cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robins Lopess
Karjera
Spēlējis NCAA, kur kopā ar brāli pārstāvēja Stenforda Universitātes basketbola komandu "Cardinal". Pēc divām sezonām augstskolu basketbolā 2008. gada NBA draftā R. Lopesu Fīniksas "Suns" izraudzījās pirmajā kārtā ar 15. kārtas numuru.
2012. gada jūlijā Fīniksas komanda pēc četrām nospēlētām sezonām aizmainīja R. Lopesu uz Ņūorleānas "Hornets" (sign-and-trade darījums). 2013. gada vasarā trīs komandu maiņas darījuma rezultātā viņš nonāca Portlendas "Trail Blazers", kur aizvadīja divas sezonas, visas spēles dodoties komandas starta pieciniekā un ar komandu piedaloties arī izslēgšanas spēlēs. 2015. gada vasarā R. Lopess noslēdza līgumu ar Ņujorkas "Knicks", bet pēc vienas sezonas komandā kopā ar Hosē Kalderonu un Džerianu Grantu tika aizmainīts uz Čikāgas "Bulls" pret Deriku Rouzu, Džastinu Halideju un otrās kārtas drafta izvēli. 2019. gada jūlijā R. Lopess uz vienu sezonu pievienojās Milvoki "Bucks", sezonu profesionālajā basketbolā aizvadot kopā ar brāli, bet pirms 2020.—2021. gada NBA sezonas kļuva par Vašingtonas "Wizards" spēlētāju. R. Lopesam izdevās produktīva sezona "Wizards" sastāvā, tostarp viņš bija trešais precīzākais metējs visā līgā šajā sezonā. Pirms 2021.—2022. gada NBA sezonas R. Lopess noslēdza līgumu ar citu NBA komandu Orlando "Magic".
Mohikāņi
Mohikāņi (arī mahikāņi) savulaik spēcīga Ziemeļamerikas piecu indiāņu cilšu konfederācija, kas pirms eiropiešu kolonizācijas dzīvoja Hudzonas upes ielejā (ap tag. Olbani, Ņujorkas štats). Mohikāņi runāja vienā no austrumu algonkinu valodām. Cilts pašnosaukums bija Muh-he-kon-neok ("vienmēr trokšņaino ūdeņu tauta"). Pēc 1680. gada mohikāņi pārcēlās uz Stokbridžu Masačūsetsā. 1820.-1830. gadu laikā lielākā daļa mohikāņu pēcteču migrēja uz rietumiem, tag. Viskonsinas ziemeļaustrumiem. Savienojušies ar munsī (jeb delavariem), viņi mūsdienās ir federāli atzīti kā Stokbridžas munsī cilts mohikāņu indiāņu atzars.
Kultūra
17.gadsimta sākumā ap 35 000 mohikāņu dzīvoja 40 ciematos. Mohikāņu konfederāciju veidoja piecas ciltis: muhhekoneok (jeb mohikāņi), westenhuck, wawayachtonoc, mechkentowoon, wiekagjoc.
Mohikāņi audzēja kukurūzu, ķirbjus un pupas, nodarbojās ar medniecību, zvejniecību un dabas produktu vākšanu. Viņu nocietinātos ciematus apjoza palisādes sienas. Ciematus cēla uz pauguriem, un katrā no tiem atradās ap 20-30 t.s. garo māju.
Sākotnēji mohikāņu tautu veidoja trīs dzimtas: Vilka, Bruņurupuča un Tītara, katra no kurām vēlāk sadalījās atsevišķos atzaros jeb ģintīs. Vēlāk, kļūdamas patstāvīgas, tās savos ģints nosaukumos saglabāja arī dzimtas nosaukumu: Vilka dzimta sastāvēja no četrām ģintīm (Vilka, Lāča, Suņa un Oposuma), Bruņurupuča dzimta arī no četrām (Mazā Bruņurupuča, Lielā Bruņurupuča un Dzeltenā Zuša), Tītara — no trim (Tītara, Dzērves un Cālēna). Lai apspriestu svarīgus jautājumus, cilšu sačemi pulcējās mohikāņu galvenajā ciemā Šagtikokā (Schaghticoke, uz austrumiem no tag. Olbani).
Ievērojamā maiami cilts virsaiša Mazā Bruņurupuča (Little Turtle jeb Mishikinava) māte bija mohikāniete. Viņa vadībā indiāņu ciltis guva vairākas nozīmīgas uzvaras pār Savienoto Valstu armiju. Tostarp 1791. gada 4.novembrī Vabašas kaujā indiāņu konfederācija, zaudējusi 21 kritušo un ap 40 ievainoto, nogalināja vairāk kā 600 amerikāņu zaldātu un vismaz 250 ievainoja.
Sinonīmi
Neraugoties uz līdzīgo nosaukumu, mohikāņi un mohegani bija divas dažādas, kaut arī algonkinu valodās runājošas ciltis. Savienoto Valstu dokumentos tās abas tiek dēvētas par "mohikaniem", kas arī ir galvenais kļūdaino tulkojumu iemesls. Dažkārt moheganus jauc ar irokēzu cilti mohaukiem, kuri piederēja pie pilnīgi citas valodu saimes un bija vēsturiskie mohikāņu ienaidnieki.
Mohegani (tulk. "Vilku tauta") apdzīvoja Temzas upes ieleju Konektikutā. Atšķirībā no savām zemēm kolonizācijas gaitā padzītajiem mohikāņiem, liela daļa moheganu pēcteču palika savā vēsturiskajā dzimtenē Jaunanglijā, kur tiem pieder rezervāts.
"Pēdējas mohikānis"
Džeimss Fenimors Kūpers savu romānu "Pēdējais mohikānis" balstīja uz mohikāņu cilti. Taču tajā iekļauti arī dažādi moheganu kultūras aspekti. Kūpera romāna notikumi norisinājās Hudzonas ielejā, kas bija mohikāņu zeme, savukārt vienam no galvenajiem romāna varoņiem dots moheganu virsaiša Unkasa vārds. Romāna sižets ir pielāgots vismaz pusducim filmu scenāriju, pirmoreiz 1920. gadā. 1992. gada ekranizācijas režisors bija Maikls Manns un galveno lomu atveidoja Denjels Dejs-Lūiss.
Pēc pēdējā Unkasu vīriešu pēcnācēja Johana Unkasa nāves, laikraksts Newark Daily Advertiser žēlabaini rakstīja: "Pēdējais mohegans ir aizgājis". Taču, rakstot slaveno romānu, Kupers nezināja, ka joprojām kā ciltis pastāvēja gan Konektikutas mohegani, gan no dzimtās Hudzona upes ielejas padzītie mohikāņi.
Vēsture
Pirmā mohikāņu tikšanās ar eiropiešiem notika 1609. gadā. Šajā laikā mohikāņu konfederācija apdzīvoja Hudzonas upes ieleju. Turpmākā gadsimta konflikti un saspīlējums ar mohaukiem, kā arī holandiešu un angļu kolonizatoriem piespieda cilti pārcelties austrumu virzienā uz Rietummasačūsetsu un Konektikutu. Daudzi mohikāņi apmetās Stokbridžā, kļūstot pazīstami kā Stokbridžas indiāņi.
Stokbridžas indiāņi atļāva protestantu misionāriem dzīvot cilts vidū. 18. gadsimtā daudzi mohikāņi akceptēja kristietību, tajā pat laikā saglabājot savas tradīcijas. Septiņgadu karā (1754-1763), kas Amerikā pazīstams kā karš ar frančiem un indiāņiem (French and Indian War), un Amerikas revolūcijas laikā (1775-1783) viņi cīnījās amerikāņu pusē. Neraugoties uz to, ASV kolonizatori burtiski pārpludināja mohikāņu zemes, piespiežot cilti pamest savus pavardus un doties uz rietumiem.
