cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dzintars Rasnačs
Darba gaitas
Dz. Rasnačs darba gaitas uzsāka rūpnīcas VEF instrumentu fabrikā, kur nostrādājis sešus gadus. Strādādams VEF, iesaistījies Latvijas Tautas frontē.
Politiskā darbība
1988. gadā iestājās PSRS Komunistiskajā partijā. Latvijas Tautas frontē iesaistījās tās pirmsākumos 1988. gadā, kā LTF kandidāts bijis ievēlēts Rīgas Vidzemes priekšpilsētas Tautas deputātu padomē.
Kandidējis 5. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēts. Šī sasaukuma laikā bija "Tēvzemei un Brīvībai" frakcijas konsultants un Saeimas deputāta Aleksandra Pētersona palīgs.
kļuvis par tieslietu ministru Andra Šķēles valdībā. Amatu saglabājis arī A. Šķēles otrajā valdībā un sava partijas biedra Guntara Krasta Ministru kabinetā. No 1997. gada maija līdz jūnijam pildīja arī aizsardzības ministra pienākumus pēc Andreja Krastiņa demisijas. Amatu zaudējis, kad līdz ar 7. Saeimas darbības uzsākšanu tika nomainīta valdība.
1998. gada vēlēšanās ievēlēts 7. Saeimā. Līdz 2000. gada maijam bijis TB/LNNK frakcijas priekšsēdētāja biedrs. Parlamentā bijis Eiropas lietu komisijas sekretārs, Juridiskās komisijas priekšsēdetāja biedrs, bijis četru apakškomisiju loceklis (tai skaitā apakškomisijas darbam ar Administratīvā procesa likumu priekšsēdētājs) un darbojies vairākās parlamentu sadarbības grupās.
2002. gadā kandidējis 8. Saeimas vēlēšanās, sākotnēji nav ievēlēts. Kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās, arī nav ievēlēts. Drīz nonāca Saeimā, jo Roberts Zīle kļuva par Eiropas Parlamenta deputātu. Bija Eiropas lietu komisijas priekšsēdētāja biedrs, Valsts pārvaldes un pašvaldības komisijas loceklis, vairāku apakškomisiju, delegāciju un grupu loceklis.
2006. gadā ievēlēts 9. Saeimā. Ievēlēts par Saeimas sekretāru, bija pastāvīgs Eiropas lietu komisijas loceklis, kā arī Juridisko lietu komisijas priekšsēdētāja biedrs. Darbojās arī Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijas Bērnu tiesību aizsardzības apakškomisijā, Juridiskās komisijas apakškomisijā darbam ar Tiesu iekārtas likumu, vairākās delegācijās un grupās.
2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā no Nacionālās apvienības saraksta. Pirmajā Saeimas sēdē ievēlēts par tās sekretāra Kārļa Šadurska biedru. 2011. gada rudenī Saeimas ārkārtas vēlēšanās ievēlēts 11. Saeimā, kur saglabāja vietu prezidijā, kļūstot par Saeimas sekretāru. 2014. gadā ticis ievēlēts 12. Saeimā.
2014. gada novembrī kļuva par tieslietu ministru Laimdotas Straujumas valdībā. Amatu saglabājis arī Māra Kučinska valdībā. 2018. gada rudenī Dz. Rasnačs kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Maksātnespējas jomā
2014. gada oktobrī Rasnačs atzina, ka maksātnespējas jomā ir problēmas un atsevišķas lietas neesot noregulētas pietiekami augstā līmenī, tomēr uzskatīja, ka problēmas ir krietni pārspīlētas un tās esot jārisina kompleksi kopā ar tiesībsargājošajām iestādēm un pašām bankām. Rasnačs arī pauda viedokli, ka Nacionālo apvienību par maksātnespējas administratoru partiju dēvējot nu jau tikai inerces pēc, atzīstot ka pirms diviem un vairāk gadiem šāda ietekme tiešām esot bijusi, tomēr tagad tādas vairs neesot.
2017. gadā Rasnačs veica maksātnespējas jomas reformu, maksātnespējas administratoriem nosakot valsts amatpersonas statusu, eksamināciju un displināratbildību, kā arī prakses vietās uzsākot pārbaudes. 2018. gadā maksātnespējas administratoru skaits bija samazinājies no 312 līdz 255.
2017. gada 26. maijā Ārvalstu investoru padome Latvijā atzina, ka maksātnespējas jomā kopumā situācija ir uzlabojusies, ļoti augstu novērtējot maksātnespējas procesu uzlabošanā paveikto un atzinīgi novērtējot pieņemto rīcības plānu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas apkarošanai. Eiropas Savienības Padome 2018. gada ziņojumā par Latviju atzina, ka pēdējos gados "ir novērstas konkrētas maksātnespējas regulējuma nepilnības, kas ļāva veikt būtiskus procesa pārkāpumus", vienlaikus gan atzīstot, ka "ēnu ekonomika un tiesu sistēma ir visvājākās jomas Latvijā visumā labvēlīgajā darījumdarbības vidē." Arī Eiropas Komisija atzina, ka "pēdējo gadu laikā ir ievērojami nostiprināts maksātnespējas procesa regulējums", "ieviešot ciešāku uzraudzību, stingrākus noteikumus par interešu konfliktiem un smagākus sodus par amatpārkāpumiem", kā arī pastiprināts regulējums nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanas jomā.
