cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buhāras Tautas Padomju Republika
Iekļaušana PSRS sastāvā
Padomju 5. Visbuhāras padomju kurultajs 1924. gada 19. septembrī nolēma pārveidot BTPR par Buhāras Sociālistisko Padomju Republiku un pieņēma lēmumu "Par Vidusāzijas tautu nacionālo un valstisko apvienošanos". Lēmumā tika pasludināts, ka, tā kā "strādājošo griba ir padomju valsts likums", tad kurultajs svinīgi paziņo "Buhāras tautu — uzbeku un tadžiku — augstāko gribu kopā ar Turkestānas un Horezmas uzbekiem izveidot Uzbekistānas Sociālistisko Padomju Republiku, kurā būtu Tadžiku autonomais reģions”. Buhāras kurultaja lēmumā tika izteikta arī piekrišana 1923. gadā izveidotā Buhāras Turkmēņu autonomā reģiona iekļaušanai Turkmēnijas PSR. Īpašā lēmuma punktā tika noteikts, ka kurultajs "nosaka izšķirošu nepieciešamību sociālistiskajai Uzbekistānai un Turkmenistānai — sociālistiskas celtniecības, aizsardzības pret imperiālismu un darba cilvēku starptautiskās brālības nolūkā — iestāties Padomju Sociālistisko Republiku Savienībā".
Buhāras Padomju Sociālistiskā Republika tika atcelta nacionālu etnisku valstu robežu demarkācijas rezultātā jau pēc 40 dienām, 1924. gada 27. oktobrī. Vairums BTPR un BPSR vadītāju Padomju Savienībā tika represēti 1930. gados.
Musketieris
Musketieris (fr; en) ir karavīrs, kurš galvenokārt ir apbruņots ar musketi, šāda veida kaujinieki lielākoties tika izmantoti Eiropas un citu pasaules daļu agrīno jauno laiku armijās.
Ludvigs Bolšteins
Ludvigs Bolšteins (dzimis, miris ) bija latviešu virsnieks, Latvijas armijas ģenerālis, aizsargu priekšnieks no 1925. līdz 1928. gadam, Robežapsardzes priekšnieks no 1928. līdz 1940. Lāčplēša Kara ordeņa II un III pakāpes kavalieris.
Musketieris
Musketieri kā bruņotas vienības kaujas laukā pamazām sāka nostiprināties 16. gadsimtā, kad pēc musketes izgudrošanas eiropiešu armijās tie kļuva par galveno un skaitliski lielāko kājnieku balstu, aizstājot bruņiniekus un cita veida viduslaiku kājnieku vienības. Musketieri samērā aktīvi tika izmantoti līdz 19. gadsimta pirmajai pusei, kad jaunievedumi šaujamieroču attīstībā ļāva aizvietot musketes ar daudz iedarbīgākām šautenēm.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Dzimis Sesavas pagastā meldera ģimenē. 1907. gadā beidza mācības Jelgavas ģimnāzijā, 1912. gadā absolvēja Pēterburgas Universitātes Fizikas matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. Obligātajā karadienestā no 1912. gada oktobra līdz 1913. gada novembrim. Sākoties Pirmajam pasaules karam, iesaukts Krievijas impērijas armijā. Sākumā dienēja Daugavgrīvas cietoksnī un piedalījās latviešu strēlnieku bataljonu organizēšanā. Karoja 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku bataljonā (vēlāk pulkā), sākumā kā karodznieks (praporščiks), piedalījās Ziemassvētku kaujās. Apbalvots ar Sv. Annas III, IV šķiras un Sv. Staņislava III šķiras ordeņiem, dienestu beidzis štābskapteiņa pakāpē.
Palšu purvs
Palšu purvs ir 1999. gadā ierīkots dabas liegums Cēsu novada Kaives pagastā un Madonas novada Jumurdas pagastā.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Pēc boļševiku nākšanas pie varas Bolšteinu Cēsīs arestēja, tomēr viņš izbēga no apcietinājuma un nokļuva Maskavā, kur kopā ar savu bijušo komandieri Frīdrihu Briedi iesaistāījs Savinkova vadītajā pagrīdes "Dzimtenes un brīvības aizsardzības savienībā". Pēc organizācijas sagrāves Bolšteins atgriezās Latvijā un 1918. gada 28. decembrī iestājās topošajā Latvijas armijā. Liepājā piedalījās latviešu karaspēka vienību formēšanā, vēlāk Kalpaka bataljona sastāvā cīnījās frontē. Bija Baloža brigādes štāba priekšnieks. 12. jūlijā paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1919. gada 9. augustā Bolšteinu iecēla par 9. Rēzeknes kājnieku pulka komandieri. Vadīja pulku cīņās pret bermontiešiem. Uzreiz pēc Rīgas atbrīvošanas, 14. novembrī, Bolšteinu paaugstināja par pulkvedi. Vēlāk ar savu pulku cīnījās Latgales frontē pret boļševikiem.
Musketieris
Lielākie un pazīstamākie kari, kuros tika izmantotas musketieru kaujas vienības, bija Trīsdesmitgadu karš, Lielais Ziemeļu karš, Septiņgadu karš, ASV Neatkarības karš, kā arī Napoleona kari u.tml.
Palšu purvs
Aizsargājamā teritorija atrodas Vidzemes augstienes Augšogres pazeminājumā. Ietver lielāko daļu no Palša purva. Palšs ir rietumu tipa augstais purvs ar ciņu mazmeldru. Teritorijā distrofi ezeri un purvaini priežu meži. Nozīmīga putnu vieta. Sastopama baltpieres zoss (migrācijas laikā), rubenis, mežirbe, dzērve, ķīvīte, dzeltenais tārtiņš, upes tārtiņš, lietuvainis.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Demobilizējās 1920. gada 15. septembrī un saimniekoja savā jaunsaimniecībā Bērzmuižas pagasta Bērzes muižas centrā - "Sauliešos", bija Dobeles aizsargu bataljona komandieris. 1925. gada februārī viņu iecēla par aizsargu nodaļas priekšnieku, kur viņš izcēlās ar sistēmiskām reformām, bet 1928. gada aprīlī par Robežapsardzības (no 1935. — Robežsargu brigādes) priekšnieku. 1928. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeņa II pakāpi un III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1935. gadā paaugstināts par ģenerāli.
Musketieris
Priekšvēsture
Viduslaiku karamāksla Eiropā lielākoties tika balstīta uz karošanu ar zobeniem, bruņiniekiem, pīķnešiem (pikeman), loka šāvējiem, katapultām u.tml. Taču, parādoties pirmajiem šaujamieročiem, vēlīnie viduslaiki (1200—1500) radīja krasas pārmaiņas tam, kā turpmākajos gadsimtos tika izmainīta eiropiešu armiju struktūra un karošanas taktika kā tāda.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Jau 1940. gada jūnija sākumā Bolšteins bija informēts par PSRS bruņoto spēku koncentrāciju Latvijas pierobežā. 1940. gada 15. jūnijā Bolšteins, saņemot ziņas par Masļenku robežincidentu, izsaucies "Viss pagalam!". Viņš piedalījās Robežapsardzības komisijā, kas devās izmeklēt incidenta apstākļus un vēlāk ziņoja par pieredzēto armijas štābā. Paredzot tuvojošos iebrukumu un ņemot vērā sev zināmo slepeno informāciju, Bolšteins piedāvāja vadībai, ka valsti atstās, taču saņēma pavēli palikt Latvijā, ko arī izpildīja.
