cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosumelas degunlācītis
Izskats un īpašības
Kosumelas degunlācītis ir aktīvs dienas laikā, tas ir visēdājs un barojas ar augļiem, kukaiņiem un maziem dzīvniekiem, kā grauzēji un ķirzakas, tie labprāt mielojas ar cilvēku pārtikas pārpalikumiem. Par Kosumelas degunlācīšiem nav veikti nopietni pētījumi, bet pastāv uzskats, ka to uzvedība un sociālās attiecības ir līdzīgas baltpurna degunlācīšiem.
Žaunkājvēži
Morfoloģija
Žaunkājvēžu galva nesaaug ar krūšu segmentiem. Mandibulas bez taustekļa, abi žokļu pāri vāji attīstīti. Karapakss ir vairogveida vai divvāku, vai arī tā vispār nav. Krūšu segmentu skaits ir mainīgs; to skaits ir no 4 līdz 11, retos gadījumos līdz 19. Krūšu kājas neposmotas, vāji hitinizētas, ar platu saplacinātu protopodītu. Kājiņu kustības rezultātā veidojas tikai viena ūdens plūsma, kas ir pamatā vēzīša dzīvības funkciju uzturēšanai. Tās kalpo vienlaicīgi gan peldēšanai, gan elpošanai (no tā cēlies klases nosaukums), gan arī barības atfiltrēšanai un uzņemšanai. Astes segmenta galā ir dakšiņa (furca). Nervu, asinsrites un dzimumsistēmu uzbūve ir primitīvāka, kā citiem vēžveidīgajiem.
Ekoloģija
Visi žaunkājvēži dzīvo brīvi pārvietojoties ūdenī. Starp tiem nav ne parazītu, nedz arī pārstāvju ar sēdošu dzīvesveidu. Tiem nav pielāgojumu dzīvei pazemes ūdeņos vai arī lielos dziļumos. Attīstība parasti ar metamorfozi.
Žaunkājvēži dzīvo pārsvarā saldūdeņos; jūras sugas ir mazskaitlīgas un to izcelsme nāk no saldūdeņiem.
Sistemātika
Klases sistemātika nav līdz galam izstrādāta. Tāpēc pastāv dažādas šīs grupas klasifikācijas. Zināmas ap 900 mūsdienu sugu. Latvijā zināmas 90 recentās sugas. Devona nogulumos Latvijā ir sastopamas arī fosilās sugas, kuru sistemātiskais sastāvs vēl nav pilnībā izpētīts.
Silciems
Silciems ir apdzīvota vieta Talsu novada Īves pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidos Rojas krastos autoceļu V1368 un V1411 krustojumā 7 km no pagasta centra Tiņģeres, 20 km no novada centra Talsiem un 128 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izaugusi ceļu krustojumā pie kādreizējā mazbanīša netālu no bijušās Siles (Sillen) muižas. Silciemā atrodas kapsēta un smilšu karjers. Ciemā ietilpst 7 mājas.
Mario Pjuzo
Mario Pjuzo (, — ) bija itāļu izcelsmes amerikāņu žurnālists un rakstnieks, scenārists. Divas reizes saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko adaptēto scenāriju — par filmām "Krusttēvs" (1972) un "Krusttēvs 2" (1974).
1740. gads
1740. bija garais gads, kas sākās piektdienā.
Mario Pjuzo
Dzimis Ņujorkā itāļu imigrantu ģimenē. Pēc Ņujorkas pilsētas koledžas pabeigšanas piedalījies Otrajā pasaules karā. Atgriezies Amerikas Savienotajās Valstīs studējis Ņujorkas Sociālo pētījumu skolā un vēlāk Kolumbijas Universitātē. Piecdesmitajos un sešdesmitajos gados galvenokārt strādājis kā žurnālists.
1950. gadā iznāca Pjuzo pirmais īsais stāsts, bet 1955. gadā pirmais romāns — "Tumšā arēna". 1969. gadā tika publicēts romāns "Krusttēvs". Pjuzo kopā ar Frānsisu Fordu Kopolau pēc romāna motīviem sarakstīja scenāriju filmai "Krusttēvs", kas saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu trīs nominācijās. Viņš sarakstīja scenāriju arī filmas turpinājumiem — "Krusttēvs 2" un "Krusttēvs 3", kā arī scenārijus citām filmām. Pēc "Krusttēva" Pjuzo sarakstīja romānus "Sicīlietis", "Ceturtais K", "Pēdējais Dons", "Omerta" un "Ģimene".
G
G ir latīņu alfabēta septītais burts.
Fantāzijas Futbola Līga
Fantāzijas Futbola Līga, saīsinājumā FFL, bija, ņemot par pamatu Zviedrijā radītu programmatūru, latviešu valodā izveidota futbola menedžmenta tīmekļa pārlūka datorspēle (browser-based game). 2008. gada septembrī šajā līgā bija 288 virtuālas komandas, no kurām lielāko daļu vadīja reālas personas. Gandrīz visām komandām ir reālu futbola klubu nosaukumi. FFL pastāv no 2000. gada un astoņu gadu laikā ir bijušas 11 sezonas. Sākotnēji bija divas sezonās vienā gadā, bet vēlāk viena sezona notika vienā gadā, kura sākās septembrī un beidzās maijā.
Fantāzijas Futbola Līgā varēja piedalīties ikviens, kam regulāri pieejams internets. Tā ir bezmaksas, lai gan to varēja finansiāli atbalstīt, pretī iegūstot minimālas priekšrocības pār citiem vadītājiem. Tāpat kā citās futbola menedžmenta spēlēs, piemēram, Hattrick, spēlētājiem bija jāizvēlas taktika, ar kādu viņa komanda izies laukumā nākamajā spēlē, notiek aktīva spēlētāju tirgošana starp komandu vadītājiem, kā arī bija pieejamas dažādas citas darbības.
Pēdējās ziņas par līgas aktivitāti attiecas uz 2015. gadu.
1739. gads
1739. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Žirafu dzimta
Izplatība un dzīves veids
Abas mūsdienu ģintis mājo Āfrikā, lai gan kādreiz žirafu dzimta bija plaši sazarota un izplatīta ne tikai Āfrikā, bet arī Eirāzijā. Vislielākā žirafu dzimtas dažādība bija sastopama miocēna laikā pirms 20 miljoniem gadu. Abu sugu dzīves veids ir diezgan atšķirīgs, jo to apdzīvotās biomas ir ļoti atšķirīgas. Žirafe ir sastopama atklātajā savannas biomā, bet okapi biezajos Kongo lietus mežos. Okapi ir vientuļnieki ar nelielu apdzīvoto teritoriju, bet žirafes veido barus, kuros ir līdz 25 dzīvniekiem. Abu ģinšu sugas pamatā barojas ar koku zariem, bet tās barojas arī ar zāli.