Privātā dzīve
Dzintars Rasnačs bijis precējies četras reizes. Otrā sieva — Ārija Millere (divi dēli), trešā sieva — Antra Krastiņa (dēls un meita). 2016. gadā plašsaziņas līdzekļos parādījās informācija, ka ministram ir līgava: Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas augsta ranga ierēdne Alda Ozola, ar ko viņš 2016. gadā apprecējās.
2008. gadā izdotas grāmatas „Mūsu vēsture: 1985—2005” 2. daļā un Lato Lapsas grāmatā „Simt gudro galvu un citi zvēri” citēts kāds Rasnača paskaidrojums policijai par konfliktu ar bijušo sievu Āriju Milleri, kura lamājoties ar rabarberu kātiem no visa spēka esot viņam situsi pa seju un kaklu, bet pēc to salūšanas ar rokām situsi pa galvu un ar kāju spērusi pa kājstarpi, savukārt pēc Rasnača iecirstās pļaukas ar tālruņa klausuli pārsitusi viņam pieri.
2016. gada 30. marta pusdienu pārtraukumā Rasnačs ministrijas mikroautobusa vadītājam iedeva 20 eiro un norīkoja „steidzamības kārtā” ar mikroautobusu pārvest viņam piederošu skapi no viņa dzīvokļa Āgenskalnā uz viņa līgavas dzīvesvietu Rīgas centrā. Šī rīcība izraisīja rezonansi plašsaziņas līdzekļos. Ministrs par to atvainojās, atzīstot, ka izdarījis rupju profesionālās ētikas pārkāpumu un uzsvēra, ka notikušais bijis „izņēmuma gadījums steidzamības kārtībā”. KNAB pēc publicista Lato Lapsas iesnieguma veica Rasnača rīcības izvērtēšanu, konstatēja tajā likumpārkāpumu un piesprieda ministram 250 eiro lielu sodu.
Rasnača vaļasprieki ir makšķerēšana, hokejs un boulings. Viņš arī aktīvi lieto sociālo tīklus, kur bieži publicē dažādas fotogrāfijas gan no darba, gan privātās dzīves, no kurām gan dažas sabiedrībā izpelnījušās pretrunīgu reakciju par to piedienību amatpersonai. Savukārt citi Twitter lietotāji, tostarp, politiķis Mārtiņš Bondars, politiķis Kārlis Seržants, žurnāliste Olga Dragiļeva un žurnālists Arnis Krauze, Rasnačam vairākkārt pārmetušu savu kritiķu un pretēju viedokļu paudēju bloķēšanu.
No 2016. gada 19. oktobra līdz 15. novembrim Juridiskās koledžas telpās notika Rasnača fotogrāfiju personālizstāde ar motto "Saskati skaisto ap sevi".
2017. gadā iekļauts žurnāla "Kas Jauns" dīvaināko valdības pārstāvju topa pirmajā vietā.
Lietuvas futbola izlase
Lietuvas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Lietuvas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Lietuvas futbola izlasi pārvalda Lietuvas Futbola federācija. Savu pirmo spēli Lietuvas izlase aizvadīja 1923. gadā pret Igauniju. Laika posmā no 1940. līdz 1991. gadam Lietuva atradās PSRS sastāvā, tādēļ šajā laikā Lietuvas futbola izlase nepastāvēja. Pirmo oficiālo spēli pēc neatkarības atjaunošanas Lietuvas izlase aizvadīja 1990. gadā pret Gruziju. Lietuvas izlase 16 reizes ir ieguvusi Baltijas kausu.
Sastāvs
Šāds sastāvs ir pieteikts un pārbaudes spēli pret Igauniju (7.10.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Baltkrieviju (11.10.2020) un Albāniju (14.10.2020).
Milda Palēviča
Milda Palēviča, arī Milda Paleviča-Bite (1889—1972) bija latviešu filozofe, akadēmiskās estētikas aizsācēja Latvijā un mākslas vēsturniece, feministe. Franču filozofa Anrī Bergsona (1859—1941) mācības popularizētāja. Pētījusi estētikas un ar to saistītos filozofijas jautājumus, jo sevišķi iedziļinoties estētikas priekšmeta un estētikas kategoriju pētniecībā, tīrās mākslas un diletantisma analīzē. Rakstījusi darbus par mūzikas estētikas tēmām. Latvijas PSR laikā politisku motīvu dēļ nedrīkstēja strādāt filozofijas jomā.
