cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Acs
Redze
Redzes sajūtas sniedz informāciju par priekšmetu formu, lielumu, krāsu un dod organismam iespēju pareizi orientēties ārējās vides apstākļos. Redzes analizators sastāv no perifēriskās daļas — tīklenes un nervu šūnām, vadītājceļiem — redzes nerva, redzes traktiem un nervu šūnu sakopojumiem vidussmadzenēs un starpsmadzenēm, kā arī redzes centra šūnām lielo pusložu garozas pakauša daivā. Acs ābola caurspīdīgās daļas — radzene, priekšējās kameras šķidrums, lēca un stiklveida ķermenis sakopo krītošos gaismas starus uz tīklenes un veido uz tās īstu, apgrieztu un samazinātu apskatāmā priekšmeta attēlu. Gaismas uztvere notiek tīklenē nūjiņās un vālītēs, kuras satur redzes pigmentus — olbaltumvielas, kas spēj absorbēt noteikta viļņa garuma elektromagnētisko starojumu. Par redzamo gaismu sauc starojumu ar viļņa garumu 400-760 nm, ko absorbē cilvēka tīklenes redzes pigmenti rodopsīns, jodopsīns un cianopsīns. Absorbētā enerģija izraisa pigmentu molekulu ģeometriskās konfigurācijas maiņu (fotoizmerizācija), kas savukārt rada virkni ķīmisku pārvērtību. Fotoreceptorā rodas uzbudinājums, kas izplatās uz pārējo tīklenes slāņu nervu šūnām un pa redzes nerva šķiedrām uz redzes analizatora kortikālo daļu. Par tīklenes funkcionālo pamatvienību uzskata receptīvo lauku. Tas ietver fotoreceptorus, kuru uzbudinājums tiek pārvadīts uz vienu un to pašu redzes nerva šķiedru. No receptīvo lauku lieluma atkarīgs redzes asums, jo, lai izšķirtu telpā divus apskatāmā priekšmeta punktus, to attēliem receptīvajiem laukiem. Redzes leņķi veido taisnes, kas savieno lēcas mezgla punktu ar abiem apskatāmajiem punktiem. Vesela cilvēka tīklenes centrālā apvidus minimālais redzes leņķis ir apmēram 1 min. Redzes asumu nosaka ar tabulām, kurās 10. rindas burti no 5m attāluma redzami zem 1 min leņķa. Tas atbilst redzes asumam 1,0 normālai redzei.
Krāsu redze
Acs spēj izšķirt dažādu objektu krāsas. Cilvēka acs uztver dažāda garuma (400-760 nm) redzamās gaismas viļņus. Dabā novērojamās krāsas iedala ahromātiskās — baltā, melnā un pelēkā krāsa, hromatiskās — visas pārējās. Cilvēks spēj izšķirt 300 ahromatisko un desmitiem tūkstošu hromatisko krāsu toņu dažādās spilgtuma un piesātināmības kombinācijās. Taču visu krāsu bagātību veido 7 spektra krāsas: sarkana, oranža, dzeltena, zaļa, gaiši zila, tumši zila un violeta; katrai no tām atbilst noteikts redzamās gaismas viļņa garums. Gaismas stari ar dažādu viļņu garumu izraisa tīklenes vālītēs fotoķīmiskus pocesus, kas kairina redzes nervu. Krāsu redze pamatojas uz tīklenes vālīšu spēju novērtēt krītošās gaismas enerģijas sadalījumu 3 starojuma frekvenču spektra apvidos, jo šajās šūnās ir 3 dažādas pigmentvielas, kuru absorbcijas maksimumi atbilst starojumam ar viļņu garumu 430, 540 un 570 nm, proti 3 pamatkrāsām — zilai, zaļai un sarkanai. Ja uz aci vienlaikus iedarbojas dažāda garuma redzamās gaismas viļņi vienādā intensitātē, rodas baltās gaismas sajūta. Var būt pavājināta jutība pret kādu no šīm krāsām: protanomālija — pret sarkano, deiteranomālija — pret zaļo, tritanomālija — pret violeto krāsu. Krāsu aklums — dihromāzija rodas, ja nemaz nevar uztvert vienu no pamatkrāsām. Izšķir krāsu aklumu, kad cilvēks neuztver sarkano krāsu (daltonisms), zaļo vai violeto krāsu. Pirmajos divos gadījumos sarkanās un zaļās krāsas vietā cilvēks redz pelēcīgi dzeltenas nokrāsas. Ja ir pilnīgs krāsu aklums — monohromāzija, visi priekšmeti izskatās pelēki. Krāsu redzes traucējumi parasti mēdz būt iedzimti, biežāk vīriešiem nekā sievietēm. Krāsu redzes traucējumus var radīt tīklenes, redzes nerva un CNS slimības. Krāsu redze ir atkarīga no apgaismojuma. Dienā krāsas var atšķirt labi, vājā apgaismojumā, krēslā un naktī tās vispār nevar atšķirt.
Acs ābols
Acs ābolam (bulbus oculi) ir lodes forma (diametrs ≈2,5 cm, masa ≈7,5 grami) un to iedala divās daļās — acs ābola apvalkos (tunicae bulbi) un acs ābola kodolā (nucleus bulbi).
Acs ābola apvalki
Acs ābolam ir 3 apvalki:
Acs ābola kameras
Saistītas ar lēcu. Priekšējo kameru no priekšpuses norobežo radzenes mugurējā virsma, bet no mugurpuses — varavīksnenes priekšējā virsma un lēcas priekšējā virsma un lēcas priekšējās virsmas daļa zīlītes apvidū. Mugurējā kamera ir cirkulāra sprauga, kas aptver lēcas malu. Tās priekšējo sienu veido varavīksnes mugurējā virsma, bet mugurējo — lēcas saite un starenes muskulis. Abas kameras savieno zīlīte. Acs ābola kamerās atrodas caurspīdīgs šķidrums.
Lēca
Caurspīdīgs, abpusēji izliekts ķermenis, kam priekšējā virsma ir plakanāka nekā mugurējā. Lēcā nav asinsvadu, ne nervu. Tā atrodas aiz zīlītes un varavīksnenes, ietverta kapsulā, ko ar akomodācijas muskuli saista cirkulāra lēcas saite — starainā josliņa. Starenes muskulim kontrahējoties, lēcas saite un kapsula atslābst un lēcas priekšējā virsma vairāk izliecas. Muskulim atslābstot, notiek pretējs process. Tā acs pielāgojas, lai varētu saskaitīt dažādā attālumā esošus priekšmetus.
Acs ābola kodols
Acs ābola kodolu (bulbus oculi) veido lēca un stiklveida ķermenis.
Acs palīgaparāti
Acs palīgaparāti (organa oculi accesoria):
Redzes zuduma novēršana
Acis var bojāt gan slimības, gan traumas. Gadās, ka kaut kas iekrīt acī, caurdur radzeni un sabojā varavīksneni, lēcu vai tīkleni. Acu ievainojumi var rasties, neuzmanīgi lietojot kontaktlēcas. Traumu dēļ aklums rodas aptuveni 4% gadījumu, tomēr visbiežāk aklumu rada tīklenes slimības, glaukoma, katarakta un citas kaites. Cukura diabēta izraisītā retinopātija rada aklumu cilvēkam vecumā no 20 līdz 74 gadiem. Tās gadījumā pārplīst radzenes kapilāri un asinis ieplūst stiklveida ķermenī. Nepārtraukti regulējot glikozes līmeni asinīs, var palīdzēt cukura diabēta slimniekiem izvairīties no šīm komplikācijām. Plankumveida deģerācijas gadījumā tiek noārdītas vālītes, jo dzīslenes asinsvadi paresninās un vairs nepilda savas funkcijas.