Izskats un īpašības
Žirafu dzimtas dzīvnieki ir liela vai ļoti liela auguma. Okapi sver apmēram 250 kg, bet žirafe var svērt vairāk kā 1500 kg. Lai arī ārēji abu ģinšu sugas nav uzkrītoši līdzīgas, tomēr tām ir dažas kopīgas īpašības. Tiem ir raksturīgas garas, šauras galvas, plānas lūpas, tumšas, garas mēles, un to īsie ragi ir klāti ar ādu. Galvenā atšķirība starp abām sugām ir tā, ka okapi nav ļoti garā žirafes kakla un kāju, bet abu ģinšu sugām ir garas pēdas, kas balstās uz 2 pirkstiem. Trešais un ceturtais pirksts ir pilnībā neattīstīti. Žirafu dzimtas dzīvniekiem tāpat kā pārējiem atgremotājiem ir 4 kameru kuņģis, un tās barību sakožļā divas reizes. Pirmo reizi steidzīgi un pavirši, otrā reizē daļēji sagremoto barību tās atrij un rūpīgi pārkožļā vēlreiz. Augšžoklī tiem nav priekšzobu, kas aizstāti ar raupju aukslēju sabiezinājumu. Starp apakšžokļa priekšzobiem un dzerokļiem ir liela atstarpe. Dzerokļi ir piemēroti cietas, šķiedrainas barības sakošļāšanai.
Arturoparodi
Arturoparodi (es) ir Čīles vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietojusies uz ledāja Elsvērta kalnu dienviddaļā Petriota kalnu pakājē. Izveidota 1999. gada 7. decembrī pēc Petriothilsas zilā ledus lidlauka nodošanas ekspluatācijā un atrodas 8 km no lidlauka. Nosaukta par godu leitnantam Arturo Parodi Alisteram, kurš 1947. gada 15. februārī ar Vought Sikorsky lidaparātu veica pirmo lidojumu šajā kontinentā. Stacija slēgta 2013. gadā sakarā ar loģistikas un zinātņu aktivitāšu pārcelšanu uz jaunizveidoto Glasjarunjonas staciju.
Roberts Dambītis
Roberts Dambītis (1881—1957) bija Latvijas armijas ģenerālis, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris, Latvijas apsardzības ministra biedrs (1918), pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā neilgu laiku kara ministrs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1881. gada 2. maijā Trikātas pagastā. Mācījās Trikātas draudzes skolā, pēc kuras beigšanas iestājās Viļņas karaskolā, pēc tam Pēterburgas Intendantūras akadēmijā. Pirmā pasaules kara laikā bija apakšpulkvedis, 2. latviešu strēlnieku brigādes intendants (1916—1917). Pēc Latvijas valsts pasludināšanas viņš bija viens no pirmajiem karavīriem, kas 1918. gada 18. novembrī pieteicās veidot Tautas padomei pakļautas karaspēka vienības, 22. novembrī viņu iecēla par apsardzības ministra Jāņa Zālīša biedru, 6. decembrī par karaspēka Apgādības daļas priekšnieku. Bermontiādes laikā 1919. gada 13. oktobrī viņš devās izlūkgājienā pāri Rīgas dzelzs tiltam.
Pēc Latvijas brīvības cīņu nobeiguma Robertu Dambīti 1920. gadā paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Armijas saimniecības pārvaldes priekšnieku, tad par Kara saimniecības pārvaldes priekšnieku (1921—1924). 1931. gadā viņu iecēla par Galvenās intendantūras pārvaldes Mobilizācijas daļas priekšnieku, 1935. gadā paaugstināja par ģenerāli un Armijas štāba priekšnieka palīgu. 1939. gadā viņu atvaļināja no armijas. Vēl pirms Sarkanās armijas ienākšanas Latvijā bijis saistīts ar PSRS slepenajiem dienestiem. Pēc Latvijas okupācijas Dambītis 1940. gada jūnijā iesaistījās Kirhenšteina valdībā un Tautas Saeimā, bija kara ministrs. Pēc Latvijas aneksijas bija Latvijas Tautas armijas likvidācijas komisijas priekšsēdētājs (vai pilnvarotais) un Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija loceklis, LU Kara katedras pasniedzējs.
Miris 1957. gada 27. martā Trikātā, apbedīts vietējā kapsētā.
Asterveidīgie
Asterveidīgo klada (Asteridae), arī Asteru apakšklase, iekļauj sevī visattīstītākās divdīgļlapju augu grupas, kuras raksturojas ar daudzām progresīvām īpatnībām. Kaut arī apakšklasē ir arī koki un krūmi, taču lielākā daļa ir lakstaugi, pārsvarā viengadīgie. Zieda daļu skaits apakšklasei ir neliels, bet vienmēr nemainīgs. Ziedi parasti ir divdzimumu, lielā mēra specializējušies apputeksnēšanai ar kukaiņu starpniecību. Ginecejs vienmēr ir cenokarps, ar 2-5 augļlapām. Raksturīgā zieda formula ir Ca(5)[Co(5)A(5)]G(2).
APG IV sistēma
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), asterveidīgo augu kladifikācijā ir šāda:
Agrākā klasifikācija
Asteridae bija pati lielākā divdīglapju apakšklase ar apmēram 3500 ģintīm un 65000 sugām. Apakšklasē bija 11 rindas:
G (nozīmju atdalīšana)
G ir latīņu alfabēta septītais burts. Bet tas var būt arī:
1738. gads
1738. bija parastais gads, kas sākās trešdienā.
988. gads
988. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Rīgas Horālā sinagoga
Rīgas Horālā sinagoga (he) dibināta 1871. gadā, atradās Rīgā, Gogoļa ielā 25 (Gogoļa un Dzirnavu ielas krustojums). Līdz Otrajam pasaules karam tā bija lielākā sinagoga Rīgā. Projekta autors — arhitekts Hardenaks. Sinagogas projektēšana sākās 1868. gadā, celtniecība pabeigta 1871. gadā. Arhitektūrā bija sastopami vairāki stili, taču dominējošais bija neorenesanse. Ievērojot tradīcijas, blakus sinagogai tika uzcelta arī rituālā pirts — mikva. Sinagoga bija slavena visā pilsētā ar saviem kantoriem un koriem. Ebreju svētku laikā kantorus un korus nāca klausīties arī citu reliģiju ticīgie.
Pēc Otrā pasaules kara beigām nodegusī sinagoga tika nolīdzināta ar zemi un tās vietā padomju vara izveidoja skvēru. 1988.g. šajā vietā tika uzstādīts piemiņas akmens ar Dāvida zvaigzni. Izmantojot bijušās sinagogas atrašanās vietā atrastos arheoloģiskos artefaktus, 1993. gadā tajā pēc arhitekta Sergeja Riža projekta tika uzcelts memoriāls, kas atgādina sinagogas drupas, bet 2007. gadā blakus drupām tika atklāts piemineklis Žanim Lipkem un citiem Latvijas ebreju glābējiem. Piemineklis simbolizē lielo krītošo sienu, kura draud iznīcināt ebreju tautu, un vairākas kolonnas, kuras šo sienu notur. Uz kolonnām iemūžināti visu glābēju vārdi, kuri Otrā pasaules kara laikā paglāba no nāves pāri 400 ebreju.
.vc
.vc ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Sentvinsentu un Grenadīnām. Domēns izveidots 1991. gadā. Domēna sponsors ir Ministry of Telecommunications, Science, Technology and Industry, kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Domēns tiek izmantots arī saistībā, piemēram, ar šādām jomām: "Venture Capital", "Vacation-Club", "Virtual Casino", "Ventura County", "Viet Cong", "Version Control" un tā tālāk.