Dzīves gājums
Dzimusi 1889. gada 5. februārī Lielezerē skolotāja Indriķa Palēviča ģimenē, kas vadīja Lielezeres ministrijas skolu, vēlāk Ropažu nepilngadīgo noziedznieku koloniju (1896—1905), kā arī nodarbojies ar mūzikas pedagoģijas metodikas izstrādāšanu.
No 1901. gada mācījās Štēgmanes privātģimnāzijā, tad Dolgihu komercskolā un Annas Ķeniņas meiteņu ģimnāzijā (1905—1907) Rīgā. 1907. gadā viņu par piedalīšanos 1905. gada revolūcijā apcietināja. 1908. gadā viņa emigrēja uz Vīni, bet pēc tam uz Ženēvu, kur 1909. gadā apprecējās ar savu kādreizējo ģimnāzijas skolotāju Konrādu Bullānu (rakstnieku Falliju). Studēja filozofiju Strasbūras Universitātē (1909—1910), mākslas studiju nolūkā dzīvoja Venēcijā un Florencē (1910—1911), tad studēja mākslu (1911—1914) un filozofiju (1915) Parīzes Universitātē.
Sakarā ar Pirmā pasaules kara sākumu 1915. gadā viņa kopā ar vīru atgriezās Rīgā, tad devās uz Maskavu, kur tā paša gada decembrī Fallijs mira. Milda Paleviča pārcēlās uz Petrogradu no kurienes 1917. gadā devās pie tēva uz Tālajiem Austrumiem un visu Krievijas pilsoņu kara laiku līdz 1920. gadam mācīja valodas gan Mandžūrijas ģimnāzijā gan arī Vladivostokas Universitātē.
1920. gadā viņa kopā ar tēvu atgriezās Latvijā un Latvijas Konservatorijā lasīja lekcijas par estētiku un mākslas zinātni. 1921. gadā viņa salaulājās ar kapteini J. Biti un strādāja par ģimnāzijas skolotāju Rīgā (1921—1923). 1923. gadā turpināja filozofijas studijas Parīzes Universitātē un 1925. gadā Sorbonā ieguva filozofijas doktores grādu ar pētījumu par modernās vācu estētikas kritiskajām un zinātniskajām tendencēm. Pēc tam turpināja lektores darbu Latvijas Konservatorijā un Latvijas Universitātē, kā Latvijas konservatorijas pārstāve piedalījās estētikas un mākslas zinātnes kongresos Hamburgā (1930) un Parīzē (1937). 1936. gadā izdeva rakstu krājumu "Aistētikas problēmas". Bija Latvijas Sievietes darba tiesību aizsardzības biedrības priekšsēdētāja. Otrā Pasaules kara beigās izlēma palikt Latvijā, pirmos pēckara gadus M. Palēviča-Bite lasīja lekcijas filozofijā.
1950. gadā M. Palēviča tika atstādināta no pedagoģiskā darba, jo tika apšaubīta viņas Sorbonnā iegūtā zinātniskā grāda pilntiesību padomju augstākajā mācību iestādē, komisija Maskavā bez jaunas disertācijas aizstāvēšanas atsacījās apliecināt M. Palēvičas zinātnisko kvalifikāciju. Kā vienīgais publicētais darbs bija viņas pētījums par Raiņa estētiskajiem uzskatiem žurnāla "Karogs" burtnīcā. Noraidošu lēmumu par publicēšanu no Latvijas Zinātņu akadēmijas un Latvijas Valsts izdevniecības saņēma manuskripts "Estētiskās domas attīstība Latvijā 19. gs. un 20. gs. pirmajā pusē (līdz 1940. gadam)".
Mirusi 1972. gada 10. augustā. Viņas Latvijas PSR laikā nepublicētie darbi tika izdoti tikai pēc 1991. gada.
Filosofija
Milda Palēviča bija ievērojama intuitīvisma pārstāve Latvijā. Citādi akcentēts vispārinošu atziņu klāsts, kas saglabāja savu nozīmi visā starpkaru posmā, saistās ar intuīcijas izcēlumu mākslas radīšanā un uztverē, kas lielā mērā norāda uz zināmu, inerces radītu, uzkavēšanos 20. gadsimta sākuma aktualitātēs. Estētiķes Mildas Palēvičas publikācijās par mākslu ir analizētas filozofu I. Kanta, B. Spinozas, A. Šopenhauera, psiholoģiskās estētikas pārstāvju T. Lipsa, J. Folkelta. estētiku un mākslas teorētiķu K. Fīdlera, R. Hāmana, M. Desuāra, B. Kristiansena u.c. autoru idejas, kas norāda uz plašu mākslas literatūras klāsta pārzināšanu. Tomēr visnozīmīgākais viņas uzskatu avots bija franču filozofa Anrī Bergsona koncepcija. Lielā mērā M. Palēviču varētu pat uzskatīt par ievērojamāko A. Bergsona ideju popularizētāju Latvijā, jau 1920. gadu sākumā viņa akcentēja, ka mākslas valstība ir fantāzijas tēli, jūtas un pārdzīvojumi, atklājot lietu būtības citādi nekā zinātne un filozofija un, pateicoties intuīcijai, mēs gūstam "viengabalainu, sintētisku lietu aptvertni". Līdzīgi izteikumi par intuīcijas vadošo lomu pieder rakstniekam Eduardam Tūteram, dzejniekam Kārlim Jēkabsonam u.c. autoriem.