Čikāga
Čikāga (en, ) ir trešā lielākā ASV pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Tajā dzīvo gandrīz 10 miljoni iedzīvotāju, ieskaitot piepilsētas. Tā atrodas Ilinoisas štatā, Mičiganas ezera rietumu krastā. Čikāga tika oficiāli dibināta 1833. gadā, un tās nosaukums nāk no indiāņu vārda Čekagou, kas nozīmē “smakojošie sīpoli”, jo agrāk tā bija purvaina vieta, kuros auga savvaļas puravi. Čikāgu dēvē arī par Vēju pilsētu.
Pašlaik Čikāga ir nozīmīgs finanšu centrs, kurā atrodas Čikāgas akciju birža, kas ir trešā lielākā birža ASV. Tās centrā slejas daudzi debesskrāpji. Čikāga ir labi pazīstama arī ar savu mūziku — Čikāgas blūzu un leģendārajiem džeza muzikantiem.
1871. gadā lielākā daļa pilsētas nodega Lielajā Čikāgas ugunsgrēkā, kas izcēlās nelielā zemnieku šķūnī. Tas bija iemesls stingru ugunsdrošības noteikumu izstrādāšanai un piemērošanai.
Pilsētā ir daudz parku. Čikāga ir raksturīga ar lielo imigrantu skaitu. Tajā ir atsevišķi poļu, ukraiņu un lietuviešu kvartāli, izplatīta ir arī spāņu valoda. Pilsētā ir attīstīts sabiedriskā transporta tīkls, ko veido CTA, PACE, RTA un Metra autobusu un vilcienu maršruti, kas darbojas ne tikai pašā pilsētā, bet savieno Čikāgu ar vairāk nekā 40 piepilsētām. Pilsētā ir arī divas lidostas — Midveja un O'Hēra, kas ir visnoslogotākā lidosta pasaulē.
Cilvēki
Čikāgā dzimuši:
Mazumtirdzniecība
Mazumtirdzniecība ir preču pārdošana nelielā apjomā konkrētā vietā — kioskā, veikalā, lielveikalā, pa pastu vai citur tieši patērētāju lietošanai. Mazumtirdzniecība ir process, kurā iepērk preces no ražotājiem vai vairumtirgotājiem un pārdod tās gala patērētājiem viņu personīgajam tēriņam bez īpašās pārstrādes vai apstrādes. Tirdzniecībā mazumtirgotājs, atbilstoši kategoriju vadības politikai, iepērk preces no ražotāja vai importētāja, vai nu pa tiešo vai caur vairumtirgotāju. Mazumtirdzniecība iedalās atkarībā no pārdotajām precēm:
Ainava (žanrs)
Ainava jeb peizāža ir tēlotājmākslas žanrs vai atsevišķs darbs, kas atveido dabas tēlu.
Ainava, kas atkarībā no vietas, kas ir darbā attēlota, var būt lauku, meža ainava, pilsētas jeb urbānā ainava, rūpnieciskā ainava un jūras ainava, kurai tiek lietots apzīmējums marīna, kas tiek izdalīts kā patstāvīgs žanrs. Mākslinieks, kas strādā ainavu žanrā ir ainavists jeb peizāžists. Ainavas teorētiski mēdz arī iedalīt pēc to poētikas: heroiskās, traģiskās ainavas un pastorāles jeb lauku ainavas.
Pirmsākumi
Liela loma ainavai bija jau viduslaikos ķīniešu glezniecībā un grafikā, kad mākslinieki darbos sāka vairāk izmantot ainavas elementu. Iesākumā to atspoguļošanai tika lietotas arhetipiskās zīmes — viļņainas līnijas ūdens attēlošanai, vītnes — mākoņu veidošanai darbos. 13. — 15. gadsimtā mākslinieki ir pakāpeniski tuvojušies reālistiskam ainavas tēlojumam. Taču šajā laikā dabas elementi tika izmantoti kā rotājums, nevis kā darba pamatmotīvs.
Krievi
Krievi (pašnosaukums — русские) ir austrumslāvu tauta Austrumeiropā, skaitliski lielākā slāvu tauta. Kopskaits pasaulē ir ap 150 miljoniem, no kuriem Krievijas Federācijā dzīvo aptuveni 116 miljonu (~80% pēc 2002. gada tautskaites datiem) krievu. Lielākās krievu diasporas kopienas dzīvo Ukrainā, Kazahstānā, ASV, Baltkrievijā un Izraēlā. Pēc valodas, sadzīves kultūras un vēstures īpatnībām iedalās mazākās etniskās grupās, piemēram, gorjuni (горюны), kazaki (казаки), kamčadali (камчадалы), pomori (поморы) u.c. Latvijas krievi kopā ar Igaunijas un Lietuvas krieviem veido Baltijas krievu grupu ar savdabīgu identitāti un valodas īpatnībām, Latvijā turklāt papildus izdalāma vecticībnieku kopiena. Krievi runā indoeiropiešu valodu grupas krievu valodā, kurā ir 3 pamatdialekti — ziemeļu, Maskavas, dienvidu, — un virkne vietējo izlokšņu. Izplatītākā reliģija ir pareizticība.
Latviešu valodā nosaukums "krievi" cēlies no senslāvu cilts krivičiem, kuri apdzīvoja apvidu uz austrumiem — dienvidaustrumiem no mūsdienu Latvijas (mūsdienu Polockas apvidus).
Ainava (žanrs)
Žanra uzplaukums
Ainavas kā žanra uzplaukums saistās ar 16. gadsimta Eiropas ziemeļos atrodošajiem vācu reģioniem, īpaši Donavas baseinu. Šīs zemes makslinieku Albrehta Altdorfera un Krānaha Jaunākā darbi, kas attēloja biezus mežus ar milzīgiem kokiem un starp tiem grūti pamanāmus mazus personāžus, izteica cilvēka neskartu dabu un ģermāņu dvēseli ar tās kaislību uz zemi. Šajā laikā ainavu glezniecībā ir saskatāmas reģionālas atšķirības — Centrāleiropā darinātas iespaidīgu izmēru diženas, pat kosmiskas ainavas, kurās cilvēks jūtas pazudis, attēlojot stāvas nogāzes un augstus kalnus, aiz kurām paveras milzīgi lapotņu un debesu plašumi (Ādams Elsheimers, Albrehts Dīrers). Arī flāmu mākslinieki pievēršas plašiem apvāršņiem, kalniem un klintīm, taču darbos redzamas arī dažas mājas un vientuļi ceļinieki, kas rada iespaidu par apdzīvotu pasauli (Pīters Brēgels Vecākais). Atšķirīgas ainavas tapušas šajā laikā Itālijā, kur tapušos darbos redzamas drupas, villas, mazas pilsētiņas vai lauku saimniecības — cilvēka darbības pēdas.
Krievi
Etnoģenēze
No senslāvu ciltīm vislielākā loma krievu sākotnējā etnoģenēzē bija krivičiem, Ilmeņa slovēņiem un vjatičiem, mazākā mērā — severjaņiem un radimičiem (migrācija un starpetniskie sakari viduslaikos bija ļoti lēni un niecīgi). Kā tauta sāka veidoties 17. gadsimtā līdz ar centralizētas valsts — Krievijas caristes, — nostiprināšanos un izplešanos, pakļaujot pārējās senkrievu zemes un apvienojot tajās dzīvojošo slāvu un somugru elementu vienā valsts varai pakļautā sociālā veselumā, vieniem likumiem un valsts paražām, nivelējot etniskās un etnogrāfiskās atšķirības.
Pēc Zelta Ordas sabrukuma, sākās pastāvīga migrācija uz austrumiem, apmetoties vispirms Volgas upes baseina melnzemes stepē, Pieurālos, pēc tam migrējot tālāk uz Sibīriju (19. gadsimta sākumā krievu migrācijas vilnis sasniedza Aļaskas pussalu).