Ārējās saites
Toppdomän
La (nots)
La (latīņu la) jeb A ir sestā nots solfedžo.
Salacgrīvas pagasts
Salacgrīvas pagasts ir viena no Limbažu novada administratīvajām teritorijām tā rietumos, Rīgas līča krastā. Robežojas ar sava novada Salacgrīvas un Ainažu pilsētām un Ainažu, Liepupes, Staiceles, Alojas, Pāles un Viļķenes pagastiem.
La (nots)
Skaņas frekvence pirmajā oktāvā ir 440 herci. Tā ir standarta kamertoņa frekvence.
Salacgrīvas pagasts
Ezeri
Kliķu ezers, Priecumu ezers, Primmas ezers.
Vēsture
1958. gadā tika izveidota Salacgrīvas pilsētas lauku teritorija, pilsētai administratīvi pakļaujot daļu likvidētā Dzintaru ciema, Salacas ciema padomju saimniecību «Ainaži» un «Salacgrīva» divu nodaļu teritoriju un Vitrupes ciema padomju saimniecības «Salacgrīva» Vitrupes nodaļas un zemnieku arteļa «Enkurs» teritoriju. 1977. gadā daļu teritorijas pievienoja Ainažu pilsētai un Salacas ciemam. 1998. gadā Salacgrīvas lauku teritorijai pievienoja Salacas pagastu. 2009. gadā Salacgrīvas pilsētu ar lauku teritoriju iekļāva Salacgrīvas novadā, lauku teritoriju izdalot atsevišķā administratīvajā vienībā. 2010. gadā Salacgrīvas lauku teritoriju pārdēvēja par Salacgrīvas pagastu. 2021. gadā Salacgrīvas novadu iekļāva Limbažu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Svētciems, Vecsalaca, Korģene, Lauvas, Lāņi, Zonepe, Kuiviži.
Latvijas futbola izlase 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Laika posmā no 2004. gada septembra līdz 2005. gada oktobrim Latvijas futbola izlase piedalījās 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā. Finālturnīrs norisinājās 2006. gada jūnijā un jūlijā Vācijā.
Latvijas izlase tika ielozēta kvalifikācijas turnīra UEFA zonas 3. apakšgrupā kopā ar Portugāli, Krieviju, Slovākiju, Igauniju, Luksemburgu un Lihtenšteinu.
Šajā kvalifikācijas ciklā Latvijas izlase septiņu komandu konkurencē ieņēma 5. vietu, izcīnot 15 punktus 12 spēlēs.
Latvija - Portugāle
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 9 500; tiesnesis - Pols (Anglija)
Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Laizāns - Bleidelis, Astafjevs, Lobaņovs, Rubins - Verpakovskis, Prohorenkovs (Rimkus 76').
Luksemburga - Latvija
2004. gada 8. septembris
Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs, Lobaņovs - Bleidelis (Prohorenkovs 32'), Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Rimkus (Semjonovs 64').
Slovākija - Latvija
2004. gada 9. oktobris
Tehelné pole, Bratislava; skatītāji: 13 025, tiesnesis - Farina (Itālija)
Latvija: Koliņko - Zirnis, Isakovs, Smirnovs, Korabļovs - Bleidelis, Astafjevs (Koļesņičenko 90'), Lobaņovs, Laizāns - Verpakovskis, Rimkus (Miholaps 76').
Latvija - Igaunija
2004. gada 13. oktobris
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 8 200; tiesnesis - Meijers (Vācija)
Latvija: Koliņko - Isakovs, Zemļinskis, Stepanovs (Rubins 46'), Zirnis - Bleidelis (Rimkus 81'), Astafjevs, Lobaņovs, Laizāns - Verpakovskis, Prohorenkovs.
Lihtenšteina - Latvija
2004. gada 17. novembris
Rheinpark Stadion, Vaduca; skatītāji: 1 460; tiesnesis - Sabo (Ungārija)
Latvija - Luksemburga
2005. gada 30. marts
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 8 404; tiesnesis - Kovačičs (Horvātija)
Latvija: Koliņko - Laizāns, Smirnovs, Stepanovs, Zirnis - Bleidelis (Miholaps 69'), Astafjevs, Morozs, Rubins (Žavoronkovs 38') - Verpakovskis, Prohorenkovs (Rimkus 81').
Krievija - Latvija
Petrovskij, Sanktpēterburga; skatītāji: 21 575
Latvija: Piedels - Isakovs (Žavoronkovs 85'), Stepanovs, Smirnovs, Zirnis - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Prohorenkovs (Rimkus 77').
Burned In Blizzard
Burned In Blizzard (arī pazīstami kā Blizzard) ir latviešu smagā metāla grupa, kas radusies 2011. gada sākumā. Grupa radās, kad Kārlis Kalvišs (vokāls un ģitārists) un Matīss Klaviniuss (ģitārists) uzaicināja Robertu Cešeiko (Bungas). Tika ierakstīts pirmais demo singls Sinpathetic. Drīz pēc singla ierakstīšanas grupā tika pieaicināts Rolands Ignatjevs (basģitāra un vokāls).
LA
LA, La vai la var būt:
Burned In Blizzard
Grupa 2011. gadā ar aktīvu koncertdarbību un darbību studijā, ierakstot savu debijas albumu Whiteout, Latvijas Metālmūzikas gada balvā tika atzīta par gada labāko jauno grupu.
2012. gadā grupa uzvar Sound Division Rock Battle konkursā un iegūst iespēju ierakstīt 3 dziesmas Sound Division studijā, kā arī uzstāties festivālā Summersound 2013. Arīdzan, Burned In Blizzard debijas albums tiek nominēts kā Labākais smagā roka vai Metāla albums Latvijas Mūzikas Ierakstu Gada Balvā 2012; papildus grupa uzstājas ceremonijā ar dziesmu Niwian.
Latvijas futbola izlase 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijā
Latvija - Lihtenšteina
2005. gada 8. jūnijs
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 8 000; tiesnesis - Eriksons (Zviedrija)
Latvija: Piedels - Žavoronkovs, Stepanovs, Smirnovs, Korabļovs - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Prohorenkovs (Rimkus 59').
Latvija - Krievija
2005. gada 17. augusts
Latvija: Koliņko - Korabļovs, Smirnovs, Stepanovs, Zirnis - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Rimkus (Prohorenkovs 76').
Igaunija - Latvija
2005. gada 3. septembris
A. Le Coq Arena, Tallina; skatītāji: 8 970; tiesnesis - Malenko (Spānija)
Latvija: Koliņko - Korabļovs, Smirnovs, Stepanovs, Zirnis (Morozs 86') - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis (Soloņicins 81'), Rimkus (Prohorenkovs 75').
Latvija - Slovākija
Skonto stadions, Rīga; skatītāji: 8 800; tiesnesis - Plaucs (Austrija)
Latvija: Koliņko - Korabļovs (Žavoronkovs 24'), Zakreševskis, Isakovs, Zirnis - Bleidelis, Astafjevs, Laizāns, Rubins - Verpakovskis, Rimkus (Morozs 70').
Portugāle - Latvija
2005. gada 12. oktobris
Estádio do Dragão, Portu; skatītāji: 35 000; tiesnesis - Froidfelds (Zviedrija)
Latvija: Koliņko - Isakovs, Zakreševskis, Stepanovs, Zirnis - Soloņicins, Astafjevs, Morozs, Rubins - Verpakovskis (Blanks 73'), Rimkus (Kalniņš 57').