Musketieris
Priekšvēsture
Tiek lēsts, ka pirmos šaujamieročus un šaujampulveri Eiropā, iespējams, ieveda mongoļu iebrucēji no austrumiem, kur 13. gadsimta pirmajā pusē tie samērā aktīvi tika izmantoti Kaukāza reģiona ziemeļdaļā. Tāpat pētnieki uzsver, ka pirmie šaujamieroči eiropiešu armijās arī visticamāk ir izmantoti 13. gadsimtā kā artilērijas atbalsta iekārtas, kas bija piestiprināti pie zirgu ratu pajūgiem un kur tiem visvairāk ir tieši piemitis psiholoģiskais efekts.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
20. jūnijā kļuva zināma jaunas valdības izveide un tās sastāvs un 21. jūnijā bija paredzēts nodot tai pilnvaras, tostarp Bolšteinam tiekoties ar jauno Iekšlietu ministru Vili Lāci. Padotie Bolšteina uzvedību 21. jūnijā raksturojuši kā uzkrītoši jautru, 10 no rīta viņš kopā ar savu štāba priekšnieku pulkvedi V. Kalniņu devās tikties ar jauno Iekšlietu ministru. Pēc 15-20 minūtēm pulkvedis Kalniņš no tikšanās atgriezās viens un pēc mirkļa no Bolšteina kabineta atskanēja šāviena troksnis. Ģenerālis Ludvigs Bolšteins, atsakoties sadarboties ar okupācijas varu, laupīja savu dzīvību 1940. gada 21. jūnijā savā darba kabinetā.
Musketieris
Priekšvēsture
Nostiprinoties šaujamieročiem un attīstoties šaujampulvera tehnoloģijām, ar laiku parādījās arī tādi šaujamieroči, kurus bija iespējams pārvietot un turēt rokās. Pirmie šāda veida šaujamieroči kļuva pazīstami kā arkebūzas, kas eiropiešu bruņojumā parādījās ap 15. gadsimta beigām un ar kurām samērā efektīvi bija iespējams cauršaut bruņinieku bruņas. Tomēr, padarot bruņas arvien biezākas, arī parastajām arkebūzām kļuva arvien grūtāk nodarīt zaudējumus bruņinieku vienībām. Līdz ar to 16. gadsimta sākumā tika attīstītas smagāka tipa arkebūzas ar lielāku triecienspēku, kuras bija spējīgas cauršaut praktiski jebkura biezuma bruņinieka bruņas, tās pamazām ar laiku sāka dēvēt par "musketēm", bet vienības, kuras bija apbruņotas ar šāda veida šaujamieročiem — par musketieriem.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Ģenerālis Bolšteins atstāja vairākas pirmsnāves vēstules, tostarp savai mātei, tajā rakstot:
Vienā no pirmsnāves vēstulēm, kas adresēta vienīgi savai priekšniecībai, neskaidrojot, kas ar to domāts, Bolšteins skaidroja savu rīcību:
Musketieris
Priekšrocības
Strēlnieku vienības, kas tika aprīkotas ar loku un bultām, bija spējīgas izšaut līdz sešām vai vairāk bultām minūtē (pretēji musketieru izšautajam vienam šāviņam minūtē), kā arī attālums, līdz kuram pieredzējuši loka šāvēji bija spējīgi izšaut bultas, bija ievērojami lielāks nekā no musketēm raidītais šāviņš, tomēr musketieru pārākums šajā gadījumā veidojās tad, kad kļuva skaidri redzams, ka no musketēm izšautās lodes bija spējīgas cauršaut daudz biezākas bruņas. Tāpat musketieriem bija vēl viena būtiska priekšrocība pār strēlniekiem — lai kļūtu par profesionālu strēlnieku, bija nepieciešami vairāki gadi, treniņi ar loka šaušanu bija jāapgūst sistemātiski un ilglaicīgi, iekams, lai apgūtu visus šaušanas pamatus ar musketi, bija parasti vajadzīga tikai viena nedēļa, kas tādējādi musketieru vienības padarīja par ieguldītā laika ziņā izdevīgāku militāro profesiju.
Trūkumi
Viens no lielākajiem musketieru trūkumiem bija tāds, ka pārsvarā tikai kājnieku vienības varēja aprīkot ar musketēm, jo to pielādēšana, tēmēšana un šaušana parasti no karavīra prasīja izmantot abas rokas, kas tādējādi to neļāva izmantot kavalērijas vienībām, kur, lai pienācīgi turētos zirga mugurā, bija allaž nepieciešama vismaz viena brīva roka.
Ludvigs Bolšteins
Dzīvesgājums
Bolšteina nāves apstākļi publiski tika noklusēti, paziņojot tikai par pašu faktu. Ar pilnu militāru godu Bolšteins tika apbedīts Rīgas Brāļu kapos un jau vēlāk, Lielvācijas okupācijas periodā, nāca gaismā informācija, ka Bolšteins pats sev atņēmis dzīvību.
Musketieris
Trūkumi
Vēl viens musketieru trūkums bija tāds, ka šāviņi no musketēm bija salīdzinoši neprecīzi (pat no samērā tuvām distancēm), kur musketes stobra gludā iekšpuse neļāva izšaut lodi tik precīzi kā no vītņstobru šautenēm. Parasti no 200 pēdu attāluma musketes šāviņam bija tendence novirzīties no mērķa vidēji par 5 pēdām, kas nozīmēja, ka musketieru vienības nebija domātas pret individuāliem mērķiem, bet tā vietā to efektivitāti bija iespējams iegūt tikai un vienīgi pret skaitliski lielām kājnieku vienībām, kas pret atklātu uguni bija gatavas cīnīties un maršēt ciešā formācijā.
Ieroči
Musketieri kaujas laukā galvenokārt bija apbruņoti ar musketēm, kas no tehniskā viedokļa skaitījās nekas vairāk kā uzlabotas un pastiprinātas arkebūzas, kuru šāviņiem piemieta salīdzinoši lielāks triecienspēks un kas pirmo reizi visticamāk tika izmantotas 1520. gados Itālijas ziemeļdaļā.
Atšķirībā no konkrētā laika posma musketieri sākotnēji līdz aptuveni 18. gadsimtam lielākoties bija apbruņoti ar musketēm, kas galvenokārt darbojās caur kvēldegļa mehānismu. Šāda veida pirmatnējās musketes bija salīdzinoši lielas un smagas, izmēru ziņā tās varēja sasniegt garumu līdz 1,7 metriem un smagumu līdz 9 kilogramiem. Šī iemesla dēļ nereti tās izmantošanai bija nepieciešami pat divi musketieri, papildus tās balstīšanai bija jāpielieto arī stobra balsta dakšas, kas parasti atgādināja "Y" burta formu. Savukārt laika posmā, sākot no 17. līdz 19. gadsimtam, kvēldegļa musketes pamazām aizvietoja ar t.s. kramenīcām jeb musketēm, kas darbojās caur krama uzsitiena atslēgu. Šīs musketes bija jau pietiekami vieglas, lai tās varētu pārnēsāt un izmantot tikai ar rokām bez papildus balstierīču iekārtām šaušanas procesā.
Salīdzinājumā ar vēlāko laiku vītņstobru musketēm un šautenēm, kvēldegļu un kramenīcu musketes bija samērā neprecīzas. Vidējais attālums, līdz kuram muskešu izšautās lodes varēja salīdzinoši droši trāpīt mērķī, bija kādi 75 līdz 90 metri (līdz 100 jardi). Lai gan atsevišķu muskešu šāviņi bija spējīgi sasniegt pat 160 metru (175 jardu) distanci, šādā attālumā ievērojami sāka samazināties izšautās lodes trāpījuma precizitāte.
