cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maldu zona
Sižets
Tajā pat laikā Vašingtonā, senatora palīdze Gabriēla Eša uzzina par Sekstona nelikumīgajiem darījumiem. Prezidenta padomdevējs Mardžorija Tenča šantažē Gabriēlu ar fotogrāfijām, kuras piefiksēti viņas sakari ar senatoru. Prezidents paziņo par NASA atklājumu, tādējādi paaugstinot savu reitingu. Senators Sekstons, kandidāts uz prezidenta krēslu, nojauš, ka NASA kaut ko slēpj un liek palīdzei uzzināt visus sīkumus. Gabriēla uzzin, ka pavadonis, kurš it ka atradis meteorīta lausku, kādu laiku jau nedarbojas un nav to paveicis, vēl Gabriēla personīgi pārliecinās senatora korumpētībā.
Tenča uzzinājis no Reičelas patiesību par meteorītu, mēģina šantažēt Pikeringu. Tenča piedāvā prezidentam naktī tikties netālu no Rūzvelta memoriāla, Vašingtonā. Norādītajā laikā, tikšanās vietā parādās kaujas helikopters un sašauj atbraukušo limuzīnu.
Zinātnieki paceļam uz Vašingtonu, dodas uz Maikla Tolanda kuģi "Goia", lai sīkāk izpētītu viltus meteorītu. Viņi apstiprina, ka meteorīts ir rūpīga falsifikācija. Zinātniekus vēlās iznīcināt, kā nevēlamus lieciniekus, bet Reičela paspēj tēvam aizsūtīt faksu par viltus atklājumu.
Fiesta
Fiesta ir svētku vai festivāla apzīmējums spāņu valodā.
Rumbula (nozīmju atdalīšana)
Rumbula var būt:
Pakete
Pakete var būt:
Adzeles pacēlums
Adzeles pacēlums ir dabas apvidus Austrumlatvijas zemienes austrumu daļā starp Alūksnes un Latgales augstieni. Izvietojies Latvijas ziemeļaustrumu daļā, ziemeļos iestiepjas Krievijas teritorijā. Rietumos pa līniju Pededze — Brenci — Mālupe — Lāpteja — Bērzpils — Murāni, pacēlums neliels, vietām ļoti lēzenas kāpes veidā robežojas ar Lubāna līdzenumu un Alūksnes augstieni. Dienvidos, no Dricēniem caur Rogovku līdz Pušmucovai, pacēlumu norobežo labi izteiktā Latgales augstienes nogāze. Robeža ar Mudavas zemieni austrumos izteikta vāji, parasti kā lēzena nogāze vai kāpe virzienā no Mērdzenes gar Malnavu, Baltinavu, Viļaku līdz Vjadas upes kreisajam krastam. Augstākais punkts ir 162,4 m augstais Zvanu kalns Numernes valnī.
Nosaukumi
Austrumlatvijas zemienes ziemeļaustrumu daļai Latvijas ģeogrāfi devušu dažādus nosaukumus. 1935. gadā Ģ. Ramans šo reģionu dēvēja par Malienas līdzenumu, bet 1937. gadā I. Sleinis par Austrumlatvijas līdzenumu. 1970. gadā A. Jaunputniņš to dēvēja par Ziemeļlatgales pacēlumu , bet 1995. gadā K. Ramans un V. Zelčs par Adzeles pacēlumu.
Pamatiežu virsa
Pacēluma pamatā atrodas meridionāli stiepts, lēzeni pacelts, plakans pamatiežu paaugstinājums. Tā virsa ziemeļos paceļas līdz 135 m vjl., dienvidu nomalē - 80 m vjl. Pamatiežus ziemeļ- un dienviddaļā pārstāv augšdevona dolomīts, bet vidusdaļā - augšdevona smilšakmens, māli un dolomitizēts merģelis; māli atsedzas pie Kupravas, bet merģelis - Rītupes krastos lejpus Kārsavas. Pamatiežus pārsedz kvartāra nogulumi, kuru biezums austrumos ir 5 - 10 m, bet atsevišķās vietās rietumdaļā - 25 m. Kvartāra iežu segu veido pēdējā apledojuma morēnas smilšmāls, ko vietām pārklāj rupja fluvioglaciāla smilts, limnoglaciāla mālsmilts vai māls.
Balvu apkaimē paaugstinājumu šķērso sena ledāja kušanas ūdeņu ieleja, kas radusies, ūdeņiem noplūstot uz Lubāna līdzenumu. Šajā ielejā tek Balupe, kā arī atrodas Balvu ezeru grupa. Ielejas garums sasniedz 25 km, platums tās dienvidrietumu galā - 0,8 km, ziemeļaustrumos - 1,5 km, bet dziļums - attiecīgi 12 un 6 m.
Klimats
Adzeles pacēluma klimats ir viskontinentālākais Latvijā: janvāra vidējā temperatūra -7,4 °C, bet jūlijā - apmēram 17,0 °C. Nokrišņu daudzums sasniedz 550 - 600 mm gadā, pie tam lielākā daļa (līdz 450 mm) nolīst siltajā gadalaikā (aprīlī - oktobrī). Aktīvo temperatūru summa - 1800 - 1900°, veģetācijas periods ilgst apmēram 178 dienas. Ziemā izveidojas līdz 40 cm bieza sniega sega, kas nenokūst apmēram 100 dienu.
Ūdeņi
Lielais nokrišņu daudzums vasarā un līdzenais reljefs sekmē ūdeņu uzkrāšanos, tāpēc šajā rajonā noris pārpurvošanās procesi un ir izveidojušies purvu masīvi. Adzeles pacēlumu šķērso Daugavas - Veļikajas ūdensšķirtne. Rietumdaļu drenē Daugavas baseina upju - Pededzes, Balupes, Ičas u.c. - augšteces, austrumdaļu - Veļikajas kreisā krasta pietekas - Liepna, Vjada, Kira, Rītupe. Visām upēm raksturīgi krasi izteikti pavasara pali. Upes aizsalst parasti decembra sākumā, bet ledus tajās uzlūst aprīļa sākumā. Rajonā ir vairāki mazi, sekli ezeri. Lielākais no tiem - Balvu ezers - atrodas senlejā. Tā platība 1,7 km2, maksimālais dziļums - līdz 4,5 m.
Ūdensšķirtnē ir vairāki augstie sūnu purvi ar akačiem un sīkām priedītēm, piemēram, Ērgļu purvs (platība 26,8 km2), Lagaža-Šņitkas (38,8 km2) u.c. Purvu grupa, ko veido zemie (zāļu purvi) un pārejas purvi, stiepjas no Dricēniem, Latgales augstienes nogāzes piekājē, līdz Kārsavai. No šiem purviem jāmin Salas purvs (Strūžānu, 62,3 km2), Peikstuļnīcas-Salas (75,7 km2), Salenieku-Briežaukas (20,5 km2).
Augsne un veģetācija
Adzeles pacēlumā dominē vidēji un stipri podzolētās, vietām - erodētās augsnes. Ir arī purvu un podzolētās gleja augsnes.
Te aug samērā daudz mežu. Valdošais meža tips ir vēris, rietumdaļā - mētrājs. Atsevišķos posmos vērojami arī citi meža tipi: dumbrājs un gārša. Gandrīz visur izplatīts purvājs. Lielākie valsts mežu masīvi atrodas ūdensšķirtnē un rajona ziemeļos, kur pārsvarā ir priežu audzes.
1029. gads
1029. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Marta klimats Latvijā
Marta klimats Latvijā. Mēneša vidējā gaisa temperatūra ir no −2,6, −2,7 grādiem Latvijas austrumu daļā — Vidzemes un Alūksnes augstienēs — līdz −0,2, −0,4 grādiem Kurzemes rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē. Martā visaukstākais laiks ir bijis 1942. un 1952. gados, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra Latvijas centrālajā un austrumu daļā noslīdēja līdz −10, −12, bet Kurzemē līdz −6, −9 grādiem. Vissiltākais laiks martā bija 1989. un 1990. gados, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra Latvijā svārstījās no +2, +3 grādiem Vidzemes austrumu daļā līdz +4, +5 grādiem Latvijas vidienē un Kurzemes rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē. Kopumā Latvijā marta vidējā gaisa temperatūra ir –1,5 °C.
