cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ziemeļkoreja
Korejas Tautas Demokrātiskā Republika (ko; Chosŏn Minjujuŭi Inmin Konghwaguk), neoficiāli bieži saukta par Ziemeļkoreju, ir valsts Korejas pussalas ziemeļdaļā uz ziemeļiem no 38. paralēles. Ziemeļaustrumos robežojas ar Krievijas Federāciju, ziemeļos pa Amnokganas upi — ar Ķīnas Tautas Republiku, bet dienvidos — ar Korejas Republiku. No Dienvidkorejas Ziemeļkoreju atdala aptuveni 4 km plata Korejas Demilitarizētā zona. Lielākā daļa no iedzīvotājiem ir korejieši, kā arī ķīnieši (aptuveni 50 000) un japāņi (aptuveni 1800).
Korejas pussalu kontrolēja Korejas impērija, līdz to iekaroja un pēc Krievijas—Japānas kara 1905. gadā kolonizēja Japāna. 1945. gadā pēc Otrā pasaules kara pussala tika sadalīta divās zonās starp ASV un Padomju Savienību. 1948. gadā Ziemeļkoreja atteicās piedalīties Apvienoto Nāciju Organizācijas rīkotajās vēlēšanās. Tika izveidotas neatkarīgas valdības katrā no okupētajām teritorijām. Abas valstis pretendēja uz visu pussalu kā savu teritoriju, kas noveda pie Korejas kara 1950. gadā. Karš beidzās 1953. gadā, kad tika noslēgts pamiers. Oficiāli abas valstis joprojām karo viena ar otru, jo miera līgums netika parakstīts.
Korejas karš
1945. gadā Korejas pussalu no Japānas koloniālās okupācijas vienlaikus atbrīvoja ASV un PSRS. Ziemeļos no 38. paralēles japāņu karaspēks padevās PSRS, bet dienvidos — ASV. Šo pussalas sadalīšanu divās okupācijas zonās abas lielvalstis sākotnēji uztvēra kā pagaidu pasākumu, taču Aukstā kara sākums apturēja Korejas valsts atjaunošanu. 1948. gada maijā dienvidos no 38. paralēles ASV okupācijas zonā notika vēlēšanas un tika proklamēta Korejas republika. Par valsts vadītāju kļuva bijušais Vašingtonas Universitātes pasniedzējs I Sinmans. Tika postulēts, ka tā ir visas Korejas valdība, ar ko nevarēja samierināties pussalas ziemeļu daļā dominējošie komunisti (iedzīvotāju daļa, kas apdzīvoja PSRS okupācijas zonu, dienvidu vēlēšanās nepiedalījās). Kā atbilde uz dienviddaļā notiekošo 1948. gada vasarā ziemeļos no 38. paralēles notika Korejas Augstākās tautas sapulces vēlēšanas, kuru rezultātā 9. septembrī proklamēja Korejas Tautas Demokrātisko Republiku (KTDR) ar Kimu Irsenu vadībā.
Abas jaunizveidotās korejiešu valstis neatzina viena otras leģitimitāti un orientējās uz valsts apvienošanu ar spēka palīdzību, kas izraisīja Korejas karu. Miera līgums abu Koreju starpā joprojām nav noslēgts.
Politika
Korejas Tautas Demokrātiskā Republika ir totalitāra diktatūra ar izteiktu vadoņa personības kultu. Pēc valsts dibinātāja un vadītāja Kima Irsena nāves, kurš 1994. gadā tika pasludināts par "mūžīgo prezidentu", valsts faktiskais vadītājs līdz 2011. gada beigām bija viņa dēls un mantinieks — Kims Čenirs, kas ieņēma Ziemeļkorejas Aizsardzības komitejas priekšsēdētāja amatu. Pašreizējais valsts vadītājs ir viņa jaunākais dēls Kims Čenuns.
Oficiāli valstī ir daudzpartiju sistēma, kuru veido 3 lielās partijas — Ziemeļkorejas Strādnieku partija (kuras "vadošā loma" fiksēta Konstitūcijā), Ziemeļkorejas Sociāldemokrātu partija un Debesu ceļa jauno draugu partija, — kuras kopā veido t. s. Tēvzemes Apvienošanas Demokrātisko Fronti. Parlaments — Augstākā tautas sapulce, — ir 678 deputāti, ievēlēti visas tautas balsošanā uz 5 gadiem. Par deputātu kandidātiem var balotēties tikai Tēvzemes Apvienošanas Demokrātiskās Frontes biedri.
Valsti pārvalda ministru kabinets (Negak), kuras locekļus (izņemot tautas armijas ministru) ievēl Augstākā tautas sapulce.
Ģeogrāfija
Ziemeļkoreja atrodas Āzijas austrumu daļā, Korejas pussalā. Valsti rietumos apskalo Dzeltenā jūra, bet austrumos Japāņu jūra. Tai ir pieeja Korejas līcim. Ziemeļos tā robežojas ar Ķīnu un Krieviju, dienvidos ar Dienvidkoreju. Valstī ir trīs kalnu grēdas — Hamhiongo, Tebeka un Kema. Kema kalnu grēda ir augstākais punkts Ziemeļkorejā (2744 m augsts). Valsts rietumu daļā atrodas zemienes.
Valstī ir daudz upju. Tās bieži pārplūst un rada nopietnus zaudējumus, piemēram, 2007. gada pavasara plūdi atstāja tūkstošiem cilvēku bez pajumtes. Garākā upe ir Amnokas upe.
Administratīvais iedalījums
Ziemeļkorejas administratīvo iedalījumu veido 9 provinces (korejiešu: 북한 지방) un 2 īpašās pilsētas. Īpašās pilsētas ir Phenjana un Rasona. Savukārt Ziemeļkorejas provinces ir šādas:
Saimniecība
Ziemeļkorejā ir sociālistiskā tipa saimniecība. Kopš dibināšanas brīža pret Ziemeļkoreju pastāv rietumu lielvalstu noteiktas politiskas sankcijas un daļējs ekonomisks embargo.
Līdz PSRS sabrukumam Ziemeļkorejai pastāvēja tirdzniecība ar komunistiskā bloka valstīm, taču kopš 1990. gadu beigām vairs tikai dažas valstis pasaulē tirgojas ar šo valsti. 2002. gadā Ziemeļkorejas ārējās tirdzniecības apgrozījums bija aptuveni 2,4 miljardi dolāru, no kuriem tirdzniecība ar Dienvidkoreju — 642 miljoni dolāru, Ķīnu — 550 miljoni dolāru, Japānu — 500 miljoni dolāru, ES — 250 miljoni dolāru, Krievija — 130 miljoni dolāru. Eksportē pamatā krāsainos metālus, antracītu un zvejniecības produkciju, bet importē naftu, naftas produktus, koksa ogles, minerālmēslojumu, pārtiku.
20 gadsimta 50.—60. gados Ziemeļkorejas ekonomika attīstījās ļoti strauji, valsts tika industrializēta, dzīves līmenis ievērojami pārsniedza kaimiņvalstu iedzīvotāju dzīves līmeni tādā mērā, ka, meklējot labākus dzīves apstākļus, daudzi Dienvidkorejas un Ķīnas Tautas Republikas iedzīvotāji centās nelegāli šķērsot robežu, lai apmestos uz dzīvi Ziemeļkorejā. Pēc 1974. gada naftas cenu kāpuma saimniecība nokļuva zināmā stagnācijā, kas sevišķi akūta kļuva pēc PSRS sabrukuma 90. gadu sākumā.
Lauksaimniecība
Kopš 2002. gada reformas lauksaimnieku kooperatīviem ir ļauts pārtapt par ģimeņu uzņēmumiem, valsts pārstājusi regulēt cenas lauksaimniecības produkcijai, ko lauksaimniecības kooperatīvi tirgo bez valsts tirdzniecības tīkla starpniecības.