Novoselki (Lendžu pagasts)
Novoselki ir ciems Lendžu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 252 km attālumā no Rīgas.
Mohikāņi
Vēsture
1780. gadā Stokbridžas indiāņi pameta Masačūsetsu un apmetās starp oneidiem (irokēzu cilts) Rietumņujorkā, nosaucot to par Jauno Stokbridžu. Taču atsevišķas mohikāņu ģimenes un daži cilvēki, būdami pārāk veci vai īpaši piesaistīti dzimtajam apvidum, palika Stokbridžā.
Novoselki (Lendžu pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Virvuļs.
Mohikāņi
Vēsture
Tomēr cilts kodols, tostarp sačems un viņa radinieki, pārcēlās uz Jauno Stokbridžu. Būdami kristieši un caur misionāriem iepazinuši angļu dzīvesveidu, Stokbridžas indiāņi saglabāja tradicionālo dzīvesveidu, valodu un kultūru. Viņi izkopa mohikāņi identitāti, balstoties uz pagātnes tradīcijām.
1820.-1830. gados lielākā daļa stokbridžiešu migrēja uz Viskonsinu, kur viņiem valdība bija apsolījusi piešķirt zemi. Viskonsinā mohikāņi apmetās kopīgi ar algonkinu cilti munsī (jeb delavariem). Kopīgi viņi izveidoja federālās valdības atzītu kopienu Stokbridžas-Munsī Kopiena. Viņu rezervāts zināms kā Mohikāņu Indiāņu Stokbridžas-Munsī Atzars. Cita daļa pārcēlās uz atsevišķām indiāņu kopienām Kanādā un sakusa ar tām, zaudējot savu piederību mohikāņu tautai.
Valoda
Piederēja pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu valodu atzara, kopā ar masačūsetsu un vampanoagu dialektiem pieskaitāma pie tā sauktā algokinu N-dialekta. Valoda sāka izzust 20.gs. sākumā. Pēdējās dokumentētās ziņas ir 1930.gadā.
Māris Putniņš
Māris Putniņš (dzimis ) ir latviešu mākslinieks, scenārists un producents.
Ir absolvējis Valsts Leļļu teātra aktieru studiju. Mācījies Valsts Mākslas akadēmijā un Liepājas Pedagoģijas institūtā. Strādājis Liepājas teātrī un Rīgas Kinostudijas leļļu filmu studijā. 1991. gadā kļuvis par animācijas filmu studijas "Animācijas Brigāde" vadītāju un producentu.
Strautiņi (Ziemera pagasts)
Strautiņi ir ciems Alūksnes novada Ziemera pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 6 km no pagasta centra Māriņkalna, 4 km no novada centra Alūksnes un 202 km no Rīgas.
Arktiskā pētniecības stacija
Arktiskā pētniecības stacija (en) ir Apvienotās Karalistes sezonāla polārstacija Arktikā. Izvietojusies Svalbāras arhipelāga lielākās salas Špicbergenas ziemeļrietumos Nīolesunnas pētniecības pilsētiņā. Staciju finansē un tā pieder Apvienotās Karalistes Vides izpētes padomei (Natural Environment Research Council, NERC), bet to šobrīd izmanto Britu Antarktiskais dienests (BAS).
Vēsture
Apvienotās Karalistes zinātniskās programmas Nīolesunnā īstenotas jau kopš 1965. gada, bet patstāvīga stacija izveidota 1991. gadā, tā parasti funkcionē no marta līdz septembrim. Aizņem tā saukto Harlanna ēku (Harlandhuset), kurā izveidotas laboratorijas un dzīvojamās istabas. Galvenās pētniecības jomas ir ekoloģija, glaciālā un periglaciālā ģeomorfoloģija, hidroloģija, atmosfēras ķīmija un okeanogrāfija.
Cisleitānija
Cisleitānija, (vācu: Cisleithanien) oficiālais nosaukums Impērijas padomē pārstāvētās karalistes un zemes (vācu: Die im Reichsrat vertretenen Königreiche und Länder), bija nosaukums vienai no divām galvenajām Austroungārijas daļām no 1867. līdz 1918. gadam. Cisleitānija aptvēra zemes, kas bija tieši pakļautas Austrijas imperatora kronim, bet Transleitānija — Ungārijas karaļa kronim pakļautās zemes.
Valsts sastāvdaļas
Cisleitānijā ietilpa:
Pēc 1918. gada
Valstis, kuras ieguva teritorijas no Cisleitānijas:
Divsimtgadīgais
"Divsimtgadīgais" (en) ir 1999. gada ASV drāma, kuras režisors un viens no producentiem ir Kriss Kolumbuss. Filmas pirmizrāde notika. Galvenās lomas filmā atveido Robins Viljamss, Sems Nīls, Vendija Krūsone, Olivers Plets unEmbeta Deividza.
Kāds robots, kurš laika gaitā lēnām iegūst emocijas, cenšas kļūt par cilvēku.
Jevgēņijs Gleizerovs
Jevgēņijs Gleizerovs (ru; dzimis, Brjanskā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1993).
Biogrāfija
20.gadsimta 80. gados vairākkārt bijis Krievijas šaha čempionāta laureāts: 1985. gadā dalījis 2.-3. vietu, bet 1988. gadā dalījis 3.-4. vietu. Uzvarējis vairākos starptautiskos šaha turnīros, tajā skaitā 1993. gadā Voskresenskā un Čeļabinskā, 1994. gadā Drēzdenē, 1996. gadā Minskā, 1997. gadā Gēteborgā, 2000. gadā Ļubļanā un citos. FIDE Gleizerovam 1989. gadā piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu, bet 1993. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Regulāri piedalās šaha turnīros Latvijā. 2015. gadā piedalījās Vladimira Petrova memoriālā Jūrmalā, kur spēcīgā konkurencē palika 25. vietā. Turnīrā "Vidzemes vasara" (Limbaži) 2012. gadā bijis 3. vietā, bet 2015. gadā šajā turnīrā izcīnījis 4. vietu.
Kalnciema masīvs
Kalnciema masīvs, agrāk — Kalnciema fonds, ir ciems Mārupes novada Babītes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā liela meža masīva vidū 24 km no pagasta centra Piņķiem, 27 km no novada centra Mārupes un 44 km no Rīgas.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Alsungas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Alsungas novadā.
Novoseļci (Dubnas pagasts)
Novoseļci ir ciems Dubnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 224 km attālumā no Rīgas.
Skalde
Skalde ir Kamārces kreisā satekupe Ventspils novadā.
Iztece - Tārgales pagasta dienvidaustrumos. Tek uz rietumiem, vidustecē pagriežoties ziemeļu virzienā. Pie autoceļa V1353 (Kamārce–Elkšķene) satek ar Elkšķeni, izveidojot Kamārci.
Plānotā novecošanās
Ekonomikā un rūpnieciskajā dizainā plānotā jeb priekšlaicīgā novecošanās (en) ir tāda produkta plānošanas vai projektēšanas politika, kurā lietderīgās lietošanas laiks ir mākslīgi ierobežots, lai produkts novecotu (t.i., nebūtu modē vai vairs nedarbotos) pēc noteikta laika perioda. Šīs stratēģijas pamatojums ir radīt ilgtermiņa pārdošanas apjomu, samazinot laiku starp atkārtotiem pirkumiem (saukts par "aizstāšanas cikla saīsināšanu"). Tā ir apzināta produkta kalpošanas laika saīsināšana, lai piespiestu patērētājus iegādāties aizstājēju produktus.