Mēnesī kopumā saule spīd 22—24 dienas. Dienā ar sauli tās spīdēšanas ilgums vidēji ir 6 stundas. Saulei strauji ceļoties augstāk debesjumā, mēneša gaitā diennakts vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā pieaug no –3,7 grādiem mēneša sākumā līdz +1,3 grādiem mēneša beigās. Mēneša trešajā dekādē teritorijas lielākajā daļā diennakts vidējā gaisa temperatūra kļūst stabili augstāka par 0 °C, tādējādi iezīmējot meteoroloģiskā pavasara sākumu.
Temperatūra
Mēneša vidējā maksimālā gaisa temperatūra ir +1, +3 grādi. Līdz šim reģistrētā absolūti maksimālā gaisa temperatūra ir no +16 grādiem Ventspilī līdz +21 grādam Mērsragā un Rīgā un ir uzstādīta 1968., 1973., 1990. un 2002. gadā (+20,8 °C, 1968. gadā, Mērsragā). Mēneša vidējā minimālā gaisa temperatūra ir −3, −7 grādi. Līdz šim reģistrētā absolūti minimālā gaisa temperatūra ir no −23 grādiem Pāvilostā un Kolkā līdz −34 grādiem Ainažos un ir uzstādīta galvenokārt 1942. un 1987. gados (−34,4 °C, 1942. gada 14. martā, Ainažos).
Nokrišņi
Vidēji 12—15 dienās ar nokrišņiem to vidējā mēneša summa Latvijā kopumā ir 35 mm ar teritoriālām svārstībām no 26 līdz 47 mm. Ar nokrišņiem visbagātākais marts ir bijis 1994. un 1983. gados, tad mēneša nokrišņu daudzums bija no 40 līdz 100 mm. Līdz šim vislielākais marta mēneša nokrišņu daudzums ir reģistrēts 1978. gadā Tērandē (Ventspils rajons) — 154 mm. Vismazāk nokrišņu martā Latvijā ir bijis 1923. un jau minētajā — visaukstākajā — 1942. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums bija tikai 1—13 mm.
Dienā ar nokrišņiem to daudzums vidēji ir 2—3 mm. Līdz šim vislielākais diennakts nokrišņu daudzums reģistrēts Liepājā — 1886. gada 29. martā tas bija 75 mm.
Vējš
Vējš martā pārsvarā pūš no dienvidaustrumiem, dienvidiem un dienvidrietumiem. Tā mēneša vidējais ātrums ir 3—5 m/s. Visstiprākie vēji pūš Kurzemes rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē. Šeit praktiski katru gadu martā vēja ātrums (10 minūtēs vidējā vēja ātruma vērtība) var sasniegt mēreni stipra vēja spēku (8 m/s), bet vidēji reizi 10 gados kļūt vētrains (17—20 m/s). Līdz šim reģistrētais martā vislielākais vēja ātrums ir 20 m/s (1966. gadā Liepājā un 1969. gadā Ventspilī). Brāzmās Kurzemes rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē katru gadu martā vējš var sasniegt ļoti stipra vēja spēku (14 m/s), bet vidēji trijos gados no četriem brāzmas var sasniegt dažādas intensitātes vētras spēku. Kā ļoti reta parādība, Ventspilī 1961. gada 30. martā ir reģistrētas vēja brāzmas, kas sasniedza orkāna spēku — 40 m/s. Rīgas līča piekrastē līdz šim reģistrētais maksimālais vēja ātrums ir 19, bet brāzmas — 28 m/s, Latvijas kontinentālajā daļā — 18 un 28 m/s.
Sniega sega
Mēneša pirmajā dekādē tās vidējais sniega segas biezums piekrastes, rietumu un centrālajos rajonos ir 6—11, austrumu rajonos — 15—26 cm. Temperatūrai paaugstinoties, sākas sniega segas kušana. Rietumu un centrālajos rajonos stabila sniega sega izzūd marta otrajā, austrumu daļā — marta trešajā dekādē, visilgāk, līdz mēneša beigām, saglabājoties austrumu augstieņu rajonos (vidējie datumi). Atsevišķās dienās sniega segas biezums var ievērojami pārsniegt dekādes vidējos rādītājus. Līdz šim visbiezākā sniega sega jūras piekrastes rajonos ir bijusi 58 cm (Ventspilī 1940. gada 23. martā) un 76 cm (Rīgā 1900. gada 3.—6. martā), Kurzemē — 92 cm (Stendē 1940. gada 30. un 31. martā), Vidzemē — 130 cm (Gaiziņkalnā 1931. gada 16.—20. martā).
Citas parādības
No nelabvēlīgām atmosfēras parādībām martā var būt:
Kā ļoti reta parādība martā ir reģistrēts pērkona negaiss.
Vļora
Vļora (Vlora, Vlorë) ir pilsēta Albānijas dienvidrietumos, Otrantas šauruma krastā. Tā ir Albānijas ceturtā lielākā pilsēta un otrā svarīgākā jūras osta, Albānijas kara flotes bāze.
Vēsture
Vļoru 6. gadsimtā pirms mūsu ēras dibinājuši sengrieķi, nosaucot par Aulonu, un to pieminējis Ptolemajs. Romiešiem tā bija svarīga osta Epīrā.
5. gadsimtā tā kļuva par bīskapa rezidenci. 11. un 12. gadsimtā par Valonu cīnījās normāņu Sicīlijas karaliste un Bizantija. 1345. gadā Vļoru sagrāba Serbija, bet 1464. gadā to ieguva osmaņi. 1851. gadā pilsēta cieta zemestrīcē.
1912. gada 28. novembrī Ismails Ķemali Vļorā deklarēja Albānijas neatkarību un tā kļuva par Albānijas pirmo galvaspilsētu. 1914. gadā to tomēr ieņēma itāļi un kontrolēja pilsētu līdz 1920. gadam. 1939. gadā Itālija okupēja Albāniju, bet 1944. gadā itāļus nomainīja vācieši.
Otrā pasaules kara laikā Sazanas salā Vļoras līcī izvietojās itāļu un vācu zemūdeņu kara bāze, tādēļ tā tika smagi bombardēta.
1997. gadā Vļora bija galvenais nemieru centrs, kas noveda pie Sali Beriša valdības krišanas.
Edvards Bērns-Džonss
Sers Edvards Kolejs Bērns-Džonss (en) (dzimis 1833. gada 28. augustā Birmingemā, miris 1898. gada 17. jūnijā Londonā) bija britu gleznotājs. Cieši saistīts ar prerafaelītu kustību. Viljama Morisa (William Morris) draugs un domubiedrs.
Pēc nāves gandrīz aizmirsts, tomēr interese par mākslinieku atkal parādījās 1970. gados. Birmingemā atrodošās gleznas dziļi ietekmējušas jauno Tolkīnu.
Karagājiens pret žemaišiem (1252)
1252. gada karagājiens pret žemaišiem notika 1252. gadā pēc tam, kad Lietuvas karalis Mindaugs bija atdāvinājis Livonijas ordenim nekristītās žemaišu zemes kā vasaļa tiesu. Žemaitijas pakļaušanai sasaukto Livonijas ordeņa karaspēku vadīja Vācu ordeņa vācmeistars Sainas Eberhards un ordeņa zemju komturi, kas bija tiem pakļautajās zemēs "daudz ļaužu savākuši un sev līdzi atveduši".