Ainava (žanrs)
Žanra uzplaukums
Nākamajā, 17. gadsimtā joprojām saglabājas reģionālās atšķirības. Ainava kā žanrs visstraujāk attīstās Holandē, izcilāko 17. gadsimta ainavistu vidū ir minami holandiešu gleznotāji Jakobs van Reisdāls, Jans van Goiens un Salomons van Reisdāls, kuri tolaik mākslīgi izdomātās ainavas aizstāja ar dzimtās Holandes pelēcīgi sudrabotajiem pļavu un upju skatiem, jūru attēlojumiem, kā arī pilsētas skatiem. Šajā zemē arvien vairāk parādās "tīras ainavas". 19. gadsimta otrajā pusē, pateicoties Barbizonas skolai Francijā, izveidojās reālistiskā ainava, kuras tradīcijas vēlāk turpināja Krievijā peredvižņiki — to vidū bija mākslinieki Ivans Šiškins, Aleksejs Savrasovs un Arhips Kuindži. Ainava kā žanrs arī dominēja impresionistu daiļradē, kur mināmi nozīmīgākie ainavisti Kamils Pisaro, Klods Monē, Alfreds Sislē un postimpresionistu daiļradē (Pols Sezans).
Krievi
Etnoģenēze
19. gadsimtā Krievijas impērijā krievu skaits mehāniski palielinājās, pārkrievojot daudzās impērijā dzīvojošajās mazākumtautības un etniskās grupas.
Krievi Latvijā
Pirmās ziņas par lielāku senkrievu kopienu vismaz vairāku simtu kopskaitā pašreizējās Latvijas teritorijā ir kopš 15. gadsimta, kad ar strūgām un plostiem ik vasaru pa Daugavu lejup devās simtiem tirgotāju un amatnieku no Polockas un Vitebskas, lai rudenī dotos atpakaļ.
Ainava (žanrs)
Žanra uzplaukums
Laika dažādība un mākslinieku dzīves vieta ainavām ļāva kļūt arvien daudzveidīgākām. Žanra evolūciju ietekmējusi arī tehnikas, tūrisma un ekonomikas vēsture.
Krievi
Krievi Latvijā
Lielākā skaitā krievu migrācija sākās pēc 1667. gada ortodoksās krievu baznīcas veiktās Nikona reformas, kad, glābjoties no vajāšanām, Latgalē, Sēlijā un Rīgā apmetās lielāks skaits vecticībnieku bēgļu no Krievijas caristes.
Ainava (žanrs)
Nozīmīgākie ainavisti latviešu mākslā
Ainava kā žanrs ieņem ievērojamu vietu latviešu glezniecībā. Pirmais nozīmīgākais latviešu ainavists bija latviešu ainavu glezniecības iedibinātājs ir Jūlijs Feders, bet par izcilāko ainavistu latviešu glezniecībā ir uzskatāms Vilhelms Purvītis, latviešu nacionālās ainavu glezniecības izveidotājs, kā arī viņa skolnieki Eduards Kalniņš, Valdis Kalnroze, Ārijs Skride un Ansis Artums. Nozīmīgāko ainavistu vidū minami arī Jūlijs Madernieks, Kārlis Sūniņš, Kārlis Miesnieks, Kārlis Veidemanis, Nikolajs Breikšs, Indulis Zariņš, Jānis Gailis, kā arī jaunākās paaudzes gleznotāji Aivars Kleins un Jurģis Skulme.
14. novembris
14. novembris ir gada 318. diena (319. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 47 dienas.
Krievi
Krievi Latvijā
Pēc Baltijas zemju pievienošanas Krievijas impērijai 18. gadsimtā, tajās ieradās ievērojams skaits valsts pārvaldes aparāta ierēdņu. Latgalē ieceļoja arī pareizticīgie krievu zemnieki un katoļticīgie baltkrievi. Krievu skaita īpatsvars ievērojami mainījās pēc Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara, kad pēc Latvijas vāciešu izceļošanas un Latvijas ebreju iznīcināšanas krievi kļuva par izteikti lielāko Latvijas mazākumtautību.
Abaks (arhitektūra)
Abaks (no grieķu abax vai franču abaque) arhitektūrā ir plāksne (parasti četrstūraina), kas atrodas kolonnas kapiteļa augšējā daļā, veidojot visaugstāko kolonnas daļu. Abaka pamatfunkcija ir radīt lielāku atbalstošo virsmu arhitrāvam vai arkai, kas uz to balstās.
Klasiskajā arhitektūrā abaka forma un profils mainās atkarībā no ordera. Grieķu doriskajā orderī abaks ir vienkārša, četrstūraina plāksne. Romiešu un renesanses doriskajos orderos tā augšā atrodas cilnis. Joniskajā orderī abaks ir taisnstūrains.
Wikiquote
Wikiquote ir viens no Wikimedia Foundation projektiem, kas ir balstīts uz wiki programmatūru. Šajā projektā tiek apkopoti slavenu cilvēku, grāmatu un filmu citāti. Sākotnēji projekts tika izveidots angļu valodā, bet ar laiku parādījās šādi paši projekti arī citās valodās. Latviešu valodas projekts pašlaik atrodas inkubatorā.
Akadēmiskā māksla
Akadēmiskā māksla ir tēlotājmākslas virziens, kas attīstījās mākslas akadēmijās XVI-XVIII gs. Šajā laikā pēc antīkās un renesanses mākslas parauga tika izstrādāti skaistuma kanoni. Par akadēmisko mākslu dēvē mākslu, kas radīta pēc Francijas Daiļo mākslu akadēmijas (Académie des beaux-arts) standartiem. Klasiski akadēmisma mākslinieki ir Viljams Adolfs Bugro (William-Adolphe Bouguereau), Tomass Kutūrs (Thomas Couture) un Hanss Makārs (Hans Makart). Šādā kontekstā akadēmisko mākslu bieži dēvē par akadēmismu, art pompier vai eklektismu un saista arī ar historismu un sinkrētismu.
Akadēmisma mākslā liela nozīme ir alegorijai. Tai raksturīgas idealizētas formas, tīra līnija un krāsa. Akadēmisma ziedu laikā popularitāti ieguva arī rokoko māksla (piemēram, atkal sāka attēlot Erosu un Psīhi). Akadēmisma mākslinieki ļoti augstu vērtēja Rafaēlu.
Īpašu popularitāti akadēmisms ieguva XIX gs. Tika atklātas daudzas izstādes (īpaši populārs bija Parīzes salons un no 1903. gada Salon d'Automne). Vienas svētdienas laikā apmeklētāju skaits varēja sasniegt 50 000, savukārt divu mēnešu laikā izstādi bieži apskatīja pat 500 000 cilvēku.
Savu popularitāti akadēmisma māksla zaudēja līdz ar reālisma, impresionisma un modernisma attīstību.
Oktaedrs
Oktaedrs (el, no οκτώ — 'astoņi' un έδρα — 'vietas') jeb astoņskaldnis ir regulārs daudzskaldnis ar astoņām skaldnēm, visas regulāra oktaedra skaldnes ir regulāri trijstūri. Oktaedram ir 12 šķautnes un 6 virsotnes. Katrā oktaedra virsotnē kopā saiet četras skaldnes un četras šķautnes.
Oktaedrs ir viens no pieciem Platona daudzskaldņiem. Oktaedra duālais daudzskaldnis ir kubs.
Formulas
Ja a ir oktaedra šķautnes garums, tad:
Virsotņu koordinātas
Oktaedru telpā var novietot tā, ka tā centrs sakrīt ar koordinātu sākumpunktu un visas virsotnes atrodas uz koordinātu asīm. Ja šādi novietota oktaedra šķautnes garums ir \sqrt{2}, tad tā virsotņu koordinātas var pierakstīt šādi:
Oktaedrs sadzīvē
Dažos svētkos, piemēram, Ziemassvētkos, tiek gatavoti puzuri. Tos gatavo no salmiem un tiem ir oktaedra forma (pareizāk sakot, tie ir oktaedra karkass). Viena vienkārša puzura izgatavošanai nepieciešami 12 vienāda garuma salmi, kas atbilst oktaedra šķautņu skaitam.
Bono
Pols Deivids Hjūsons (Paul David Hewson; dzimis, Dublinā, Īrijā), pazīstams kā Bono ir īru dziedātājs un rokgrupas U2 solists. Viņš ir otrais bērns savā ģimenē.