Ražotāji, kas ievēro šo stratēģiju, uzskata, ka papildu pārdošanas ieņēmumi, ko tas rada, vairāk kompensē pētniecības un attīstības papildu izmaksas un kompensē alternatīvās izmaksas par esošās produktu līnijas pārdali. Konkurētspējīgā nozarē tā ir riskanta politika, jo, pamanot stratēģiju, patērētāji var nolemt pirkt no konkurentiem.
Plānotā novecošanās parasti darbojas vislabāk, ja ražotājam ir vismaz oligopols. Pirms plānotas novecošanas ieviešanas ražotājam ir jāzina, ka patērētājs, visticamāk, vismaz nedaudz iegādājas aizstājēju no viņa (skatīt patērētāju lojalitāte zīmolam). Šajos plānotās novecošanas gadījumos pastāv informācijas asimetrija starp ražotāju, kurš zina, cik ilgi produkts ir paredzēts, un patērētāju, kurš to nedara. Kad tirgus kļūst konkurētspējīgāks, produkta dzīves ilgums mēdz palielināties. Piemēram, kad 1960. un 1970. gados Amerikas tirgū ienāca japāņu transportlīdzekļi ar ilgāku mūžu, amerikāņu autoražotāji bija spiesti reaģēt, veidojot izturīgākus izstrādājumus.
Frāzes vēsture un izcelsme
Amerikas Savienotajās Valstīs automobiļu dizains sasniedza pagrieziena punktu 1924. gadā, kad Amerikas nacionālais automobiļu tirgus sāka sasniegt piesātinājumu. Lai saglabātu vienību pārdošanu, General Motors vadītājs Alfrēds P. Slouns jaunākais ierosināja ikgadējas modeļa dizaina izmaiņas, lai pārliecinātu automašīnu īpašniekus, ka viņiem katru gadu jāiegādājas jauna automašīna. Ideja ir aizgūta no velosipēdu nozares, lai gan koncepcija bieži tiek nepareizi attiecināta uz Slounu. Kritiķi viņa stratēģiju sauca par "plānotu novecošanos". Slouns deva priekšroku terminam "dinamiskā novecošanās".
Šai stratēģijai bija tālejoša ietekme uz auto biznesu, produktu dizaina jomu un galu galā arī Amerikas ekonomiku. Mazākie uzņēmēji nespēja saglabāt tempu un izdevumus, kas nepieciešami ikgadējai stila maiņai. Henrijam Fordam nepatika pastāvīgā modeļu gada izmaiņu straume, jo viņš turējās pie inženiera priekšstatiem par vienkāršību, apjomradītiem ietaupījumiem un dizaina integritāti. GM pārspēja Ford pārdošanas apjomus 1931. gadā un pēc tam kļuva par dominējošo uzņēmumu šajā nozarē. Biežās konstrukcijas izmaiņas arī radīja nepieciešamību izmantot korpusu-uz-rāmja konstrukciju, nevis vieglāku, bet mazāk viegli modificējamu, vienotu korpusa dizainu, ko izmanto lielākā daļa Eiropas autoražotāju.
Kontrolēta izturība
Kontrolētā izturība ir stratēģija, kas samazina produkta kalpošanas laiku pirms tā laišanas tirgū, izstrādājot tā ātru pasliktināšanos. Visu patēriņa preču dizains ietver paredzamo vidējo kalpošanas laiku, kas caurstrāvo visus attīstības posmus. Tādējādi sarežģīta produkta projektēšanas sākumā ir jāizlemj, cik ilgam laikam tas ir paredzēts, lai katru komponentu varētu izgatavot atbilstoši šīm specifikācijām. Tā kā visa matērija ir pakļauta entropijai, nevienam projektētam objektam nav iespējams mūžīgi saglabāt pilnu funkciju; visi produkti galu galā sadalīsies neatkarīgi no tā, kādi pasākumi tiek veikti. Ierobežots kalpošanas laiks ir uzskatāms par plānotas novecošanas pazīmi, ja izstrādājuma mūžs tiek mākslīgi saīsināts.
Kontrolētās izturības stratēģija parasti nav aizliegta ar likumu, un ražotāji var brīvi noteikt savu produktu izturības līmeni. Lai gan to bieži uzskata par plānotu novecošanu, to bieži uzskata par anti-patērētāju darbības jomu.
Iespējama produkta izturības ierobežošanas metode ir sliktāku materiālu izmantošana kritiskās vietās vai nepietiekami optimāls komponentu izkārtojums, kas izraisa pārmērīgu nodilumu. Izmantojot mīkstu metālu skrūvēs un lētu plastmasu, nevis metālu slodzei pakļautajās sastāvdaļās, palielinās ātrums, kādā produkts, normāli lietojot, kļūst nederīgs un var viegli sabojāties no pat nenozīmīga neparasta lietošanas veida. Piemēram, mazi, trausli plastmasas zobrati rotaļlietās ir ārkārtīgi pakļauti bojājumiem, ja ar rotaļlietu rupji spēlējas, kas var viegli iznīcināt rotaļlietas galvenās funkcijas un piespiest iegādāties aizstājēju. Īso viedtālruņu un citas rokas elektronikas paredzamo mūža ilgumu ietekmē to nepārtraukta lietošana, trausli akumulatori un iespēja tos viegli sabojāt.
Remonta novēršana
Galvenie šāda dizaina piemēri ir tradicionāli ilglietojuma preču vienreizējas lietošanas versijas, piemēram, vienreizējās lietošanas kameras, kur klientam ir jāpērk pilnīgi jauns produkts pēc tam, kad tie ir izmantoti vienreiz. Šādi produkti bieži tiek veidoti tā, lai tos nebūtu iespējams atjaunot; piemēram, lētajam "izmetamajam" digitālajam pulkstenim var būt apvalks, kas ir vienkārši aizzīmogots rūpnīcā, un lietotājam nav paredzētas iespējas piekļūt tā iekšienei, pilnībā neiznīcinot pulksteni. Ražotāji rezerves daļas var padarīt nepieejamas vai tik dārgas, ka produkta remonts ir neekonomisks. Piemēram, Canon izgatavotajos tintes printeros ir iekļauta drukas galva, kas galu galā iziet no ierindas. Tomēr augstās nomaiņas izmaksas liek īpašniekam nodot metāllūžņos visu ierīci.
Citos izstrādājumos var būt arī dizaina iezīmes, kas domātas, lai nomāktu remonta vienkāršību, piemēram, Apple “pret manipulācijām izturīgās” pentalobe skrūves, kuras nevar viegli atskrūvēt, izmantojot parastos patērētājam pieejamos rīkus. Veļas mazgājamām mašīnām ar priekšējo ielādi bieži ir bungas gultnis — kritiska un nolietojama mehāniskā sastāvdaļa — kas pastāvīgi iemontēta mazgāšanas nodalījumā, vai pat tām ir noslēgts ārējais nodalījums, kas padara neiespējamu gultņu nomaiņu, nenomainot visu nodalījumu. Šī remonta izmaksas var pārsniegt ierīces atlikušo vērtības cenu, liekot to nodot metāllūžņos.
Pēc Kyle Wiens, tiešsaistes remonta kopienas iFixit līdzdibinātāja domām, šāda dizaina iespējamais mērķis ir padarīt remonta izmaksas salīdzināmas ar nomaiņas izmaksām vai arī vispār novērst jebkāda veida produkta apkalpošanu. 2012. gadā Toshiba tika kritizēts par prettiesiskas rīcības izbeigšanas vēstuļu nosūtīšanu vietnes īpašniekam, kurā atradās ar autortiesībām aizsargātas remonta rokasgrāmatas, kaitējot neatkarīgajam un mājas remonta tirgum.