Šaušanas procesā parasti tika izmantotas sfēriskas svina lodes, kuru vidējais svars bija aptuveni 57 grami. Pieredzējis musketieris, kas bija apbruņots ar kvēldegļa musketi, bija spējīgs izšaut vidēji ne vairāk kā 2 šāviņus minūtē. Savukārt musketieris, kura rīcībā bija kramenīcas muskete, bieži vien bija spējīgs izšaut vidēji līdz 3 šāviņiem minūtē, paši pieredzējušākie un labākie musketieri atsevišķos gadījumos šo skaitli varēja pacelt līdz pat 5 šāvieniem minūtē.
Taktika
16. un 17. gadsimtā eiropiešu armiju karošanas taktika koncentrējās uz karaspēku, kas lielākoties ietvēra musketierus, pīķnešus, kavalēriju un artilēriju, kur katrai no šīm bruņotajām vienībām bija savs uzdevums. Musketieri galvenokārt atbildēja par pīķnešu aizsardzību, jo bez tiem pīķneši bija samērā viegli ievainojami no pretinieka izvietoto musketieru raidītajām zalvēm. Savukārt bez pīķnešiem musketieri bija nepasargāti no pretinieka kavalērijas vienībām, līdz ar to musketieru galvenais uzdevums bija sadarboties ar pīķnešiem, virzīties uz priekšu un apšaudīt pretinieka kājnieku vienības no distances. Tikai 18. gadsimtā, musketes aprīkojot ar bajonetēm (durkļiem), pamazām izzuda atšķirība starp pīķnešiem un musketieriem, kur pīķnešu funkcijas kaujas laukā tika apvienotas ar musketieru funkcijām. Šī iemesla dēļ 18. gadsimta karošanas taktika pamazām sāka koncentrēties uz karaspēku, kas galvenokārt sastāvēja tikai no musketieriem (aprīkotiem ar bajonetēm), kavalērijas un artilērijas vienībām.
Musketieru uzbrukuma taktika paredzēja dzelžainu sadarbību savā starpā, kur bija svarīgi ne tikai palikt ciešā kaujas formācijā, lai tādējādi saglabātu lielāku šaušanas efektivitāti, bet arī iemācīties ierindas šaušanu, kas galvenokārt uzbrukuma gadījumā noteica to, ka katrai musketieru rindai bija jāpielādē un jāizšauj savas zalves atsevišķi, lai tādā veidā vienai rindai izšaujot tā varētu pārlādēt savas musketes, kamēr nākamā rinda turpinātu šaut un nodarīt zaudējumus pretinieka karaspēkam. Šādu ierindas šaušanu 16. gadsimta beigās kā vieni no pirmajiem attīstīja nīderlandiešu musketieri.
Kultūrā
Viens no populārākajiem vēsturiskajiem romāniem, kas stāsta par musketieru darbību, ir franču autora Aleksandra Dimā sarakstītais darbs "Trīs musketieri" (Les Trois Mousqetaires), kas pirmo reizi tika publicēts 1844. gadā. Romāns strauji kļuva par vienu no atpazīstamākajiem Dimā darbiem, kurā tika heroizēta musketieru dzīve un darbība 17. gadsimtā. Tas ir ticis arī vairākkārtīgi ekranizēts.
Bibliogrāfija
Grāmatas:
Interneta resursi:
Ukrainas Komunistiskā partija
Ukrainas Komunistiskā partija (uk), līdz 1952. gadam Ukrainas (boļševiku) Komunistiskā partija (Комуністична партія (більшовиків) України), bija Ukrainas PSR un Ukrainas politiskā partija. Tā pastāvēja no 1917. gada 3.-5. decembra līdz 1991. gada 30. augustam.
Faktiski atjaunota 1993. gada 19. jūnijā. 2015. gada 16. decembrī Kijivas rajona administratīvā tiesa aizliedza Ukrainas Komunistiskās partijas darbību, pamatojoties uz dekomunizāciju un attiecīgo ideju propagandas aizliegumu, taču šis lēmums nav pilnībā stājies spēkā. 2022. gadā partija beidzot tika aizliegta.
Albategnijs (krāteris)
Albategnijs ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Atrodas nedaudz uz dienvidiem no redzamās puses centra. Nodēvēts 9.-10. gadsimtā dzīvojuša arābu astronoma un matemātiķa Muhameda ibn Džābira al Batānī vārdā, latinizētā vārda forma – Albategnijs, arī Albatenijs. Vārdu Albategnius pirmoreiz lietoja Džovanni Batista Ričoli uz 1651. gadā izdotas Mēness kartes. Krātera nosaukumu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība. Agrāk krāterim bijuši arī citi nosaukumi. Holandiešu astronoms Mihaēls van Langrēns uz savas 1645. gadā izdotās kartes krāteri norādījis kā ''Ferdinandi III Imp. Rom.'', godinot Svētās Romas impērijas imperatoru Ferdinandu III. Johanness Hevēlijs lietoja nosaukumu Didymus Mons.
Albategnijs ir sens krāteris, izveidojies pirms apmēram 3,85 līdz 3,92 miljardiem gadu. Krātera valnis pēc formas sešstūrains, daļēji erodējis, vēlāku triecienu izrobots. Vaļņa iekšpuse ar terasveida pakāpieniem. Krātera DR daļā valni pāršķeļ mazāks krāteris Kleins (Ø 44 km). Krātera dibens relatīvi līdzens, lavas aizpludināts, virsma daudzu sīku krāterīšu izrobota. Pamatnes centrā atrodas apmēram 1,600 – 1,700 m augsta virsotne.
Turava
Turava (be) jeb Turova (ru) ir pilsēta Baltkrievijā, Gomeļas apgabala rietumos, Žitkaviču rajonā pie Pripetes upes.
Vēsture
Turava (Turova) ir viena no Baltkrievijas senākajām pilsētām. Rakstos pirmoreiz minēta Pagājušo gadu vēsturē 980. gadā un bija dregoviču politiskais centrs. 11. gadsimtā šeit tika radīts Turavas evaņģēlijs — vecākā zināmā grāmata, kas radīta Baltkrievijas teritorijā. 12./13. gadsimtā Turava bija Turovas kņazistes politiskais centrs. 1230. gadā Turava cieta zemestrīcē. 14. gadsimta pirmajā pusē Turava iekļāvās Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Vairākkārtēji nopostīta, tā pamazām zaudēja savu lomu. Pievienota Krievijas Impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimta beigās vairāk nekā puse no Turavas iedzīvotājiem bija ebreji. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada vasara līdz 1944. gada 5. jūlijam Turava atradās vācu okupācijā. 1991. gadā, sabrūkot PSRS, Turava kļuva par neatkarīgās Baltkrievijas pilsētu. 2004. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.
Vedējs (uzvārds)
Vedējs var būt:
Foborga
Foborga (da jeb Fåborg; ) ir ostas mazpilsēta Dānijā, Dienviddānijas reģionā. Pilsēta atrodas Fīnas salā pie Foborgas Fjorda. Foborga tika dibināta 12. gadsimtā. 2021. gadā tajā bija 6966 iedzīvotāju.
Foborga atrodas starp pakalniem, un jūrā ir daudzas Dienvidfīnas arhipelāga salas, t.sk. Ērē un Avernakē. Uz vairākām no šīm salām no Foborgas ostas kursē prāmji. Pilsētas centrā ir daudzas labi saglabājušās vēsturiskās ēkas, ieskaitot 15. gadsimta pulksteņtorni. Četrus kilometros no pilsētas centra atrodas aizsargājamā teritorija "Svanninges kalni" (dāņu: Svanninge Bakker).