Bono tēvs bija katolis, bet māte - protestante, tādēļ vecāki nolēma, ka pirmais bērns būs protestants, bet otrais - katolis, tomēr par spīti šim lēmumam Bono devās uz protestantu baznīcu kopā ar savu māti un brāli. Bono māte nomira no smadzeņu cerebrālās aneirismas viņas tēva bērēs. Īru dziedātājs apprecējās ar Alisonu Hjūsoni.
Siksts III
Pāvests Siksts III (miris ) bija Romas bīskaps no 432. gada jūlija līdz nāvei 440. gadā un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem.
Sesija (datorika)
Sesija datorikā, pamatā attiecībā uz datortīkliem, ir ar sesijas slāņa palīdzību nodrošināts stabils savienojums starp lietotāju (vai lietotāja aģentu) un serveri, kas sevī ietver liela daudzuma datu pakešu apmaiņu starp lietotāja datoru un serveri. Sesijas parasti tiek īstenotas caur tīkla protokolu (piemēram, telnet vai FTP).
Gadījumos, kad tiek izmantoti transporta protokoli, kas paši par sevi neietver sesiju slāni (teiksim, UDP) vai arī kur sesijām sesiju slānī ir īss mūžs (piemēram, HTTP), sesijas nodrošina augstāka līmeņa programma. Piemēram, datu apmaiņa starp klientu un serveri HTTP protokola ietvaros var saturēt HTTP sīkdatni, pēc kā var identificēt lietotāja stāvokli sistēmā
Siksts III
Par pāvestu kļuva dažas dienas pēc priekšteča Celestīna I nāves. Sponsorējis nozīmīgu ēku celtniecības projektus Romā. Romas katoļu baznīcā Siksta III piemiņas diena ir 28. marts.
Šaušana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 10 metri ar pneimatisko pistoli sievietēm
2008. gada vasaras olimpisko spēļu sacīkstēs šaušanā sievietēm 10 metru distancē ar pneimatisko pistoli notika 10. augustā. Par olimpisko čempionu kļuva Ķīnas sportiste Venjuna Guo. Sacīkstēs piedalījas 44 sportistes. Pēc priekšsacīkstēm 8 labākie sportistes kvalificējās finālsacīkstēm.
Kolonna
Senajā Ēģiptē jau 2600 gadus p.m.ē. arhitekts Imhoteps izmantoja akmens kolonnas, kuru virsma atveidoja niedru saišķi.
Starp izsmalcinātākajām senās pasaules kolonnām jāmin Persijas kolonnas (sevišķi tās, kas atrodas Persepolē). Spiestas kolonnas ar gadījuma ekscentritāti izveido ar kvadrātisku, apaļu, daudzstūra vai gredzenveida šķērsgriezuma formu, bet kolonnas, kurām jāuzņem slodzes ar lielāku ekscentritāti, izveido ar taisnstūrveida šķērsgriezuma formu, vai ar diviem zariem, palielinot šķērsgrizuma izmēru momenta darbības plaknē.
Maxima Grupė
Maxima Grupė UAB jeb Maxima Grupe ir Lietuvas mazumtirdzniecības tīkla uzņēmumu grupa, kas darbojas Lietuvā, Latvijā, Igaunijā, Polijā un Bulgārijā. Tā ir lielākā Lietuvas kapitālsabiedrība un viens no lielākajiem darba devējiem Baltijas valstīs.
Maxima Grupe pieder mazumtirdzniecības veikalu tīkli Maxima (Baltijas valstīs), Stokrotka (Polijā), T-Market (Bulgārijā) un pārtikas elektroniskās tirdzniecības platforma “Barbora”, kas darbojas Baltijas valstīs. Kopš 2013. gada kopumā ir 508 veikali Lietuvā, Latvijā, Igaunijā un Bulgārijā. Katrs veikals piedāvā no 3000 līdz 65 000 zīmolu atkarībā no veikala lieluma.
Grupā strādā vairāk kā 29 500 cilvēku, un tās galvenā mītne atrodas Viļņā, Lietuvā. Maxima Grupe pieder pārvaldītājsabiedrībai Vilniaus prekyba, kas ir viens no lielākajiem mazumtirdzniecības uzņēmumiem Baltijas valstīs un Centrālās un Austrumeiropas reģionā.
Vēsture
Maxima Grupė vēsture sākās 1992. gadā, kad Viļņā tika atvērti vairāki veikali ar dažādiem nosaukumiem, vēlāk tie pārtapa par Maxima veikalu tīklu un citām kompānijām, kuras darbojas Baltijā un citās valstīs. Pirmais Maxima veikals durvis vēra 1998. gadā.
Maxima
Maxima ir pārtikas un nepārtikas preču mazumtirdzniecības tīkls Baltijas valstīs, kura vadība atrodas Lietuvas galvaspilsētā Viļņā. Kopš 2005. gada Maxima kā mazumtirdzniecības ķēde ir pārstāvēta arī Bulgārijā. 2011. gadā visās trijās Baltijas valstīs un Bulgārijā Maxima Grupė piederēja 463 veikali un tirdzniecības centri.
Uzņēmums ietilpst pārvaldītājsabiedrībā Maxima Grupė, kas ir lielākais mazumtirdzniecības veikalu tīkls un darba devējs Baltijā, nodarbinot vairāk nekā 31 tūkstoti darbiniekus piecās valstīs — Lietuvā, Latvijā, Igaunijā, Polijā un Bulgārijā.
Veikalu formāti
"Maxima" tirdzniecības centri un veikali pēc lieluma tiek iedalīti trīs tipos: X, XX un XXX. Divu un triju X „Maxima” tirdzniecības centros daļa tirdzniecības platības tiek iznomāta specializētajiem veikaliem, lai klientam būtu pieejami papildu pakalpojumi un preces.
Flatveras
Flatveras (no), ir klinšainu, neapdzīvotu salu grupa Karalienes Modas Zemes piekrastē Antarktīdā. Izvietojusies Licova-Holma līča ziemeļaustrumos. Ap 4 km platais Ongulas šaurums atdala salas no kontinenta piekrastes. Salas nokartētas pēc norvēģa Larsa Kristensena 1936.-1937. gadu ekspedīcijas aerofotomateriāliem un nosauktas par 'līdzenajām'.
Maxima Grupė
Veikalu formāti
Maxima grupė aptver ap 36% Lietuvas, 24% Latvijas, un 14% Igaunijas mazumtirdzniecības tirgus.
Flatveras
Īstongulas salā kopš 1957. gada darbojas Japānas polārstacija Šova.
Jūnija klimats Latvijā
Jūnija klimats Latvijā. Mēneša vidējā gaisa temperatūra jūnijā ir no +13,3, +13,4 °C Latvijas ziemeļrietumu daļā (Ventspilī, Kolkā) līdz +15,5, +15,7 °C Latvijas centrālās un austrumu daļas dienvidos (Daugavpilī, Bauskā). Jūnijā kopumā Latvijā visaukstākais laiks ir bijis 1928. gadā, kad mēneša vidējā gaisa temperatūra visā Latvijā nebija augstāka par +9...+11 grādiem. Vissiltākais laiks jūnijā kopumā Latvijā ir bijis 1999. gadā, tad mēneša vidējā gaisa temperatūra Kurzemē bija +16...+17, bet Latvijas centrālās un austrumu daļas dienvidos +19...+20 grādi. Kopumā Latvijā jūnija vidējā gaisa temperatūra ir +14,6 °C.
Temperatūra
Mēneša vidējā maksimālā gaisa temperatūra ir no +17, +18 grādiem Kurzemes Baltijas jūras piekrastē līdz +21 grādam Centrālajos rajonos un Austrumlatvijas dienvidos. Līdz šim reģistrētā absolūti maksimālā gaisa temperatūra ir no +31 līdz +35 grādiem un ir uzstādīta galvenokārt 1939., 1988. un 1997. gados. Mēneša vidējā minimālā gaisa temperatūra ir +9, +11 grādi. Līdz šim reģistrētā absolūti minimālā gaisa temperatūra jūnijā ir 0, −5 grādi un ir uzstādīta galvenokārt 1941., 1977. un 1982. gados.