Pēc Žemaitijas izlaupīšanas un nodedzināšanas karaspēks atgriezās Rīgā, lai atpūstos pirms karagājiena uz Kursas dienvidu zemēm.
Veļikaja
Veļikaja (ru), latviski arī Mude, Mudava un Mudve, ir upe Pleskavas apgabalā, kura ietek Pleskavas ezerā. Upes garums ir 430 km, baseina platība — 25 200 km2.
Pavasaros pali sasniedz pusotra metra augstumu. Ūdens caurtece ir 134 m3/s. Ledus ir no novembra līdz aprīlim.
Lielākās pietekas — kreisā krasta: Idrica, Isa, Zilupe (Sīnupe, Siņaja), Rītupe (Ūdrāja, Utroja), Kūkova (Kokava, Kuhva), Vāda (Vjada); labā krasta: Aloļa, Kudka, Sorota, Čerjoha, Pskova.
Upes krastos atrodas pilsētas Opočka, Ostrova un Pleskava.
Upe sākas Bežaņicu augstienē. Augštecē ir vairāki ezeri. Pēc tiem Veļikaja 15 kilometru garumā tek mežos, stipri līkumojot. Tālāk upes krasti ir ļoti ainaviski, tās krastos aug priežu meži. Pēc Idricas ietekas (5 km augšpus ietekas pie Idricas upes atrodas Idricas ciems) Veļikaja strauji pagriežas uz ziemeļiem. Upes platums palielinās līdz 30 — 40 metriem, mežu tās krastos kļūst mazāk, krastu apdzīvojums paliek lielāks.
Lejpus Opočkas, pēc Kudkas ietekas, mežu praktiski vairs nav, straumes ātrums palēninās.
Pēc Siņajas (Zilupes) ietekas Veļikajas platums sasniedz jau 60 — 70 metrus. Augšpus Ostrovas pilsētas upē ir daudz salu un pietekas atrodas starp tām.
Postkiberpanks
Postkiberpanks ir zinātniskās fantastikas žanrs, kurā darbība risinās antiutopiskās tuvās nākotnes sabiedrībās un tiek pievērsta liela uzmanība augstajām tehnoloģijām. No kiberpanka šis žanrs atšķiras ar to, ka tehnoloģija nevis savstarpēji atsvešina sabiedrības locekļus, bet tā to veido un vieno. Salīdzinot ar kiberpanku, postkiberpankā ir arī mazāks uzsvars uz zemākajām sabiedrības šķirām.
Aizsarggrāvis
Aizsarggrāvis — dziļš, plats grāvis ap kādu ēku vai apmetni, paredzēts aizsardzībai. Grāvis parasti ir pildīts ar ūdeni.
Vēsturiskais lietojums
Aizsarggrāvji tradicionāli tika veidoti ap pilīm un cietokšņiem kā aizsardzības sistēmas daļa. Tie atradās ārpus nocietinājuma mūriem un kalpoja par pirmo aizsardzības līniju. Aizsarggrāvji traucēja cietokšņa mūriem piekļūt ar aplenkuma ieročiem, piemēram, aplenkuma torņiem vai tarāniem. Zem cietokšņa mūra nevarēja arī parakties vai novietot zem tā sprāgstvielas. Iekļūšanu cietoksnī nodrošināja ar paceļama tilta palīdzību.
Mūsdienu pielietojums
Aizsarggrāvja kā militāras nocietinājuma būves nozīme mūsdienās ir mazinājusies. Tomēr atsevišķos gadījumos tas joprojām var kalpot aizsardzībai, piemēram, pret tankiem vai bruņumašīnām.
Ēku drošība
Aizsarggrāvis kalpo par diezgan efektīvu aizsardzību atsevišķu ēku vai teritoriju nodrošināšanai pret nevēlamiem apmeklētājiem. Piemēram, ap Catawba atomelektrostaciju tika izveidots betona aizsarggrāvis ar ūdeni pēc teroristu uzbrukuma ASV.
Dzīvnieku norobežojums
Modernos zoodārzos atsevišķu dzīvnieku norobežošanai izmanto nevis metāla restes, bet aizsarggrāvjus kopā ar citiem drošības elementiem.
Anglijas ainavu arhitektūrā dārzu vai parku norobežošanai izmanto ha-ha veida norobežojumu, kur grāvja dibenā atrodas žogs. Novērotājam no malas šāds norobežojums nav redzams.
Nacionālā drošība
2004. gadā Izraēlas armija plānoja uzbūvēt 2,5 jūdzes garu un 15-25 m dziļu aizsarggrāvi gar Gazas joslas dienvidu robežu. Ar grāvi bija plānots novērst tuneļu rakšanu no Ēģiptes teritorijas uz pierobežas pilsētu Rafahu.
Migrācijas kontrole
2008. gadā Arizonā Jumas pilsētas vadītāji plānoja izrakt 2 jūdzes garu aizsarggrāvi, lai pasargātu pilsētu no imigrantiem, kuri ierodas no Meksikas.
1986. gada NHL drafts
1986. gada NHL drafts bija 24. NHL drafts, kurš notika 1986. gada 21. jūnijā Monreālā.
Arktika
Arktika ir Zemes ziemeļu polārais apgabals, kas atrodas apkārt ziemeļpolam. Arktikā ietilpst Ziemeļu Ledus okeāns, tai piederošās jūras, kā arī Eirāzijas (Krievijas, Islandes, Norvēģijas, Somijas) ziemeļi un Ziemeļamerikas (Aļaskas, Kanādas, Grenlandes) ziemeļi. Arktika ir starptautiska teritorija ar noteiktu tiesisko režīmu, respektīvi, tā nepieder nevienai valstij (izņemot iepriekš nosaukto valstu daļas) un to var izmantot visas valstis.
Citrakonskābe
Citrakonskābe (cis-metilbutēndiskābe, metilmaleīnskābe, HOOC−C(CH3)=CH−СООН) ir nepiesātinātā divvērtīgā karbonskābe. Citrakonskābe ir ūdenī labi šķīstoša balta kristāliska viela. Citrakonskābei ir trans-izomērs — mezakonskābe un struktūrizomērs itakonskābe.
Iegūšana
Citrakonskābes anhidrīds kopā ar itakonskābes anhidrīdu veidojas, karsējot citronskābi. Kā starpprodukts rodas akonītskābe.
Īpašības
Citrakonskābe, tāpat kā strukturāli līdzīgā maleīnskābe, viegli veido ciklisku anhidrīdu.
Urāliešu valodas
Urāliešu valodas ir valodu saime, kurā ietilpst somugru un samodiešu valodas. Tajā ietilpst ap 30 valodas, ko prot apmēram 20 miljoni cilvēku, padarot to par vienu no mazākajām valodu saimēm pasaulē. Valstis ar vislielāko urāliešu valodu pratēju skaitu ir Ungārija, Somija, Krievija, Igaunija, Norvēģija un Zviedrija. Ungāru valodu lieto arī Transilvānijas, Banatas (Rumānija) un Vojevodinas (Serbija) iedzīvotāji. Virssaimes nosaukums cēlies no Urālu kalniem, ko uzskata par vienu no urāliešu valodu iespējamajām izcelsmes vietām. Kopā ar indoeiropiešu valodām urāliešu valodu saime ir viena no vienīgajām divām Eiropas kontinentā esošajām valodu saimēm.
Urāliešu valodu vārdu salīdzinājums
Tabulas ar dotajiem vārdiem parāda vienotu urāliešu valodu radniecības pakāpi. Somu, igauņu, lībiešu un vepsu valodas vārdi parāda ļoti ciešu valodu radniecību, bet samojedu grupas ņencu un selkupu valodas ar zināmu kopējo radniecību parāda lielas atšķirības no, piemēram, igauņu valodas. Hantu valodas vārdi skaidri parāda ciešo līdzību ar ungāru valodu, jo abas valodas ir ugru valodas apakšgrupā. Šīs līdzības ir viegli pamanīt, bet salīdzinošā valodniecība ir tā, kas tehniskā veidā izveido sistēmu, kā to padarīt pamanāmu.