Vēsture
Pilsēta pirmo reizi minēta 1229. gada dokumentā kā "Foburgh" (burtiski "lapsas pils" sendāņu valodā), kurā karalis Valdemārs II to pasniedz kā dāvanu savai vedeklai Eleonorai, kura apprecēja vienu no viņa dēliem.
Līdz 19. gadsimta sākumam pakalni uz ziemeļiem no pilsētas bija apauguši ar viršiem, savukārt ielejas tika izmantotas lauksaimniecībai. Kad lauksaimniecība un lopkopība vairs nebija ienesīga, tika iestādīti meži.
Kultūra un ēkas
Foborgā atrodas 1910. gadā dibināts mākslas muzejs — Foborgas muzejs — kurā ir skulptūras un gleznas galvenokārt no 1885.—1925. gadiem.
Foborgas pulksteņtornis (da) ir 15. gadsimtā būvēts patstāvīgs pulksteņtornis. Sākotnēji tas bija daļa no pilsētas pirmās baznīcas — Sv. Nikolaja baznīcas, kas tika iznīcināta pēc Reformācijas.
Rietumu vārti (da) ir vieni no diviem saglabājušamies viduslaiku pilsētas vārtiem Dānijā. Tie celti apmēram 1470. gadā un līdz 19. gadsimta vidum darbojušies kā pilsētas vārti.
Požogi
Požogi ir ciems Lendžu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 259 km attālumā no Rīgas.
Inna Korena
Biogrāfija
Kopš 1979. gada dzīvo ASV. 1986. gadā uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā. Piedalījusies 1987. gada Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā Smederevskā Palankā, kurā dalījusi 6.-7. vietu ar Ildiko Mādlu.
Pārstāvējusi ASV Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Beigusi Jeilas Universitāti un ir speciāliste datorzinātnē.
Eduards Mazels
Eduards Mazels (cz; dzimis, miris ) bija čehu šaha problēmists.
Pēc profesijas bija ārsts.
Šaha kompozīcija
Eduards Mazels sastādījis čehu skolas stila uzdevumus.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Sargāt savu tēvuzemi
"Sargāt savu tēvuzemi" ir 1990. gadā izdota Latvijas dokumentālā īsfilma. Filmas režisore ir Dzintra Geka-Vaska.
Sižets
Filmā pastāstīts par attieksmi pret armiju dažādos Latvijas laika posmos.
Zušvalks
Zušvalks (arī Dižmežgrāvis, Vīgriežu grāvis, Zušu valks) ir Plančvalka kreisā krasta pieteka Talsu novadā.
Tek ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Plančvalkā augšpus tā ietekas Rojā. Zušvalku šķērso valsts autoceļš V1394 (Rude–Ģipka), tā krastos atrodas Dižmežciems.
2017.—2018. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona
2017.—2018. gada Anglijas futbola Premjerlīgas sezona bija 26. Premjerlīgas sezona. Tā sākās 2017. gada 11. augustā un noslēdzās 2018. gada 13. maijā.
Jānis Eglons
Jānis Eglons (1888—1971) bija latviešu izcelsmes skulptors, koktēlnieks un restaurators, Maskavas Paleontoloģijas institūta zinātniskais līdzstrādnieks.
Biogrāfija
Jānis Eglons dzimis 1888. gada 23. septembrī bijušā Jēkabpils apriņķa Biržu pagasta "Saušu" mājās, galdnieka Mārtiņa Eglona ģimenē. Finansiālu apstākļu dēļ 1892. gadā ģimene pārcēlās uz Pēterburgu. Šeit Eglona tēvs vispirms iekārtojās mēbeļu fabrikā, bet pēc tam kā augstas kategorijas meistars viņš pārgāja strādāt uz Carskoje Selo (mūsdienās Puškina) par daiļgaldnieku. Tēva arods ietekmēja arī viņa dēlu. Sešpadsmit gadu vecumā J. Eglons iestājās Mākslas veicināšanas skolā skulptūras nodaļā. Tajā pašā laikā viņš strādāja par mācekli kokgriezēju Sļepuškina darbnīcā. Jau tajā laikā Eglons veica restaurācijas darbus, atjaunojot zaudētus kokgriezumus u.c. pils un parka paviljonu greznojumu detaļas. Līdztekus tam viņš izgatavoja to miniatūrus modeļus, kas vēlāk kļuva par muzeja eksponātiem. Šajā laikā Eglons arī mācīja vidusskolās galdniecību un koktēlniecību.
Pēc boļševiku revolūcijas 1918. gadā Eglons iestājās Sarkanajā armijā un piedalījās kaujās pie Somijas robežas. 1920. gadā viņu tieši no strēlnieku pulka aizkomandēja uz Celtniecības tehnikumu Petrogradā. Pēc gada Eglons demobilizējās un iestājās Štiglica skolas skulptūras nodaļā, bet pēc tam pārgāja uz Mākslas akadēmiju, kuru beidza 1925. gadā.
Bet vēl pirms akadēmijas beigšanas 1923. gadā Eglons pēc Kara medicīnas akadēmijas profesora V.Tonkova ieteikuma tika pieņemts PSRS ZA Ģeoloģijas muzejā (uz šī muzeja bāzes 1930. gadā tika dibināts PSRS ZA Paleontoloģijas institūts). Līdz ar to visa turpmākā Eglona darbība bija saistīta ar mugurkaulnieku paleontoloģiju. Savus pirmos darbus šajā jomā viņš veica PSRS ZA korespondētājlocekļa (vēlāk akadēmiķa) A.Borisjaka vadībā, kurš bija viens no diviem ievērojamākajiem Padomju Savienības paleontologiem šajā nozarē. Viņš restaurēja fosilo mugurkaulnieku (rāpuļu un zīdītāju) kaulus, no koka un ģipša izgatavoja trūkstošās daļas. Tajā pašā laikā Eglons izgatavoja dažādu izmirušo mugurkaulnieku galvaskausu un skeletu kopijas (zinātniskās apmaiņas vajadzībām), kā arī dzīvnieku rekonstrukciju samazinātas skulptūras. Bez visa tā viņš preparēja un montēja kopā dinozauru un seno zīdītāju skeletus. Bez darba, kuru Eglons veica laboratorijas apstākļos, viņš daudz laika veltīja seno mugurkaulnieku meklēšanai un izrakumiem, piedalīdamies gandrīz 40 ekspedīcijās.
Kopā ar Borisjaka turpinātājiem I. Jefremovu un J. Orlovu (vēlāko akadēmiķi) un ar viņu līdzstrādniekiem Eglons piedalījās perma perioda deinocefālu (rāpuļu) izrakumos pie Volgas, indrikotēriju u.c. terciāra zīdītāju izrakumos Kazahijā, terciāra zivju izrakumos Kaukāzā, devona zivju izrakumos Sibīrijā, hiparionu faunas izrakumos Moldovā, dinozauru un terciāra zīdītāju izrakumos Mongolijā un Ķīnā. Kopā ar preparatoru M.Prohorovu un I.Jefremovu Eglons izstrādāja milzīga izmēra, trauslu kaulu speciālu ievākšanas metodiku. Kaulus izraka kopā ar visu iezi, nodrošinot gan pilnīgu materiāla saglabāšanu, gan darbu ātrumu. Ekspedīcijās Eglons apmācīja daudz daudz vietējo un ārzemju preparatoru — izrakumu speciālistu.
HTML5 video
Līdz ar HTML5 specifikāciju tika ieviests video elements, ar mērķi to izmantot video atskaņošanai, daļēji aizstājot  elementu. Video elements tika radīts ar mērķi tam kļūt par jaunu standarta veidu, kā tīmeklī rādīt video, aizvietojot iepriekšējo de facto standartu, kam tika izmantots Adobe Flash spraudnis. Jaunā standarta plašāku pielietošanu sākumā kavēja nespēja vienoties par to, kurus video un audio kodēšanas formātus būtu jāatbalsta tīmekļa pārlūkprogrammās.