.vn
.vn ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Vjetnamu. Domēns izveidots 1994. gadā. Domēna sponsors ir Ministry of Information and Communications of Socialist Republic of Viet Nam, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina Vietnam Internet Network Information Center (VNNIC).
Ārējās saites
Toppdomän
Kakomicliji
Kakomicliji, kakomičļi, kakomicliju ģints (Bassariscus) ir viena no jenotu dzimtas (Procyonidae) ģintīm, kas apvieno 2 sugas. Ģenētiskie pētījumi liecina, ka kakomicliju tuvākie radinieki ir jenoti.
Kakomicliji dzīvo Ziemeļamerikas rietumos un dienvidos, sākot ar ASV rietumu šatiem un beidzot ar Panamu Centrālamerikā. Ziemeļamerikas kakomiclijs (Bassariscus astutus) ir piemērojies dzīvei sausās un akmeņainās biomās, tas ir sastopamas pat tuksnesī, toties Vidusamerikas kakomiclijs (Bassariscus sumichrasti) ir tropisko lietus mežu iemītnieks.
Izskats un īpašības
Kažoka krāsa ir dzeltenbrūna vai pelēkbrūna, pavēdere gaiša, ap acīm melns vai tumši brūns, smalks matojuma gredzens, ap to gaiša matojuma gredzens. Tādējādi acis vizuāli izskatās vēl lielākas. Astei ir gredzenveida krāsojuma matojums.
Kakomicliji ir visēdāji un pamatā barojas ar augļiem un kukaiņiem, bet medī arī dažādus sīkus dzīvniekus. Abi ir ļoti veikli kāpelētāji, Vidusamerikas kakomiclijs uz zemes nokāpj ļoti reti, pamatā uzturoties kokos.
Linspire
Linspire, iepriekš pazīstams kā Lindows OS (arī Lin---s, jeb Lindash), bija komerciāls Linux distributīvs, kas bāzēts uz Debian GNU/Linux. Linspire publicēja kompānija Linspire, Inc (2008. gada jūlijā to pārpirka Xandros ) un tas koncentrējās uz vieglu lietošanu vidējai personai, un nemēģināja apmierināt sarežģītāku vajadzību nišu. Linspire bija pieejams divās versijās. Pamata mazumtirdzniecības versija maksāja $49,95 un CNR versija $89.95, kas ietvēra arī viena gada CNR zelta pakalpojuma abonentu.
2008. gada augustā, Linspire īpašnieki Xandros projekta darbību apturēja un projekts tika turpināts kā bezmaksas distributīvs Freespire.
Libranet
Libranet ir linux distributīvs, kas ir bāzēts uz Debian GNU/Linux. Libranet izstrāde ir apturēta.
Vecpiebalgas novads
Vecpiebalgas novads bija 2009. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta pašvaldība Vidzemē, Vidzemes augstienē, kurā bija apvienoti pieci bijušā Cēsu rajona pagasti. Robežojās ar Amatas, Cēsu, Priekuļu, Raunas, Smiltenes, Jaunpiebalgas, Madonas, Ērgļu un Ogres novadiem. Novada centrs bija Vecpiebalgas ciemā.
2021. gadā Vecpiebalgas novadu pievienoja Cēsu novadam.
Apdzīvotās vietas
Vecpiebalgas novads 2009. gadā tika apvienots no 5 pagastiem.
Izglītība
Vecpiebalgas novadā atrodas:
Reliģija
Vecpiebalgā atrodas luterāņu baznīca. Luterāņu baznīca atrodas arī Dzērbenē. Taurenes pagastā atrodas Lodes (Apšu) luterāņu baznīca.
1737. gads
1737. bija parastais gads, kas sākās otrdienā.
Rīgas sinagogas
Rīgas sinagogas jeb Rīgas ebreju lūgšanu nami līdz Otrajam pasaules karam atradās vairākās pilsētas vietās. Mūsdienās vienīgā strādājošā Rīgas sinagoga atrodas Peitavas ielā 6/8 Vecrīgā.
Līdz 1941. gadam Rīgas lielā jeb horālā sinagoga (Di greijse hor šul) atradās Gogoļa un Dzirnavu ielu krustojumā. Mazāka ebreju sinagoga bija arī Stabu ielā 63 un Maskavas priekšpilsētā bija Vecjaunā sinagoga Maskavas ielā 57. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada 4. jūlijā šie dievnami tika nodedzināti. Palika vienīgi Peitavas ielas sinagogas ēka.
Lai to pieminētu, pēc Latvijas Republikas valdības lēmuma 4. jūlijs tiek atzīmēts kā Ebreju tautas genocīda upuru piemiņas diena.
Vēsture
Pēc ķeizarienes Katrīnas II laikā 1791. gadā pieņemtā likuma Rīga atradās ārpus Krievijas impērijas ebreju nometinājuma joslas. Vairums ebreju tirgotāju 18. gadsimtā apmetās Kurzemes hercogistes pilsētā Jaunjelgavā jeb Nairi (saīsinājums no jidiša Nai Riga - "Jaunā Rīga"). Līdz 1917. gadam ebreji, kas saglabāja jūdaisma ticību, drīkstēja apmesties uz dzīvi Rīgas pilsētā vienīgi ar īpašām atļaujām, kas tika izsniegtas galvenokārt 1. ģildes tirgoņiem un personām ar augstāko izglītību. Līdz 1858. gadam Rīgas ebrejiem nebija atļauts iegūt nekustamos īpašumus.
Vecākā Rīgas ebreju lūgšanu nama Altnaj šul ēka atrodas Maskavas ielā 57. Iespējams, ka agrāk šeit atradusies koka ēka, kas izmantota kā ebreju lūgšanu nams, bet akmens ēkas celtniecība sākta 1843. gadā. Tikai 1850. gadā ebrejiem ļāva iegādāties šo īpašumu un 1889. gadā ēka tika pārbūvēta romānikas stilā pēc arhitekta Reinholda Šmelinga projekta.
1868. gadā arhitekts P. fon Hardenaks sāka projektēt Rīgas horālo sinagogu, kuras celtniecību beidza 1871. gadā. Mājas fasādē dominēja neorenesanses arhitektūras stils, tā bija slavena ar saviem kantoniem un koriem. 1899.-1901. gadā pēc arhitekta P. Mandelštama projekta uzcēla sinagogu Stabu ielā (Zejlen-šul). Pieaugot Rīgas ebreju skaitam, 1903. gadā ebreju kopiena arhitektam Vilhelmam Neimanim pasūtīja otras sinagogas būves projektu Peitavas ielā Vecrīgā, projektēšanā piedalījās arhitekts Hermanis Zeiberlihs. 1905. gadā uzceltā Rīgas sinagoga tika dēvēta par Peitav-šul, tās arhitektūrā pamanāma līdzība ar Rīgas lielo horālo sinagogu.