Galvenais šo tabulu avots ir Karolu Redes (Károly Rédei) „Urāliešu vispārējās etimoloģijas vārdnīca” (1988). Urāliešu valodas veido divi lieli zari — somugru un samodiešu valodas. Rekonstruēt kopējās urāliešu pirmvalodas (PU) vārdus ir ļoti sarežģīti, tā ka pirmvalodas vārdi no samodiešu valodām ir attiecināmi tikai uz pirmurāliešu vārdiem, lielāko daļu atstājot tikai kā somugru pirmvalodas (SU) vārdu. Urāliešu valodu vārdu salīdzinājums I: Lietvārdi
Urāliešu valodu vārdu salīdzinājums I: Darbības vārdi, Skaitļa vārdi, vietniekvārdi
Viktors Hatuļevs
PSRS hokeja izlases sastāvā Hatuļevs piedalījies 1974. un 1975. gada neoficiālajos Pasaules čempionātos hokejā junioriem, abas reizes izcīnot zelta medaļu. Pirmais oficiālais Pasaules čempionāts junioriem notika tikai 1977. gadā.
Hatuļevu 1975. gada NHL drafta 9. kārtā ar kopējo 190. numuru draftēja Filadelfijas "Flyers", tomēr NHL viņam neizdevās uzspēlēt. Tai pašā gadā viņu draftēja arī WHA draftā. Tajā viņu ar kopējo 116. numuru draftēja Klīvlendas "Crusaders". Lielāko daļu karjeras viņš aizvadīja Rīgas Dinamo rindās. 1977. gada vasarā Hatuļevam aizliedza pāriet uz Maskavas "CSKA", kas tika uzskatīta par spēcīgāko hokeja komandu visā PSRS. 1981. gadā viņš tika diskvalificēts uz mūžu — par sitienu tiesnesim, kurš centās izšķirt kautiņu starp Viktoru un CSKA spēlētāju Vikulovu. Hatuļevs ir arī ticis apcietināts par narkotiku tirgošanu, kamēr vēl bijis hokejists. Viņam bija nopietnas problēmas ar alkoholu. 1994. gada 7. oktobrī Hatuļevs tika atrasts uz ielas miris.
Veļikaja
Pie Pleskavas upē ietek vēl arī Čereha un Pskova. Tad upes platums ir vairāk nekā 100 metri.
Veļikaja ietek Pleskavas ezerā 15 km lejpus Pleskavas, veidojot nelielu deltu. Upe lejtecē ir kuģojama.
Arktika
Arktikā, līdzīgi kā Antarktikā, sezonāli parādās plānāks ozona slānis. Visintensīvākā ozona slāņa noārdīšanās vērojama rudenī un ziemā.
Arktikā valdošie ir austrumu vēji. Piezemes slānī pūš no ziemeļaustrumiem.
Etimoloģija
Vārds ‘Arktika’ radies no sengrieķu vārda (arktikós), kas ir īpašības vārds un norāda uz piederību lācim vai ziemeļiem. Šajā gadījuma varētu būt lāča zemes vai ziemeļu zemes. Tas skaidrojams ar to, ka Lielā Lāča un Mazā Lāča zvaigznājs atrodas netālu no Polārzvaigznes, kas ir zenītā virs ziemeļpola.
Definīcija
Nav vienas noteiktas, striktas Arktikas robežas. Viena no piedāvātajām Arktikas robežām ir jūlija vidējās gaisa temperatūras 10 °C izoterma. Šādas Arktikas aptuvenā platība ir 27 miljoni km² (5,3% no Zemes virsmas). Vēl viena kā Arktikas robeža tiek piedāvāta ziemeļu polārais loks, tas ir, Arktika ir visa teritorija uz ziemeļiem no tā, kur ir polārā nakts un polārā diena. Šeit Arktikas aptuvenā platība ir 21 miljons km².
Flora un fauna
Arktikā nav liela bioloģiskā daudzveidība. Arktikas augāju galvenokārt veido mazi krūmi, graudzāles, ķērpji un lapu sūnas. Jo tuvāk ziemeļpolam, jo augājs ir nabadzīgāks. No dzīvnieku pasaules sastopami tādi dzīvnieki kā polārlāči, polārlapsas, polārie vilki, muskusvērši un ziemeļbrieži. Ūdeņos dzīvo airkāji, valzirgi un atsevišķi vaļveidīgie. Ir arī dažas putnu sugas, piemēram, sārtā kaija, arktiskā kaija. Tie dzīvnieki, kas dzīvo Arktikā, ir pielāgojušies aukstajam periodam.
Arktika daiļliteratūrā
Daiļliteratūrā Arktika ir aprakstīta dažādās ekstrēmās galējībās. Pirms Roberta Pīrija un Roalda Amundsena ekspedīcijām tā tika uzskatīta par nesasniedzamu. Tā kā tā nebija izpētīta, tad pastāvēja nesaprātīgas spekulācijas par Arktikas klimatu, ģeogrāfiju un iespējamo faunu un floru. Tajos gadījumos, kad daiļliteratūrā Arktika tika uzskatīta par apdzīvotu, parasti tur dzīvoja tikai viens vai daži cilvēki, ideāla sabiedrība vai zudusī pasaule. Atsevišķos darbos aprakstīja ka Arktikā dzīvo augstākstāvošas būtnes par cilvēku; tur atrodas eja uz Zemes centru. Bulvāru romānos nokļūšana Arktikā bija tikai tehnoloģiju jautājums. Šajā ziņā autori bija pašpārliecināti.
Urāliešu valodas
Urāliešu skaņu atbilsmes
Pēc šiem un citiem novērojumiem var plaši rekonstruēt pirmurāliešu fonēmas. Urālistikā pastāv uzskats, ka somu valodā pamatā ir saglabājušies pirmurāliešu līdzskaņi, bet ungāru valodā to vietā parādās jauninājumi. Savukārt senos pirmurāliešu patskaņus var atrast sāmu valodā.
Žoržs Simenons
Žoržs Simenons (dzimis 1903. gada 13. februārī, miris 1989. gada 2. jūlijā) bija beļģu rakstnieks, daudzu kriminālromānu autors.
Dzīve
Simenons piedzima Ljēžā, Beļģijā un skolojās jezuītu ģimnāzijā College Saint-Louis. Jaunībā Simenons bija avīžu žurnālists un rakstīja par noziegumiem, vispirms Ljēžā un vēlāk Parīzē. 1930. gados rakstnieks ceļoja pa pasauli bet nodzīvoja Otrā pasaules kara laiku Francijas provincē, pilsētā Vendèe.
Darbi un ietekme
1931. gadā izdeva "Pēteris Latvietis", Simenona pirmo romānu ar varoni, inspektoru Megrē (Jules Maigret), kurš vēlāk parādījās vairāk kā simts Simenona stāstos un kļuva par leģendāru personāžu kriminālromānu žanrā. Romāns "Pēteris Latvietis" iekļauts franču laikraksta "Le Monde" 100 gadsimta grāmatas sarakstā. 1952. gadā Simenons iecelts Académie royale de Belgique.
Bibliogrāfija (nepilna)
Pēteris Latvietis (Memento Latvija), ISBN 978-9984-517-00-1 Noziegums Hollandē ISBN 9789984780392
Maigret and the Enigmatic Lett ISBN 978-0-14-002023-6
Skaņas ātrums
Skaņas ātrums ir ātrums, ar kādu vibrācijas (skaņa) viļņu veidā pārvietojas elastīgā vidē, t. i., cik lielu attālumu šie viļņi veic noteiktā laika posmā. Ātrums ir atkarīgs no vides blīvuma, struktūras, temperatūras u. c. (piemēram, ūdenī skaņa izplatās daudz ātrāk nekā gaisā)
Ātrumu, kas ir lielāks par skaņas ātrumu, sauc par virsskaņas ātrumu.