Jānis Eglons
Biogrāfija
Palīgu trūkuma dēļ Eglonam nācās daudz laika veltīt tehniskajam darbam, kas ierobežoja viņa radošo darbību. Diemžēl līdz mūža beigām viņš ieņēma pieticīgu jaunākā zinātniskā līdzstrādnieka amatu. 1945. gadā Paleontoloģijas institūts mēģināja panākt, lai viņam piešķirtu mākslas zinātņu kandidāta grādu par skulpturālo darbu krājumu (Eglons epizodiski piedalījās arī pilsoniskā žanra skulptūru darināšanā metro stacijām, memoriāliem u.c.), taču bez sekmēm.
HTML5 video
elementa vēsture
elementu 2007. gada februārī ierosināja Opera Software. Opera izlaida arī pārlūka demonstrācijas versiju, kas tika prezentēta tajā pašā dienā, un manifestu, aicinot padarīt video par tīmekļa "pirmās šķiras pilsoņiem".
elementu piemēri
Šāds HTML5 kodu fragments tīmekļa lapā iekļaus WebM video. "controls" atribūts ļauj izmantot pašas pārlūkprogrammas saskarni atskaņošanas kontrolei. Alternatīvi atskaņošanu var vadīt ar JavaScript, ko izstrādātāji var izmantot, lai izveidotu pielāgotu lietotāja saskarni. Neobligātais "poster" atribūts norāda uz attēlu, ko rādīt video vietā pirms tā atskaņošanas. Tā mērķis ir atainot video saturu.
Jānis Eglons
Biogrāfija
Neskatoties uz to, ka Eglons no Latvijas aizbrauca agrā bērnībā, saites ar Latviju viņš pilnībā nesarāva. Viņš vairākkārt brauca uz Latviju atpūsties, un zinātniskajos komandējumos interesējās par Latvijas Dabas muzeja darbību. Viņa plānos bija arī priekš Dabas muzeja izgatavot savu darbu kopijas. Eglons gatavojās braukt arī uz nesen konstatēto devona zivju atradni Lodē, taču savus plānus realizēt neizdevās. Viņš pēkšņi mira 1971. gada 18. jūlijā.
Piemiņa
Jāņa Eglona vārdā ir nosaukta izmirušu haizivju suga Xenosynechodus egloni Glickman, 1980, kā arī izmirušu bezžokļaiņu ģints Eglonaspis Obruchev, 1959 , dzimta Eglonaspididae un apakškārta Eglonaspidida. Bez to, 2020. gadā uz Paleontoloģijas institūta jubileju Krievijas pasts izlaida pirmās dienas konverti ar profesoru P. Čudinovu un J. Eglonu pie estemmenozuha (Estemmenosuchus uralensis Chudinov, 1960 ) galvaskausa.
HTML5 video
Atbalstītie video un audio formāti
HTML5 specifikācijā nav norādīts, kādus video un audio formātus pārlūkprogrammām būtu jāatbalsta. Lietojumprogrammas var atbalstīt jebkuru video formātu, kas šķiet atbilstošs, bet satura autori, nevar pieņemt, ka jebkurš video būs pieejams visiem pārlūkiem, jo nepastāv minimālās prasības audio un video formātu atbalstam.
HTML5 darba grupa uzskatīja, ka ir vēlams norādīt vismaz vienu video formāts, kuru visiem lietotāja aģentiem (pārlūkiem) būtu jāatbalsta. Ideāls formāts šajā saistībā būtu: Sākotnēji kā HTML5 rekomendētais standarts tika piedāvāts Ogg Theora, jo tam nepastāvēja ierobežojumi no nekādiem zināmās patentiem. Bet 2007. gada 10. decembrī HTML5 specifikācijas tika atjaunināta, aizstājot ar atsauci uz konkrētiem formātiem:
"Lietotāja aģentiem būtu jāatbalsta Theora video un Vorbis audio, kā arī Ogg konteinera formāts."
Padomju impērija
Padomju impērija ir neformāls nosaukums, ko attiecina gan uz pašu PSRS, gan tās pēckara ietekmes zonu, kuras kodolu veidoja komunistiskās Austrumu bloka valstis. PSRS Trešo pasauli uztvēra kā vietu, kurā sacensties par ietekmi ar Rietumvalstīm, galvenokārt ar ASV, un ar komunistisko Ķīnu. Padomju vadītāji arī cerēja, ka vismaz dažās valstīs varētu izveidoties marksistiski režīmi. Savu lielāko globālo ietekmi Padomju impērija sasniedza Leonīda Brežņeva varas pēdējos gados.
HTML5 video
Atbalstītie video un audio formāti
ar tekstu:
"Rezultātā ir notikusi HTML5 video standartu polarizācija starp nozares standarta, ISO-definētiem, bet patentētiem formātiem un bezmaksas, atvērtiem formātiem."
Padomju impērija
Laikā no 1955.-1968. gadam ieročus piegādāja 4,5 miljardu USD vērtībā, no 1966.-1975. gadam 9,2 miljardu USD vērtībā, 1978.-1982. gadā 35,4 miljardu USD vērtībā. Aizvien mazāku ieroču daļu piegādāja par pusvelti draudzīgiem režīmiem, pārvēršot to par valsts peļņas avotu.
Uzstājoties PSKP 25. kongresā Brežņevs paziņoja, ka PSKP atbalsta pasaules apspiesto ļaužu cīņu par brīvību. Sniedzot šo atbalstu, PSRS nevēloties iegūt īpašu labvēlību, politisko ietekmi vai militārās bāzes. 1977. gadā pieņemtās PSRS konstitūcijas 28. paragrāfs definēja, ka PSRS ārpolitika ir virzīta uz to, lai nostiprinātu komunisma celtniecību PSRS, pasaules sociālistisko kustību, nacionālās atbrīvošanas kustību un vienlaikus panāktu pilnīgu atbruņošanos, agresīvo karu izbeigšanu un mierīgu valstu līdzāspastāvēšanu, neskatoties uz to politisko sistēmu.
Padomju sākotnējā politika
Ļeņina un Staļina varas gados valsts un komunistiskā partija piekopa atšķirīgu politiku. Padomju valsts veidoja attiecības ar kapitālistiskajām valstīm, sniedza plašu atbalstu nacionālistiskajiem Afganistānas (Amanulla), Turcijas (Ataturks) un Ķīnas (Čans Kaiši) vadoņiem. Vienlaikus Kominterne vadīja pagrīdes komunistu cīņu pret visu kapitālistisko valstu valdībām. Atklāts padomju militārais atbalsts pirms Otrā pasaules kara tika sniegts Spānijai un Ķīnai. Karš ar Vāciju, Austrumeiropas sovjetizācija un sarežģītās attiecības ar Ķīnu ilga pēdējo Staļina varas desmitgadi.
1953. gada septembrī PSRS parakstīja tirdzniecības līgumu ar Indiju, 1954. gadā piešķīra kredītu Afganistānai. 1955. gada jūnijā pirmajā vizītē Maskavā ieradās Indijas premjerministrs Džavāharlāls Nehru. Ņikita Hruščovs 1955. gadā sāka doties ārvalstu vizītēs, veidot attiecības ar jaunajām Āzijas un Āfrikas valstīm, daudzās no kurām izveidojās vienpartijas režīmi, kam padomju lielvara sniedza militāru un finansiālu atbalstu.