Rērika
Rērika, līdz 1938. gadam - Altgārca, ir kūrortpilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā, uz rietumiem no Rostokas. 1938. gadā, piešķirot pilsētas tiesības, nosaukta par Rēriku, jo pēc tolaik esošā uzskata šeit savulaik atradās vikingu apmetne Rerika. Mūsdienu vēsturnieki Reriku lokalizē tālāk uz rietumiem, pie Vismāras. Pilsētas apkaimē atrodami dolmeni.
Jūnija klimats Latvijā
Nokrišņi
Vidēji 10—15 dienās ar nokrišņiem to vidējā mēneša summa Latvijā kopumā ir 66 mm. Vismazākais vidējais mēneša nokrišņu daudzums ir Latvijas rietumu daļā — Baltijas jūras piekrastē (48—55 mm), vislielākais — austrumu rajonos (70—80 mm ar maksimumu Alūksnē — 82 mm). Ar nokrišņiem visbagātākais jūnijs kopumā Latvijā ir bijis 1928. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums sasniedza 110—220 mm. Atsevišķās vietās dažādos Latvijas rajonos līdz šim vislielākais jūnija mēneša nokrišņu daudzums ir reģistrēts: Latvijas vidienē — 2001. gadā Jelgavas rajona Līvbērzes pagastā — 258 mm, austrumu daļā — 1928. gadā Jēkabpilī — 248 mm, rietumu pusē — 1995. gadā Rojā — 220 mm. Vismazāk nokrišņu jūnijā kopumā Latvijā ir bijis 1969. gadā, tad mēneša nokrišņu daudzums Kurzemes pusē vietām bija tikai 1—3 mm. Citviet Latvijā vismazākais mēneša nokrišņu daudzums ir bijis 7—24 mm.
Antonello da Mesīna
Antonello da Mesīna (Antonello da Messina, dzimis ap 1430. g., miris 1479. g. februārī) bija renesanses laika sicīliešu gleznotājs.
Jūnija klimats Latvijā
Nokrišņi
Dienā ar nokrišņiem to daudzums vidēji ir 5 mm. Līdz šim vislielākais diennakts nokrišņu daudzums reģistrēts Jelgavas rajona Svētes pagastā — 1977. gada 16. jūnijā 3 stundu laikā šeit nolija 105 mm.
Antonello da Mesīna
Biogrāfija
Antonello piedzima ap 1430. gadu Mesīnā. Glezniecību Antonello apguva gan dzimtajā pilsētā, gan Palermo un Neapolē, kur mitinājās aptuveni 1450. gadā. Saskaņā ar 1524. gada vēstuli viņš bijis Nikolo Kolantonio māceklis. Apmēram 1455. gadā Antonello uzgleznoja vairākas "Krustā sišanas". Viņa agrīnajiem darbiem raksturīga flāmu glezniecības ietekme.
Drīmpops
Drīmpops jeb sapņainā popmūzika ir alternatīvā roka un neopsihadēlijas apakšžanrs. Tas radās 1980. gadu vidū un šī mūzika ir piedzīvojusi uzplaukumu tā saucamajā shoegaze ērā, t.i. 90. gadu sākumā.
Antonello da Mesīna
Biogrāfija
1460. gadā Antonello uzgleznoja darbu "Madonnas kronēšana", kurā manāma Pjēro della Frančeskas ietekme. No aptuveni šī laika ir arī darbi "Ābrams un eņģeļi", "Sv. Hieronima nožēla" un "Madonna ar bērnu" (glezna pazudusi). 1470. gadā Venēcijā tapa Antonello pirmais parakstītais un datētais darbs — Salvator Mundi. Atgriezies Sicīlijā, Antonello pabeidza sv. Grēgorija poliptihu.
Jūnija klimats Latvijā
Vējš
Jūnijā Latvijas rietumu daļā vējš pārsvarā pūš no dienvidrietumiem, centrālajos rajonos visbiežākie ir rietumu, ziemeļrietumu un ziemeļu vēji, bet Austrumlatvijā pārsvarā ir rietumu vējš. Vēja vidējais ātrums mēnesī pārsvarā ir 3, jūras piekrastes rajonos — 4, pašā Kurzemes jūras piekrastē 5 m/s. Pašā Baltijas jūras piekrastē praktiski katru gadu jūnijā vēja ātrums (10 minūtēs vidējā vēja ātruma vērtība) var sasniegt mēreni stipra vēja spēku (8 m/s), bet vidēji reizi 28 gados kļūt vētrains (virs 17,2 m/s). Līdz šim jūnijā reģistrētais vislielākais vēja ātrums ir 20 m/s (1968. gadā Ventspilī), kas atbilst vētrainam vējam. Siltajā gadalaikā dažādas izcelsmes laika apstākļu situācijas var izraisīt ievērojamu vēja brāzmainumu jebkurā Latvijas vietā. Tā jūnijā Latvijas rietumu daļā līdz šim vislielākais vēja ātrums brāzmās — 34 m/s — ir novērots 1962. gadā Ventspilī. Latvijas centrālajos un austrumu rajonos līdz šim vislielākās vēja brāzmas ir bijušas 28 m/s un tās ir novērotas 1991. gadā Bauskā un 1998. gadā Rēzeknē. Siltajā gadalaikā, auksto un silto gaisa masu saskaršanās joslā, kad atmosfēras stratifikācija ir ļoti nestabila, Latvijā ir novēroti arī virpuļviesuļi. Tā 1985. gada 26. jūnijā Durbē, virpulis kā sūknis iztukšoja zivju dīķus, norāva ēkām jumtus un gaisā pacēla pat nelielu traktoru.
Drīmpops
Albuma vāciņu dizainā parasti ir tendence veidot izplūdušu pasteļu attēlus vai absolūtu minimālismu.
Antonello da Mesīna
Biogrāfija
1474. gadā Antonello uzgleznoja "Pasludināšanu" un "Sv. Hieronimu", vienu no savām slavenākajām gleznām. Mūža beigās mākslinieks pamatā uzturējās Venēcijā, taču, uz brīdi atgriezies Sicīlijā, uzgleznoja savu slaveno darbu "Jaunava pēc pasludināšanas". Antonello portretiem raksturīgs flāmu skolai specifisks portretējamā attēlojums trīs ceturtdaļu pagriezienā (gandrīz visi šī laika itāliešu gleznotāji cilvēkus attēloja profilā).
Jūnija klimats Latvijā
Citas parādības
Jūnijs un jūlijs gada gaitā ir tie mēneši, kad Latvijā visbiežāk ducina pērkons. Jūnijā Latvijas rietumu daļā un piekrastes rajonos pērkona negaiss ir vidēji 3—4, maksimāli 8—12, pārējā teritorijā vidēji 5—7, maksimāli 12—16 dienas mēnesī. Vidēji reizi 5 gados, bet pie labvēlīgiem apstākļiem 1—3 reizes mēnesī, iespējama krusa. Migla gada gaitā jūnijā ir visretāk, tomēr pat šai mēnesī Baltijas jūras piekrastē ar miglu ir vidēji 5—6, maksimāli 11—13 dienas. Pārējā Latvijas teritorijā ar miglu vidēji mēnesī ir 1—4, maksimāli 3—8, Kurzemes ziemeļu daļā 11 dienas.
Antonello da Mesīna
Biogrāfija
Antonello nomira 1479. gadā Mesīnā. Viņš itāliešu glezniecībā aktualizēja flāmu glezniecības tendences, savos darbos apvienojot itāliešu vienkāršību un flāmu glezniecībai raksturīgās detaļas.
Arka
Arka ir arhitektūras elements, lokveida pārsegums starp balstiem, piemēram, kolonnām vai sienām. Arku pirmoreiz sāka izmantot Indas ielejas civilizācija, pēc tam to sāka lietot arī Mezopotāmijā, Asīrijā, Ēģiptē. Vēlāk arku veidošanu attīstīja Senajā Romā, kur arkas bieži izmantoja virszemes būvju (piemēram, akveduktu) celtniecībā.