Daugavas—Misas kanāls
Daugavas—Misas kanāls ir hidrotehniska būve Ķekavas novadā. Kanāls izbūvēts 20. gadsimta 70. gados, lai novadītu uz Misu, ko intensīvi izmanto Olaines pilsēta komunālajām un rūpnieciskajām vajadzībām, ūdeņus no Ķekaviņas un Daugavas. Kanāls uzņem apkārtējo novadgrāvju ūdeņus, bet tam nav noteikta ūdensgūtnes baseina, jo izrakts pāri ūdensšķirtnei. Sākas no Ķekaviņas augšpus Ķekavas putnu fabrikas, ietek Misā augšpus Plakanciema. Kanālu šķērso autoceļš A5, pie kura ierīkota pārsūknēšanas stacija (jauda līdz 4 m³/s).
Mārīte Seile
Mārīte Seile (bijusi Stupāne; dzimusi Preiļos) ir latviešu pedagoģe, bijusī Latvijas izglītības un zinātnes ministre.
Biogrāfija
Mācījusies Preiļu 1. vidusskolā. Augstāko izglītību ieguvusi Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (maģistra grāds matemātikā) un Tventes Universitātē Nīderlandē (maģistra grāds; apgūta izglītības un apmācības sistēmu veidošanas zinātne).
Strādājusi A. Liepas Neklātienes matemātikas skolā. Laikā no 1992. līdz 1996. gadam strādājusi Preiļu 1. vidusskolā par matemātikas skolotāju un direktora vietnieci. Pēc tam līdz 1998. gadam vadījusi projektus "Sorosa fondā". No 1998. līdz 2004. gadam Seile bija direktore "Skolu atbalsta centrā". Strādājusi arī uzņēmumā VP Market, kur vadījusi mācību daļu un bijusi arī personāla direktore. Celtniecības jomas uzņēmumā "Primekss" ieņēmusi dažādus amatus — bijusi biznesa procesu direktore, personāla direktore, valdes locekle. Vēlāk kļuvusi par "Iespējamās misijas" (izglītības programma, kas pastāv, lai nostiprinātu izglītību kā vērtību Latvijā) vadītāju.
2014. gada novembrī kļuvusi par "Vienotības" virzītu izglītības un zinātnes ministri Laimdotas Straujumas valdībā.
1994. gadā saņēmusi Ata Kronvalda prēmiju.
Prinstona
Prinstona (en) ir pilsēta ASV, Ņūdžersijas štata austrumos. Administratīvi sastāv no divām neatkarīgām daļām — Princeton Township, New Jersey un Borough of Princeton, New Jersey. Prinstonā vairākkārt notikuši referendumi par abu daļu apvienošanu, tomēr vienmēr pārsvaru guvuši apvienošanās pretinieki.
Kaut arī štata galvaspilsēta ir netālu esošā Trentona, kopš 1945. gada štata gubernatora rezidence atrodas Prinstonā.
Cilvēki
Prinstonā dzimuši:
Ķīsis
Ķīsis (Gymnocephalus cernuus) ir asaru dzimtas (Percidae) saldūdens zivis, kas izplatīta Eiropā un Āzijas ziemeļos. Latvijā ķīsis ir bieži sastopama zivs, kas zivsaimniecībai kaitīga un grūti izskaužama. Tas ir nopietns pārējo zivju barības konkurents.
Izskats un īpašības
Ķīsis ir neliela zivs, kas lēni aug. Tā garums Latvijā ir līdz 20 cm, masa līdz 120 g. Neskatoties uz savu mazo augumu, ķīsis ir agresīva zivs. Ķīsis šķērsgriezumā ir samērā apaļš. Mugura brūngana, sāni brūnganzaļi vai pelēcīgi, ar melniem, nelieliem plankumiem. Raibumiņi ir arī uz muguras un astes spuras. Vēders dzeltenīgs vai balts. Ķīsi no maza zandarta var atšķirt pēc asās muguras spuras, kas ķīsim proporcionāli ir lielāka, toties stagaram tādas nav vispār - tikai atsevišķi dzeloņi. Un ķīsim nav sarkanu spuru kā asarim. Turklāt ķīša muguras spuras abas daļas (pirmā ar asajiem stariem, otrā ar mīkstiem) ir savienotas, kas citām asaru dzimtas zivīm visbiežāk ir atdalītas. Mute ar sīkiem zobiem, vērsta uz priekšu vai nedaudz uz leju. Žaunu vāki ar dzeloņiem.