Lietotāji nevar nomainīt baterijas
Dažos produktos, piemēram, mobilajos tālruņos, klēpjdatoros un elektriskās zobu birstēs, ir baterijas, kuras galalietotājs nevar nomainīt pēc to nolietošanās, tādējādi novecojošs akumulators ir iesprostots ierīcē. Lai gan šāds dizains var palīdzēt padarīt ierīci plānāku, tas var arī apgrūtināt akumulatora nomaiņu, nenosūtot visu ierīci uz remontu vai iegādājoties pilnīgi jaunu ierīci. Ierīcei ar neatveramu aizmugurējo vāciņu (lietotāja nenomaināms akumulators) manuāla (piespiedu) akumulatora nomaiņa var izraisīt neatgriezeniskus bojājumus, tostarp ūdensizturības zudumu ūdens aizsargblīvējuma bojājumu dēļ, kā arī riskējot nopietni, pat neatgriezeniski sabojājot tālruņa galveno sistēmplati, jo akumulators ir jāattīra no spēcīgas līmvielas trauslu sastāvdaļu tuvumā. Ražotājs vai remonta dienests var nomainīt akumulatoru. Pēdējā gadījumā tas var anulēt ierīces garantiju.
Rietumeiropas vēsture
Rietumeiropas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem Rietumeiropas teritorijā.
Senie laiki
Agrīnākās zināmās atšķirības starp austrumiem un rietumiem Eiropā sākas Romas impērijas laikā. Impērijai paplašinoties, tās teritorija kulturāli dalījās starp urbanizētajām un grieķvalodīgajām austrumu teritorijām, kuras kādreiz bija Aleksandra Lielā impērijas sastāvdaļa, un sociāli vienkāršākajām rietumu zemēm, kur starptautu saziņai bija pieņemta latīņu valoda. Šī kultūras dalīšanās galu galā noveda arī pie impērijas politiskās sadalīšanas Austrumromas impērijā un Rietumromas impērijā.
Viduslaiki un Jaunie laiki
Konstantinopoles, ortodoksās baznīcas centra, galīgā iekarošana 15. gadsimtā, kā arī Svētās Romas impērijas sadrumstalošanās, noveda pie reliģiskā dalījuma nozīmes samazināšanās. Līdz ar 19. gadsimta globālo imperiālismu, kad Eiropas valstis izpleta savu kontroli pār Āfriku un Āziju, kā arī ASV un Japānas nozīmes pieaugums noveda pie Rietumu/Austrumu koncepta maiņas.
20. gadsimtā
Agrīnajā 20. gadsimtā Eiropā pastāvēja divas lielas valstu savienības — Centrālās valstis (pamatā Vācija, Austroungārija un Osmaņu impērija) un Trīsvalstu Antante (pamatā Lielbritānija, Francija, Krievijas impērija). Konflikts starp šīm savienībām 1914. gadā izraisīja Pirmo pasaules karu. Trīsvalstu Antante, kurai no lielajām valstīm kara gaitā pievienojās arī Itālija un ASV, bet pēc 1918. gada Brestļitovskas miera līguma izstājās Padomju Krievija, 1918. gadā izdevās sakaut Centrālās valstis. Tās ne tikai zaudēja karu, bet tajās arī tika gāztas pastāvošās monarhijas un zaudētas lielas teritorijas.
Beidzoties Otrajam pasaules karam, uzvarētāju trijotne — ASV, Lielbritānija un PSRS savā starpā sadalīja ietekmes sfēras Eiropā. Eiropa tika sadalīta "Rietumos", kur galvenā loma bija ASV, un "Austrumos", kas bija PSRS kontrolē.
Sākoties Aukstajam karam, Eiropu sadalīja "dzelzs priekškars". Tās valstis, kuras oficiāli nebija nedz NATO, nedz Varšavas pakta valstis, tika pieskaitītas vienai vai otrai pusei atkarībā no to politiskās un ekonomiskās valsts iekārtas.
Maija Arvena Ozoliņa
Maija Arvena Kalniņa, arī Maija Arvena un Maya Arwen (dzimusi kā Maija Arvena Ozoliņa Smiltenē) ir latviešu aktrise.
Maija Arvena 2015. gadā ASV ieguvusi bakalaura grādu aktiermākslā kopā ar filmu aktrises kvalifikāciju.
Amerikas periodā filmējusies dažādos projektos un īsfilmās, tostarp Permission (režisors Džuns Kuans) un Granny Murderer. Maija ir filmējusies arī populārās grupas The Lonely Island videoklipā (25 miljoni skatītāju) kopā ar tādām zvaigznēm kā reperis P.Diddy un aktieris Pols Rads.
Latvijā filmējusies TV seriālā Viņas melo labāk, filmā "Ko zina klusā Gerda" un "Baltu ciltis". Kā filmu aktrise viņa debitēja 2018. gada spēlfilmā "Nameja gredzens".
Maija piedalījusies dzejas un mūzikas albumu ierakstos "Dzejkoncerts "Tu sauci mani vārdā - upju līnijās" (2020) un "Knuta Skujenieka audiogrāmata "Dziesmu dziesma"" (2022).
Šobrīd Maija strādā Latvijā un piedalās «LMT Straumes» video sērijas stāstu par Latvijas filmām Latvijas simtgadei veidošanā.
Velsas Prinča rags
Velsas Prinča rags (en) ir klinšains zemesrags ASV piederošajā Aļaskas pavalstī, Ziemeļamerikas kontinenta galējais rietumu punkts. Izvietojies Sūarda pussalas galā Beringa šauruma austrumu krastā. No Eirāzijas kontinenta galējā austrumu punkta Dežņova raga to šķir 86 km.
Zemesraga vietējo eskimosu nosaukums bija Nihta. 1728. gadā Vituss Berings to nodēvēja par Gvozdeva ragu (мыс Гвоздева) par godu ekspedīcijas ģeodēzistam Mihailam Gvozdevam, bet 1778. gadā angļu jūrasbraucējs Džeimss Kuks to nodēvēja Lielbritānijas troņmantnieka vārdā.
Vecborne
Vecborne izveidojusies no Vecbornes muižas. Ciemā ir Bornes luteriskā baznīca, bijušās Vecbornes sākumskolas ēka. Skola pastāvēja līdz 2005. gadam, tajā ir izveidota piemiņas vieta kordiriģentam Pēterim Paulam Jozuusam. Darbojas kokapstrādes rūpnīca "Vārpa".
Vecornes muižas parks ir kultūrvēsturisks objekts. Muižas kompleksā ir saglabājusies kungu māja, bija arī 1537. gadā celtā vecā Vecbornes luteriskā baznīca, kuru 1936. gadā pārveda uz Latvijas Etnogrāfisko brīvdabas muzeju. Blakus ciemam atrodas Bakšu kapsēta.
Uz ziemeļiem no ciema atrodas Veckaplava, uz dienvidrietumiem Kaplavas pilskalns, aiz kura sākas Salienas pagasts.
Džons Rimmers
Džons Tomass "Džeks" Rimmers (en; dzimis, miris ) bija britu vieglatlēts, izcīnījis divas zelta medaļas vieglatlētikā 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Rimmers kopumā startēja trijās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās, no kurām divās viņš izcīnīja zelta medaļas. Pirmā disciplīna, kurā viņš startēja olimpiskajās spēlēs bija 1500 metru skriešana. Šajā disciplīnā viņš varētu būt ieņēmis 7. līdz 9. vietu, jo precīzs viņa iegūtais rezultāts nav zināms. Nākamajā dienā, 16. jūlijā, viņš startēja 400 metru šķēršļu skrējienā, kur ar rezultātu 12 minūtes 58.4 sekundes izcīnīja savu pirmo zelta medaļu. Otro zelta medaļu viņš izcīnīja Jauktās komandas sastāvā kopā ar Čārlzu Benetu, Sidniju Robinsonu, Alfrēdu Tisē un Stenu Rouliju, 5000 metru komandu skrējienā, kur viņi pārspēja Francijas komandu.