Viktora Arāja tiesas prāvas dokumenti liecina, ka 1941. gada 4. jūlijā viņš, saskaņā ar SS ģenerāļa V. Štālekera vai viņa virsnieku instrukciju, vadījis Gogoļa ielas sinagogas nodedzināšanu. Dedzināšana bija domāta Latvijas ebreju iebiedēšanai un kalpoja par signālu viņu pasludināšanai ārpus likuma. Iespējams, ka dedzināšanas rezultātā gājuši bojā cilvēki, kuri atradās celtnes iekšienē, taču upuru skaits nevarētu būt lielāks par 10.
Pēc kara beigām nodegušo Rīgas lielo sinagogu nolīdzināja līdz ar zemi un traģēdijas vietā izveidoja skvēru ar goda plāksni varoņu darbam. 1946. gadā atsāka darboties vienīgi Peitavas ielas sinagoga. Vēl 1950. gados šeit notika trīs dievkalpojumi dienā, bet 1960.-1970. gados aktivitāte krasi samazinājās.
1988. gada 4. jūlijā Lielās horālās sinagogas vietā uzstādīja piemiņas zīmi - laukakmeni ar izkaltu Magen Davidom un Dāvida zvaigzni. 2007. gadā blakus sinagogas drupām atklāja pieminekli Žanim Lipkem un visiem ebreju glābējiem holokausta laikā. Uz tā ir iemūžināti 270 cilvēku vārdi, kuri Otrā pasaules kara laikā Latvijā izglāba no nāves vairāk nekā 400 ebreju 2008.-2009. gadā notika Peitavas ielas singogas rekonstrukcija, kuras laikā atjaunota arī mikva.
Traidens
Traidens jeb Traidenis (lt; be; de; ru) bija ķēniņš un Lietuvas valdnieks (vācu: kunic Thoreiden, der hêrre in Lettowen) no 1270. līdz 1282. gadam, ar sēdekli Ķērnavā. Pēc Mindauga otrs ievērojamākais Lietuvas valdnieks XIII gadsimtā. Traideņa laikā Lietuvas valsts nostiprinājās un paplašinājās un viņš noslēdza līgumus ar Vācu ordeni, Galīcijas-Volīnijas kņazistes un Polijas karaļiem. Traidenis pakļāva Lietuvas varai vairākas Baltkrievijas pilsētas.
Vārda cilme
Personvārda "Traidenis" cilme saistāma ar sakni traid- (traidalioti = strauji rīkoties, pļāpāt) — „tas, kurš strauji runā“.
Tituls
Atskaņu hronikas tekstā Traidens tiek dēvēts par "ķēniņu Traidenu, valdnieku Lietuvā" (kunic Thoreiden, der hêrre in Lettowen).
Izcelsme
Traidena dzimtai vēl no Mindauga valdīšanas laikiem piederēja īpašumi Aukštaitijas daļā. To apliecina vietvārdi Traideniai (Druskininkai), Traidžiūnai Utenas rajonā.
1736. gads
1736. bija garais gads, kas sākās svētdienā.
Traidens
Dzīvesgājums
Traidena izcelsme nav precīzi zināma. Pēc viena uzskata viņš ir bijis vienīgi senkrievu hronikās pieminētā Lietuvas dižkunigaiša Vita dēls, kas valdījis no 1268. līdz 1270. gadam.
Ticamāk, ka Aukštaitijas kunigaitis Traidens par Lietuvas dižkunigaiti kļuva pēc tam, kad 1270. gadā pēc kara ar Galīcijas-Volīnijas kņaziem atstūma no varas pēdējo Mindauga dzimtas dižkunigaiti un Galīcijas-Volīnijas kņazu Švarnu, spējot no jauna saliedēt lietuviešu kunigaišus cīņai pret ārējiem ienaidniekiem. Jau pirmajā karagājienā un Sāmsalu Traidenis kopā ar zemgaļiem sakāva Vācu ordeni 1270. gadā Karuzes kaujā, kur krita mestrs Oto fon Luterbergs. Arī nākamais ordeņa mestrs Andreass no Vestfālenes 1270. gadā krita kaujā pret lietuviešiem. 1273. gada kaujā pie Dubnas tika nogalināts viņa sāncensis Nalsenes kungs Sukse, kas 1268. gadā bija pārgājis Rīgas arhibīskapa pakļautībā.
1274. gadā Traidena karaspēks ieņēma Galīcijas kņazam Ļevam Daņilovičam pakļauto Drohičinas pili. 1275. gadā Galīcijas kņazs lūdza palīdzību savam meslu kungam Zelta Ordas caram Munketimuram, kas nosūtīja karaspēku karavadoņa Jamgurčeja vadībā kopā ar savu vasaļu Brjanskas, Smoļenskas, Turovas un Pinskas kņazu karaspēku.
1275. gadā Traidens aplenca Dinaburgas pili, taču bija spiests atkāpties, jo Zelta Ordas un Galīcijas-Volīnijas kņazu karaspēks ieņēma Navahrudakas pili. Pēc Livonijas ordeņa neveiksmīgā mēģinājuma 1279. gadā ieņemt Traidena galvaspilsētu Kernavi, viņa vadītais karaspēks sakāva ordeni Aizkraukles kaujā, kurā krita ordeņa mestrs Ernsts fon Rasburgs. Pēc kaujas Traidens noslēdza sadarbības līgumu ar zemgaļu valdnieku Nameisi, kas 1280. gadā devās uzbrukumā Rīgai, saņēma gūstā Livonijas ordeņa maršalu Gerhardu un nogādāja "pie augstā kunga Traideņa, lietuviešu ķēniņa. Tur divcīņā viņš spiests bij stāt, līdz abiem diviem gals bij klāt ".
Citos avotos minēts, ka minēts, ka Traidenu nogalināja Nalsenes kunigaiša Poluša uzsūtīti slepkavas, bet 1520. gados sacerētajā teiksmainajā "Lietuvas un Žemaitijas hronikā" minēts, ka Traidenu nogalināja seši viņa brāļa Daumanta uzsūtīti slepkavas. Par viņa pēcteci uz pāris gadiem (1282-1285) kļuva dižkunigaitis Daumants, ko daži vēsturnieki identificē ar Pleskavas kņazu Daumantu. Jebkurā gadījumā līdz ar Traideni un Daumantu beidzās Mindauga dzimtas valdīšana Lietuvā.
Traidenis pēdējo reizi pieminēts rakstos 1281. gadā, kad viņš iekaroja Jersikas pili un apmainīja to pret ordenim piederošo Dinaburgas pili.
Penkuna
Penkuna ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz dienvidaustrumiem no Pāzevalkas un dienvidrietumiem no Ščecinas, netālu no valsts robežas ar Poliju.
.ws
.ws ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Samoa. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Samoa valdība, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina SamoaNIC. Domēna nosaukums ir veidots pēc abreviatūras no "Western Samoa" (Rietumsamoa), kas bija valsts oficiālais nosaukums angļu valodā agrāk.
1735. gads
1735. bija parastais gads, kas sākās sestdienā.
Sojuz TMA-14M
Sojuz TMA-14M (ru) bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas palaists orbītā 2014. gada septembrī. 2015. gada martā Sojuz TMA-14M atgriezās uz zemes.
Apkalpes
Kuģa Sojuz TMA-14M apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublējošā apkalpe:
Lidojuma gaita
Sojuz TMA-14M tika palaists 20:25:00  UTC ar nesējraķeti Sojuz-FG no Baikonuras kosmodroma 1. starta laukuma 5. palaišanas iekārtas ("Gagarina starta"). Kosmosa kuģis no pēdējās pakāpes atdalījās 20:33:48 UTC. Pēc ieiešanas orbītā neatvērās kreisais saules bateriju panelis.