Uzvedība
Sastopams upēs un ezeros, arī jūrā upju grīvu rajonos. Dzīvo lielos baros. Pamatbarība ir zooplanktons un bentoss, labprāt ēd trīsuļodu kāpurus, nelielas dēles, vaboles un citu zivju ikrus. Aktīvi visu gadu. Dzimumgatavība iestājas 1—5 gadu vecumā, sasniedzot 3—12 cm. Nārsto zālainās vietās no apriļa līdz jūlijam, kad ūdens temperatūra 3—23°C. Nārsta dziļums 20 cm līdz 16 metri. Mātīte nērš 400—200 000 ikru. Ikri pielīp pie augiem, akmeņiem un cita substrāta, to attīstība ilgst 5—18 dienas.
Lietuvas Futbola federācija
Lietuvas futbola federācija ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Lietuvā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Lietuvas A līgu, kā arī atbild par Lietuvas futbola izlasi. LFF galvenā mītne atrodas Viļņā. Asociācija tika dibināta 1922. gadā, 1923. gadā to uzņēma FIFA. Padomju okupācijas gados tā vairs nebija FIFA locekle, bet atkal iestājās tajā 1992. gadā pēc Lietuvas neatkarības atgūšanas.
Elektroniskā tirdzniecība
Elektroniskā tirdzniecība (saīsinājumā e-tirdzniecība) jeb elektroniskā komercija (saīsinājumā e-komercija) ir preču un pakalpojumu tirdzniecība, izmantojot datortīklus.
Elektroniskās tirdzniecības priekšrocības slēpjas interneta globālajā izplatībā un pieejamībā, kas uzņēmējiem šo tirdzniecības veidu ļauj attīstīt ģeogrāfiski neierobežotos apmēros.
Iedalījums
Elektronisko tirdzniecību var iedalīt pēc iesaistīto pušu veida:
Visvairāk uzmanības nepieciešams veltīt tieši B2B un B2C sistēmām, jo tās veido elektroniskās tirdzniecības pamatu. Taču, pēc dažiem ekspertu vērtējumiem, B2B tirgus varētu būt reizes desmit lielāks par B2C tirgu, jo tas galvenokārt ir vairumtirdzniecības tirgus, kas sagādā preces B2C tirdzniecībai.
Tiesiskā vide
Elektroniskās tirdzniecības tiesiskā vide Latvijā kā Eiropas Savienības (ES) dalībvalstī pamatā veidojas uz ES regulu un direktīvu, kas ir iestrādātas Latvijas normatīvajos tiesību aktos, bāzēs. Tādējādi var teikt, ka elektroniskās tirdzniecības tiesiskā vide Latvijā pamatos ir sakārtota.
Valstiskā līmenī elektroniskajai tirdzniecībai lielāku nozīmi piešķīra "Koncepcija par elektronisko komerciju", kas Ministru kabinetā pieņēma 2001. gada 13. martā.
Darījuma slēgšana
Atšķirība no parastajām darījumattiecībām, iesaistītās puses fiziski viena otru nesatiek. Priekšstatu par darījuma partneri sniedz vienīgi elektroniskā informācija. Tāpat kā tradicionālā tirdzniecībā, arī elektroniskajā tirdzniecībā, lai uzticētos, jāzina, ar ko darījums tiek slēgts:
Žozē Marija Esa de Keirošs
Žozē Marija Esa de Keirošs (pt, mūsdienu transkripcijā Queirós; dzimis Povuadeverzimā (Póvoa de Varzim), miris  Parīzē) bija portugāļu rakstnieks. Tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem reālisma rakstniekiem ne tikai Portugālē, bet visā tālaika Eiropā.
Dzimis ārlaulībā. Studēja Kiombras universitātē, kur iepazinās ar dzejnieku Antero de Kentālu un publicēja pirmos darbus. 1869. un 1870. gadā atradās Ēģiptē, kur piedalījās Suecas kanāla atklāšanā. No 1874. līdz 1879. gadam Esa de Keirošs strādāja Portugāles konsulātā Ņūkāslā pie Tainas. Šajos gados tika publicēti ievērojamākie Esas de Keiroša romāni - "Tēva Amaru noziegums" (O Crime do Padre Amaro, 1875), "Brālēns Baziliu" (O Primo Basílio, 1878) un "Maji" (Os Maias, 1888). 1888. gadā Esa de Keirošs kļuva par Portugāles ģenerālkonsulu Parīzē. Dzīvoja Neijī pie Sēnas. 1900. gadā mira no tuberkulozes.
Esas de Keiroša darbi tulkoti vairāk kā 20 valodās.