Pirmais cilvēks, kas pārsniedzis skaņas ātrumu, bija ASV Gaisa spēku kapteinis Čārlzs Jēgers (Charles "Chuck" Yeager) ar raķešlidmašīnu X-1.
Maha skaitlis
Aviācijā tiek lietots "Maha skaitlis", kas ir lidaparāta faktiskais ātrums attiecībā pret skaņas ātrumu tajā vidē, kurā tas kustas.
Skaņas ātrums šķidrumā un gāzē‎
Garenviļņi ir saistīti ar vides tilpuma deformāciju, tāpēc skaņa garenviļņa veidā var izplatīties kā cietās, tā arī šķidrās un gāzveidīgās vidēs.
Gaisā pie 0 °C skaņa izplatās ar ātrumu 331 m/s. Gaisā skaņa vienu kilometru veic aptuveni trijās sekundēs. Tukšumā (vakuumā) skaņa neizplatās.
Gāzēs un šķidrumos, kur skaņa parasti izplatās adiabātiski (temperatūras izmaiņa saistīta ar vides saspiešanu un atslābšanu skaņas viļņu iedarbībā, nespēj izlīdzināties perioda laikā) skaņas ātruma izteiksme ir:
Kad — adiabātiskās saspiešanas modulis, ρ — vides blīvums, βad — adiabātiskā saspiežamība, βiz — γβad — izotermiskā saspiežamība, γ = cp/cv — siltumietilpības attiecība pie konstanta spiediena cp un konstanta tilpuma cv.
Skaņas ātrums ideālās gāzēs
ν — skaņas izplatīšanās ātrums, T — temperatūra kelvinos, M — molmasa, R — universālā gāzu konstante, Cp — Cv īpatnējā siltumietilpība.
Skaņas ātrums gāzēs ir mazāks nekā šķidrumos, bet šķidrumos ir mazāks nekā cietos ķermeņos, tāpēc, saspiežot gāzi, skaņas ātrums tajā pieaug.
Skaņas ātrums gāzēs pieaug līdz ar temperatūras un spiediena paaugstināšanos, bet šķidrumos līdz ar temperatūras paaugstināšanos skaņas ātrums kļūst mazāks. Izņēmums ir tikai ūdens, kurā skaņas ātrums aug līdz ar temperatūras paaugstināšanos un sasniedz maksimumu pie 74 °C, bet, turpinot temperatūrai augt, skaņas ātrums samazinās. Jūras ūdenī skaņas ātrums ir atkarīgs no temperatūras, sāļuma un dziļuma.
Skaņas ātrums gāzu vai šķidrumu maisījumos ir atkarīgs no atsevišķu sastāvdaļu koncentrācijas.
Minsteres latviešu ģimnāzija
Minsteres latviešu ģimnāzija (arī MLĢ) bija skola Vācijā un vienīgā akreditētā latviešu mācību iestāde ārpus Latvijas. Ģimnāzija dibināta 1946. gadā, bet slēgta 1998. gadā.
Vēsture un absolventi
Ģimnāziju dibināja bēgļu nometņu laikā 1946. gada 15. februārī Detmoldā, kopš 1957. gada tā atradās  Minsterē, Ziemeļreinā-Vestfālē. MLĢ bija viena no trim privātģimnāzijām Rietumvācijā un pie skolas darbojās internāts "Rīga". Ģimnāziju absolvējuši vairāki simti audzēkņu, tostarp, Bruno Rubess, Egils Levits, Kārlis Kangeris, Krišjānis Kariņš, Austris Grasis un datorzinātnieks Kārlis Kaugars, māksliniece Ilze Mennekinga—Soikāne, TV filmu producents Artūrs Rūsis un citi.
Skolas direktori bija Eduards Silkalns, Ilga Grava un citi. Joprojām bijušās MLĢ telpās ir apskatāmas Jāņa Jaunsudrabiņa, Zentas Mauriņas un Konstantīna Raudives memoriālās istabas.
Eglaines pagasts
Eglaines pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Subates pilsētu, Prodes, Bebrenes, Pilskalnes un Šēderes pagastiem, kā arī Lietuvas Panevēžas apriņķa Roķišķu rajona Obeļu seniūniju un Utenas apriņķa Zarasu rajona Suvieku seniūniju.
Upes
Biķernieku upīte, Eglaine, Lašupīte, Lustbergas upīte, Ugra.
Ezeri
Baltezers, Kazimirvāles ezers, Lustbergas ezers, Pabēržu ezers, Sviļu ezers.
Vēsture
Tagadējā pagasta teritorijā 1889. gadā, apvienojot septiņus muižu pagastus (Annasmuižas, Baltmuižas, Hogenbergas, Lustbergas, Šederes un Vecgrīnvaldes), tika izveidots Lašu pagasts. Pēc 1920. gada zemes reformas Lašu muižu (Lassen) ar Jaunlašu pusmuižu (1366 ha) sadalīja 100 vienībās, Šēderes muižu (893 ha) 55 vienībās, Klopmaņa muižu (387 ha) 23 vienībās, Vecgrīnvaldes muižu (387 ha) 19 vienībās, Lustkalnes (Lustbergas) muižu (304 ha) 20 vienībās, Jaungrīnvaldes muižu (222 ha) 19 vienībās, Akmeņu (Šteinburgas) muižu (209 ha) 7 vienībās. Jelgaviņu (162 ha) sadalīja 4 vienībās, bet Jelovkas (Eglaines) ciemu (68 ha) 126 apbūves gabalos.
1935. gadā Ilūkstes apriņķa Lašu pagasta platība bija 111,84 km² un tajā dzīvoja 3093 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Eglaines, Lašu un Zaļmežnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Eglaines ciems (vēlāk pagasts) ietilpis Ilūkstes (1949-1962) un Daugavpils (1962-2009) rajonos. 1954. gadā Eglaines ciemam pievienoja likvidēto Zaļmežnieku ciemu, 1959. gadā - Prodes ciema padomju saimniecības «Eglaine» teritoriju. 1961. gadā Eglaines ciema kolhoza «Lāčplēsis» teritoriju pievienoja Pilskalnes ciemam. 1977. gadā Eglaines ciemam pievienoja daļu Subates pilsētas lauku teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Eglaines pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ilūkstes novadā. 2021. gadā Ilūkstes novadu iekļāva Augšdaugavas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Eglaine (pagasta centrs), Annmuiža, Baltmuiža, Laši, Vitkuški.
Zobenbrāļu ordenis
Zobenbrāļu ordenis (1202—1237) jeb Kristus Bruņinieku brālība (de, la) bija vācu bruņinieku-mūku ordenis Livonijā 13. gadsimta pirmajā pusē.
Vēsture
Ordeni 1202. gadā izveidoja cisterciešu ordeņa abats Teoderihs no Turaidas pēc franču Templiešu ordeņa parauga Rīgas bīskapa Alberta fon Bukshēvdena uzdevumā no vācu rekrūšiem. Tos dēvēja par zobenbrāļiem, jo uz baltajiem apmetņiem bija attēlots sarkans krusts un zobens.
Zobenbrāļi bija karojošie mūki, kas bija devuši nabadzības un šķīstības zvērestu. Lai viņiem nodrošinātu ienākumus, bīskaps Alberts atļāva tiem paturēt trešo daļu no iekarotajām teritorijām. Pēc jaunajiem iekarojumiem zobenbrāļu daļa patiesībā kļuva ievērojami lielāka. Šāda kārtība uzjundīja vēlmi pēc jaunajiem iekarojumiem un laika gaitā noveda pie konfliktiem par teritoriālo ieguvumu sadali.
Jau kopš dibināšanas ordenis mēdza ignorēt teorētisko pakļautību bīskapiem. Piemēram, 1218. gadā bīskaps aicināja viņus palīdzēt cīņā pret Dānijas karali Valdemāru II, bet zobenbrāļi vienojās ar dāņiem un pakļāva Igaunijas ziemeļus.