No stacijas Sojuz TMA-14M atvienojās 22:44 UTC Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 12. martā 02:14 UTC, 147 km uz dienvidaustrumiem no Žezkazghanas Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 167 dienas 5 stundas 44 minūtes.
Armandu Gebuza
Armandu Gebuza (Armando Emílio Guebuza; dzimis ) ir Mozambikas politiķis, kurš bija Mozambikas prezidents no 2005. gada 2. februāra līdz 2015. gada 15. janvārim.
Armandu Gebuza dzimis Portugāles Austrumāfrikā. 20 gadu vecumā, īsi pēc Neatkarības kara beigām iestājās FRELIMO (Frente de Libertação de Moçambique — "Mozambikas Atbrīvošanas fronte") partijā. Kad valsts ieguva neatkarību 1975. gadā, Gebuza jau bija FRELIMO līderis. Samoras Mašela valdībā kļuva par iekšlietu ministru. Viņš izdeva rīkojumu "24 20", liekot portugāļiem atstāt Mozambiku 24 stundu laikā, ņemot līdzi tikai 20 kg bagāžas. 1980. gados pilsētu bezdarbniekus nosūtīja uz valsts ziemeļu daļas lauku rajoniem.
Pēc prezidenta Žuakima Šisanu veiktās atteikšanās no sociālistiskās ekonomikas, kas iekļāva valsts uzņēmumu privatizāciju, A. Gebuza kļuva veiksmīgs un turīgs uzņēmējs, darbojoties celtniecības, eksporta un zvejniecības nozarēs.
2004. gada prezidenta vēlēšanās Armandu Gebuza kā kandidāts no FRELIMO, ieguva 63,7 % balsu. Par prezidentu viņš kļuva. ievēlēts uz otro termiņu. Viņa otrais termiņš beidzās 2015. gada 15. janvārī.
Mārtins Luters Kings
Biogrāfija
Mārtins Luters Kings dzimis Atlantā, Džordžijas štatā. Viņa vecvecāki bija melnādainie vergi, tēvs — mācītājs, māte — mācītāja meita.
1948. gadā Mārtins Luters Kings pabeidza Morhausas koledžu un iestājās teoloģijas seminārā Pensilvānijas štatā. 1948. gada februārī viņš tika ordinēts par mācītāju. 1955. gadā M. L. Kings ieguva filozofijas doktora grādu Bostonas Universitātē. 1954. gadā, izturējis konkursu, kļuva par Deksteras baptistu draudzes mācītāju Montgomeri pilsētā, Alabamas štatā. Dienvidos viņš atgriezās ar jauno sievu Koretu, kura bija pārtikuša melnā lauksaimnieka meita no Alabamas.
1955. gadā Mārtins Luters Kings kļuva slavens ASV kā viens no Montgomeri autobusu boikota līderiem. Boikots noslēdzās ar Mongomeri segregācijas likuma atcelšanu 1956. gada nogalē.
1964. gadā prezidents Lindons B. Džonsons pieņēma Pilsoņu tiesību likumu, kas liedza diskrimināciju sabiedriskās iestādēs un meklējot darbu.
1965. gada martā Kings bija viens no demonstrāciju par vēlēšanu tiesību piešķiršanu afroamerikāņiem organizētājiem no Selmas uz Montgomeri. 1965. gada augustā tika pieņemts Balsstiesību likums, kurš pirmoreiz ļāva afroamerikāņiem piedalīties federālajās vēlēšanās.
Kinga slavenākā runa ir I Have a Dream, teikta 1963. gada 28. augustā Vašingtonā t.s. marša uz Vašingtonu laikā.
Mārtina Lutera Kinga idejiskās ietekmes bija Jēzus Kristus, Abrahams Linkolns, Mohandāss Karamčands Gandijs, Henrijs Deivids Toro, Ļevs Tolstojs.
1974. gadā tika nogalināta arī Kinga māte Alberta Viljamsa Kinga. Viņu nošāva brīdī, kad viņa baznīcā spēlēja ērģeles. To izdarīja kāds melnādains 23 gadus vecs jaunietis, kurš uzskatīja, ka kristieši ir melnādaino ienaidnieki, it īpaši melnādainie baznīcas pārstāvji.
Rūpnieciskā lopkopība
Rūpnieciskā jeb intensīvā lopkopība ir lopkopības veids, kurā dzīvnieku audzēšanai izmanto rūpnieciskās ražošanas metodes. Tās pretstats ir ekstensīvā lopkopība.
Pēc rūpnieciskās revolūcijas arī lopkopībā tika ieviesti dažādi jauninājumi un jaunas metodes. Industrializētajās dzīvnieku audzētavās tika sākta sistemātiska darbības optimizēšana, lai, ieguldot pēc iespējas mazākus līdzekļus, būtu iespējams gūt iespējami lielāku peļņu. Audzētavu darbību maksimāli mehanizēja, dzīvniekus audzējot ar tādu barību un tādos apstākļos, kas dod lielākos ienākumus ražotājam.
Ciešās saspiestības dēļ šajās dzīvnieku audzētavās mēdz izmantot antibiotikas un pesticīdus, lai mazinātu infekciju izplatīšanās risku. Tomēr dažādās pasaules vietās ir atšķirīgas metodes, ko izmanto rūpnieciskajā lopkopībā.
Rūpnieciskās lopkopības aspekti
Kaut arī lopkopības industrializācija notiek jau vismaz pusgadsimtu, joprojām notiek diskusijas par šādas ražošanas ieguvumiem un trūkumiem. Šajā sakarā tiek runāts par pārtikas ražošanas efektivitāti, dzīvnieku labturību, to, cik būtiski ir nodrošināt strauji pieaugošo cilvēku skaitu ar pārtiku, kā arī šādas lopkopības ietekmi uz vidi un veselību:
Rūpnieciskās lopkopības ietekmē lauksaimniecība ir zaudējusi agrāko nozīmi un dzīvnieku interešu aizstāvji kritizē to, ka mūsdienu audzētavās pret dzīvniekiem izturas kā pret preci. Rietumvalstīs, rūpnieciskajai lopkopībai izstumjot tradicionālo, izplatījās "ētiskā" un "ekoloģiskā" veģetārisma uzskati. Šo un citu apsvērumu rezultātā daļa cilvēku uzskata, ka rūpnieciskās lopkopības piekoptā izturēšanās pret dzīvniekiem liek tiem atteikties no gaļas un citiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.
Laitse (stacija)
Laitse (et) ir pieturas punkts Keilas—Rīsiperes dzelzceļa līnijā Harju apriņķa Kernas pagasta Kāsiku ciemā un atrodas 43 km attālumā no Tallinas centrālās dzelzceļa stacijas. Laitsē apstājas visi Rīsiperes un Tallinas virzienā kursējošie elektrovilcieni.
Laitses pieturas punkts tika izbūvēts 1981. gadā līdz ar dzelzceļa iecirkņa Vasalemma—Rīsipere elektrifikāciju. Pieturas punktā tika izbūvēta viena, 210 metrus gara malas platforma.