1900. gadā viņš izcīnīja čempiona titulu 4 jūdžu skrējienā Anglijas amatieru vieglatlētu asociācijas čempionātā, viņš arī trīs gadus (1899—1901) pēc kārtas uzvarēja 10 jūdžu skrējienā. Rimmers uzvarēja arī 1899. gada apvidus krosa sacensībās pārstāvot Liverpūles "Harriers AC" komandu. Vēlāk viņš pārgāja Sautportas "Harriers" sastāvā. No 1951. gada līdz pat savai nāvei viņš bija Seftonas "Harriers" komandas prezidents.
1901. gadā Rimmers sāka strādāt Liverpūles pilsētas policijā un tur nostrādāja 30 gadus, līdz aizgāja pensijā kā seržants. Viņš turpināja skriet arī pēc 50 gadu vecuma.
Viņš tika pasludināts par "ātrāko balto vīrieti Eiropā 1900. gadā" 2009. gada 13. aprīlī kā daļu no Eiropas vieglatlētikas asociācijas (EAA) balvām.
Berhtesgādenes Alpi
Berhtesgādenes Alpi (de) ir Ziemeļu Kaļķakmens Alpu daļa ap Berhtesgādenes apdzīvoto vietu Bavārijas galējos dienvidos uz diendiem no Zalcburgas. Kalnu centrālā un ziemeļu daļa atrodas Bavārijā, bet pārējā teritorija — Austrijas Zalcburgas federālajā zemē.
Kalnu augstākā virsotne ir 2941 metrus augstais Hohkēnigs. Kalnu sistēmā atrodas divi ezeri — Kēnigszē ar Berhtesgādenes Bērtuļa baznīcu krastā, kā arī Oberzē. 1978. gadā šeit tika ierīkots Berhtesgādenes nacionālais parks. Uz austrumiem no Berhtesgādenes atrodas Oberzalcberga, kur Otrā pasaules kara gados atrodās Berghofa — Ādolfa Hitlera rezidence.
Pagānu izloksnes no Narevas
Vēsture
1978. gadā amatierkolekcionārs Vjačeslavs Zinovs no Brestas, ceļodams caur Belovežas gāršu, no kāda Pružanu rajona Novi Dvoras ciema iedzīvotāja iegādājās lūgšanu grāmatu latīņu valodā, kuras beigās atrada iesietu 6 vai 7 lappušu garu „pagānu izlokšņu” un poļu valodas vārdnīcas rokrakstu. Zinovs padzisušo rokrakstu pārrakstīja savā piezīmju grāmatā un nesekmīgi centās noskaidrot minētās „pagānu izloksnes”.
Rokraksta oriģinālu kopā ar Zinova pārējo kolekciju viņa karadienesta laikā izmeta Zinova vecāki, bet saglabājies Zinova noraksts, ko viņš 1983. gadā pēc atgriešanās no dienesta Padomju Armijā nogādāja Viļņas Universitātē. Lietuviešu valodnieks Zigms Zinkevičs vārdnīcu sākotnēji uzskatīja par viltojumu, tomēr, norakstu izpētījis, tajā pierakstītās „pagānu izloksnes” atzina par baltu valodu, bet poļu valodu — par vietēju izloksni ar baltkrievu valodas iezīmēm (bieły, nevis biały, buśieł, nevis bocian, lisa, nevis lis, zmija, nevis gadzina utt.).
Saturs
Vārdnīcā apkopoti 215 Narevas sateces baseinā pierakstītas baltu valodas vārdi. Zinkevičs tās pilno saturu 1984. gadā izdeva rakstu krājumā Балто-славянские исследования, kur izteica pieņēmumus, ka vārdnīcā pierakstītā baltu valoda varētu būt:
Latgales iela (Jūrmala)
Latgales iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Latgales iela sākas krustojumā ar Raiņa ielu un beidzas krustojumā ar Tērbatas ielu. Kopējais ielas garums ir 390 metri, tā ir klāta ar grants segumu. Latgales ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Latgales iela ir savienota ar šādām ielām:
Dronu uzbrukums Maskavai 2023. gada 30. maijā
'''Dronu uzbrukums Maskavai 2023. gada 30. maijā''' bija vairāku desmitu bezpilota lidaparātu uzbrukums Krievijas galvaspilsētai Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā.
Agri no rīta vairākos Maskavas un Piemaskavas rajonos debesīs bija redzami bezpilota lidaparāti. Sociālajos tīklos ir publicēti arī video, kuros ir redzams ne tikai tas, kā droni lido virs pilsētas, bet arī to notriekšana. Tiek ziņots, ka uzbrukumu veica "līdz šim nezināmi aerodinamiskie "pīļu" tipa bezpilota lidaparāti.
Iepriekš 30. maija naktī Kijivai arī uzbruka bezpilota lidaparāti. Gaisa trauksmes sirēnas skanēja trīs stundas pēc kārtas. Ukrainas Gaisa spēki paziņoja, ka Krievijas bruņotie spēki izšāva 31 kamikadzes dronu, bet 29 tika notriekti.
Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrija notikušajā vaino Ukrainu.
2015. gada Copa América
2015. gada Copa América kausa izcīņa notika Čīlē, laika posmā no 11. jūnija līdz 4. jūlijam. Par turnīra uzvarētāju kļuva mājiniece Čīles futbola izlase, kas Copa America uzvarēja pirmo reizi vēsturē.
Nauplija
Vēsture
Pēc nostāstiem seno pilsētu Naupliju (Ναυπλία) dibināja Nauplijs, Poseidona un Amimonas dēls. Pausānijs 2. gadsimtā atrada to pamestu. Pēc Pausānija apraksta pilsētā bija Poseidona templis, osta un Kanafas avots. Pēc vietējiem nostāstiem Hēra, ik gadus peldoties Kanafā, atkal kļuva par jaunavu.
Pēc tam, kad Konstantinopoli 1204. gadā iekaroja krustneši, Nauplija tika atdota franču bruņiniekiem. 1388. gadā franči pārdeva Naupliju venēciešiem. Šajā laikā itāļi šo pilsētu sauca Napoli-di-Romania jeb "Romāņu Neapole", t.i. bizantiešu pilsēta. Venēcieši atdeva pilsētu turkiem 1540. gadā, taču atguva atpakaļ 1686. gadā. 1715. gadā pilsēta atkal nonāca turku rokās.
Pašā Grieķijas Atbrīvošanās kara sākumā 1821. gadā galvenais Palamidi cietoksnis tika ieņemts ar sacēlušos grieķu pēkšņu uzbrukumu Stekosa Staikopulosa vadībā. Ņemot vērā stipros pilsētas nocietinājumus, Grieķijas valdība šeit izveidoja savu rezidenci un pilsēta kļuva par Grieķijas pagaidu galvaspilsētu.
Trešā Nacionālā sapulce Troizēnā 1827. gadā pieņēma rezolūciju par valdības un parlamenta sēdekļa izveidošanu, kā arī par galvaspilsētas pasludināšanu Nauplijā. Grieķijas pirmais vadītājs Joans Kapodistrija padarīja Naupliju par oficiālo galvaspilsētu 1829. gadā. Pēc Kapodistrijas slepkavības 1831. gadā Nauplija turpināja pildīt galvaspilsētas funkcijas līdz pat 1834. gadam, kad karalis Oto pārcēla galvaspilsētu uz Atēnām.