Derīgie izrakteņi
Valstī ir lieli vara, cinka, svina, niķeļa, volframa, molibdēna u. c. krāsaino metālu rūdu iegulu krājumi. Tā kā krāsaino metālu eksports ir viens no galvenajiem valūtas ieguves veidiem, kalnrūpniecība ir visai attīstīta.
Rūpniecība
Ziemeļkorejas rūpniecība sastāv no naftas pārstrādes, ķīmijas un tekstilrūpniecības. 2002. gadā rūpniecības īpatsvars IKP bija 34%. Pēdējos 15—20 gados Ziemeļkorejas sabiedrība piedzīvojusi ievērojamas izmaiņas.
Tradicionālā valsts saimniecība — visai kariķēts padomju parauga modelis, — praktiski pārstājusi funkcionēt. Ražošana lielākajā daļā rūpniecības uzņēmumu apturēta vai ievērojami samazināta, bet kaut cik atbilstoši projektētajām jaudām funkcionē tikai vairs nedaudzi militārā kompleksa ražošanas uzņēmumi un tās rūpnīcas, kuras pilda kādus eksporta pasūtījumus par spīti ārējās tirdzniecības embargo radītajai blokādei.
Laikā no 1990. līdz 2010. gadam ražošanas līmenis samazinājies vismaz divas reizes, un jaunajā situācijā Ziemeļkorejas saimnieciskais centrs pārvietojies uz tirgiem, savukārt pati saimniecība kļuvusi mājamatnieciska: amatniecība un sīkražošana, darbs nelegālās vai puslegālās lauku saimniecībās, sīktirdzniecība.
Finanses
2002. gada valsts budžets bija 10,1 miljards dolāru. IKP pieaugums kopš 2006. gada ir aptuveni 1% gadā.
Ziemeļkorejā ir divi valūtas maiņas pamatkursi. No vienas puses, ir oficiālais valūtas maiņas kurss, kurš kopš 2010. gada sākuma ir 135 voni par 1 dolāru. Ja balstās uz šo kursu, tad sanāk, ka darba alga Ziemeļkorejā ir 10—50 dolāri mēnesī. Taču šo kursu neviens neizmanto. Valūtu maina pēc tirgus kursa, turklāt tas attiecas arī uz tur esošajiem ārzemniekiem. Tirgus kurss veidojas stihiski un 2012. gada marta sākumā bija aptuveni 3400 vonu par 1 dolāru.
Alga un nodokļi
No 1960. gadu beigām līdz 2002. gada reformai vidējā alga Ziemeļkorejā pieauga aptuveni no 50 līdz 100 voniem, bet pēc reformas pieauga vairākus desmitus reižu, un 2012. gadā bija robežās no 1500 līdz 6000 voniem (tāpat kā visā bijušajā socnometnē, Ziemeļkorejā darba algu izmaksā reizi mēnesī). Pārtiku iegādājās par papildus algai piešķirtajiem pārtikas un preču taloniem.
2002. gadā Ziemeļkorejā izvērsa ekonomikas reformu, ko paši korejieši zina kā "soļus ekonomikas pārvaldes uzlabošanai no 1. jūlija". Šo reformu nozīme bieži tiek pārspīlēta, tomēr tās iezīmēja daļēji ierobežotu privātā tirgus sektora leģitimizāciju. Reformu ietvaros Ziemeļkorejas valdība paaugstināja rīsa cenu mazumtirdzniecībā, kā arī krasi palielināja darba algas no 50—150 voniem mēnesī līdz 2000—6000 vonu mēnesī. Kopš tā laika algu lielums un izmaksas sistēma nav krasi mainījusies un algas vēl joprojām šajā līmenī: lielākā daļa strādnieku un ierindas kalpotāju pelna aptuveni 3000—4000 vonu mēnesī, bet 6000 un vairāk saņem augsta ranga ierēdņi un privileģētie speciālisti. Jebkurā gadījumā ar darba algu nepietiek, lai cilvēks varētu izdzīvot. Izņēmums ir tas mazākums, kas joprojām papildus saņem par taloniem iegādājamo preču normu, t. i. saņem no valsts bezmaksas uzturu un pirmās nepieciešamības preces.
Lielākajai daļai ziemeļkorejiešu, kas dzīvo ārpus Phenjanas, oficiālā darba alga ir tikai mazs papildinājums ģimenes budžetam, kura lielāko daļu veido ģimenes locekļu darbība privātās uzņēmējdarbības sfērā. Šobrīd iztikas minimums ir aptuveni 50 000—60 000 voni 3—4 cilvēku ģimenei mēnesī. Lielākajai daļai ģimeņu reālie ienākumi ir daudz lielāki, it īpaši šobrīd, kad ekonomiskie apstākļi Ziemeļkorejā visnotaļ uzlabojušies (ēst, cik grib var atļauties retais, taču badu necieš neviens, ļaunākajā gadījumā atsevišķas personas). Bez tam tirgus ekonomikas legalizācija izraisījusi strauju sabiedrības noslāņošanos, un "jaunie korejieši" (līdzīgi kā apzīmējums "jaunie krievi") savus ienākumus rēķina miljonos vonu, t. i. simtos un pat tūkstošos dolāru.
Nodokļu sistēma tika reformēta 50. gadu beigās, aizvietojot līdzšinējo nodokļu klāstu ar vienu, progresīvo ienākumu nodokli. Lauksaimniecībā nodokļu sistēma tika aizstāta ar vienu ražas nodokli 25% no ražas (tas pakāpeniski tika samazināts, līdz 60. gadu vidū atcelts). Ap 1970. gadu nodokļi veidoja aptuveni 1% valsts budžeta ieņēmumu. Kopš 1974. gada pavasarī atcēla pēdējo — privātpersonu ienākumu nodokli — nodokļi vairs nepastāv.
Pārtikas mazumtirdzniecības cenas tiek dotētas: piemēram, valsts uzpērk no zemnieku kooperatīviem rīsus par 60 čoniem par 1 kg, bet mazumtirdzniecībā jau apstrādātus tirgo par 8 čoniem. Līdzīgi ir ar citiem lauksaimniecības produkcijas veidiem.
Medicīna
Vidējais dzīves ilgums 71,65 gadi; vīriešiem — 68,92 gadi, sievietēm — 74,51 gadi (2006. gada rādītāji). Visi medicīnas pakalpojumi ir bez maksas, ietverot gan konsultācijas pie ārstiem, gan operācijas, gan atrašanos stacionārā vai sanatorijā.
Izglītība
Kopš 1975. gada obligātā vidējā izglītība (11 gadi). Mācības pamatskolā, vidusskolā un augstskolā ir bez maksas. Skolēniem un studentiem reizi 2—3 gados valsts sedz visus izdevumus mācību formas, apavu un mācību literatūras iegādei (pārējā laikā, uzrādot skolēna vai studenta apliecību, to var iegādāties par puscenu). Valstī ir aptuveni 150 augstskolas (to akadēmiskais līmenis nav visai augsts, jo politisku iemeslu dēļ zinātne Ziemeļkorejā ir izolēta no zinātnes dzīves pārējā pasaulē).