Tuvie Austrumi un Ziemeļāfrika
Jau Hruščova varas pirmajos gados PSRS izveidoja labas attiecības ar Nāsera vadīto Ēģipti un Sīrijas Republiku. 1955. gada 17. septembrī Ēģipte publiskoja 250 miljonus USD vērtu padomju ieroču iegādes līgumu, kas bija noslēgts ar Čehoslovākiju, lai radītu ilūziju, ka tos nepiegādā tieši PSRS. Ieroču piegāde Sīrijai 1957. gadā izraisīja Sīrijas krīzi.
1970. gadā padomju kara aviācija un pretgaisa aizsardzības vienības atklāti darbojās Ēģiptē, lai aizsargātu to pret Izraēlas uzbrukumiem. Kad Nāsers pārtrauca līdzdalību Jemenas pilsoņu karā, PSRS veica tiešas ieroču piegādes Sanas republikāņu režīmam, glābjot to no sakāves. Padomju kara piloti Jemenā veica kaujas uzlidojumus.
1973. gada Jom Kipura kara laikā PSRS veica atbalsta funkciju, piegādājot vismaz 100 000 tonnas ieroču, apkalpojot Sīrijas radarus un labojot tankus. Uzreiz pēc kara Sīrijā izvietoja Kubas bruņutehnikas brigādi. Pēc Sādāta veiktās attiecību saraušanas ar PSRS, Sīrija kļuva par galveno padomju sabiedroto Tuvajos Austrumos.
Naftas resursiem bagātās reģiona valstis Irāka, Lībija un Alžīrija iepirka padomju ieročus lielos apjomos. Lībijas vadonis Muammars Kadāfi prestiža dēļ 1974. gadā noslēdza vairāk nekā 700 miljonus USD vērtu ieroču iegādes līgumu, cita starpā iegādājoties 1500 tankus. Daļa vieglo ieroču no Lībijas nonāca arābu kaujinieku grupu rīcībā. Alžīrija, ar kuru PSRS attiecības iepriekšējos gados bija pasliktinājušās, 1975. gadā bija tuvu karam ar Maroku, un noslēdza 500 miljonu USD vērtu ieroču iegādes līgumu. Lai arī Rietumu nometnē naftas dolāriem bagātais Irānas šahs Mohammads Rezā Pehlevī pēc 1967. gada iztērēja vismaz 850 miljonus USD padomju militārās tehnikas iegādei.
Kārlis Tols
Kārlis Tols (dzimis Rīgā) ir latviešu aktieris.
Padomju impērija
Subsahāras Āfrika
Pret rietumu lielvarām naidīgi noskaņoto valstu veidošanos Āfrikā PSRS uztvēra kā iespēju sadarbības uzsākšanai ar nacionālajiem līderiem, neatkarīgi no viņu attieksmes pret vietējiem komunistiem (tie parasti bija aizliegti vai neiekļuva valdībā). Sākotnēji labākās attiecības izveidojās ar Gvinejas, Ganas un Mali neatkarības vadoņiem. Šo valstu valdošās partijas 1961. gadā ielūdza apmeklēt PSKP 22. kongresu. 1960. gadā PSRS aktīvi iesaistījās Kongo krīzē, atbalstot Lumumbas valdību, un izvēršot plašu kampaņu viņa glābšanai.
Āfrikā PSRS koncentrējās nevis uz ikdienas tirdzniecību, kur tā nevarēja izkonkurēt Rietumus, bet uz palīdzību nacionālās attīstības projektiem, piedāvājot plašas investīcijas un tehnisko palīdzību. PSRS iesaistījās dzelzceļu un ostu celtniecībā, piegādāja lauksaimniecības tehniku. Austrumu bloka valstis palīdzēja attīstīt civilo aviāciju, piegādājot pasažieru lidmašīnas un apmācot pilotus. 1962. gada vasarā sešās Āfrikas valstīs darbojās 1600 padomju un Austrumu bloka speciālisti, kas palīdzēja arī ar vienpartijas politiskās sistēmas izveidošanu un plānveida ekonomikas ieviešanu. Sākās afrikāņu studentu došanās mācīties uz PSRS universitātēm. Daļa no viņiem ātri vīlās padomju realitātē, kamēr citi pieņēma komunistu ideoloģiju.
Kārlis Tols
Aktīvi darbojas neatkarīgajos teātros. Kopš 2016. gada ir štata aktieris Rēzeknes teātrī "Joriks".Darbojas biedrībā "Autisma atbalsta punkts Rēzeknē".
Parhams Magsudlu
Parhams Magsudlu (fa; dzimis Gorgānā) ir Irānas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).
Kārlis Tols
Kopš 2018. gada Jumpravas amatierteātra vadītājs. Filmējies spēlfilmās un augstskolu absolventu diplomdarbu īsfilmās. Nodarbojies ar pasākumu vadīšanu, kā solists un izpildītājs spēlējis vairākās mūzikas grupās.
Padomju impērija
Subsahāras Āfrika
Vairākus Āfrikas valstu neatkarības vadoņus, ar kuriem Hruščova laikā bija izveidojās labas attiecības, drīz gāza militāros apvērsumos. Mali pirmo prezidentu, sociālistu Modibo Keitu gāza 1968. gadā, bet Mali turpināja iegādāties padomju ieročus. Padomju virsnieki apmācīja Mali kareivjus ieroču izmantošanā un veica to tehnisko apkopi. Kongo Tautas Republika, kurā valdīja marksisti, nebija gatava ciešākai sadarbībai ar PSRS, par galveno partneri izvēloties ķīniešus.
Parhams Magsudlu
Biogrāfija
2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 38. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā.
Padomju impērija
Subsahāras Āfrika
Nigērijas pilsoņu kara laikā PSRS 1967. gada augustā sāka piegādāt smago artilēriju, kara lidmašīnas un citus ieročus Nigērijas militārajai diktatūrai. Nigērija, kas bija Britu Sadraudzības valsts, turpmāk sāka ievērot neitrālāku kursu attiecībās ar Rietumiem.
Parhams Magsudlu
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2016. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) un starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumus.
Padomju impērija
Subsahāras Āfrika
Āfrikas dienvidi, kuros sabruka Portugāles koloniālā impērija un izvērsās Portugāles koloniālais karš, deva PSRS jaunu iespēju nostiprināt savu ietekmi kontinentā. PSRS atbalstīja Gvinejas-Bisavas, Kaboverdes Angolas un Mozambikas neatkarības cīnītājus karā pret Portugāli un vēlāk sekojošajos pilsoņu karos. Mozambikā PSRS konkurēja ar Ķīnu, kas pilsoņu karā sākotnēji sniedza lielāko palīdzības daļu valdošajam marksistu FRELIMO režīmam. Mozambika kalpoja par bāzi Zimbabves partizānu grupējumiem, kas arī saņēma padomju un ķīniešu atbalstu. Angolas MPLA marksisti sāka saņemt padomju un kubiešu ieročus 1974. gada augustā. Sākoties atklātam pilsoņu karam 1975. gadā, Angola saņēma plašu padomju ieroču un kubiešu kareivju atbalstu.
Ņemot vērā, ka daudzi Āfrikas konflikti notika starp nelieliem grupējumiem un ar vienkāršiem ieročiem, pat nelielas padomju ieroču piegādes spēja izmainīt militāro situāciju. Piegādes nacionālās atbrīvošanas kustībām parasti veica caur trešajām valstīm, piemēram, Gvineju vai Tanzāniju. Kritiskās situācijās — Angolā un Etiopijā tika ievests Kubas karaspēks, kuru atbalstīja nelielas padomju un Austrumu bloka vienības. Atklāts padomju atbalsts parasti aprobežojās ar flotes un transporta aviācijas atbalstu.