Sākumā ordenis bija ļoti mazskaitlīgs. Tajā iestājās daži no krustnešiem, kuri bija piedalījušies iepriekšējās misijās, un daži Rīgas namnieki. Līdz 1205. gadam Indriķa hronikā par zobenbrāļu militāro darbību tikpat kā nepiemin: tas iesaistās Rīgas iekšējā dzīvē un kopā ar namniekiem piedalās Rīgas aizsardzībā. 1205. gadā ordenis jau parādās rīdzinieku kaujās kā ievērojams spēks, ne jau skaitliski, bet savas apmācības un apbruņojuma ziņā. Brāļu skaits nepārsniedza pāris desmitu. Pat īsi pirms savas liktenīgās Saules kaujas viņu kopskaits nepārsniedza 50 (pēc dažu vēsturnieku domām — līdz 80). Pa ziemu palika pavisam neliels kontingents, bet ik pavasari viņi saņēma papildspēkus — Ziemeļvācijā savervētos jaunos krustnešus, kuri parasti rudenī devās mājup. Krustnešu izšķirīga priekšrocība salīdzinājumā ar vietējiem karotājiem bija karotāju profesionālisms un daudz pārāka militārā tehnika: stopi, katapultas un mūru graušanas ierīces. Bruņinieku uz zirga varētu salīdzināt ar mūsdienu tanku. Vēlāk zobenbrāļi uzcēla mūra pilis vietās, kur bija atradušies vietējo koka nocietinājumi pilskalnos. Piļu tīkls ļāva tiem kontrolēt jauniekarotās teritorijas. Viņi izmantoja vietējo cilšu politisko sašķeltību un iedzīvojās uz to savstarpējo nesaskaņu rēķina, panākot, ka pakļautās ciltis palīdz sakaut savus kaimiņus. Krustnešu armijā lielāko daļu karaspēka vienmēr veidoja vietējie sabiedrotie un palīgspēki.
1210. gadā ordenis pieprasīja bīskapam Albertam no Livonijas baznīcas valstij iegūtajām zemēm vienu trešdaļu, t.i. tiesības uz šajā trešdaļā dzīvojošo zemnieku nodevās maksāto desmitdaļu. Bīskaps tam ir piekritis, taču šāds izdevīgums veicinājis ordeņa brāļiem kāri ne miermīlīgi, bet ar kariem ieņemt jaunas teritorijas. Tad arī radās domstarpības ar bīskapu un galvenokārt ar pāvestu un viņa legātiem. Tomēr pāvests Inocents III 1210. gadā apstiprināja Rīgas bīskapa Alberta un Zobenbrāļu ordeņa mestra Folkvīna izlīgumu: ordenis saņēma no bīskapa Latgales un Līvu zemes trešdaļu, par ko solījās aizsargāt Rīgas baznīcas provinci un būt paklausīgs bīskapam.
Sākotnēji ordeņa galvenās pilis bija Rīgā (tagadējā Konventa sēta) un Cēsīs (Wenden), pēc 1224. gada par tādu kļuva pils Vīlandē (Fellin) Sakalas zemē Igaunijā. Ordenim piederēja arī Siguldas (Segewold) un Aizkraukles (Ascheraden) pilis.
Lietuvieši un zemgaļi pilnīgi sakāva zobenbrāļus 1236. gada Saules kaujā. Nākamajā gadā ordeņa atliekas pievienojās Vācu ordenim, izveidojot tā vietējo atzaru — Livonijas ordeni, kas Zobenbrāļu ordeņa tradīcijas turpināja līdz pat 1560. gadam.
Vilis Holcmanis
Vilis Holcmanis ( — ) bija Latvijas advokāts un sabiedrisks darbinieks. No 1921. līdz 1924. gadam bija Latvijas tieslietu ministrs. Tautas padomes loceklis, kā arī Satversmes sapulces, 1. un 2. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Vilis Holcmanis piedzima Līvbērzes pagasta "Ķērpjos" mežsarga ģimenē. Tēvu sauca Kārlis, māti — Gotlība. 1909. gadā beidzis Jelgavas ģimnāziju. 1913. gadā absolvējis Maskavas universitāti. Tajā pašā gadā iestājies par kandidātu Rīgas apgabaltiesā, bet kļuva par zvērināta advokāta J. Graudiņa palīgu Rīgā. No 1914. līdz 1917. gadam bija laikraksta "Jaunais Vārds" izdevējs. Kara apstākļos 1915. gada rudenī pārcēlās uz Maskavu, kur darbojās Viskrievijas darba birojā kā darba biržu instruktors Dienvidkrievijā. Šajā laikā palīdzējis organizēt 16 darba biržas pilsētās. 1916. gadā pārcēlies uz Pēterburgu, kur strādājis Bēgļu Centrālajā komitejā. Šajā gadā arī iesaukts aktīvajā kara dienestā, dienējis rezerves pulkā Pečoros. 1917. gada janvārī pārcelts uz latviešu strēlnieku rezerves pulku. Februāra revolūcijas laikā deleģēts uz Pēterburgas zaldātu padomi kā latviešu strēlnieku rezerves pulka pārstāvis. Vēlāk piekomandēts strēlnieku laikraksta "Brīvais Strēlnieks" redakcijai, no kurienes kopā ar Marģeru Skujenieku izstājies, kad strēlnieku pulkos ņēma pārsvaru lielinieku virziens.
1917. gada beigās Vilis Holcmanis bija Vidzemes Zemes padomes sekretārs. Vasarā bija mājskolotājs Dzelzavas pagastā. Rudenī atgriezies Rīgā, centies atjaunot zvērināta advokāta praksi. Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas bijis Tautas padomes loceklis LSDSP frakcijā. Darbojies Amnestijas, Juridiskajā, Kārtības ruļļa, Sabiedrisko darbu, Satversmes, Satversmes sapulces centrālā vēlēšanu, Sevišķās amnestijas un Tirdzniecības un rūpniecības komisijā. Pēc tam, kad Rīgā 1919. gada sākumā ienāca Latvijas SPR karaspēks, viņš pilsētu nepameta un strādāja Rīgas apriņķa tieslietu sistēmas vadībā. No bijis zvērināts advokāts Rīgā.
1920. gadā Vilis Holcmanis tika ievēlēts Satversmes sapulcē: pirmajā tautas vēlētajā Latvijas parlamentā. Lai gan ievēlēts no LSDSP saraksta, drīz izstājās un pievienojās Marģera Skujenieka vadītajai Mazinieku partijai. Viņu ievēlēja parlamenta Amnestijas, Juridiskajā un Mandātu pārbaudīšanas komisijā. No līdz  bija tieslietu ministrs. Viņa laikā tika likvidēta kancelejas pārvaldnieka un viena departamenta direktora amati, kā arī samazināts pārējo ministrijas darbinieku skaits. Holcmanis dibināja 15 locekļu lielu komisiju, kuras uzdevums bija Latvijas Soda likuma izstrādāšana, ņemot par izejas punktu pastāvošās tiesības, bet tās formējot saskaņā ar dzīves prasībām un kriminālzinātnes jaunākajiem sasniegumiem un vadoties no ārzemju likumdošanas labākajiem paraugiem. Komisijas sastāvā bija Tieslietu ministrijas, Latvijas Universitātes, galvenās cietumu valdes un citu iestāžu pārstāvji.
ar valdības lēmumu Tieslietu ministrija ieguva namu Antonijas ielā 6, uz kuru pārgāja. Tā paša gada ministrs iesniedza valdībā jaunā Latvijas Soda likuma pirmās astoņas nodaļas. Pārējās nodaļas valdībā tika iesniegtas 1928. gadā. 1923. gadā no līdz  pildīja arī Valsts kontroliera pienākumus. 1. un 2. Saeimā bijis Juridiskās komisijas sekretārs. Kandidēja arī 3. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts, tādēļ atsāka strādāt advokatūrā, nodevās partijas darbam un politiskajai žurnālistikai. No 1927. līdz 1929. gadam rediģēja nedēļrakstu "Laukstrādnieks", no 1929. līdz 1931. gadam — nedēļas laikrakstu "Lauku Dzīve", bet no 1931. līdz 1934. gadam — nedēļrakstu "Latviešu Balss". Viņš ne tikai rediģēja laikrakstus, bet arī pats tiem regulāri rakstīja, lielākoties par politiku un jurisprudenci.