Sadzīve
Pēdējos 15—20 gados Ziemeļkorejas sabiedrība piedzīvojusi ievērojamas izmaiņas. Tradicionālā valsts ekonomika — visai kariķēts padomju parauga modelis — praktiski pārstājusi funkcionēt. Ražošana lielākajā daļā rūpniecības uzņēmumu apturēta vai ievērojami samazināta, bet kaut cik atbilstoši projektētajām jaudām funkcionē tikai vairs nedaudzi militārā kompleksa ražošanas uzņēmumi un tās rūpnīcas, kuras pilda kādus eksporta pasūtījumus [par spīti ārējās tirdzniecības embargo radītajai blokādei]. Laikā no 1990. līdz 2010. gadam ražošanas līmenis samazinājies vismaz divas reizes, un jaunajā situācijā Ziemeļkorejas ekonomikas centrs pārvietojies uz tirgiem, savukārt pati ekonomika kļuvusi mājamatnieciska: amatniecība un sīkražošana, darbs nelegālās vai puslegālās lauku saimniecībās, sīkumtirdzniecība. 90. gadu vidū kļuva skaidrs, ka ar darba algu ne tuvu nepietiek, lai iegādātos to iztikas minimumu, kas nepieciešams fiziskai izdzīvošanai, bet desmitgades beigās kilograms rīsa tirgū maksāja jau 40—50 vonus, kas nozīmē, ka par savu mēneša darba algu vidusmēra korejietis varēja iegādāties 2 kg rīsa. Visi sadzīves ekonomikas procesi notiek ārpus valsts sektora robežām. Sākusies strauja iedzīvotāju noslāņošanās, atbilstoši ienākumu līmenim.
Valstī ir viens no zemākajiem noziedzības līmeņiem pasaulē. Sadzīves noziegumi sastopami tik reti, ka lielāko tiesu sadzīvē netiek lietotas slēdzenes dzīvokļu ārdurvju aizslēgšanai.
Valsts subsidē 90% dzīvokļu īres maksas vienstāva dzīvojamās ēkās un 75% dzīvokļu īres maksas daudzstāvu dzīvojamajās ēkās. Bērnudārzu un pirmsskolas mācību iestāžu uzturēšanas izmaksas sedz valsts.
Kultūra
Kultūras dzīvi finansē valsts, attiecīgi nosakot arī valsts pasūtījumu, kurā par derīgu atzīti lielāko tiesu socreālisma manierē izpildīti mākslas darbi. Minimāla ārpasaules ietekme. Ļoti plaši izplatīta etnogrāfiskā jeb tautas kultūra.
Visai attīstīta kino industrija, it īpaši animācijas filmas.
Reliģija šķirta no valsts un valsts vara reliģiozo dzīvi neatbalsta.
Armija
Valsts aizsardzības sistēmas augstākā institūcija ir Valsts aizsardzības komiteja, kuras vadītājs ir arī faktiskais valsts vadītājs.
Obligātais militārais dienests visiem iesaucamā vecumu sasniegušiem pilsoņiem, kuru veselība ļauj dienēt armijā. Kopējais militārpersonu skaits ir aptuveni 1 115 000 cilvēku. Sauszemes karaspēkā ir aptuveni 1 miljons militārpersonu (ieskaitot 87 000 īpašo uzdevumu vienību kaujinieku), Jūras kara spēkos — aptuveni 60 000 militārpersonu, Gaisa kara spēkos — 110 000 militārpersonu (ieskaitot 7000 īpašo uzdevumu vienību kaujinieku). Nepieciešamības gadījumā iespējams mobilizēt 7,7 miljonus rezervistu, no kuriem 6.6 miljoni ir Strādnieku-zemnieku sarkanās gvardes locekļi. Citos paramilitāros formējumos, robežapsardzē un sabiedriskās kārtības struktūrās esošie veido vēl aptuveni 180 000 bruņotu personu. Kopā sava militārā potenciāla uzturēšanai Ziemeļkoreja tērē 25—30% IKP.
Dienesta laiks sauszemes karaspēka daļās ir 5—12 gadi, jūras spēkos 5—10 gadi, bet Gaisa kara spēkos un pretgaisa aizsardzībā — 3—4 gadi.
Lielākā daļa armijas ir izvērsta gar demilitarizēto zonu, kas kalpo kā robeža ar Dienvidkoreju. Militārā stratēģija balstīta uz "aktīvās aizsardzības" koncepciju, saskaņā ar kuru ZKTA nevar tehniski stāties pretī Dienvidkorejai un tās sabiedrotajiem kā vienīgajam iespējamajam draudam, taču konflikta gadījumā tā var izvērst diversiju-partizānu kara taktiku, kas neitralizētu iebrucēju armijas tehnisko pārākumu.
Vecborisova
Vecborisova ir skrajciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Ciems atrodas Adamovas ezera dienvidu krastā, abpus autoceļam Krieviņi—Lendži (V567), uz ziemeļiem no Zilā pūra.
Vecborisovā, Adamovas ezera dienvidrietumu krastā atrodas Vecborisovas kapi.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle bija 61. NBA Visu zvaigžņu spēle. Tā notika 2011.—2012. gada NBA sezonas laikā Amway Center arēnā Orlando, Floridas štatā. Spēli organizē Orlando "Magic" vienība. Orlando tika nosaukta par spēles norises vietu NBA komisāra Deivida Stērna paziņojumā. Šī bija otrā reize, kad Orlando notiek NBA Visu zvaigžņu spēle (iepriekš 1992. gadā). Tāpat šī bija pirmā reize kopš 2003. gada spēles, kad spēle notiek Austrumu konferences komandas mājvietā.
Point Me at the Sky
Point Me at the Sky ir britu rokgrupas Pink Floyd piektais singls, kas izdots Apvienotajā Karalistā, 1968. gada 17. decembrī. Dziesma ir viena no agrīnākajām Deivida Gilmora un Rodžera Votersa sadarbībām dziesmu komponēšanā. Singls netika izdots Amerikas Savienotajās Valstīs, taču izdevēju kompānija Capitol Records to izdeva Kanādā, kā arī Japānā un vairākās Eiropas valstīs. Pantā vokālus izpilda Deivids Gilmors, taču bridžā viņš dzied duetā ar Rodžeru Votersu.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Visu zvaigžņu spēles nedēļas nogalē NBA kalendārā bija pārtraukums. Tajā norisināsies vairāki konkursi un tiks aizvadītas vairākas spēles, tai skaitā slavenību spēle, jauno spēlētāju spēle (NBA līgas debitanti pret otrgadniekiem), slam-dunk (bumbas trieciens grozā no augšas) konkurss, trīspunktu metienu konkurss. Visu zvaigžņu spēlē sacentās spēlētāji no Austrumu un Rietumu konferenču komandām.
Point Me at the Sky
Dziesmas tekstā iekļauti vārdi "If you survive till 2005" (Ja tu izdzīvosi līdz 2005. gadam) - bieži šī rinda tiek apskatīta kā nejauši izteikts pareģojums par grupas vienreizējo atkalapvienošanos 2005. gadā notikušajā Live 8 labdarības koncertā.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Balsojums par abu komandu sākumsastāviem sākās 4. janvārī. 2. februārī tika paziņoti spēles starta piecinieki.
Point Me at the Sky
Izdevums un vēlāki pārizdevumi
Singls neiekļuva pirktāko singlu topos. Vēlāk tā B puse, Careful with That Axe, Eugene kļuva daudz populārāka; vēlāk tā iekļauta divos Pink Floyd albumos un regulāri spēlēta koncertos līdz pat septiņdesmito gadu vidum.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Visu zvaigžņu spēlē sacentās spēlētāji no Austrumu un Rietumu konferenču komandām. Ar rezultātu 152—149 spēlē uzvarēja Rietumu konferences komanda. Par spēles vērtīgāko spēlētāju tika atzīts Rietumu komandu pārstāvošais Kevins Durants (Oklahomasitijas "Thunder"), kurš guva 36 punktus un savāca 7 atlēkušās bumbas. Rietumu komandu pārstāvošais Kobe Braiants (Losandželosas "Lakers") guva 27 punktus, tādējādi kopumā Visu zvaigžņu spēlēs viņš bija savācis 271 punktu, pārspēdams Maiklu Džordanu (262 punkti). Austrumu komandu pārstāvošais Dveins Veids (Maiami "Heat") spēlē guva triple-double (24 punkti, 10 atlēkušās bumbas, 10 rezultatīvas piespēles), tādējādi kļūstot par trešo spēlētāju NBA vēsturē, kas Visu zvaigžņu spēlē guvis triple-double. Klātienē spēli vēroja 17 125 skatītāji.