Tanzānijai tradicionāli ciešākās saites bija ar Ķīnu, kas sniedza militārās un ekonomiskās palīdzības lielāko daļu, bet arī šeit PSRS spēja piedāvāt modernākus ieročus. Somālija pēc 1970. gada kļuva par vienu no lielākajām padomju palīdzības saņēmējām un padomju militāro speciālistu kontingents Berberas ostā turpināja pieaugt. PSRS atbalstīja somāliešu vēlmi iegūt franču Džibutiju. Labās attiecības turpinājās līdz negaidītajam Ogadenas karam, kurā Somālija uzbruka citai PSRS atbalstītai valstij — Etiopijai. PSRS pa gaisu uz Etiopiju nogādāja Kubas karaspēku un ieročus gandrīz miljarda dolāru vērtībā, saraujot attiecības ar Somāliju.
Āzija
Indija 1955. gadā nodibināja ciešas attiecības ar PSRS, kas palīdzēja gan ekonomiski, gan militāri. Pēc tam, kad iesākās Ķīnas—PSRS ideoloģiskās nesaskaņas, par padomju galveno sabiedroto Āzijā kļuva Indija, kas kalpoja kā pretsvars Ķīnai. Indieši iegādājās karakuģus un zemūdenes, un ar padomju licenci paši sāka ražot padomju ieročus, tai skaitā MiG-21 lidmašīnas. 1971. gadā Indija un PSRS parakstīja Miera, Draudzības un Sadarbības līgumu, kam sekoja ievērojams tirdzniecības apjomu pieaugums. Taču indieši konsekventi atteicās veidot ciešāku militāro sadarbību. Izveidojoties Bangladešai, PSRS sāka militāru sadarbību ar to, taču attiecības apsīka pēc 1975. gada apvērsuma.
Militārie speciālisti
Atšķirībā no Rietumvalstīm, PSRS līdz pat 1979. gada iebrukumam Afganistānā, centās izvairīties no tiešas savu kareivju iesaistīšanās kaujas darbībās. Izņēmums bija kara aviācijas piloti, un gaisa aizsardzības karaspēka vienības, kas dažreiz iesaistījās gaisa kaujās un apkalpoja modernās zenītraķešu iekārtas. Angolā un Etiopijā tiešo kaujas darbību veikšanai izmantoja Kubas karaspēku.
Ieroču iegādes pavadīja padomju un Austrumu bloka valstu instruktoru grupas, kas ieročus sakomplektēja un vadīja apmācību to lietošanā. Pēc CIA aprēķiniem, 1970. gadu pirmajā pusē instruktoru skaits svārstījās no 13 000 līdz 10 000, no kuriem lielākā daļa atradās Ēģiptē, Sīrijā, Kubā, Irākā un Somālijā. Vairāki tūkstoši klientvalstu virsnieku tika apmācīti PSRS.
Sarežģītās pretgaisa aizsardzības sistēmas, kuru izmantošanai bija nepieciešams padomju instruktoru atbalsts, pārdeva Afganistānai, Alžīrijai, Kubai, Ēģiptei, Indijai, Irākai, Lībijai, Ziemeļvjetnamai, Somālijai, Sīrijai u.c. Dažās no šīm valstīm padomju militārpersonas iesaistījās tiešā karadarbībā.
Aviopiegādes
Pēc arābu sakāves 1967. gadā PSRS četrās nedēļās īstenoja 350 kravas lidmašīnu reisus uz arābu valstīm, lai atjaunotu to iznīcināto bruņojumu. PSRS veica gaisa piegādes Nigērijas valdībai pilsoņu karā pret Biafras nemierniekiem. 1970. gadā PSRS aviācija veica palīdzības piegādes zemestrīcē cietušajai Peru, avārijā zaudējot vienu AN-22. 1973. gada oktobrī padomju kara aviācija veica gandrīz 1000 lidojumus ar piegādēm arābu valstīm. 1975. gada oktobrī sākās ieroču piegādes Angolas MPLA. AN-22 lidmašīnas veica reisus ar uzpildīšanos Ungārijā, Alžīrijā, Mali un Gvinejā.
Magnetohidrodinamika
Magnetohidrodinamika (MHD) ir fizikas nozare, kas pētī elektrību vadošu gāzu vai šķidrumu mijiedarbību ar elektromagnētisko lauku. Nosaukums veidojies kā trīs šajā nozarē svarīgāko jēdzienu apvienojums — "magneto" no magnētiskā lauka, "hidro" no šķidruma un "dinamika" no kustības.
Magnetohidrodinamikā tiek veikti nepārtrauktās vides pētījumi, kā vidi izmantojot plazmu, šķidros metālus, sāļu ūdeni vai elektrolītus. Tiek pētīta elektromagnētisko lauku ietekme uz vides kustību, tās fizikālajiem parametriem. Saskaņā ar MHD fundamentālo koncepciju, magnētiskais lauks kustībā esošā, elektrovadošā šķidrumā inducē strāvu, kas savukārt polarizē šķidrumu un līdz ar to ietekmē sākotnējo magnētisko lauku. Lai veiktu MHD pētījumu matemātisko aprakstu, izmanto vienādojumu sistēmu, kurā apvienoti Navjē-Stoksa vienādojumi no hidrodinamikas un Maksvela vienādojumi no elektromagnētisma nozares.
Par magnetohidrodinamikas pētījumu aizsācēju tiek uzskatīts Hanness Alfvēns, kas 1942. gadā publicēja zinātnisku darbu par elektromagnetohidrodinamiskiem viļņiem. Par fundamentālo darbu un atklājumiem magnetohidrodinamikā 1970. gadā Alfvēns tika apbalvots ar Nobela prēmiju fizikā.
MHD pētījumi Latvijā
Fundamentālie un lietišķie pētījumi MHD jomā vairāk kā 50 gadus tiek veikti Latvijas Universitātes Fizikas institūtā. Šajā laikā iegūti vairāk par 500 patentiem, kas saistīti ar MHD tehnoloģijām. Kopš 1965. gada tika izdots Latvijas PSR Zinātņu Akadēmijas žurnāls Магнитная Гидродинамика, kurā tika publicēti pētījumi MHD jomā. Žurnāls tika izdots krievu valodā un bija vadošais MHD nozarē PSRS. Vēlāk žurnāls sāka iznākt divās valodās — krievu un angļu valodā (galvenais redaktors Jānis Lielpēteris). No 2001. gada žurnāls iznāk tikai angļu valodā ar nosaukumu Magnetohydrodynamics.
Avotkalns
Avotkalns ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 8,0 km no pagasta centra Salacgrīvas un 102,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V143 (Akmeņkalni–Lauvas–Ķekari), Svētupes krastā.
Eduards Prāmnieks
Dzimis laukstrādnieka ģimenē. 1917. gadā iestājās boļševiku partijā. Krievijas pilsoņu kara laikā bija politdarbinieks Latviešu strēlnieku daļās. Mācījies Rietumtautu Komunistiskajā universitātē un Sverdlova Komunistiskajā universitātē. Piedalījās kolektivizācijā. No 1934. līdz 1937. gadam - Gorkijas apgabala komunistiskās partijas pirmais sekretārs, bet no 1937. līdz 1938. gadam — Doneckas apgabala pirmais sekretārs. Kā partijas organizācijas vadītājs ietilpa vietējās troikas sastāvā. No 1937. līdz 1938. gadam — VK(b)P CK loceklis. Arestēts 1938. gada 9. maijā, sodīts ar nāvi. 1956. gadā reabilitēts.