Mein Teil
Mein Teil ir vācu grupas "Rammstein" pirmais singls no ceturtā studijas albuma "Reise, Reise". Singls izdots. Singla pārstāvētā dziesma tika nominēta 2006. gada Grammy balvai par labāko smagā metāla izpildījumu.
Videoklips
Videoklipa pamatā ir stāsts par Arvīnu Maivesu — cilvēkēdāju, kurš savus upurus meklēja internetā.
Klipa filmēšana norisinājās 2. un 3. jūnijā Berlīnē. Pirmajā dienā filmēja paviljonos, kur katrs grupas dalībnieks darīja kameras priekšā, to ko uzskatīja par visatbilstošāko šai dziesmai. Otrajā dienā filmēšana notika pilsētā, kur filmēja kā bundzinieks ved pie siksniņas pārējos grupas dalībniekus. Klipa režisors ir Zorans Bihačs (Zoran Bihac), kurš ir arī klipa "Links 2 3 4" režisors.
Ir divas videoklipa versijas — ar cenzūru un bez. Cenzētajā versijā nav iekļauts skats ar eņģeļa minetu.
Nominācijas
Dziesma, 2005. gadā, tika nominēta Grammy balvai kategorijā "Labākais smagā metāla izpildījums".
Dziesmu saraksts
CD Maxi
CD Single
2 x 12" vinyl (ierobežotais izdevums - 1000 kopijas)
Lihtenšteinas futbola izlase
Lihtenšteinas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Lihtenšteinas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Lihtenšteinas futbola izlasi pārvalda Lihtenšteinas Futbola asociācija. Lihtenšteinas izlase ir viena no vājākajām Eiropas valstu izlasēm, un tā nekad nav kvalificējusies ne Pasaules, ne Eiropas čempionātu finālturnīriem. Lielākais Lihtenšteinas futbola panākums ir izlases izcīnītais neizšķirts 2-2 pret spēcīgo Portugāles izlasi 2006. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā.
Džosers
Džosera tēvs bija faraons Hasehemiu, tomēr nav zināms, vai Džosers faraona amatā nomainīja tēvu, vai arī viņu starpā bijis vēl kāds faraons.
Džosera valdīšanas laikā Ēģipte apvienojās vienā valstī ar galvaspilsētu Memfisā. Vēl viņa valdīšanas laikā tika uzsākta piramīdu celtniecība. Džosers tika apglabāts Imhotepa (pirmais arhitekts vēsturē, kas zināms pēc vārda) būvētajā "kāpņu piramīdā" Sakārā. Šī piramīda ir pasaulē pirmā zināmā monumentālā akmens celtne.
Pedofilija
Pedofilija ir seksuāla novirze, kas izpaužas kā dzimumtieksme pret personām pirmspubertātes vecumā vai agrīnajos pusaudžu gados. Personas, kam piemīt pedofilija, tiek dēvētas par pedofiliem. Pedofili parasti tiek definēti kā 16 vai vairāk gadus vecas personas, kas izjūt dzimumtieksmi pret nepilngadīgām personām vai bērniem, kas ir vismaz piecus vai vairāk gadus jaunāki par personu, kam piemīt šī dzimumtieksme.
Pedofiliju, tāpat kā daudzas citas seksuālas novirzes, mēdz uzskatīt arī par garīgu slimību. Tā ir iekļauta Starptautiskajā slimību klasifikatorā (ICD) un Diagnostikas un statistikas rokasgrāmatā (DSM).
Izplatīta parādība sabiedrībā ir pedofilijas jaukšana ar bērnu seksuālo izmantošanu. Ne visi cilvēki, kas veic seksuālu vardarbību pret bērniem, ir pedofili. Tāpat ne visi pedofili izmanto bērnus savām seksuālajām vēlmēm.
Normatīvais regulējums
Pedofilijas kriminalizēšana Rietumu pasaulē ir sākta tikai pēdējo gadsimtu un gadu desmitu laikā ar tendenci aizvien vairāk palielināt pieļaujamo vecumu, kad tiek izdarītas seksuālās attiecības. Galvenie lietiskie pierādījumi, lai personu notiesātu par pedofiliju, ir dzimumtieksmes apmierināšanas akts, kā arī nepilngadīgu personu seksuāla rakstura materiālu glabāšana un izplatīšana.