Point Me at the Sky
Izdevums un vēlāki pārizdevumi
Point Me at the Sky drīz pēc izdošanas kļuva par vienu no grupas retākajām oficiāli izdotajām dziesmām. Tā netika iekļauta 1971. gada izlasē Relics, un vispār netika pārizdota līdz pat 1992. gadā iznākušajam Shine On ierakstu apkopojumam - tur tā pieejama papildus diskā The Early Singles.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
BBVA Rising Stars Challenge spēle
Tiagu Spliters nepiedalījās savainojuma dēļ.
Deriks Feivorss aizvietoja Tiagu Spliteru.
Kavai Leonards nepiedalījās savainojuma dēļ.
Point Me at the Sky
Kaverversijas
Losandželosas grupa Acid Casualties ierakstīja dziesmas kaverversiju, kurā piedalījās arī grupas The Doors ģitārists Robijs Krīgers. Šī dziesmas versija tika iekļauta viņu vienīgajā, 1982. gadā izdotajā, albumā Panic Station.
2012. gada NBA Visu zvaigžņu spēle
Slum-dunk konkurss
Imans Šumperts nepiedalījās savainojuma dēļ.
Džeremijs Evanss aizvietoja Imanu Šumpertu.
Trīspunktu metienu konkurss
Džo Džonsons nepiedalījās savainojuma dēļ.
Kevins Durants aizvietoja Džo Džonsonu.
Skills Challenge konkurss
Stefens Karijs nepiedalījās savainojuma dēļ.
Ražons Rondo aizvietoja Stefenu Kariju.
Shooting Stars konkurss
Džo Džonsons nepiedalījās savainojuma dēļ.
Džerijs Stekhauss aizvietoja Džo Džonsonu.
Latvijas padomju enciklopēdija
Latvijas padomju enciklopēdija (LPE) ir enciklopēdisks izdevums desmit sējumos ar diviem papildsējumiem. Enciklopēdijā iekļauts ap 60 000 šķirkļu, 20 000 krāsainu un melnbaltu ilustrāciju, vairāk nekā 600 karšu. Enciklopēdijas tematika aptver visas tajā laikā pastāvošās zinību nozares. Izdevējs bija Galvenā enciklopēdiju redakcija, zinātniskās padomes priekšsēdētājs — Pēteris Jērāns.
Jānis Seskis
Jānis Seskis (dzimis, miris ) bija skolotājs un Latvijas diplomāts. 1905. gada revolūcijas dalībnieks, Latviešu Informācijas dienesta izveidotājs Petrogradā (1917), Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes loceklis (1917—1918), Parīzes miera konferences delegāts (1919), Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas darbinieks (1920—1940), Latvijas vēstnieks PSRS (1929—1932). Pēc Latvijas okupācijas deportēts uz PSRS, kur viņam izpildīja nāvessodu.
Dzīvesgājums
Jānis Seskis dzimis 1877. gadā Vaives pagasta Lejas Piekuņos lauksaimnieka ģimenē. Mācījās Āraišu draudzes skolā un Priekuļu ministrijas skolās. 1897. gadā Cēsīs kā autodidakts nokārtoja tautskolotāja pārbaudījumus, strādāja par skolotāju Lejasciemā un Straupē. Piedalījās 1905. gada revolūcijas notikumos, par ko aizmuguriski piespriests nāves sods. 1906. gada sākumā devās emigrācijā uz Šveici, kur studēja Bernes un Bāzeles universitātēs, pēc tam strādāja par jauno valodu skolotāju Parīzē (1910-1913). Darbojās latviešu trimdas laikrakstos "Dzimtenes Vēstnesis" un "Druva".
1913. gadā atgriezās Latvijā un strādāja Ventspilī par avīzes "Ventspils Apskats" redaktoru. Sākoties Pirmajam pasaules karam, Jāni Seski iesauca Krievijas Impērijas armijā. Veselības stāvokļa dēļ netika sūtīts uz fronti, bet dienēja kā rakstvedis gvardes Preobraženskas pulkā Petrogradā. Pēc Februāra revolūcijas Jānis Seskis tika atzīts par karadienestam nederīgu, un 1917. gada vasarā atgriezās Latvijā.
1917. gada oktobrī viņš pēc agrākā Krievijas Valsts Domes deputāta Jāņa Goldmaņa lūguma atgriezās Petrogradā, lai izveidotu Latviešu Informācijas dienestu. — tika dibināta Latviešu Pagaidu Nacionālā padome, un Jānis Seskis tika ievēlēts par LPNP Ārlietu nodaļas sekretāru, turpinot Informācijas dienesta darbu. 1918. gada beigās Seskis tika nosūtīts piedalīties Latvijas delegācijas darbā Parīzes miera konferences laikā. No 1920. gada jūnija līdz 1921. gada janvārim viņš bija Latvijas pilnvarotais pārstāvis Šveicē. 1921. gada aprīlī tika iecelts par rezidējošo ministru (pastāvīgo vēstnieku), no augusta sūtnis Igaunijā, no 1929. gada oktobra līdz 1932. gada jūnijam sūtnis PSRS. No 1932. gada decembra bija Latvijas Republikas Ārlietu ministrijas Preses nodaļas vadītājs. No 1934. gada oktobra līdz 1940. gada februārim Jānis Seskis bija Latvijas ģenerālkonsuls Klaipēdā. 1940. gada septembrī Seskis tika atbrīvots ārlietu resora likvidācijas dēļ.
1941. gadā Jānis Seskis tika apcietināts un izvests uz Krieviju. Apsūdzēts par to, ka darbojies noziedzīgā organizācijā LPNP, sadarbojies ar Francijas sūtni Petrogradā Ž. Nulensu (Noulens) un britu ģenerālkonsulu Maskavā B. Lokartu (Lockhart), lai gāztu padomju varu Krievijā, būdams sūtnis Maskavā, spiegojis, kaitējot PSRS. PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija piesprieda viņam nāvessodu, ko izpildīja Vjatkas soda nometnēs Kirovas apgabalā.
Džošua Abrahams Nortons
Džošua Abrahams Nortons (en; dzimis, miris ) bija Sanfrancisko iedzīvotājs, kurš 1859. gadā pasludināja sevi par ASV imperatoru Nortonu I.
Imperatora postenī
Par imperatoru Dž.A.Nortons sevi pasludināja 1859. gada 17. septembrī, ievietojot avīzē Evening Bulletin manifestu: "Pēc Savienoto Valstu iedzīvotāju vairākuma uzstājīgās vēlmes es, Džošua Nortons, dzīvojis iepriekš Algoabejā pie Labās Cerības raga, bet pēdējos deviņus gadus un desmit mēnešus mītošs Sanfrancisko, Kalifornijas štatā, pasludinu sevi par šīs un citu ASV teritoriju imperatoru. Un man dotās varas vārdā pavēlu visu Savienības pavalstu pārstāvjiem nākamā gada 1. februārī sapulcēties pilsētas koncertzālē, lai veiktu tādas izmaiņas esošajā Savienības likumdošanā, kas ļautu novērst tās trūkumus, kas kavē mūsu valsts uzplaukumu, nostiprināt ticību gan valstī, gan ārpus tās, dotu mums stabilitāti un uzplaukumu. Nortons I, Savienoto Valstu Imperators"
Dž.A.Nortona kā imperatora pamatnodarbe bija likvidēt pasaulē netaisnību, ar kuru viņš cīnījās, izdodot dekrētus. Piemēram, īsi pirms pilsoņu kara viņš izdeva dekrētu ar kuru likvidēja štatu Savienību, atlaižot Savienoto Valstu Kongresu, atbrīvoja no amata Virdžīnijas pavalsts gubernatoru, likvidēja gan demokrātu, gan republikāņu partijas, pavēlēja būvēt iekaramo Bay Bridge tiltu starp Ouklendu un Sanfrancisko pāri Sanfrancisko līcim u.tt. Ja viņam kāds sūdzējās, ka nodokļi pārāk lieli, traucē uzņēmējdarbībai, Nortons ar dekrētu pavēlēja tos samazināt.
