasaules čempiones pretendentu turnīra (Chaltubo, 1988), Pasaules Šaha olimpiāžu (Maskava, 1994; Erevāna, 1996), T. Petrosjana memoriālu (1984—1991. Erevāna) tiesnese. Pēdējā 51. PSRS sieviešu šaha čempionātā (Ļviva, 1991) galvenā tiesnese.
No 1999. gada Nonna Karakašjana dzīvo ASV, pasniedz šaha stundas Edisonā (Ņūdžersija). Viņas meita — Narine Karakašjana arī ir šahiste, starptautiskā sieviešu meistare.
Rasa Jansone
Rasa Jansone (dzimusi 1973. gadā) ir latviešu gleznotāja. Rasai ir maģistra grāds glezniecībā, Latvijas Mākslas akadēmijā absolvēta Kristapa Zariņa un Alekseja Naumova meistardarbnīca. Līdz šim viņa piedalījusies dažādās izstādēs un mākslas projektos (tostarp vides mākslas simpozijos Pedvālē, Rīgas pilsētvidē u.c.).
Rasai Jansonei ir bijušas dažādas personālizstādes, piemēram, „Latvieši”, „Sniegbaltītes slepenā dzīve”, „Mammas cerības”, „Es paņemu mazumiņu šeit un nolieku to tur” un “Ģimenes”. Izstādē “Ģimenes” atklājas mākslinieces saasinātais skatījums uz “ģimenes lietām”. Eksperti ir secinājuši, ka Rasa Jansone pārstāv Latvijas mūsdienu glezniecībā retu – intelektuālu un vienlaikus ekspresīvu – virzienu. Rasa glezno dokumentālus un privātus notikumus, tāpat kā vispārinātus vērojumus un atklāsmes.
Rasa Jansone vairākkārtīgi ir piedalījusies arī vides mākslas simpozijos, kā arī izmēģinājusi roku cīņā ar trešo dimensiju nelielas formas tēlniecības darbos.
Turkmenčajas miera līgums
Turkmenčajas miera līgums parakstīts 1828. gada 21. februārī. Tas izbeidza krievu-persiešu karu, kuru Kādžāru dinastija sāka 1826. gadā, lai atgūtu ar 1813. gada Gulistānas miera līgumu zaudētās Aizkaukāza provinces. Karš beidzās kādžāriem neveiksmīgi. Tā atteicās no zemēm uz ziemeļiem no Araksas upes (Erevānas, Nahčivanas un Tališas hanistes). Kādžāru dinastija arī piešķīra krievu tirgotājiem tirdzniecības privilēģijas, atzina Krievijas flotes kontroli Kaspijas jūrā, atļāva Krievijas pilsoņus tiesāt pēc Krievijas likumiem, kā arī samaksāja 20 miljonus sudraba monētu lielu kontribūciju. Līgums sadalīja azerbaidžāņu apdzīvotās zemes.
Ārējās saites
Līguma teksts
1151. gads
1151. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
2019.—2020. gada Itālijas futbola čempionāta A sērijas sezona
2019.—2020. gada Itālijas futbola čempionāta A sērijas sezona bija 118. Itālijas futbola čempionāta sezona un 88. A sērijas sezona pēc apļa turnīra sistēmas. Tā sākās, bija paredzēts, ka tā noslēgsies. COVID-19 pandēmijas dēļ sezona uz nenoteiktu laiku tika pārtraukta. 28. maijā tika nolemts, ka A sērijas sezona atsāksies 20. jūnijā. Sezona noslēdzās 2. augustā.