Pirmās seksuālās aktivitātes ar citu personu (tai skaitā pieaugušo) atļaušanas vecums<br/ > un laulību izdarīšanas vecums dažādās pasaules valstīs
ASV administratīvais iedalījums
ASV ir federāla valsts, kuru veido 50 štati (states), 1 federālais apgabals (Federal District) un 14 salu grupas (insular area), no kurām 5 ir lielas aizjūras teritorijas. Sakarā ar dalītu suverenitāti starp katru ASV štatiem un ASV federālo valdību amerikāņi ir pilsoņi gan visā valstī, gan štatā, kurā viņš dzīvo. Pēc iedzīvotāju skaita vislielākais štats ir Kalifornija (38 802 500), savukārt vismazākais ir Vaiominga (584 153). Pēc platības vislielākais štats ir Aļaska (1 717 860 km²), savukārt vismazākais — Rodailenda (3140 km²). Katram štatam ir sava konstitūcija, taču visi štati ir atbalstījuši arī kopējo ASV Konstitūciju. Ratificējot ASV konstitūciju, štatiem ir nodotas konkrētas ierobežotas suverēnās pilnvaras federālā valdībā. 48 no 50 štatiem sīkāk iedalās apgabalos (pārējos divos štatos ir apgabaliem ekvivalentas vienības). Visvairāk to ir Teksasā — 254 apgabali, savukārt vismazāk — Delavērā — 3 apgabali. Kopā ASV teritoriju 2013. gada 1. janvārī veidoja 3143 apgabali.
Sākotnēji pastāvošie trīspadsmit štati bija trīspadsmit koloniju pēcteči, kas pretojās britu likumiem. Pēc tam lielākā daļa štatu tika pievienoti no teritorijām, kas tika iegūtas Pilsoņu kara laikā vai arī kuras iegādājās ASV valdība. Vēl citi izņēmumi ir tie štati, ko veidojuši sākotnējo trīspadsmit štatu teritorijā dzīvojošie. Savienoto Valstu vēstures pašā sākumā tika izveidoti šādi trīs štati: Kentuki no Virdžīnijas; Tenesī no Ziemeļkarolīnas; Meina no Masačūsetsas. Amerikāņu pilsoņu kara laikā Ziemeļvirdžīnija atdalījās no Virdžīnijas. Visjaunākais štats — Havajas — ieguva štata statusu 1959. gada 21. augustā. Štatiem nav tiesību atdalīties no savienības. Štati kopā veido liela mēroga ASV zemes masu; vēl divas citas teritorijas, kas uzskatāmas par neatņemamu ASV valsts daļu, ir Kolumbijas distrikts, federālais apgabals, kur atrodas galvaspilsēta Vašingtona; un Palmiras atols, kas ir neapdzīvota, bet ietilpst valsts teritorijā Klusajā okeānā un atrodas Klusajā okeānā.
ASV Mazās Aizjūras Salas
1pretendē Haiti
2pretendē Māršala Salas
Līvu gals
Līvu gals jeb Līvu zeme (de) bija pārsvarā līvu apdzīvotā Rīgas arhibīskapijas daļa starp Rīgas līci, Salacas un Gaujas upēm, ko no arhibīskapijas "Letu gala" (Lettland) atdalīja ordenim piederošais Gaujas koridors.
Teritorija
Rīgas arhibīskapijas Līvu gala teritorijā tiesiski bija izšķiramas trīs zemju kategorijas:
Draudžu novadi
Arhibīskaps Silvestrs Stodevešers 1457. gada 7. februārī izdeva t.s. "Silvestra žēlastību", kas arhibīskapa vasaļiem paplašināja mantojuma tiesības. Dokumentā bija minēti šādi Līvu gala draudžu novadi (kerszpel):
Pārvaldes centrs
Arhibīskapijas Līvu gala pārvaldes centrs 14.—16. gadsimtā bija Limbažos (Lemsal). 1385. gadā arhibīskaps piešķīra Limbažiem pilsētas tiesības pēc Rīgas tiesību parauga. Pilsēta bija Hanzas savienības locekle un Līvu gala saimnieciskais centrs. No Limbažiem pa Svētupi iekšzemes preces (medu, vasku, ādu, labību) veda līdz jūrmalai, kur pārkrāva jūras kuģos, kas tās nogādāja Lībekas, Visbijas un citu Hanzas pilsētu ostās. Limbažu pilī arhibīskaps uzturējās no februāra līdz Vasarsvētkiem. Vasarsvētkos šeit risinājās "vasaļu dienas", kur notikusi vasaļu savstarpējā tiesāšanās un apspriedes.
Mūsdienās
Mūsdienās bijušā arhibīskapijas Līvu gala teritorijā atrodas Limbažu, Siguldas (daļēji), Cēsu (daļēji), Valmieras (daļēji), Saulkrastu un Ādažu novadi.
Kārlis III Resnais
Dzīves laikā Kārlis III pārvaldīja dažādas sava vecvectēva Kārļa Lielā pārvaldītās impērijas daļas. No 884. (pēc Karlomana II nāves) līdz 888. gadam pārvaldīja Rietumfranku valsti, no 882. līdz 887. gadam — Austrumfranku valsti. Vēl bijis Itālijas karalis (879—887), par imperatoru pāvests Jānis VIII viņu kronēja.
Latvijas Korporāciju apvienība
Latvijas Korporāciju Apvienība (L!K!A!) bija visu Latvijas studentu korporāciju jumta organizācija trimdā.