Arkas bieži izmantoja romānisko un gotisko katedrāļu celtniecībā.
Kā dekoratīvu elementu arku bieži izmanto islāma arhitektūrā.
Izšķir dažādus arku veidus (skat. attēlus).
Portsmuta
Portsmuta ir pilsēta (city) un vienotā pašvaldība Apvienotajā Karalistē, Anglijā. 2011. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 205 tūkstoši cilvēku. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Hempšīras ceremoniālajā grāfistē aiz Sauthemptonas. Kopā ar Sauthemptonu un citām piepilsētām Portsmuta veido aglomerāciju, kurā iedzīvotāju skaits sasniedz 1,55 miljonus. Portsmuta ir nozīmīga ostas pilsēta, kurā bāzējas arī daudzi kara flotes kuģi.
Sports
Portsmutā bāzējas Pirmās līgas (trešā spēcīgākā līga Anglijā) futbola klubs Portsmouth FC.
Cilvēki
Vairākus dzīves gadus pilsētā pavadījuši rakstnieki Arturs Konans Doils (1859—1930) un Herberts Velss (1866—1946).
Akvedukts
Akvedukts (la — 'ūdens' un ducere — 'vadīt') ir mākslīgs kanāls, kas konstruēts, lai novadītu ūdeni no vienas vietas uz otru.
Lai arī parasti akveduktu celtniecību saista ar senajiem romiešiem, tos jau vairākus gadsimtus agrāk veidoja Tuvajos Austrumos, kur babilonieši un ēģiptieši cēla sarežģītas apūdeņošanas sistēmas. Romiešu stila akveduktus lietoja jau 7 gadsimtā p.m.ē., kad asīrieši uzbūvēja 10 m augstu un 300 m garu akveduktu, lai novadītu ūdeni pāri ielejai uz savu galvaspilsētu Ninīvi.
Romiešu akvedukti tika celti visā Romas Impērijā, it īpaši pašā Romas pilsētā, kur to kopgarums sasniedza 350 km.
Marīna
Marīna (no la — 'jūras') ir tēlotājmākslas žanrs vai atsevišķs mākslas darbs, kas atveido jūras ainavu vai ar to saistītus motīvus. Marīna var ietvert arī jūrmalas, ostu, kā arī zvejnieku darba ainas. Mākslinieks, kas strādā ainavu žanrā ir marīnists.
Marīnas motīvi bija sastopami jau Senās Ēģiptes, Senās Romas, Ķīnas un Senās Grieķijas mākslā, taču par pastāvīgu žanru marīna izveidojās 17. gadsimtā Holandē, kur tapa "tīras ainavas", attēlojot vietējo apkārtni. Marīnas kompozīcijas tika veidotas kā plašas jūras panorāmas ar kuģiem vai laivām un viens no tā laika izcilākajiem flāmu marīnistiem ir minams Jans Porselliss. Divus gadsimtus vēlāk šis žanrs guva plašu izplatību angļu, franču, krievu, vācu un citu tautu glezniecībā. 19. gadsimtā Krievijā plaši pazīstams kļuva izcilākais marīnists Ivans Aivazovskis.
Vēsturiski marīnistu darbos iesākumā bija attēlota jūra, kuģi un laivas, bet, laikam ritot, sāka dominēt cilvēka jūtas un pārdomas par jūras tēmu, cilvēka darbam un cīņai ar jūras stihiju.
Nozīmīgākie marīnisti latviešu mākslā
Latviešu mākslā viens no izcilākajiem marīnistiem ir Eduards Kalniņš. Naivisma manierē marīnas gleznojis Verners Kariņš. Jūras tēmai pievērsušies Jūlijs Feders, Vilhelms Purvītis, Janis Rozentāls. Kā nozīmīgi marīnisti minami arī Aleksandrs Zviedrs, Valdis Kalnroze, Kārlis Melbārzdis, Nikolajs Petraškevičs, Herberts Siliņš, Staņislavs Kreics, Jūlijs Viļumanis, Bruno Aide, Jānis Osis, Laimdonis Grasmanis, Jānis Gailis, Laimonis Kupcis, Jānis Skučs un Uldis Zemzaris, akvarelisti Kārlis Sūniņš, Jānis Brekte, Romis Bēms, kā arī grafiķis Pauls Duškins.
Siksts V
Pāvests Siksts V (dzimis Feliče Pereti di Montalto (it), miris ) bija Romas pāvests no 1585. gada aprīļa līdz nāvei 1590. gadā.
Ticis ordinēts 1547. gadā, 1570. gadā kļuvis par kardinālu. Viņš ir pašlaik pēdējais no pāvestiem, kas pieņēmis Siksta vārdu, tiekot ievēlēts šajā amatā. Par pāvestu kļuva dažas dienas pēc priekšteča Gregora XIII nāves. Samazinājis Kardinālu kolēģiju līdz 70 kardināliem.
Smutnye Vremena
Smutnye Vremena (Juku Laiki) ir ukraiņu programmētāju Dmitrija Demčuka (Humpy) un Nikolaja Kuļika (Mina White) 2003. gadā izveidota daudzspēlētāju tiešsaites lomu spēle uz pārlūmprogrammas ar RPG elementiem. Spēlei nepieciešama piekļūšana Internetā, minimālas prasības ir Microsoft Internet Explorer 5.5+.
Spēles process
Spēles personāži ir orki, cilvēki un elfi. Spēles mērķis ir virtuāla personāža attīstība, kas paredz piedalīšanos cīņās starp spēlētājiem un pieredzes saņemšanu, kā arī kvestu uzdevumu izpildīšanu un dažādu spēļu profesiju apguvi. Personāži tāpat var stāties virtuālās laulībās, iereģistrēt klanus un avīzes, personiskus aizsargus un personas lietas.
Administrācija — klana «Dumpja Laika bruņinieki» locekļi. Dotajiem spēļu personāžiem nav priekšrocību.
Spēļu pasaule sastāv no divām lielpilsētām, Albinaras (pilsētas, kurā nav iespējams maģijas pielietojums) un Avalonas, kā arī dažiem ciematiem. Pārvietošanās pa apkārtnēm un pilsētu tiek izpildīts, izmantojot karti.
Maģija
Spēles pasaule ir dalīta uz diviem apgabaliem, kur var vai nevar pielietot maģiju. Spēļu procesā var izmantot atšķirīgus maģiskus priekšmetus : eliksīrus, rūnas, artifaktus, maģiskus apmetņus un citus priekšmetus.
Rūnas tiek izmantotas cīņā spēļu personāža īpašību pastiprināšanai vai uzbrukumam uz citiem spēlētājiem. Eliksīri tiek izmantoti personāža parametru pastiprināšanai, noguruma samazināšanai. Apburšanu pielietojums ir spējīgs izmainīt cīņas gaitu, pastiprināt līdzgaitnieku vai novājināt pretinieku, iesaukt palīgā spēcīgu sabiedroto vai atsaukt ienaidnieku avatarus. Apburšanu pielietojums patērē maģisku resursu — manu. Pakuplināt izsmelto manas krājumu var maģisku mākslu Akadēmijā. Dievīgas rūnas un apburšanu komplektu spēlētāji var saņemt pēc lūgšanas kādam dievam dievnamā. Avatar - tas ir programmas vadīts personāžs, atnākošs palīgā cīņā pēc īpašnieka izsaukuma. Orbi - tie izseni artefakti, kuros ir noslēgta stihiju enerģija, tiek pielietoti cīņā īpašnieka iespēju uzlabojumam un pretinieka spēju samazināšanai. Maģiski apmetņi - magu apģērbs, kas dod lielāku apburšanuas varbūtību un palielina manas daudzumu.