Kā imperators Dž.A.Nortons kļuva tik populārs sabiedrībā, ka laikraksti cīnījās par tiesībām publicēt Viņa Augstības dekrētus. Apģērbu, maizes, saldumu tirgotāji un skroderi lika skatlogos plakātus, ka ir oficiālie preces piegādātāji imperatora Nortona I galmam (pat ja tas neatbilda patiesībai).
Piemiņa
Nortons I miris 1880. gada 8. janvārī Sanfrancisko (nāves vietā atrodas memoriālā plāksne). Viņs pakrita uz ielas, policists to pamanīja un izsauca karieti, lai viņu nogādātu slimnīcā, bet Nortons I nomira pirms atsteidzās palīdzība. Viņa nāvei New York Times veltīja veselu lappusi, bet uz imperatora bērēm bija sanākuši vairāk nekā 10 000 sērojošo pavalstnieku. 1934. gadā imperatora mirstīgās atliekas tika pārapbedītas citā Sanfrancisko kapsētā. Pat 54 gadus pēc nāves imperators bija svētā savu pavalstnieku piemiņā: visā pilsētā un tās apkaimē sērās tika nolaisti pusmastā karogi, izsludināta brīvdiena. Uz pārapbedīšanas ceremoniju, kura notika ar militāru goda atdošanu un zalvēm, ieradās vairāk nekā 60 000 cilvēku, bet municipalitāte uzlika uz kapa jaunu granīta kapakmeni, kurā iekalts: "Nortons I, Savienoto Valstu imperators un Meksikas aizbildnis, Džošua A. Nortons, 1819-1880". 1980. gadā Sanfrancisko centrā visai klusu (laiki mainījušies) tika atzīmēta Viņa Augstības nāves 100. gadadiena.
Kanādas bēdrozis
Kanādas bēdrozis jeb pelēkais bēdrozis, arī pelēkais sīlis (Perisoreus canadensis) ir neliela auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns, kas sastopams visā Ziemeļamerikas ziemeļu boreālajā zonā. Izdala 9 pasugas.
Izplatība
Kanādas bēdrozis sastopams gan ASV, gan Kanādā. Dienvidos sastopams līdz Klinšu kalniem Ņūmeksikā un Arizonā. Kanādas bēdrozis galvenokārt sastopams egļu un priežu mežos, priekšroku dodot melno egļu (Picea mariana), Kanādas egļu (Picea glauca), Engelmaņa egļu (Picea engelmannii), Benksa priežu (Pinus banksiana) un Klinškalnu priežu (Pinus contorta) audzēm. Tas nav sastopams Britu Kolumbijas un Aļaskas rietumu piekrastes mežos, kuros aug Sitkas egles (Picea sitchensis).
Izskats un īpašības
Bēdrozis ir neliels vārnu dzimtas putns. Ķermeņa garums 25—33 cm, spārnu plētums 43—47 cm, svars 50—85 g. Tas ir nedaudz mazāks vai vienāds ar savu radinieku Sibīrijas bēdrozi (Perisoreus infaustus) Eirāzijā.
Lai arī Kanādas bēdrozis ir izteikti mazāks par zilo sīli (Cyanocitta cristata), tā siluets lidojumā ir pārsteidzoši līdzīgs. Tomēr bēdroža lidojums ir mazāk enerģisks un lēnāks, salīdzinot ar dienvidu kaimiņu. Tuvumā abus putnus sajaukt nevar. Jaunie putni, kas tikko pametuši ligzdu, atšķiras no pieaugušajiem bēdrožiem. Tie ir viscauri, vienmērīgi tumši pelēki. Faktiski jaunie putni tik ļoti atšķiras no vecākiem, ka ilgstoši valdīja uzskats, ka tā ir cita putnu suga. Apspalvojumu jaunuļi maina jūlija beigās, bet augustā visi pelēkie bēdroži jau izskatās vienādi.
Uzvedība
Kanādas bēdrozis barību parasti aiznes uz kādu koka zaru, lai to tur apēstu vai noslēptu. Lai noslēptu barību, tas nelielu kumosu savā mutē saspaida kopā ar siekalām bumbiņā. Bēdroža siekalas ir lipīgas, tādējādi kumosu var piestiprināt jebkurā vietā starp mizas krokām vai skujām, kā arī zaru plaisās un iedobēs. Putni, kas uzkrāj barību, parasti dzīvo ilgāk kā citi putni.
Bēdroža dabīgie ienaidnieki ir ziemeļpūce (Strix nebulosa), svītrainā pūce (Surnia ulula) un punktainā pūce (Strix occidentalis). Tā atliekas ir atrastas arī zivju caunas (Martes pennanti) un Amerikas caunas (Martes americana) migās. Bet Amerikas rudā vāvere (Tamiasciurus hudsonicus) pie iespējas izēd bēdroža olas. Ja Kanādas bēdrozis tuvumā pamana ienaidnieku, tas brīdina visus pārējos bēdrožus ar īpašu trauksmes saucienu un ķērkšanu, cenšoties plēsēju aizvilināt prom no ligzdas vai vienkārši tam uzbrūkot.
Barība
Bēdrozis ir visēdājs, bet pie iespējas vienmēr dod priekšroku olbaltumvielām un taukiem bagātai barībai. Tas parasti pārmeklē cilvēku pārpalikumus pikniku vietās. Ja Kanādas bēdrozis kaut reizi tiks pabarots, tas vēlāk vienmēr atpazīs cilvēku ar barību.
Barojas ar maziem dzīvniekiem un putniem, maitas gaļu, sēklām, sēnēm, augļiem un ogām. Ir novērots, ka Kanādas bēdrozis ēd arī gļotsēnes (Fuligo septica). Tas ļoti bieži apēd citiem putniem mazos putnēnus un olas. Tas pārmeklē koku pēc koka, vērojot citus putnus. Reizēm bēdrozis nosēžas uz aļņa muguras un pārmeklē tā kažoku, meklējot ērces.
Ligzdošana
Kanādas bēdrozis dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā. Pāri ir monogāmi un tie paliek kopā uz mūžu, bet, ja viens no pāra aiziet bojā, tiek veidots jauns pāris. Ligzdot pelēkie bēdroži sāk martā vai aprīlī. Sezonā viens perējums. Dominantie jaunie putni padzen pakļāvīgākos brāļus un māsas, bet paši paliek kopā ar vecākiem līdz nākamajam gadam. Apmēram divas trešdaļas no "palicējiem" ir tēviņi. Galvenais palicēju uzdevums ir aizsargāt teritoriju no ienaidniekiem un pēc tam, kad jaunās vasaras putnēni ir apspalvojušies un izlidojuši no ligzdas, tos barot. Pirms tam vecāki pagājušās vasaras bērnus tuvumā pie ligzdas nelaiž.
Dējumā 2—5 olas. Tās ir gaiši zaļas ar olīvkrāsas raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst apmēram 18 dienas. Olas perē tikai mātīte, bet tēviņš to baro. Putnēnus baro abi vecāki ar daļēji sagremotu barību. Jaunie putni izlido 22—24 dienu vecumā. Piecu mēnešu vecumā tie sasniedz pieaugušu putnu augumu. Vidējais vecums ir 8 gadi. Vecākā zināmā Kanādas bēdroža mātīta sasniegusi 16 gadu vecumu, bet tēviņš 14 gadu vecumu.