2009. gadā projekta „Reisiplatvormide viimine eurokõrgusele“ ietvaros ar Eiropas Savienības Struktūrfondu līdzfinansējumu tika izbūvēta jauna, 550 mm augsta Eiropas standarta pasažieru platforma. Platformas garums — 100 m.
20. oktobris
20. oktobris ir gada 293. diena (294. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 72 dienas.
Vārda dienas
Leonīda, Leonīds
Jekaterinburgas Sporta pils
Jekaterinburgas Sporta pils ir hokeja halle, kas atrodas Jekaterinburgā, Krievijā un tika atklāta 1972. gadā. Halle kļuva par Kontinentālās hokeja līgas kluba Jekaterinburgas "Avtomobilist" mājvietu. Sākot ar 2009. gadu arēnā spēlē arī JHL klubs Jekaterinburgas "Avto".
2006. gadā notika halles pārbūves darbi.
Žeimele
Žeimele (lt, de), arī Žeime, ir miests Lietuvā, Bērsteles upes krastos, seņūnijas centrs Šauļu apriņķī. Atrodas valsts ziemeļu daļā, netālu no robežas ar Latviju. Līdz 16. gadsimtam bijusi Livonijas Konfederācijas un Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā, tāpēc šeit saglabājušās stipras luterāņu baznīcas tradīcijas un latviešu mazākumtautība.
Vēsture
Pirmo reizi minēta 1500. gadā kā Žeimeles muiža, kas atradās Livonijas ordeņa iekarotajā zemgaļu Silenes novadā pie senā tirdzniecības ceļa, kas veda no Bauskas pils un Lietuvu. 1540. gadā dibināta evaņģēliski luteriskā baznīca, 1542. gadā pieminēts Žeimes miestiņš. Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes nodibināšanas un robežas korekcijas Žeimeles apvidus 1585. vai 1587. gadā pārgāja Lietuvas dižkunigaitijas pakļautībā.
1596. gadā pie Žeimeles luterāņu baznīcas atvēra pirmo skolu. Līdz 1783. gadam Žeimeles luterāņu draudze ietilpa Kurzemes konsistorijas Bauskas diacēzē, pēc tam Lietuvas konsistorijā. 1826. gadā uzcēla Svētā Pētera un Pāvila katoļu baznīcu. 1920. gadā nodibināja vidusskolu, bet 1937. gadā lauksaimniecības skolu. 1993. gadā atklāja Žeimeles Zemgales novada muzeju.
Žeimeles nosaukuma maiņas
Vēsturiski vietas nosaukums ir stipri mainījies gadsimtu gaitā: Sheime, Žeime, Žeimeli, Žeimis, Scheimeln. Latviešu valodā vēl 19. gadsimtā saukta par Žeimi, bet 20. gadsimtā par Žeimeli. Uzskata, ka nosaukums žeimys cēlies no seno zemgaļu valodas „tas, kurš salst" vai "ziemelis“. Tādā gadījumā žeimė nozīmēja „salta vieta“.
Lībieši (nozīmju atdalīšana)
Lībieši ir:
Daiļspāru apakšdzimta
Daiļspāru apakšdzimtas sugas ir sastopamas visā pasaulē. Latvijā mājo 3 sugas: dienvidu daiļspāre (Ischnura pumilio), parastā daiļspāre (Ischnura elegans) un ezeru krāšņspāre (Enallagma cyathigerum).
Sistemātika
Daiļspāru apakšdzimta (Ischnurinae)
Pasvale
Pasvale ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas ziemeļu daļā pie Svaļas upes, netālu no Latvijas robežas.
Vēsture
13. gadsimtā Pasvale atradās uz zemgaļu Silenes zemes un sēļu Medenes zemju robežas. 1254. gadā pēc Zemgales kristīšanas un sadalīšanas līguma šo apvidu ieguva Rīgas arhibīskapija. No 14. līdz 15. gadsimtam Pasvales apvidu pārmaiņus iekaroja Livonijas ordenis un Lietuvas dižkunigaitija. Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā to iekļāva Žemaitijas hercogistes sastāvā.
1497. - 1498. gadā Lietuvas dižkunigaitis Aleksandrs Jagellons Pasvalē lika uzcelt pirmo baznīcu. 1557. gadā Pasvalē parakstīja Pasvales līgumu, pēc kura Livonijas ordenis pakļāvās Lietuvas dižkunigaitijas virsvarai.
Elēģija
Elēģija ir viens no galvenajiem lirikas žanriem. Jamba formā, skumja noskaņa, parasti mīlestības motīvi, personiskie iespaidi, intīmās izjūtas.
Jelgavas iela (Rīga)
Jelgavas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Torņakalna apkaimē. Jelgavas iela sākas krustojumā ar Akmeņu ielu un beidzas krustojumā ar Vienības gatvi netālu no Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas. Ielas kopējais garums ir 2010 metri, un tā sastāv no divām braukšanas joslām ar asfalta segumu.
Vēsture
Jelgavas iela ir viena no senākajām Pārdaugavas ielām, nosaukuma izcelsme saistīta ar Jelgavas virzienu, kurā tā ved. Pirmo reizi minēta 1764. gada kartē ar nosaukumu Vecais Jelgavas ceļš (ru). 1861. gadā iela kartēs minēta ar nosaukumu Vecā Jelgavas iela (de, ru). 1937. gada jūlijā iela pārdēvēta par Jelgavas ielu. Nosaukums vācu okupācijas laikā Mitauer Straße. Mūsdienās par Jelgavas ielu sauc tikai nelielu vēsturiskā Vecā Jelgavas ceļa daļu.
2022. gadā pa Jelgavas ielu izveidoja veloceliņu Centrs—Ziepniekkalns.
Ielas raksturojums
Jelgavas iela ir 2010 metrus gara iela Torņakalna apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Akmeņu ielu un virzās dienvidu-dienvidaustrumu virzienā.
Iela šķērso dzelzceļa līniju Rīga—Jelgava (neliels tunelis), aiz kuras ielas nepārnumuru pusē atrodas Latvijas Universitātes ēku komplekss (Dabas māja un Zinātņu māja), bet pārnumuru pusē — Kīleveina grāvis.
Pēc krustojuma ar Vienības gatvi ielā sākas mazstāvu dzīvojamā apbūve, turpat netālu iela krustojas ar Akaču ielu. 2. trolejbusu parka apkārtnē iela savienojas ar Buru un Bieķensalas ielām, kā arī pagriežas vairāk austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Turpmākajā ielas daļā līdzās parastajai apbūvei pastāv arī rūpnieciskā apbūve. Vēl ielai ir savienojumi ar Vēja, Satiksmes, Bauskas, Vanagu un Armitsteda ielām. Jelgavas iela beidzas krustojumā ar Vienības gatvi netālu no Bērnu klīniskās universitātes slimnīcas.
Sabiedriskais transports
Jelgavas ielā kursē 23. un 26. maršruta autobusi, kā arī 27. maršruta trolejbusi. Jelgavas ielā 37 atrodas RP SIA "Rīgas Satiksme" 2. trolejbusu parks.
1734. gads
1734. bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās piektdienā.
Arankona
Arankona ir Spānijas municipalitāte Sorijas provincē. Municipalitātes platība ir 77,61 km². 2009. gadā tajā dzīvoja 99 cilvēki.