1931. gada martā kandidējis Rīgas domes vēlēšanās no Progresīvās apvienības saraksta, tā paša gada oktobrī — 4. Saeimas vēlēšanās no Progresīvās apvienības saraksta, taču netika ievēlēts. No 1935. līdz 1940. gadam bija zvērinātu advokātu padomes loceklis. Bijis arī Latvijas-Igaunijas robežkomisijas priekšsēdētājs. Bija uzņēmumu "Jelgavas Linu vērptuve", "Baltijas Papīra un papes fabrika" un "Rīgas audums" juriskonsults. No šiem amatiem atbrīvots 1941. gada februārī. Tāpat bijis Ugunsapbedīšanas biedrības valdes loceklis, apsaimniekojis savu īpašumu Līvbērzes pagasta "Svētēs". Padomju okupācijas laikā piedalījies demokrātiskā vēlētāju saraksta sagatavošanās procesā Tautas Saeimas vēlēšanām, taču saraksts nav ticis pielaists vēlēšanām.
Lauku blūzs
Lauku blūzs jeb kantri blūzs (arī folkblūzs, tautiskais blūzs) ir blūzs, kas saistīts ar akustisko mūziku, ģitārspēli. Pēc blūza izveidošanās Amerikas Savienoto Valstu dienvidos šis blūza žanrs ātri izplatījās pa valsti.
1874. gads
1874. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Laši
Laši var būt:
Karagājiens uz Kursu un Klaipēdas dibināšana (1252)
1252. gada karagājiens uz Kursu notika 1252. gadā pēc tam, kad Lietuvas karalis Mindaugs bija noslēdzis savienību ar Livonijas ordeni. Dienvidkursas pakļaušanai sasaukto Livonijas ordeņa karaspēku vadīja mestra pienākumu izpildītājs Seinas Eberhards. Karaspēks devās pa seno Kursas kara ceļu no Rīgas gar Jūrmalu caur Kuldīgu uz Nemunas ieteku Baltijas jūrā. Pie Dangas upes ietekas Nemunā ordeņa brāļi uzcēla Memelburgas pili, kurā atstāja garnizonu un pa jūras ceļu pilī atveda lielus pārtikas krājumus. Pēc Klaipēdas pils uzcelšanas karaspēks atgriezās Rīgā.
1253.gada pirmajā pusē, pēc hronikas ziņām, 40 000 karavīru no prūšu zemes Sembijas devās karagājienā pret Mēmelburgas pili, bet nespēja to ieņemt. Jaunais Livonijas ordeņa mestrs Anno fon Zangerhauzens devās atbildes karagājienā pret sembjiem, kas Kuršu nērijā bija uzcēluši aizsardzības valni. 1254. gadā ordenis kopā ar Kurzemes bīskapu Heinrihu fon Licelburgu vienojās par kuršu zemju sadali un kristīšanu.
Apustulis Jēkabs
Apustulis Jēkabs jeb Svētais Jēkabs var būt:
Bebrenes pagasts
Bebrenes pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar sava novada Dvietes, Pilskalnes, Eglaines un Prodes pagastiem, kā arī Jēkabpils novada Rubenes pagastu.
Reljefa formas
Apšukolns, Bružuka kalns, Diņģeļkolns, Raganu kalns, Sudrabkalns
Ūdensteces
Akmiņupe, Bērzupīte, Biķernieku upe, Dviete, Dzirnavu upīte, Ilzupīte, Jermulišku upe, Kairova upīte, Lašupīte, Līčupīte, Patstaune, Pīkstulīte, Prūde, Soma upīte, Stroda upīte, Viesīte, Žogeru upīte.
Ūdenstilpes
Cabišku ezers, Diņģeļkolna ezers, Dzeņuška, Dziļais ezers, Glušika ezers, Ilzines ezers, Kamiņčas ezers, Līkuma ezers, Rupsītis.
Purvi
Aizpūre, Sūnākļa pūrs
Dabas aizsardzība
Bebrenes pagastā atrodas daļa no dabas parka Dvietes paliene.
Vēsture
Bebrenes pagasts izveidots 1864. gadā, apvienojot Bebrenes, Kaldabruņas un Kaminčas muižu pagastus. Vēlāk pievienots Ilzu muižas pagasts. 1920. gada zemes reformas gaitā Bebrenes muiža (Bewern) ar Julianovas, Akmeņu un Jauno pusmuižu tika sadalīta 111 vienībās 1843 ha kopplatībā, Kaldabruņas muiža (Kaltenbrunn) ar Alksnas pusmuižu sadalīta 80 vienībās 1552 ha kopplatībā, Kamiņčānu muiža 25 vienībās 481 ha, Kaldabruņas mācītājmuiža 25 vienībās 481 ha, bet Danenfeldes muiža (Dannenfeld, Danpelte) muiža sadalīta 5 vienībās 132 ha platībā.
1935. gadā Ilūkstes apriņķa Bebrenes pagasta platība bija 158,9 km² un tajā dzīvoja 3481 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Bebrenes, Ilzes un Kaldabruņas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bebrenes ciems (vēlāk pagasts) ietilpis Ilūkstes (1949-1962) un Daugavpils (1962-2009) rajonos. 1959. gadā Bebrenes ciema kolhoza «Līga» teritoriju pievienoja Dvietes ciemam. Bebrenes ciemam 1961. gadā pievienoja Dvietes ciema kolhoza «Gaisma» teritorijas, 1963. gadā - daļu likvidētā Prodes ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2003. gadā Bebrenes pagasts iekļāvās Ilūkstes novadā. 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Ilūkstes novads tika iekļauts jaunajā Augšaugavas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Bebrene (pagasta centrs), Ilze, Ilzmuiža, Diņģeļkalns.
Skujiešu ezers
Skujiešu ezers (arī Aronītis, Aroniešu ezers) ir mazs ezeriņš Madonas novada Aronas pagastā. Izvietojies ap 1 km uz austrumiem no Lauteres. Ezera platība ir 2 ha. Skujiešu ezera apkārtnē no grāvju sistēmas sākas Aronas upe.
Horvāti
Horvāti (, senāk latviski saukti par kroātiem) ir nācija, kas pieder pie dienvidslāvu tautu grupas, un lielākoties apdzīvo Balkānu pussalas ziemeļu daļu. Tā ir Horvātijas pamatnācija.
Horvātu tautība izveidojās ap 10. gadsimtu, kad pastāvēja pirmā Horvātijas valsts. Vēlāk horvāti dzīvoja Ungārijas (12. — 16. gadsimts), Austrijas (16. gadsimts — 1. pasaules kara beigas) pakļautībā. No 1918. līdz 1991. gadam, kad tika pasludināta neatkarīga Horvātijas valsts, viena no Dienvidslāvijas tautām.
Horvāti runā horvātu valodā. Pirmie rakstu pieminekļi tiek datēti ar 13. gadsimtu. Horvātu literārās valodas aizsākumi meklējami 19. gadsimta 1. pusē. Rakstībā lieto latīņu alfabētu. Pēc ticības kristieši, no kuriem lielākā daļa ir katoļi.
Horvātijā, kur horvāti ir pamatnācija, dzīvo gandrīz 4 miljoni horvātu. Ap 600 tūkstošiem horvātu dzīvo arī Bosnijā un Hercegovinā. Kopumā ārpus Horvātijas mīt ap 4,5 miljoniem horvātu.