Sistemātika
Kanādas bēdrozim ir 9 pasugas:
Pauli matricas
Pauli matricas ir noteikta veida 2 × 2 izmēru kompleksas matricas, kuras pirmais sācis lietot fiziķis Volfgangs Pauli, lai aprakstītu spinu. Matricas ir šādas: kur i ir imaginārā vienība. Dažreiz arī 2 × 2 vienības matricu pieskaita pie Pauli matricām. Ja nepieciešams summēt pār Pauli matricām, tad parasti tās apzīmē ar grieķu burtu σ (sigma), norādot indeksu (šis apzīmējums plaši izplatīts fizikā). Citos gadījumos uzskatāmībai tiek lietoti lielie burti X, Y, Z (piemēram, kvantu skaitļošanā).
Pauli matricas ir īpašas ar to, ka tās vienlaicīgi ir gan Ermita, gan unitāras, un kopā ar vienības matricu tās veido bāzi visām 2 × 2 matricām.
Algebriskās īpašības
Pauli matricu algebriskās īpašības ir uzskaitītas zemāk dotajā tabulā. Daļa no šīm īpašībām neizpildās vienības matricai \sigma_0\, (tas norādīts trešajā kolonnā).
Bāze
Pauli matricas veido maksimālu lineāri neatkarīgu (gan pār reālajiem, gan kompleksajiem skaitļiem) 2 × 2 Ermita matricu kopu jeb bāzi. Tas nozīmē, ka
Līdzīgā veidā Pauli matricu n-kāršie tenzorreizinājumi veido bāzi attiecīgi 2n × 2n Ermita un 2n × 2n kompleksajām matricām.
Pauli matricu veidotā bāze ir ortogonāla attiecībā pret Hilberta-Šmita skalāro reizinājumu : kur "Tr" apzīmē matricas pēdu (diagonāles elementu summu) un ir Kronekera delta. Ja katru no Pauli matricām izdala ar \sqrt{2}, tad iegūtās matricas veido ortonormētu bāzi.
Reizināšanas likums
Tā kā Pauli matricas veido bāzi visām 2 × 2 kompleksajām matricām, tad jebkuru divu Pauli matricu reizinājumu var viennozīmīgi izteikt kā lineāru kombināciju no Pauli matricām. Vispārīgā gadījumā Pauli matricu reizināšanas likumu var uzrakstīt šādi: Pa labi ir dota Pauli matricu reizināšanas tabula (j-tās rindiņas un k-tās kolonnas krustpunktā dota σj·σk vērtība).
Grupas struktūra
Pauli matricas neveido grupu, jo kopa {I, X, Y, Z} nav slēgta pret reizināšanu (tas ir redzams no Pauli matricu reizināšanas tabulas). Ir vairāki veidi, kā Pauli matricas var papildināt, lai iegūtu kopu, kas ir noslēgta pret reizināšanu. Viens no veidiem ir atļaut koeficientus ±1 un ±i. Tad iegūst grupu, kas sastāv no 16 elementiem: Taču šai grupai ir apakšgrupa, kas ir izomorfa kvaternioniem:
Komutāciju sakarības
Pauli matricām piemīt šādas komutācijas un antikomutācijas sakarības: kur j, k ∈ {1,2,3}, indekss l ir jāsummē no 1 līdz 3 (tam tiek lietota Einšteina summēšanas konvencija), [A, B] = AB − BA ir komutators, i ir imaginārā vienība, ir Levi-Čivita simbols, {A, B} = AB + BA ir antikomutators,  ir Kronekera delta un I ir vienības matrica. Šīs abas sakarības izriet no Pauli matricu reizināšanas likuma. Pauli matricu komutatoru vērtības ir dotas tabulā (j-tās rindiņas un k-tās kolonnas krustpunktā dota [σj, σk] vērtība).
Īpašvērtības un īpašvektori
Visām Pauli matricām (izņemot vienības matricu) ir īpašvērtības +1 un -1. Tām atbilstošie vienības garuma īpašvektori ir doti tabulā.
Karabaha
Karabaha, agrāk Karabags (az — "Melnais dārzs"), ir ģeogrāfisks reģions Aizkaukāzā, kas aptver teritoriju no Mazā Kaukāza grēdas līdz Kuras un Araksas upju satecei mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā. Iedalās divās vai pamatdaļās — Kalnu Karabahā (az, hy) un Līdzenuma Karabahā, reizēm tai kā trešā pamatdaļa tiek pieskaitīta arī Zangezūras kalniene Armēnijā.
Karabahas nosaukums pirmo reizi rakstītos avotos sastopams 14. gadsimta gruzīnu hronikā "Kartlis choverba". 17.-19. gs. reģions bija slavens ar Karabahas zirgiem.
Vēsture
2. gadsimtā šis reģions bija iekļauts Lielarmēnijas valstī kā divas provinces: Arcaha (kalnienes daļa) un Utika (līdzenumu daļa). 4. gadsimtā abas provinces nonāca Albānijas valsts pakļautībā, un uz Līdzenuma Karabahas pilsētu Partavu (Bardu) tika pārcelta Albānijas galvaspilsēta. Pēc mongoļu iekarojumiem 13. gadsimtā Karabahas stepē apmetās tjurku ciltis, savukārt Kalnu Karabahā turpināja pastāvēt armēņu Hačenas kņaziste (hy, X-XV gs.), kas vēlāk sadalījās 5 kņazistēs: Hačena, Dizaka, Varanda, Džeraberda un Gulistāna. Persijas Sefeivīdu dinastijas laikā (1502.-1722.) Karabaha bija province - beilerbegija, - ar galvaspilsētu Gendži, bet no 1747. līdz 1822. gadam Karabahas haniste (sākotnēji Persijas, bet kopš 1805. gada Krievijas impērijas vasaļvalsts, kas juridiski nonāca tās pakļautībā pēc 1813. gada Gulistānas miera līguma).
Krievu valdība 1822. gadā likvidēja hanisti un izveidoja Karabahas provinci ar militāru pārvaldi, no 1846. gada Šemahas (Şamaxı), vēlāk Baku guberņas (ru), bet kopš 1868. gada Jeļizavetpoļes guberņas (ru) sastāvā, sadalīta Šušas, Džebrailas, Dževanširas un Zangezuras apriņķos. 1828. gadā uz Līdzenuma Karabahu pārvietoja 700 armēņu ģimeņu, lai "atšķaidītu" musulmaņu iedzīvotāju viendabīgo sastāvu.
1918. gadā Līdzenuma Karabahu iekļāva Azerbaidžānas Demokrātiskās Republikas sastāvā, savukārt par Kalnu Karabahu sākās bruņotas sadursmes starp armēņiem un azerbaidžāņiem, kuras ilga līdz pat 1920. gadam, kad to anektēja KPFSR Sarkanā armija. 1921. gadā ar VK(b)P CK Politbiroja lēmumu Karabaha tika iekļauta Azerbaidžānas PSR sastāvā kā Kalnu Karabahas autonomais apgabals.
Kopš 1994. gada Karabaha ir sadalīta divos reģionos: Azerbaidžānas Līdzenuma Karabahā un Kalnu Karabahas jeb Arcahas Republikā, kuru robežas ir tuvas šo Karabahas daļu vēsturiskajām robežām, bet nesakrīt pilnībā.
ESC-A
ESC-A H14,4 ( — kriogēnā augšējā pakāpe) ir nesējraķešu Ariane 5 augšējā raķešpakāpe.
Pakāpe izmantota Ariane 5 versijās:
Orlando
Orlando (en) ir pilsēta ASV, Floridas štatā, Orindžas apgabala administratīvais centrs.