Dzīvnieku aizstāvības ētika
Dzīvnieku aizstāvības ētika ir apzīmējums, kas ietver dažādos dzīvnieku interešu aizstāvības virzienus. Pazīstamākie no tiem ir dzīvnieku labturības un dzīvnieku tiesību virzieni. Tos vieno uzskats, ka līdzšinējā cilvēku izturēšanās pret dzīvniekiem kā pret lietām nav ētiski pieņemama un tāpēc to ir jāmaina. Taču veidos, kā katra pieeja iztēlojas šīs pārmaiņas un pamato nepieciešamību pēc tām, pastāv būtiskas atšķirības.
Šos ētikas virzienus iespaidojusi gan to filosofu darbība, kas piedāvājuši jaunus skatījumus uz dzīvniekiem, gan pētījumi mūsdienu dabaszinātnēs, kas liecina, ka dzīvnieki ir justspējīgas būtnes ar kompleksu pasaules uztveri. Šie ētikas virzieni aplūko veidus, kā jaunos skatījumus un zinātniskos atklājumus iestrādāt cilvēku līdzšinējā attieksmē pret dzīvniekiem. Tie jautā par to, vai dzīvniekus joprojām drīkstam uzlūkot kā lietas, mehānismus, instrumentus, preces, resursus utt. Izplatīts ir arī viedoklis, ka visām justspējīgām būtnēm piemīt no cilvēkiem neatkarīga pašvērtība un ka pret to interesēm jāizturas ar cieņu.
Vēsture
Kaut arī jautājums par cilvēka un dzīvnieka nošķīrumu epizodiski ticis aplūkots jau sen, tikai 20. gadsimta otrajā pusē sāka notikt pirmās publiskās diskusijas un tika publicēts aizvien vairāk šai tēmai veltītu grāmatu un rakstu. Par tēmas aktualitāti mūsdienās liecina, piemēram, kāda dzīvnieku morālā statusa tēmai veltītu tekstu bibliogrāfija, kurā minēti tikai 94 darbi, kas tapuši laikā no mūsu ēras sākuma līdz 1970. gadam un 240 darbi, kas tapuši no 1970. gada līdz 1988. gadam.
Citas pieejas
Dzīvnieku aizstāvības diskusijās pastāv arī "dziļās ekoloģijas" pieeja, kaut arī tā koncentrējas uz antropocentrisma kritiku kopumā. Tā pauž uzskatu, ka cilvēks tāpat kā citas sugas ir daļa no vienotas apkārtējās vides, nevis kaut kas pārāks, pateicoties kādai atsevišķai īpašībai. Šīs pieejas pārstāvji uzskata, ka īpaša vērtība piemīt visai dzīvībai, kas nav atkarīga no cilvēku interesēm.
Madara Palameika
Madara Palameika (dzimusi Talsos) ir latviešu vieglatlēte, šķēpa metēja, Latvijas rekordiste šķēpa mešanā (66,18 m). Viņas treneris ir tēvs Gints Palameiks. Piedalījusies divās olimpiskajās spēlēs, vairākos Pasaules un Eiropas čempionātos (augstākā vieta 2014. gada Eiropas čempionātā ieņemtā 4. vieta). M. Palameika ir 2016. gada Dimanta līgas seriāla kopvērtējuma uzvarētāja, kas ir Latvijas vieglatlētu augstākais sasniegums šajās sacensībās.
Biogrāfija
M. Palameika ir dzimusi Talsos. Viņas tēvs Gints Palameiks ir Madaras treneris, Latvijas Šķēpmešanas kluba prezidents. Māte – sporta pedagoģe Agnese Palameika. Ir divas māsas: Baiba un Eva. Ir ieguvusi bakalaura grādu ekonomikā.
2022. gada septembrī M. Palameika saderinājās ar savu ilggadējo draugu Gambijā dzimušo un Norvēģiju pārstāvošo vieglatlētu Džaisumu Saidi Nduri.
Karjera
Šķēpa mešanā sākusi trenēties deviņu gadu vecumā. 2006. gada Pasaules čempionātā junioriem Pekinā viņa izcīnīja 16. vietu ar 46,34 m tālu metienu.
2007. gada Eiropas U-23 čempionātā M. Palameika ierindojās trešajā vietā, bet 2009. gadā ar jaunu personisko un Latvijas rekordu (64,51 m) viņa kļuva par šo sacensību uzvarētāju.
2009. gada Pasaules čempionātā Berlīnē M. Palameika ieņēma tikai 14. vietu savā kvalifikācijas grupā ar pieticīgu rezultātu 52,98 m. Toties 2010. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja augsto 8. vietu ar rezultātu 60,78 m, kas ir viņas ievērojamākais sasniegums pieaugušo sacensībās. 2011. gada Pasaules čempionātā Tegu viņa ieņēma 11. vietu (pēdējo no finālā startējušajām) ar rezultātu 58,08 metri. 2012. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja 8. vietu ar rezultātu 56,82 m. Arī viņa ierindojās 8. vietā, šoreiz ar 60,73 m tālu raidītu šķēpu. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā, Krievijā, izcīnīja 27. vietu.
2014. gada jūnijā divas reizes laboja Latvijas rekordu, sākumā to uzlabojot līdz 64,86 m, pēc tam — 66,15 m.
2015. gada 25. jūlijā M. Palameika uzvarēja Dimanta līgas posmā Londonā ar rezultātu 65,01 m, par 1 cm apsteidzot Barboru Špotākovu no Čehijas. 2015. gada Dimanta līgas sezonas kopvērtējumā ieņēma 3. vietu.
2016. gada Dimanta līgās sezonā M. Palameika izcīnīja trīs uzvaras. Sestajā posmā viņa guva uzvaru ar sezonas labāko rezultātu pasaulē (65,68 m), kļūstot arī par Dimanta līgas līderi starp šķēpmetējām. 2016. gada Eiropas čempionātā Amsterdamā M. Palameika palika 7. vietā. 2016. gada olimpiskajās spēlēs Riodežaneiro M. Palameika iekļuva finālā, taču tajā meta neveiksmīgi un kopvērtējumā ieņēma 10. vietu (60,14 m). Pēc olimpiskajām spēlēm guva uzvaru vēl vienā Dimanta līgas posmā Lozannā ar rezultātu 65,26 m, nostiprinoties vadībā kopvērtējumā. 2016. gada Dimanta līgas pēdējā posmā Briselē M. Palameika atkal izcīnīja uzvaru, šoreiz labojot arī Latvijas rekordu (66,18 m) un tādējādi nodrošinot uzvaru sezonas kopvērtējumā. Tas ir Latvijas vieglatlētu augstākais sasniegums šajās sacensībās.
2019. gada Pasaules čempionātā Dohā M. Palameika neiekļuva finālā, sasniedzot 18. vietu kopvērtējumā (59,95 m). Vienu vietu aiz finālsacensībām palika arī 2022. gada pasaules čempionātā Jūdžīnā, kur 58,61 m tāls metiens deva 13. vietu. Tajā pašā gadā Eiropas čempionātā Minhenē kvalifikācijā sasniedza sezonas labāko rezultātu 60,56 m un iekļuva finālsacensībās, tajās ieņēma 9. vietu, labākajā mēģinājumā raidot šķēpu 56,55 metrus tālu.