Transports
Cauri pilsētai iet nacionālais ceļš 70, kas savieno Argosu, Naupliju un Palea-Epidauru. 1885. gadā līdz pilsētai tika uzbūvēts dzelzceļš un izveidota Nauplijas dzelzceļa stacija, taču 2011. gadā tā tika slēgta.
Apskates objekti
Pilsēta ir pazīstama galvenokārt ar Burtzi jūras fortu un Palamidi cietoksni.
Laicīgā arhitektūra
Armansperga nams, piederēja karaļa vietvaldim.
Priežciems
Priežciems ir ciems Mārupes novada Babītes pagastā, uz laiku ticis iekļauts Piņķu ciemā, vēlāk ciema statuss atjaunots. Atrodas pagasta austrumu daļā netālu no autoceļu A5 (Rīgas apvedceļš (Salaspils—Babīte)) un A10 (Rīga—Ventspils) krustojuma. Rīgas apvedceļš nošķir Priežciemu no Piņķiem, bet autoceļš A10 no Babītes. Ciems atrodas 10 km no novada centra Mārupes.
Priežciemā ietilpst arī savrupmāju ciemats Beberi, kas atrodas ciema dienvidu daļā pie Rīgas apvedceļa A5.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Novoseļci (Kalniešu pagasts)
Novoseļci ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 286 km attālumā no Rīgas.
Janīna Kursīte (1964)
Janīna Kursīte (dzimusi ) ir latviešu agronome, lauksaimniecības konsultante, uzņēmēja, psiholoģe, pašvaldību darbiniece un politiķe. 12. un 13. Saeimas deputāte. Pirms tam bijusi pašvaldības deputāte.
1993. gadā absolvējusi Latvijas Lauksaimniecības Universitāti, dārzkopības specialitātē, savukārt 2002. gadā Daugavpils Universitātē ieguvusi bakalaura grādu psiholoģijā.
Pirms ievēlēšanas Saeimā viņa bija SIA "Latvijas Lauku konsultāciju un izglītības centrs" filiāles Latgales Lauku Attīstības biroja, Daugavpils biroja vadītāja un z/s "Ziediņi" Višķu pagastā īpašniece. Darbojusies Agronomu biedrības valdē.
Politiskā darbība
2005. gadā J. Kursīte tika ievēlēta Višķu pagasta padomē no apvienības "Mūsu pagasts" saraksta. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta Daugavpils novada domē no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, bet 2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēta Daugavpils novada domē jau no Latgales partijas.
2014. gadā viņa nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas "Vienotība" saraksta, pārstāvot tajā Latgales partiju. Drīz pēc tam kļuva par Saeimas deputāti Anrija Matīsa vietā. 2018. gadā J. Kursīte izstājās no Latgales partijas (pēc "Lursoft" datiem 2019. gada jūnijā viņa gan oficiāli aizvien vēl bija Latgales partijas valdes locekle), iestājās partijā KPV LV un tika ievēlēta 13. Saeimā no tās saraksta. Pirms Saeimas vēlēšanām politiķe esot apsvērusi kandidēšanu no vairākiem sarakstiem: vispirms tika apdomāta startēšana no "Vienotības" saraksta, vēlāk ar piedāvājumu kandidēt J. Kursīti uzrunājuši apvienības "Attīstībai/Par!" politiķi, viņa saņēmusi arī piedāvājumu kandidēt Saeimas vēlēšanās no partijas "Progresīvie", taču izvēlējusies KPV LV.
2021. gadā pēc šķelšanās partijā izstājusies no KPV LV un tās Saeimas frakcijas. 2021. gada 13. maijā nodibinājusi "Stabilitātes grupu" kopā ar pārējiem partiju KPV LV pametušajiem deputātiem.
2022. gadā notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās J. Kursīte kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.
Jānis Cimmermanis
Jānis Cimmermanis (dzimis Rīgā) ir latviešu režisors.
1969. gadā beidzis Rīgas 24. vidusskolu. Skolas laikā vēlējies kļūt par aktieri, tomēr nav izturējis iestājeksāmenus. Bijis režisora palīgs Latvijas Televīzijas Jaunatnes raidījumu redakcijā. Mācījies Leļļu teātra studijā un Ļeņingradas teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūtā, kuru pabeidzis 1980. gadā leļļu teātra režisora specialitātē.
Strādājis Leļļu teātrī gan kā aktieris, gan kā režisors. 1984. gadā pēc Arnolda Burova uzaicinājuma sācis strādāt Rīgas Kinostudijas leļļu filmu grupā. Strādājis arī vairākos starptautiskos projektos. 2021. gadā apbalvots ar 4. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Jānis Skanis
Jānis Skanis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
Dzimis 1951. gadā Jaunjelgavā. Mācījās Jaunjelgavas vidusskolā, vēlāk Biržu internātpamatskolā, kur nodarbojās ar vieglatlētiku, bija Latvijas čempions augstlēkšanā. Kopš 1975. gada ir Nacionālā teātra aktieris. Piedalījies arī Latvijas Nacionālās operas un baleta operetē "Sikspārnis". Teicējs rokoperā "Lāčplēsis".
Filmogrāfija
Attēlojis lomas filmās
Maestro
"Maestro" ir uzņemta Latvijas mākslas filma. Filmas režisors ir Pēteris Krilovs. Tā uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filma uzņemta pēc Anšlava Eglīša stāsta "Maestro" motīviem.
Sižets
Filma stāsta par 20. gadsimta trīsdesmito gadu mākslas pasauli. Filmā atspoguļojas A. Eglītim raksturīgais ironiskais skatījums.
Lomās
Epizodēs: Elita Kļaviņa, Vizma Kvēpa, Andis Kvēps
MAS-38
MAS-38 (Manufacture d'Armes de Saint-Étienne) bija franču mašīnpistole, kas izstrādāta pirms 2. pasaules kara. Tā tika lietota franču un vācu spēkos. MAS-38 attīstījusies mazā ieroču attīstības programmā no 1918. Līdz 1922. gadam kā Service Technique de l'Armement (Tehniskais dienesta bruņojums) aprīkojums. Mašīnpistole ir viegla pusautomātiska šautene, kas tika ražota, lai aizstātu visus eksistējošos kājnieku ieročus. Sakarā ar budžeta ierobežojumu un Mažino līnijas būvēšanu kājnieku vienībās šos ieročus sāka izmantot ar kavēšanos.
Nūmierne
Nūmierne ir ciems Salnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Numernes skatu tornis, Žiperkalns), ūdenstilpes Lielais Kugreņš, Nūmierņas ezers.
Romans Polāks
Romans Polāks (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2020) Polāks pārstāv Čehijas Ekstralīgas vienību HC Vitkovice.
Spēlētāja karjera
Polāks ir spēlējis NHL klubos Sentluisas "Blues", Toronto "Maple Leafs" un Dalasas "Stars", kā arī AHL komandā Piorijas "Rivermen" un Čehijas Ekstralīgas komandā HC Vítkovice Steel.
Čehijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2009. un 2014. gada Pasaules čempionātā, un 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Henrijs Ančs
Henrijs Ančs (dzimis ) ir latviešu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2022) Ančs spēlē Latvijas čempionāta vienībā HK Mogo.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Ančs sāka 2008.—09. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba HS Rīgas "Prizma/Hanza" sastāvā. Arī turpmākajās sezonas Ančs turpināja spēlēt Rīgas "Prizma" rindās. 2013.—14. gada sezonā kopā ar komandu izcīnīja Latvijas čempiona titulu un ieguva līgas vērtīgāka spēlētāja balvu. 2014. gada vasarā pievienojās HK MOGO rindām, kopā ar komandu izcīnot jau savu otro Latvijas čempiona titulu pēc kārtas. 2015.—16. gada sezonā tika atzīts par septembra mēneša Latvijas čempionāta labāko spēlētāju. 2019. gadā otro reizi kopā ar HK Mogo kļuva par Latvijas čempionu. 2022. gadā tika atzīts par līgas labāko vārtsargu.
2015. gadā aizvadīja divas pārbaudes spēles Latvijas hokeja izlases sastāvā.
Džona Kenedija starptautiskā lidosta
Džona Kenedija starptautiskā lidosta (en) ir starptautiska lidosta Kvīnsā, Ņujorkā, ASV. 2011. gadā lidostas pasažieru skaits sasniedza 47,6 miljonus, tādējādi tā bija 17. noslogotākā lidosta pasaulē un 6. — ASV. Lidosta atklāta 1948. gadā kā Ņujorkas Starptautiskā lidosta (New York International Airport), bet labāk pazīstamā tā bija kā Aidlvailda (Idlewild Airport). , mēnesi pēc atentāta pret ASV prezidentu Džonu Kenediju, lidosta ieguva savu pašreizējo nosaukumi. Tā ir bāzes lidosta aviosabiedrībai JetBlue Airways, kā arī viena no lielajām bāzes lidostām aviosabiedrībām American Airlines un Delta Air Lines. Lidostai ir četri skrejceļi un astoņi termināli.
2015. gads kino
Šajā lapā apkopota informācija par 2015. gadā iznākušajām Latvijas un ārzemju filmām, ienesīgākajām filmām, apbalvošanas ceremonijām un notikušajiem kinofestivāliem.
Citas filmas
{{columns |width=600px
Decembris
}}
Krievijas Pagaidu valdība
Krievijas Pagaidu valdība bija pirmā demokrātiskā valdība Krievijas Impērijas un Krievijas Republikas vēsturē, kas pastāvēja no 1917. gada 2. marta līdz 1917. gada 25. oktobrim 1917. gada Krievijas revolūcijas laikā. Pagaidu valdība izveidojās Februāra revolūcijas rezultātā, tās varu aizvien vairāk apstrīdēja Petrogradas padome, un to gāza Ļeņina organizētā Oktobra revolūcija. Carisma sabrukums, Pagaidu valdības politiskie lēmumi un militārās neveiksmes ietekmēja arī neatkarīgas Latvijas valsts veidošanos un Latvijas brīvības cīņas.
Lai arī Februāra revolūcijas laikā aktīvi darbojās vairākas interešu grupas, kas vēlējās neveiksmīgā cara Nikolaja II atkāpšanos no troņa, pilnīga carisma gāšana tām nāca kā pārsteigums. Tā kā Nikolaja II brālis Mihails pēc īsām pārdomām arī atteicās no tiesībām uz troni, Krievijas Impērijas parlamenta apakšpalātas - Valsts Domes deputāti, izveidoja Pagaidu valdību kņaza Georgija Ļvova vadībā. Sākotnējo valdības pamatu veidoja liberālie kadeti, kam pievienojās bezpartejiskie kapitālisti un viens mēreni sociālistisks ministrs (Kerenskis). Pagaidu valdība plānoja sasaukt Satversmes sapulces vēlēšanas un izveidot demokrātisku republiku.
Morske Oko (Slovākija)
Morske Oko (sk, tulkojumā "Jūras acs"), agrāk arī Lielais Vihorlatu ezers (sk), ir lielākais Vihorlatu kalnu ezers un trešais lielākais dabiskais ezers Slovākijā.
Krievijas Pagaidu valdība
Miļukova izraisītā Aprīļa krīze noveda pie kadetu ietekmes samazināšanās un Petrogradas padomes sociālistu pievienošanās valdībai. Jūlija krīzes rezultātā par premjerministru kļuva sociālists Aleksandrs Kerenskis. Tādējādi sociālistisko pārstāvju partiju pārstāvji kontrolēja ne tikai vietējās pašvaldības, dažādās padomes, bet arī valsts valdību. Demokrātiskā konference septembrī gandrīz panāca vienošanos par valdību, kuru veidotu vienīgi sociālisti. Populārais sauklis "Visu varu padomēm!" simbolizēja šo vēlmi radīt valdību, kuru veidotu vienīgi sociālisti. Taču Oktobra revolūcijas rezultātā pie varas nākušie boļševiki izvēlējās veidot vienpartijas diktatūru, apspieda pārējās partijas un slēdza eseru dominēto Satversmes sapulci.
Pagaidu valdības manifests
3. martā Pagaidu valdība izplatīja manifestu, kurā informēja par ministru kabineta sastāvu, kā arī paziņoja, ka neņemot vērā militāro situāciju, tā īstenos savas darbības astoņus pamatprincipus:
Morske Oko (Slovākija)
Atrašanās vieta
Ezers atrodas pie kalna Sninskikameņa (1006,0 m vjl.) Remetske Hāmres un Višna Ribnicas ciemu kadastra teritorijā 618 m augstumā virs jūras līmeņa. Pašreizējā formā ezers pastāv kopš 1980. gadiem, kad tika uzcelta mākslīgā dambja siena. Ezera virsma palielinājās par aptuveni 7 hektāriem pēc ūdens līmeņa paaugstināšanas par 5 m un izveidoja šodienas virsmu 13,8 hektāru platībā. Ezera maksimālais garums ir 750 m un platums 312 m. Ezers sasniedz līdz 25,1 m dziļumu.
Krievijas Pagaidu valdība
Pagaidu valdības manifests
Lielā uzmanība, kas manifestā pievērsta kareivjiem, bija mēģinājums nomierināt dumpīgos Petrogradas kareivjus un matrožus, kas par savu varas orgānu uzskatīja Petrogradas padomi, taču vienlaikus tas noveda pie ātra disciplīnas sabrukuma Krievijas armijā un kareivju radikalizēšanās.
Morske Oko (Slovākija)
Atrašanās vieta
Morske Oko atrodas Vihorlatu aizsargājamo ainavu apvidū un ietilpst Vihorlatu meža aizsardzības zonā, saīsināti Vihorlatos, kas 2007. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules dabas mantojuma sarakstā Karpatu dižskābaržu mežu kategorijā. Reģistrācijas iemesls bija saglabājušies dižskābaržu meži ar vairāk nekā 240 gadus veciem kokiem. Vēlāk šī kategorija tika vairākas reizes paplašināta, iekļaujot citas vietas, un šobrīd tai ir nosaukums Karpatu un citu Eiropas reģionu senie un pirmatnējie dižskābaržu meži. Tajā pašā laikā ezers pieder Morske Oko Natura 2000 teritorijai (SKUEV0209).
Netālu no Morske Oko rietumu virzienā, 727 m augstumā virs jūras līmeņa, atrodas vēl viens Vihorlatu kalnu ezers— Mazais Morske Oko.
Krievijas Pagaidu valdība
Problēmas
Tā kā Pagaidu valdības īsais varas periods bija skaidri definēts, daudzus tās lēmumus ignorēja vai īstenoja tikai daļēji. Iedzīvotāji cerēja, ka Satversmes vēlēšanas notiks ne vēlāk kā pēc sešiem mēnešiem. Rezultātā Pagaidu valdība ātri zaudēja iedzīvotāju uzticību, politisko ietekmi, un jau 1917. gada jūlijā demonstranti to centās gāzt un nodibināt padomju varu.