Tā atrodas štata centrālajā daļā. Saskaņā ar 2010. gada ASV tautas skaitīšanas datiem, pilsētā dzīvo aptuveni 238 tūkstoši iedzīvotāju, tādējādi tā ir 79. lielākā pilsēta ASV, piektā lielākā pilsēta Floridas štatā, kā arī štata lielākā iekšzemes pilsēta. Pilsētas simbols ir Lake Eola esošā strūklaka. Pilsētā atrodas Walt Disney World Resort, ko 1971. gadā dibināja The Walt Disney Company.
Orlando ir bāzēta Centrālfloridas Universitāte un NBA basketbola klubs Orlando "Magic". Pilsētu ik gadu apmeklē aptuveni 51 miljons tūristu, no kuriem 6,6 miljoni ir no citām valstīm.
Aukstās uzkodas (filma)
"Aukstās uzkodas" (fr) ir kinofilma, ko 1979. gadā uzņēma franču režisors Bertrāns Blijē (Bertrand Blier).
Filmas sižetiskā risinājuma pamatā ir absurdas situācijas dehumanizētā, atsvešinātā vidē. Vizuāli Blijē ietekmējies no ekspresionisma teātra un kino, savukārt saturiski — no absurda drāmas (Eižens Jonesko, Semjuels Bekets). Buffet froid ir melnās komēdijas elementi.
Aleksandrijas bāka
Aleksandrijas bāka, pazīstama arī kā Faras bāka, bija laika posmā no 280. līdz 247. gadam p.m.ē. būvēta bāka, Farosas salā Aleksandrijā, Ēģiptē. Tā tika celta Ptolemaja II Filadelfa valdīšanas laikā. Bāka tika izmantota, lai jūrniekiem rādītu ceļu uz ostu nakts laikā. Tās augstums bija starp 120 un 140 metriem. Ilgu laiku tā bija visaugstākā cilvēku celtā būve. Aleksandrijas bāka ir viens no Septiņiem pasaules brīnumiem. Divu zemestrīču dēļ 1303. un 1323. gadā Aleksandrijas bāka sabruka.
Oskars Gulbis
Oskars Gulbis (dzimis, miršanas datums nav zināms) bija Latvijas politiķis. Bijis 4. Saeimas deputāts, Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.
Oskars Gulbis piedzima Valtenberģu pagastā. Ieguvis pamatskolas izglītību, strādājis par apavstrādnieku.
1931. gadā kandidējis, bet nav ticis ievēlēts 4. Saeimā no Strādnieku un zemnieku partijas (Latvijas Komunistiskās partijas) saraksta, bet 1932. gada aprīlī kļuva par deputātu pēc tam, kad no amata atkāpās viņa partijas biedrs Konstantīns Mežulis.
Amata
Amata ir Gaujas kreisā krasta pieteka Cēsu novadā. Tās garums ir 66 km. Sākas Vidzemes augstienē no Kūkāļa ezera, 216 metrus virs jūras līmeņa (pastāv citi iztekas varianti). Kopējais kritums 193 metri, lejtecē vietām sasniedz 8—10 m/km. Straumes ātrums mazūdens periodā 0,5—2 m/s, palu laikā — aptuveni 3 m/s. Lejasdaļā tek pa Amatas senleju stāvos, 15—25 m augstos smilšakmens un dolomīta krastos. Amatas krastos atrodas Skujene, Tālie Sīļi, Zāģeri, Amata, Bille, Melturi, Kārļi.
Pietekas
Kreisā krasta:
Labā krasta:
Latvijas Mākslas akadēmija
Latvijas Mākslas akadēmija (LMA) ir mākslas, jaunrades un kultūras augstākās izglītības un zinātniskās pētniecības akadēmija Rīgā. Dibināta 1919. gadā, īstenojot Vilhelma Purvīša ieceri izveidot Latvijā augstāko mākslas izglītības iestādi. Akadēmija atrodas neogotikas stilā celtajā agrākās Biržas komercskolas ēkā (arhitekts Vilhelms Bokslafs). Tā ir autonoma augstskola ar tiesībām patstāvīgi izstrādāt savu satversmi un noteikt studiju saturu un formas, pētniecības darba virzienus un to saturu. Studiju programmas tiek īstenotas pilna laika studijās klātienē, latviešu valodā visu augstskolas pastāvēšanas laiku. Kopš 2019. gada nogales LMA kopā ar sadarbības partneriem no Accademia di Belle Arti di Roma, Dresden Academy of Fine Arts un Hungarian University of Fine Arts mākslas akadēmijām kopīgi īsteno pilotprojektu EU4ART Alianse, kura galvenais uzdevums ir harmonizēt tēlotājmākslas studiju programmu glezniecības, tēlniecības un grafikas mākslas jomā, lai nākotnē studenti varētu iegūt starptautisku diplomu, kombinējot studijas vairākās Eiropas Savienības valstīs, kas sekmēs Eiropas universitāšu starptautisko konkurētspēju.
Rektors kopš 2017. gada ir Kristaps Zariņš.
1990. gadu sākumā Rēzeknē tika atvērta LMA Latgales filiāle, kas piedāvā studijas bakalaura programmā glezniecības, grafikas, tēlniecības apakšnozarēs.
2021. gada rudenī LMA kopā ar Lapzemes Universitāti Somijā plāno uzņemt studentus divu gadu starptautiskās Maģistra programmas studijās “Pakalpojumu dizaina stratēģijas un inovācijas”. Studiju process noritēs starptautiski gan Kuldīgā, gan Rovaniemi Somijā.
Studiju programmas
LMA piedāvā studijas piecpadsmit specialitātēs, kas apvienotas 5 nodaļās:
Studējot LMA, var iegūt šādus akadēmiskās izglītības grādus:
LMA karogs
Averss: zaļā laukā pelēkas lentes un liesmu motīva apņemts zils vairogs ar diagonāli novietotu baļķi (šķērsjoslu) baltā krāsā. Vairogā - augstskolas nosaukuma abreviatūra "LMA". Zem vairoga - ozollapas un valsts karoga krāsas lente, kā arī pilns augstskolas nosaukums "Latvijas Mākslas akadēmija".
Reverss: zaļā laukā dzelteniem burtiem izšūts teksts latīņu valodā “Nulla dies sine linea” (Nevienu dienu bez līnijas).
Vēsture
1919. gada 4. maijā laikrakstā "Cīņa" tika publicēts LSPR Tautas izglītības komisāriāta ziņojums, ka maija vidū Rīgā darbību uzsākšot "plaša proletāriskās mākslas darbnīca". Apzīmējums "akadēmija" vairs netika lietots, jo ar akadēmijas jēdzienu saistījās priekšstats par veco, konservatīvo iekārtu un tās mākslas ideāliem. Tā kā 22. maijā Rīgu ieņēma Niedras valdībai pakļautais vācu karaspēks, tad "proletāriskās mākslas darbnīca" darbību nepaspēja uzsākt, toties 1919. gada 20. augustā Latvijas Pagaidu valdības Ministru kabinets pieņēma lēmumu nodibināt Latvijas Mākslas akadēmiju. Par mācībspēkiem sagatavošanas klasēs un meistardarbnīcās bija aicināti V. Purvītis, T. Zaļkalns, J. Tilbergs, R. Zariņš, J. Madernieks, J. Kuga, B. Dzenis, S. Vidbergs, A. Drēviņš, K. Ubāns, V. Tone u.c.
Latvijas Mākslas akadēmijas oficiālā atklāšana notika 1921. gada 12. oktobrī, kad darbu uzsāka studijas 7 meistardarbnīcās. 1920. gadu pirmajā pusē LMA pasniedzēju kolektīvam pievienojās K. Miesnieks, B. Dzenis, K. Ubāns, V. Tone un K. Rončevskis, vēlāk K. Zāle, K. Jansons un T. Zaļkalns. Pirmā šīs augstskolas Satversme tika pieņemta 1924. gada 7. februārī Latvijas Republikas Saeimā un to izsludināja Valsts Prezidents Jānis Čakste. 1921.-1940. gadā akadēmiju pabeidza 229 cilvēki.