Profesijas
Dumpja Laikos spēlētāji var apgūt resursu profesijas (ogļracis, pļavsvilpis, mežcirtējs, zvejnieks), tirdznieciskas (tirgonis) un ražojošas (juvilieris, kalējs, alķīmiķis, galdnieks un pavārs). Profesiju apgūšana palīdz nopelnīt spēļes naudu.
Klani
Spēles personāži var apvienoties pa interesēm, kopējiem mērķiem un idejām. Klanos eksistē personīgā hierarhija. Klani viens ar otru var būt dažādās diplomātiskas attiecībās, apvienoties, karot. Personāži, kas pastāv klanos, var sagrābt pilis un uzbrukt viens otram ar klanu uzbrukuma rūnas palīdzību, kā arī atnākt palīgā asiņainā cīņā sabiedrotajiem.
Kvesti
Spēlētāji var piedalīties dažādos kvestos: atsist monstram nolaupīto jaunavu; iziet cauri labirintam, vācot atšķirīgus artefaktus; atsist uzbrūkošajiem monstriem to vai citu lokaciju; nogādāt adresātam vēstuli, kura ir atrasta pilsētas apkārtnēs; uzlaust pazaudēto lādīti; izpildīt svešinieka uzdevumu. Par sekmīgu uzdevumu izpildi dalībnieki saņem atšķirīgus bonusus spēļu naudas, pieredzes, artefaktu, resursu veidā.
Atjaunošana un personāža pastiprināšana
Cīņās spēlētāji saņem traumas, tērē veselību un pagurst. Iegūstot resursus vai strādājot ražošanā, tie tāpat nogurst. Ja neka neuzsākt, personāžs pilnībā renovē veselību par 30 minūtēm un kompensē 100% noguruma par 2 stundām, bet trauma var pāriet par dažām stundām. Ir personāža paātrinātās atjaunošanas daži veidi: atpūsties viesnīcā, privātmājā vai pilī; izārstēt traumu slimnīcā; ieturēties krogā; izdzert maģisku eliksīru, kas samazina nogurumu.
Pastiprināt personāžu tāpat var dažos veidos: saņemt no dieviem rūnas; izdzert eliksīru, kas palielina spēlētāja īpašības; pielietot cīņā maģisku orbu; uzvilkt mugurā bruņas, juvilieru izstrādājumus.
Naudas peļņa
Spēļu valūta ir dukāti un zelts. Dukātus var nopelnīt dažādos veidos: pēc pārejas kārtējā līmeņī, nodarbojoties ar tirdzniecību, ražošanu; strādājot uz projektu, piedaloties godalgu aptaujās, konkursos, turnīros, uzvarot cīņās ar likmēm, veiksmīgi izpildot spēļu kvestus. Zeltu iespējams iegūt pie oficiāliem dīleriem par reālu naudu, bet izmantot to iespējams tikai dāvanu pirkumam specializētajā veikalā.
Likums
Spēlēs likumus jājievero katram spēlētājam. Likumības ievērošanu spēles teritorijā uzmana Svētās Inkvizīcijas Ordenis — īpaša struktūra, ko projekta administrācija pilnvaroja ar plašām funkcijām. Kārtību spēles forumā uzmana moderatori, ko iecēla projekta administrācija. Spēlētājiem ir iespēja tāpat izšķirt konfliktus Zvērināto tiesā.
Spēlētāju sabiedrība
Projektā eksistē klani un klansajti, kas satur lielu daudzumu derīgas informācijas: enciklopēdijas, padomes par kvestiem, izziņu informāciju par spēli un daudz ko citu. Aktualus notikumus atspoguļo spēles avīzes, kuru publicējumi ikdienā parādās uz spēles saita titullapas. Saskarsme tāpat iespējama forumā. Projekta attīstība atspoguļojas «Izziņu izdevimā par spēli».
Spēle apvieno Krievijas, NVS, Austrumu Eiropas un citu valstu spēlētājus, tai skaitā no Latvijas. Spēlētāji veido personiskus saitus, kas ir veltīti projektam, regulāri svin spēles šūpuļsvētkus.
Kamerpops
Kamerpops ir poproka apakšžanrs, kura izcelsmes valstis ir Lielbritānija un ASV. Tas parādījās 1960. gadu vidū no popmūzikas, rokmūzikas un baroka un klasiskā laikmeta klasiskās mūzikas.
Kamerpopam raksturīgas saslāņotas harmonijas, stīgu un pūšamie instrumenti, tāpat arī dramatiski teatrāla mūzikas intensitāte.
19. novembris
19. novembris ir gada 323. diena (324. garajā gadā) pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 42 dienas.
Vārda dienas
Betija, Elizabete, Liza, Līze
Sātiņu pagasts
Sātiņu pagasts bija viena no Kuldīgas apriņķa pašvaldībām tā dienviddaļā. Robežojās ar Saldus pilsētu un Cieceres, Zvārdes, Kursīšu, Pampāļu, Skrundas, Lutriņu un Saldus pagastiem. Pagasta valde atradās Sesilē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Sesile, Sātiņi, Ubeļi (mūsdienās nepastāv).
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Novadnieku un Sātiņu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Saldus rajonā. Mūsdienās Sātiņu pagasta teritorija iekļauta Saldus novada Novadnieku un Zirņu pagastos.
Antablements
Antablements ir klasiskās arhitektūras elements — klasiskā ordera augšējā daļa, ko balsta kolonnas vai pilastri. Parasti antablements sastāv no arhitrāva, frīzes un dzegas (dažkārt frīzi mēdz izlaist — piemēram, Diānas templī Efesā).
Antablementa struktūra katrā no klasiskajiem orderiem — doriskajā, joniskajā un korintiskajā — mainās. Katrā no tiem arhitrāva, frīzes un dzegas proporcijas ir atšķirīgas (atkarīgas no kolonnas proporcijām). Romiešu un renesanses laika interpretācijās antablements parasti sasniedz aptuveni ceturtdaļu kolonnas garuma.
Ārpus klasiskās arhitektūras antablementu izmanto reti.
Dzintarjūra
Dzintarjūra ir sarīkojumu deju studija, kas darbojas Rīgas Skolēnu pilī. Nosaukumu 1982.gadā Rīgas Skolēnu pils sarīkojumu deju kolektīvam deva vadītāji Maija un Ernests Poreiteri, bet vēl agrāk ar nosaukumu Dzintara jūra iepriekšējais sarīkojumu deju kolektīva vadītājs Igors Biļanskis rīkoja plašus starptautiskus deju konkursus. Šobrīd deju studijā darbojas pedagogi Vilmārs un Lolita Ivuškāni.
Darbības virzieni
Dzintarjūra darbojas Rīgas Skolēnu pilī. Mācību programmā ir ietvertas sporta jeb sarīkojumu dejas: lēnais valsis, kviksteps, tango, fokstrots, Vīnes valsis, ča-ča-ča, samba, rumba, pasodoble, džaivs u.c. Studijas Dzintarjūra trenētie deju pāri piedalās un gūst augstus rezultātus daudzās sporta deju sacensībās Latvijā, ir izcīnītas vietas valsts čempionātos, tai skaitā arī Valsts čempiona tituls.
Dzintarjūrā deja ir ne tikai kā sporta veids un iespēja aktīvi trenēties un regulāri piedalīties sporta deju sacensībās, bet arī kā iepēja lieliski pavadīt brīvo laiku, kas veicina pareizas stājas, ritmiskuma un elegances veidošanos. Deju studijā iespēja mācīties ir jebkuram interesentam neatkarīgi no vecuma vai iepriekšējās sagatavotības.
Dzintarjūras audzēkņi vasarā piedalās dažādās atpūtas un deju treniņnometnēs, kā arī paralēli intensīvam deju mācību procesam notiek interesanta un aktīva atpūta — ekskursijas, pārgājieni, sporta spēles, atrakcijas, fiziskās nodarbības svaigā gaisā.