Morske Oko (Slovākija)
Apraksts
Ezerā ietek 6 pastāvīgas un vairākas izžūstošas tērces. Oknas strauts novada lieko ūdeni no ezera. Piekraste ir ļoti nelīdzena. Tās rietumu un ziemeļu daļām ir neliels slīpums un tās klātas ar smalkām smiltīm. Austrumu krasts ir stāvs un akmeņains. Ezera dziļākās vietas klāj bieza dūņu kārta. Pie ietekām uzkrājas lapas, kurām satrūdot, visu gadu ūdenī izdalās metāns.
Krievijas Pagaidu valdība
Petrogradas padome
Pagaidu valdības varu jau no revolūcijas pirmajām dienām apstrīdēja otrs revolucionārās varas centrs - Petrogradas padome, un pārējās padomes, kas ātri izveidojās visā impērijā. Padomes veidoja revolucionāru strādnieku un kareivju pārstāvji, kas vēlējās drīzas kara beigas, kā arī radikālas pārmaiņas valstī. Petrogradas padomē pārstāvji bija gandrīz visām galvaspilsētas armijas vienībām un fabrikām, kopējam pārstāvju skaitam tuvojoties 3000. Padomes izpildkomiteju līdz septembrim kontrolēja sociālistu partijas - meņševiki un eseri, kas bija gatavi sadarboties ar Pagaidu valdību, taču bija sašķelti jautājumā par kara turpināšanu.
Ziemeļeiropas vēsture
Ziemeļeiropas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem Ziemeļeiropas teritorijā.
Vikingu laiki
Ziemeļeiropas kultūras telpa izveidojās no 8. līdz 11. gadsimtam vikingu sirojumu ietekmē (t.s. vikingu laikos).
1013.—1014. gadā dāņu ķēniņš Sveins I iekaroja gandrīz visu Angliju. Viņa dēls Kanuts II pārvaldīja Angliju (1016—1035), Dāniju (1018—1035) un Norvēģiju (1028—1035).
1066. gadā kaujā pie Stemfordbridžas anglosakšu Anglijas karalis Harolds II Godvinsons sakāva norvēģus, bet pēc tam normāņu Normandijas hercogs Vilhelms sakāva Haroldu kaujā pie Heistingsas.
Angļu, dāņu un vācu ekspansija
12. gadsimtā Anglija uzsāka Īrijas iekarošanu un piespieda Skotiju un Velsu atzīt vasaļatkarību.
1168. gadā dāņu ķēniņš Valdemārs I Lielais iekaroja Rīgenes salu. Valdemāra II valdīšanas laikā dāņu rokās nonāca liela daļa Baltijas jūras dienvidu un austrumu piekrastes. Dānijas militārā ekspansija apstājās 1227. gadā pēc zaudējuma sakšiem kaujā pie Bornhēvedas, dāņu pakļautībā saglabājās vienīgi Rīgenes sala un Ziemeļigaunija.
Vācu tirgotāji 13. gadsimta vidū izveidoja Hanzas savienību, kas kontrolēja Ziemeļeiropas tirdzniecību vairāk kā 200 gadu. Livonijas krusta karu laikā Vācu ordenis pakļāva Latvijas un Igaunijas teritorijas un kopā ar vairākam baznīcvalstīm izveidoja Livonijas konfederāciju.
1397. gadā izveidojās Kalmāras ūnija, kas aptvēra Dāniju, Norvēģiju un Zviedriju.
Zviedru ekspansija
Zviedrijai 1523. gadā izdevās iegūt politisko neatkarību un līdz 19. gadsimta vidum saglabājās Dānijas un Zviedrijas militārā sacensība. Livonijas kara laikā Dānija uz laiku ieguva kontroli pār Kurzemes bīskapiju (1560-1585) un Sāmsalu (1560-1645), bet Zviedrija iekaroja Igauniju, Livoniju un Ingriju.
Kopš 1520. gadiem Ziemeļeiropā strauji izplatījās luterisms, kas kļuva par valsts reliģiju visās reģiona valstīs, izņemot Lietuvu.
17. gadsimtā tika dibināta Austrumindijas tirdzniecības kompānija, un Anglija uzsāka globālu koloniālo politiku.
Krievu ekspansija
Pēc sakāves Lielajā Ziemeļu karā Zviedrija zaudēja savu dominējošo stāvokli Ziemeļeiropā.
18. un 19. gadsimtā Krievijas impērija pakļāva Baltijas provinces un Somiju, kas ieguva neatkarību pēc Pirmā pasaules kara.
Krievijas Pagaidu valdība
Petrogradas padome
Jau 1. martā, vēl pirms Pagaidu valdības izveidošanas, Petrogradas padome izplatīja pavēli Nr.1. visiem Petrogradas apgabala armijas un flotes kareivjiem, kā arī strādnieku zināšanai, kurā informēja, ka visās armijas vienībās jāizveido kareivju komitejas, komiteju pārstāvjiem 3. martā jāierodas Valsts Domes ēkā, Domes pavēles jāizpilda tiktāl, cik tās sakrīt ar Petrogradas padomes lēmumiem, pazemīgie kareivju sveicieni virsniekiem atcelti.
Aprīļa krīze
Aprīlī Ārlietu ministrs Pāvels Miļukovs slepeni informēja Antantes sabiedrotos, ka Krievija piedalīsies karā līdz beigām un ievēros cara noslēgtos līgumus, kas paredzēja, ka Krievija iegūs Konstantinopoli un Dardaneļus. 18. aprīlī nosūtītā Miļukova telegramma kļuva zināma 20. aprīlī. Šo ziņu nopludināja eseriem un presei, kas sacēla sašutuma vētru un protesta demonstrācijas Petrogradā. Ielās izgājušie demonstranti pieprasīja Miļukova un Kara ministra Gučkova atkāpšanos, kā arī lielāku padomes kontroli pār valdību. Pēc abu ministru atkāpšanās Pagaidu valdība reaģēja, piedāvājot padomes pārstāvjiem iekļauties valdībā. Padomes izpildkomitejas vadītājs Ceretreli atbalstīja šo ideju un 1. maijā par spīti boļševiku, meņševiku internacionālistu un kreiso eseru balsīm, ar 43 pret 19 balsīm pieņēma lēmumu par sešu sociālistu ministru pievienošanos desmit Pagaidu valdības "kapitālistu" ministriem.
Galīcijas ofensīva
Par Kara ministru kļuva esers Aleksandrs Kerenskis, kas atbalstīja kara turpināšanu, un jau drīz sāka organizēt uzbrukumu Austroungārijai Galīcijā. Kerenskis tiešām cerēja, ka Krievijas ofensīva būs veiksmīga un novedīs pie kara beigām 1917. gadā, varbūt izraisīs revolūciju Vācijā un cels viņa kā revolūcijas vadoņa prestižu. Kerenskis armijā izveidoja politisko komisāru amatu, kuros iecēla eseru aktīvistus. Maija beigās Maskavā notika eseru partijas 3. kongress, un 1. jūnija vēlēšanās Kerenskis zaudēja vietu partijas Centrālkomitejā. Viņa pretinieki apgalvoja, ka viņš vēlas atjaunot nāvessodu armijas dezertieriem.
Ofensīva, kas Kerenska publisko vizīšu dēļ nebija slepena, sākās 18. jūnijā. Lai arī Krievijas armijas artilērija beidzot bija labi apgādāta, vācieši jau laikus bija uz Galīciju pārsvieduši vienības no Francijas. Pēc nelieliem krievu panākumiem jūnija beigās sākās vāciešu pretuzbrukums un krievu armijas sabrukums.