No 1973. gada līdz 1988. gadam augstskolas nosaukums bija Teodora Zaļkalna LPSR Valsts Mākslas akadēmija. Ar LPSR Ministru Padomes lēmumu 1988. gadā tika atjaunots vēsturiskais nosaukums — Latvijas Mākslas akadēmija.
Latgales filiāle
LMA Latgales filiāle Baznīcas ielā 34A Rēzeknē īsteno akadēmiskās bakalaura augstākās izglītības programmas "Māksla" studijas vizuālās mākslas un vizuāli plastiskās mākslas nozarēs – glezniecības, grafikas un tēlniecības apakšnozarēs.
Filiāle darbu uzsāka 1990. gadu sākumā, lai sagatavotu tekstilmāksliniekus un mākslas pedagogus lielākoties Latgales reģionam, vēlāk studējošie sāka ierasties no visas Latvijas.
Kuldīgas filiāle
LMA Kuldīgas filiāli plānots 2019./2020. mācību gadā iekārtot kādreizējās Kuldīgas slimnīcas ēkā Kalpaka ielā 4. Ēkas renovācijas būvprojektu izstrādā arhitektes Zaigas Gailes birojs.
Ēka
Akadēmijas ēka Kalpaka bulvārī 13 būvēta 1902.-1905. gadā pēc arhitekta Vilhelma Bokslafa projekta neogotiski eklektiskā stilā Rīgas Biržas komitejas komercskolas vajadzībām. Ārsienas veidotas no sarkanajiem ķieģeļiem ar pelēkbalta dolomīta iespraudumiem (nesenajā restaurācijā to aizvietoja ar betonu), jumts sākotnēji bija klāts ar melno Tīringenes šīferi, vēlāk - ar vara plāksnēm. Stāvu vestibilus izgreznoja ar dažādu krāsu smilšakmens kolonnām, ieejas portika kolonnas veidotas no kaļķakmens. Aktu zāles un kāpņu laukumiņu logus izgreznoja ar Ernsta Todes darbnīcā gatavotām vitrāžām. Ēkas plānojumā, kāpņu margās un vitrāžās samanāma modernisma vai jūgendstila ietekme. Skulpturālos dekorus veidojis Augusts Folcs.
Komercskola ēkā atradās līdz Rīgas evakuācijai 1915. gadā. Pēc Pirmā pasaules kara beigām līdz 1934. gadam šeit bija Rīgas pilsētas vācu ģimnāzija, Rīgas 13. vācu pamatskola, Vācu pedagoģiskais institūts un arī Vācbaltiešu Skolotāju savienības mītne. No 1934. līdz 1940. gadam ēkā atradās Viļa Olava komercskola un tirdzniecības skola. 1940. gadā ēku nodeva Latvijas PSR Valsts Mākslas akadēmijai. Pēc Otrā pasaules kara ēkā darbojās arī J. Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskola.
Džemals Girsels
Džemals Girsels (, dzimis, miris ) bija 4. Turcijas prezidents.
Helena
Helena var būt:
2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
Šis bija pēdējais gads, kad Eirovīzija notika viena vakara laikā, jo, sākot ar 2004. gadu, tika ieviesta pusfinālu sistēma. Konkursā piedalījās divdesmit sešas valstis. Šis konkurss ievērojams ar to, ka šajā gadā bija rekordliels dalībnieku skaits. Sešas valstis, kuras nekvalificējās 2002. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam, bija atgriezušās, un tām pievienojās debitējošā valsts Ukraina.
12 punkti
Valstis, kuras saņēma 12 punktus, augstāko novērtējumu.
Ariane 5 ECA
Ariane 5 ECA ir Arianespace nesējraķetes Ariane 5 modifikācija, kas paredzēta sevišķi smagu kravu nogādāšanai ģeostacionārā orbītā (līdz 9,6 t pārejas orbītā). Kompānija Arianespace izstrādāja šo modifikāciju, lai ietaupītu resursus, jo ar šo raķeti vienā startā var palaist divus pavadoņus.
Jātvingu valoda
Jātvingu jeb sudāvu valoda ir izmirusi, pie indoeiropiešu valodu grupas baltu zara, rietumbaltu valodu atzara piederoša valoda. Vislīdzīgākā tai ir senprūšu valoda. Jātvingu valodā runāja baltu cilts — jātvingi. Stipra sudāvu valodas ietekme atrasta senajos 16. gadsimta prūšu katķismu valodas tekstos, kas tapuši jātvingu kolonijās Sembā.
Arnolds Deglavs
Arnolds Deglavs ( — ) bija latviešu sabiedrisks darbinieks, Rīgas pašvaldības vadītājs (1940—1941; 1944—1951). Latvijas Komunistiskās partijas biedrs.
Dzīvesgājums
Dzimis. 1931. gadā kandidēja 4. Saeimas vēlēšanās no Strādnieku un zemnieku partijas saraksta. Sākotnēji netika ievēlēts, taču pēc tam, kad Fricis Bergs nolika mandātu, A. Deglavs kļuva par deputātu viņa vietā. Darbojās komunistiskajā pagrīdē.
Apprecējās ar medicīnas studenti Ainu Sukuti, kuras tēvs Augusts Sukuts par darbošanos Latvijas SPR valdībā bija nošauts 1919. gadā. Meita žurnāliste un sabiedriskā darbiniece, Latvijas Augstākās Padomes deputāte, kas balsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju Velta Čebotarenoka (dzimusi 1949. gadā).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā A. Deglavs kļuva par Rīgas pašvaldības vadītāju — pilsētas pagaidu izpildkomitejas priekšsēdētāju. Amatā bija līdz 1941. gada jūnija beigām, kad Vērmahta uzbrukuma laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc tam, kad Sarkanā armija 1944. gada oktobrī atguva Rīgu, kļuva par Rīgas pilsētas darbaļaužu deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētāju. 1951. gadā viņu nomainīja Edgars Apinis.
Pēc nacionālkomunistu kustības apspiešanas 1959. gadā A. Deglavs bija viens no cilvēkiem, ko pazemināja amatā. Miris.
Spīdola (radiouztvērējs)
Spīdola ir VEF ražoto pārnēsājamo tranzistoru radiouztvērēju marka. Nosaukumu "Spīdola" ieteicis VEF inženieris Jānis Cērps par godu Raiņa lugas "Uguns un nakts" varonei Spīdolai. Spīdola bija Padomju Savienībā pirmais masveidā ražotais pārnēsājamais radiouztvērējs ar īsviļņu diapazonu.
Vēsture
"Spīdolas" tipa uztvērēji tika ražoti, sākot no 1960. gada. Pirmais modelis saucās vienkārši Spīdola (tehniskais nosaukums ПМП-60), bet 1962. gadā sāka ražot modeli VEF-Spīdola ar nedaudz atšķirīgu izskatu, savukārt 1965. gadā — VEF-Spīdola 10 "stūrainākā" korpusā. Visu šo uztvērēju shēmas bija samērā līdzīgas. Radiouztvērēju eksporta varianti, kas saucās VEF-Transistor un VEF-Transistor 10, atšķīrās ar papildus īsviļņu diapazoniem 13, 16 un 19 m viļņu uztveršanai. Radiouztvērējs ātri ieguva lielu popularitāti visā PSRS, neskatoties uz tam laikam samērā augsto cenu.
20. gadsimta 70. gados izstrādāti daudzi modernizēti populārā radiouztvērēja modeļi — Spīdola 207, Spīdola 230, Spīdola 232, Spīdola 250 un citi.