Jēkabs
Jēkabs var būt:
Visu Latvijai
"Visu Latvijai!" (saīsinajumā VL) bija 2006. gada 14. janvārī dibināta nacionālistiska, konservatīva politiskā partija, kas izveidojusies uz 2000. gadā radušās jauniešu apvienības "Visu Latvijai!" bāzes. Partijas deklarētais pamatmērķis ir latviešu tautas interešu aizstāvība, latvisko vērtību sistēmas un tikumības uzturēšana un izkopšana, padomju okupācijas seku novēršana, latviskas, tiesiskas un saimnieciski plaukstošas Latvijas valsts attīstība. Partijas biedru retorikā šie mērķi bieži saistīti ar jēdzienu "latviska Latvija". Citu partiju un līdzīgas ievirzes organizāciju vidū "Visu Latvijai!" visai bieži izceļas ar labi iestudētām ielu akcijām.
9. Saeimas vēlēšanās 2006. gadā partiju atbalstīja 1,48% vēlētāju un Saeimā tā neiekļuva. 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās partiju atbalstīja 2,81% vēlētāju un Eiropas Parlamentā tā neiekļuva. Pēc 2009. gada pašvaldību vēlēšanām "Visu Latvijai!" ir pārstāvēta 7 pašvaldībās, no kurām 4 tā ir valdošajā koalīcijā. "Visu Latvijai!" kopā ar TB/LNNK izveidoja Nacionālo apvienību "Visu Latvijai!" — "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" un kopīgi piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās, iegūstot 7,67% balsu un 8 Saeimas deputātu vietas, no kurām 6 ieguva "Visu Latvijai!" pārstāvji (šobrīd partijā ir 5 Saeimas deputāti).
Nacionālisms
Nacionālisms ir pamatā visām "Visu Latvijai!" nostādnēm un aktivitātēm. Partija kā savu mērķi uzstāda "latviskas Latvijas" izveidošanu, kurā politiskā, ekonomiskā, kulturālā vara atrastos latviešu rokās. Partija uzskata, ka viens no priekšnoteikumiem, lai to sasniegtu, ir latviešu īpatsvara krasa palielināšana Latvijas iedzīvotāju vidū. Tāpēc "Visu Latvijai!" iestājas par valsts veicinātu un finansētu padomju okupācijas laikā masveidīgi iebraukušo cittautiešu brīvprātīgu repatriāciju uz izcelsmes valsti vai izbraukšanu uz jebkuru citu valsti, kas būtu gatava tos uzņemt. Lai to panāktu, partija piedāvā pieņemt jaunu, daudz stingrāku Pilsonības likumu, kurā būtu noteikta pagaidu naturalizācijas apturēšana, pilsonības piešķiršana naturalizācijas kārtībā tikai par īpašiem nopelniem valsts labā, pilsonības atņemšana un pat izraidīšana no valsts par "pretvalstiskām" aktivitātēm. Tāpat partija uzskata, ka būtu jāpieņem jauns Repatriācijas likums, kurā tiktu paredzēts apjomīgs finansējums Repatriācijas fondam, kura uzdevums būtu, pirmkārt, palīdzēt no Latvijas aizbraukt cilvēkiem, kuri neatzīst un nekad netaisās atzīt Latviju kā "latviešu valsti", un, otrkārt, palīdzēt atgriezties Latvijā tiem latviešiem, kuri dažādos laikos dažādu apstākļu dēļ devušies prom no Latvijas. Partija stingri iestājas pret iespēju Latvijā ievest ārvalstu viesstrādniekus.
Tāpat partija iestājas par latviešu valodu kā "galveno saziņas valodu visā valsts teritorijā kā sabiedriskā, tā privātā sektorā" un uzskata, ka būtu jāpieņem jauns Valodas likums, kurā tiktu nostiprinātas Valsts valodas centra pilnvaras kontrolēt latviešu valodas lietojumu. Tāpat partija aicina latviešus ar Latvijā dzīvojošajiem krievvalodīgajiem iedzīvotājiem runāt latviešu valodā, lai tie integrētos Latvijas sabiedrībā un neveidotos divkopienu valsts.
Ārpolitikā "Visu Latvijai!" iestājas par stingru, nelokāmu Latvijas un latviešu interešu aizstāvību gan divpusējās starpvalstu attiecībās, gan starptautiskajās organizācijās. Partija iestājas par Latvijas suverenitātes saglabāšanu, nepieļaujot Eiropas Savienības federalizāciju. "Visu Latvijai!" aktīvi vērsās pret jaunā Latvijas — Krievijas robežlīguma noslēgšanu, kurā Latvija atteicās no padomju okupācijas laikā Krievijas teritorijā iekļauto Abrenes apvidu. Partija stingri pastāv uz 1920. gada Latvijas—Krievijas miera līguma un tajā nospraustās Latvijas — Krievijas robežlīnijas spēkā esamību.
Izglītības jomā "Visu Latvijai!" iestājas par jaunatnes patriotisko audzināšanu, kā arī Latvijas vēstures kā atsevišķa mācību priekšmeta ieviešanu.
Ekonomikā partija iestājas par valsts īstenotu vietējo uzņēmumu un darbaspēka protekcionismu, lai latvieši Latvijā atgūtu ekonomisko varu. Tāpat partija iestājas par to, lai stratēģiski svarīgās tautsaimniecības nozares un uzņēmumus, kā arī lauksaimniecības zemes, mežus un dabiskos ūdeņus saglabātu Latvijas valsts, pašvaldību un pilsoņu īpašumā.
Konservatīvisms
"Visu Latvijai!" ir arī konservatīva, pretliberāli noskaņota partija, kas uzsver tradicionālo vērtību nozīmi un saglabāšanas nepieciešamību. Partija uzsver ģimenes un vēstures gaitā pārbaudītu morālo vērtību nozīmi tautas izdzīvošanā un turpmākā attīstībā. Partija iestājas par stingru narkomānijas apkarošanu, alkoholisko dzērienu aprites kontroli, pret azartspēlēm, smēķēšanu un prostitūciju. Tāpat partija iestājas pret homoseksuālo un citādu netradicionālo seksuālo attiecību legalizāciju, jo uzskata, ka likumdošanas un sabiedrības attieksmes liberalizēšana šajā jautājumā novedīs pie visas tautas morālā pagrimuma.
Etatisms (valsts vadošā loma sabiedrībā)
"Visu Latvijai!" ideoloģijas pamatā ir kopienas (tautas) interešu stādīšana augstāk par atsevišķu indivīdu interesēm. Partija uzskata, ka Latvijas valsts ir latviešu pašnoteikšanās centienu rezultāts un nopietnākais garants tautas izdzīvošanai, tāpēc valstij vienmēr un visur pirmkārt jāaizstāv kopējās latviešu tautas intereses, pēc iespējas sabalansējot tās ar indivīda interesēm. Tāpēc var secināt, ka "Visu Latvijai!" atbalsta principu "cilvēks kalpo valstij", ar "valsti" saprotot tautas spēcīgāko organizācijas formu.
Tāpat etatisma iezīmes var saskatīt "Visu Latvijai!" atbalstā valsts militarizēšanā: partija iestājas par jauniešu militāro apmācību jau skolā, Zemessardzes lomas stiprināšanu, kā arī patriotiskas jaunatnes organizācijas radīšanu. "Visu Latvijai!" pārstāvji savos izteikumos un akcijās aizstāv Kārļa Ulmaņa veikto apvērsumu 1934. gada 15. maijā un tam sekojošo autoritāro periodu. Tāpat partija iestājas par tautas vēlētu prezidentu ar paplašinātām pilnvarām, kā arī iespēju atsaukt ievēlētos deputātus, panākot deputātu atbildību vēlētāju priekšā.