Sacensības Dzintarjūra
Rīgas Skolēnu pils un deju studijas Dzintarjūra pašreizējie vadītāji Vilmārs un Lolita Ivuškāni atjaunoja tradīciju rīkot deju sacensības Dzintarjūra 1999.gadā. Tās ir vienas no Latvijā populārākajām deju sacensībām, katru gadu tās pulcē lielu deju pāru skaitu no Latvijas un kaimiņvalstīm. Nu jau daudzus gadus pēc kārtas šo sacensību ietvaros notiek Latvijas čempionāts Latīņamerikas dejās vai standartdejās.
Stāmerienas pagasts
Stāmerienas pagasts ir viena no Gulbenes novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos. Robežojas ar sava novada Litenes, Stradu un Beļavas pagastiem, kā arī Alūksnes novada Kalncempju, Annas un Jaunannas pagastiem.
Upes
Dzelzupe, Kazupe, Melnupīte, Paparze, Pogupe, Rūdupe.
Ezeri
Kalnienas ezers, Kauguru ezers, Ludza ezers, Pogas ezers, Stāmerienas ezers.
Vēsture
Stāmerienas muiža 1802. gadā atdalījusies no Vecgulbenes kā patstāvīga vienība. Muižas pirmais īpašnieks bijis Johans Gotlībs fon Volfs, bet pēc viņa nāves to mantoja viņa pēcnācēji.
Stāmerienas pagasts (līdz 1882. gadam Stāmeres pagasts) dibināts 1867. gadā. 1920. gada zemes reformas gaitā Stāmerienas muižu 3065 ha kopplatībā sadalīja 151 vienībā; sadalītas Stances, Lāča, Zaķīšu, Irbes, Vilkupurva, Lēpju un Kraukļu pusmuižas; Vārgaļu ciems sadalīts 96 vienībās 25 ha kopplatībā.
1935. gadā tā platība bija 87,9 km² un tajā dzīvoja 2192 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lejas un Stāmerienes ciemus, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Stāmerienes ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1949-1949) un Gulbenes rajonā (pēc 1949. gada). 1954. gadā Stāmerienes ciemam pievienoja likvidēto Kalnienes ciemu, 1960. gadā pievienoja daļu Vecgulbenes ciema teritorijas, 1965. gadā — Litenes ciema padomju saimniecības «Stāmeriene» teritoriju, 1973. gadā — likvidētā Vecgulbenes ciema teritoriju. 1977. gadā pievienoja daļu Annas ciema teritorijas, bet daļu Stāmerienes ciema pievienoja Stradu un Annas ciemiem. 1979. gadā daļu teritorijas pievienoja Stradu ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stāmerienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Gulbenes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vecstāmeriena (pagasta centrs), Kalniena, Stāmeriena, Lāčplēši, Namsadi, Putrāni, Medņi, Āboliņi, Skolas, Stancmuiža, Stūrastas.
Vizma Maksiņa
Vizma Māra Maksiņa ir latviešu koru diriģente. Dzimusi 20.12.1955 Toronto, Kanādā. Bērnībā sākusi dziedāt jauktajā korī Daina, kur vēlāk pildījusi diriģentes pienākumus. Mācījusies saksofona un klavieru spēli, kā arī dziedāšanu Toronto konservatorijā. Izglītība: klavierspēli apguva pie Martas Tūteres-Kundrates, bet dziedāšanu Toronto Karaliskajā konservatorijā. Bakalaura grādu mūzikas pedagoģijā iegūst Rietumonterijas universiātes Mūzikas fakultātē (University of Western Ontario), saņemot D. Džonsona diriģēšanas stipendiju (ieguvusi B.Mus. grādu mūzikas pedagoģijā, dziedāšanā un diriģēšanā). Toronto universitātē iegūst bakalaura grādu mūzikas un vēstures pedagoģijā, saņemot D. Vraita mūzikas stipendiju. Ilgus gadus Vizma Maksiņa strādājusi četrās ģimnāzijās par mūzikas departamenta vadītāju, kur arī diriģējusi korus, vadījusi ansambļus, džeza un pūtēju orķestrus. Darbojusies mūzikas laukā Toronto latviešu skolās, nometnēs un Garezera vasaras vidusskolā. Bijusi diriģente un virsdiriģente 4 jaunatnes dziesmu svētkos, 5 Garezera dziesmu dienās un 13 dziesmu svētkos. Vizma Maksiņa ir bijusi Latviešu Nacionālās Apvienības Kanādā valdes locekle, Kultūras nozares vadītāja un Kanādas latviešu dziesmu svētku rīcības komitejas vicepriekšsēdētāja. Darbojusies Kanādas latviešu dziesmusvētku biedrības valdē un rīcības komitejā, vadījusi mūzikas nodaļu Sv. Henrija ģimnāzijā. 1997. gadā saņēmusi Jaunās Gaitas J. Bieriņa piemiņas fonda balvu. 1983. - diriģē vīru kopkori Milvoku VII vispārējo dziesmusvētku atklāšanas aktā; 1986. - muzicē ar kopkori Kanādas latviešu VIII dziesmusvētkos Toronto; 1988. - vada kopkori VIII vispārējos dziesmusvētkos Indianapolē; 1989. - diriģē kopkori XI rietumkrasta dziesmusvētkos Longbīčā, Kalifornijā. No 1982. gada V. Maksiņa vada Toronto vīru kori "Viesturs", bet ar 1985. g. - pašas dibināto jauniešu vokālo ansambli (kori) "Dzirksts". Iedibinājusi Vizmas Maksiņas stipendiju Pļaviņu Mūzikas skolā, ko var saņemt audzēknis, kurš dzied skolas korī. Stipendijas mērķis – popularizēt Latviešu Dziesmu svētku tradīciju. Atbalsts audzēkņiem, kuri dzied korī, ir pašsaprotams, jo Vizmas Maksiņas dzīves piepildījums ir koru diriģēšana un dziedāšana. Stipendijas pretendentam jābūt labiem un teicamiem sasniegumiem ikdienas mācību darbā, aktīvi jāpiedalās skolas radošajā dzīvē. Stipendija paredzēta audzēkņu mūzikas izglītības atbalstam. Saskaņā ar Valsts prezidenta un Ordeņu kapitula 2021. gada 20. aprīļa lēmumu piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.
Lidija Doroņina-Lasmane
Lidija Doroņina-Lasmane (dzimusi Lidija Lasmane ) ir latviešu disidente, PSRS okupācijas laika pretošanās kustības dalībniece.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1925. gada 28. jūlijā Aizputes apriņķa Ulmales pagastā baptistu Lasmaņu ģimenē. 13 gadu vecumā kristījās Sakas baptistu draudzē. Pēc Otrā pasaules kara uzsāka mācības medmāsu skolā Rīgā. 1946. gada novembrī viņu pirmo reizi apcietināja kopā ar citiem ģimenes locekļiem par medikamentu un pārsienamo materiālu piegādi mežabrāļiem. 1947. gada aprīlī Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka Kara tribunāls L. Lasmanei piesprieda ieslodzījumu uz 5 gadiem, tiesību ierobežojumus uz 3 gadiem, viņas tēvam Andrejam Lasmanim 10 gadus ieslodzījumā, bet mātei trīs gadus nosacīti. Ieslodzījumā Austrumurālu labošanas darbu nometnē (″Vosturallag″) Sverdlovskas apgabalā viņa saslima ar plaušu tuberkulozi. 1951. gadā viņa tika nometināta uz dzīvi Vorkutā, kur iepazinās ar savu nākamo vīru ģeologu Mihailu Doroņinu. Pēc Staļina nāves Lidijai Lasmanei atļāva atgriezties Latvijā, kur viņa dzīvoja pie sava brālēna Edvarda Lasmaņa Mežaparkā. 1970. gadā viņu otro reizi apcietināja par aizliegtās literatūras lasīšanu un norakstu izplatīšanu. Latvijas PSR Augstākā tiesa piesprieda L. Doroņinai divus gadus cietumsoda par ″apzināti nepatiesu izdomājumu izplatīšanu, kuri diskreditē padomju valsts un sabiedrisko iekārtu″, ko viņa izcieta Dzegužkalna sieviešu cietumā Iļģuciemā Rīgā.