Stīna Nilsone
Karjera distanču slēpošanā
Piedalījusies divās ziemas olimpiskajās spēlēs. 2014. gadā Sočos ieguvusi bronzas medaļu komandu sprintā kopā ar Īdu Ingemarsdoteri. 2018. gadā Phjončhanā izcīnījusi četras medaļas — zeltu sprinta sacensībās, sudrabu stafetē un komandu sprintā un bronzas medaļu 30 km distancē klasiskajā stilā.
Pasaules kausā distanču slēpošanā debitējusi 2012. gada martā. Pirmo individuālo uzvaru PK posmā izcīnījusi Davosā sprintā. Pasaules čempionātos piedalās kopš 2013. gada. 2015. gadā Fālunā izcīnījusi trīs sudraba medaļas — sprintā, stafetē un komandu sprintā. 2017. gadā Lahti ieguvusi vēl vienu sudraba medaļu stafetē. 2019. gadā Zēfeldē izcīnīja divas zelta godalgas (komandu sprintā un stafetē), kā arī ieguva sudraba medaļu individuālajā sprintā.
Karjera biatlonā
paziņoja, ka pāriet no distanču slēpošanas uz biatlonu. debitēja IBU kausā ar 99. vietu sprintā. Ar katrām nākamajām sacensībām rezultāti uzlabojās. Piedalījās 2021. gada Eiropas čempionātā Dušņikizdrojā, ieņemot 42. vietu sprintā un 38. vietu iedzīšanā. 18. februārī IBU kausa posmā Brezno izcīnīja otro vietu stafetē. Pirms 2020.—2021. gada sezonas pēdējā posma Estešundā tika pieteikta startam Pasaules kausā. Pasaules kausā debitēja ar 26. vietu sprintā. PK posmā Rūpoldingā izcīnīja 2. vietu stafetes komandas sastāvā. Pirmo reizi individuāli vietu uz goda pjedestāla pasaules kausa posmos izcīnīja Kontiolahti, ieņemot 3. vietu sprintā.
Žaks Nekērs
Žaks Nekērs (, dzimis, miris ) bija Ženēvā dzimis Francijas valsts darbinieks. Finanšu ministrs karaļa Luija XVI laikā.
Herberts fon Kūlbergs
Herberts fon Kūlbergs (dzimis, miris ) bija vācbaltiešu peldētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gadā Rīgā tirgotāja Artura Vilhelma fon Kūlberga un viņa sievas Elizabetes Marijas Antonijas, dzimušas Berensas, ģimenē.
Piedalījās Stokholmā, kur 100 m brīvā stila priekšpeldējumā ieņēma 4. vietu. Pārstāvējis 1. Baltijas Peldēšanas biedrību. Miris Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada 12. septembrī no ievainojuma.
Pramaniškas
Pramaniškas ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 216 km attālumā no Rīgas.
Hjū Hefners
Hjū Mārstons Hefners (en; dzimis Čikāgā, miris  Losandželosā) bija amerikāņu žurnālu izdevējs, Playboy žurnāla dibinātājs un galvenais redaktors, Playboy Enterprises vadītājs.
Dzīvoja Playboy savrupmājā, Losandželosā, Kalifornijā. Bija trīs reizes precējies, kopumā viņam ir četri bērni.
Bieži tēlojis epizodiskas lomas dažādās filmās. Viņa vārdā ir nosaukta baltastes trušu pasuga Sylvilagus palustris hefneri.
Pamela Butāne
Pamela Butāne (dzimusi 1994. gada 17. jūnijā) ir latviešu scenogrāfe, vizuālā māksliniece, režisore.
Mācījusies Rīgas 1. ģimnāzijā, 2017. gadā absolvējusi Latvijas Mākslas akadēmijas Scenogrāfijas nodaļu. 2019. gadā absolvējusi Latvijas Kultūras akadēmiju teātra režisora specialitātē. Kopš 2016. gada Pamela Butāne aktīvi veidojusi izrādes, izstādes un starpdisciplinārus projektus.
Hals Holbruks
Harolds Rovs "Hals" Holbruks (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu aktieris, televīzijas režisors un rakstnieks.
Pirmo atzinību viņš saņēma 1954. gadā, studējot Denisona Universitātē, par monoizrādi, ko arī pats iestudēja, Mark Twain Tonight!, kurā Hals atveidoja Marku Tvenu. 1966. gadā par Tvena lomu viņš ieguva Tony balvu kā labākais aktieris. Šo titullomu viņš turpināja atveidot vairāk kā 60 gadus, tikai 2017. gadā pārstājot atveidot Tvenu veselības pasliktināšanās dēļ. Karjeras laikā viņš ieguva piecas Primetime Emmy balvas par darbu televīzijā un tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par darbu kino.
Holbruka kino debija bija Sidnija Lūmeta filmā The Group (1966). Vēlāk starptautisku atpazīstamību viņš ieguva ar Dziļās Rīkles lomu 1976. gada filmā "Visi prezidenta vīri". Viņš atveidoja Abrahamu Linkolnu 1976. gada miniseriālā "Linkolns" un 1985. gada miniseriālā North and South. Tāpat viņš ir piedalījies filmās "Džūlija" (1977), The Fog (1980), Creepshow (1982), "Volstrīta" (1987), "Firma" (1993), "Herkuless" (1997) un "Goda vīri" (Men of Honor, 2000).
Holbruka atveidotā Rona Franca loma Šona Penna filmā "Savvaļā" (2007) tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai un Ekrāna aktieru ģildes balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā. 2009. gadā Holbruks atveidoja pensionētu fermeri Ebneru Mīčemu neatkarīgajā filmā That Evening Sun. Viņš atveidoja Frānsisu Prestonu Blēru Stīvena Spīlberga filmā "Linkolns" (2012).
2003. gadā ASV prezidents Džordžs V. Bušs apbalvoja Holbruku ar Nacionālo humanitāro zinātņu medaļu (National Humanities Medal).
Atpūta (Svētes pagasts)
Atpūta ir ciems Jelgavas novada Svētes pagastā, pie Svētes upes, netālu no autoceļa P95 (Jelgava—Tērvete—Lietuvas robeža (Žagare)), piekļaujas Jelgavas pilsētas teritorijai.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Vestienas iela (Rīga)
Vestienas iela ir Rīgas iela, Latgales priekšpilsētas Dārzciema apkaimē. Vestienas iela ir Braslas ielas turpinājums, tā sākas pie Augusta Deglava tilta un beidzas krustojumā ar Pildas ielu.
Ielu savienojumi
Vestienas iela krustojas ar šādām ielām:
Sabiedriskais transports
Pa Vestienas ielu kursē 13. un 20. un 63. maršruta autobusi.
Latvijas Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likums
Latvijas Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likums ir 2020. gada 10. jūnijā Saeimas pieņemts likums, kas nosaka Latvijas administratīvo iedalījumu: Latvijas administratīvo teritoriju un novadu teritoriālā iedalījuma vienību izveidošanas, uzskaites, robežu grozīšanas un administratīvā centra noteikšanas nosacījumus un kārtību, kā arī apdzīvotās vietas statusa noteikšanas, apdzīvoto vietu uzskaites kārtību un institūciju kompetenci šajos jautājumos.
Likums stājās spēkā 2020. gada 23. jūnijā. Iedzīvotāju kopīgās identitātes stiprināšanai un kultūrvēsturiskās vides saglabāšanai un ilgtspējīgai attīstībai pilsētu un pagastu piederību latviešu vēsturiskajām zemēm — Vidzemei, Latgalei, Kurzemei, Zemgalei un Sēlijai — regulē Latviešu vēsturisko zemju likums.
Saturs
Likums satur 14 pantus, kuros skaidrots, ka:
1010. gads
1010. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.