Vēsture
Latvijas Korporāciju Apvienības aizsākumi meklējami jau 1946. gadā, kad Vācijā, Eslingenas latviešu bēgļu nometnēs esošie burši sāka apzināt savus biedrus. Drīz arī sākās diskusijas par kādas stabilākas apvienības radīšanu. 1946. gada oktobrī Eslingenā tiek izveidots Veco vīru akadēmiskais klubs, kas apvienoja dažādu korporāciju biedrus, galvenokārt studijas jau sen beigušus filistrus.
Tomēr par konkrētu L!K!A! aizsākumu var uzskatīt 1948. gadā Eslingenē organizētā tautu komerša laikā notikušo latviešu studentu korporāciju pārstāvju sapulci kura nolēma sākt statūtu izstrādāšanu organizācijai, kas varētu pildīt kādreizējā Prezidiju Konventa uzdevumus jaunajos, trimdas apstākļos. 1949. gadā sanāca kārtējā korporāciju pārstāvju sapulce, kas pieņēma jaunās organizācijas statūtus un ievēlēja pirmo prezidiju. Šis notikums arī tiek uzskatīts par oficiālu Latvijas Korporāciju Apvienības dibināšanas brīdi.
Sākoties latviešu izceļošanai no Vācijas L!K!A! izlēma savu centru pārcelt uz Ņujorku, ASV. 1950. gadā L!K!A! uzsāka darbu pie visām korporācijām saistošas likumdošanas izstrādes, kas būtu piemērota trimdas apstākļiem. Dibinot šāda tipa organizāciju bija nepieciešams radīt pavisam jaunus institūtus un darbības formas, jo trimdas apstākļos nebija iespējama Prezidiju Konventa atjaunošana tā pirmskara veidolā. Viens no jaunievedumiem bija korporāciju kopu izveide. Tajās apvienojās dažādu korporāciju, vienuviet dzīvojoši biedri. L!K!A! koordinācijā un uzraudzībā šis kopas kļuva par galveno buršu tradīciju uzturētāju, tās ievēlēja savus, lokālus prezidijus. Visā pasaulē pastāvēja apmēram 46. L!K!A! atzītas korporāciju kopas.
Kopš 1954. gada L!K!A! izdod žurnālu Universitas kuru līdz 1940.gadam izdeva Prezidiju Konvents Rīgā. 1957. gadā L!K!A! vadībā tika pieņemta kādreizējā Prezidiju Konventa prakse un rotācijas kārtībā, pēc vecākuma principa katra korporācija noteiktu laiku kļuva par prezidējošo. 1970.gadā Latviešu nacionālo mērķu atbalstam L!K!A! dibina Tēvijas fondu, kurā līdzekļus veido korporāciju un individuālu buršu ziedojumi.
1990. gados L!K!A! rindas pameta vairākas korporācijas. Samazinoties kopējam biedru skaitam ārzemēs un praktiski visu korporāciju globālajiem prezidijiem pārceļoties uz Latviju, organizācijas darbība šobrīd ir apsīkusi. Tomēr tā joprojām ir galvenā jumta organizācija visiem ārpus Latvijas esošajiem korporāciju biedriem, kas iespēju robežās, cenšas sadarboties ar atjaunoto Prezidiju Konventu.
Atbalsts
Latvijas Korporāciju apvienības Tēvijas fonds ir Latvijas Universitātes fonda bronzas mecenāts.
Sadarbību ar LU Fondu aizsākuši jau 2006. gadā, kad LU fonds viesojās Amerikā un iepazīstināja Tēvijas fondu ar stipendijas "Ceļamaize" mērķiem. Kopš 2009. gada Tēvijas fonds ziedo sociālajai stipendiju programmai Ceļamaize.
Dalīborganizācijas
1.	Lettonia
2.	Fraternitas Arctica (krievu) - šobrīd tikai P!K! sastāvā
3.	Selonija
4.	Lettgallia
5.	Talavija
6.	Fraternitas Lettica
7.	Latvia
8.	Ventonia - šobrīd tikai P!K! sastāvā
9.	Tervetia
10.	Beveronija
11.	Philyronia -šobrīd tikai P!K! sastāvā
12.	Fraternitas Metropolitana - šobrīd tikai P!K! sastāvā
13.	Fraternitas Vesthardiana
14.	Fraternitas Academica
15.	Fraternitas Lataviensis
16.	Patria - šobrīd tikai P!K! sastāvā
17.	Fraternitas Livonica - šobrīd tikai P!K! sastāvā
18.	Vendia
19.	Salgalia - slēgta
20.	Lacuania - šobrīd tikai P!K! sastāvā
21.	Ruthenia (krievu) - slēgta
22.	Fraternitas Imantica- šobrīd tikai P!K! sastāvā
23.	Gersicania - šobrīd tikai P!K! sastāvā
24.	Fraternitas Cursica - šobrīd tikai P!K! sastāvā
25.	Fraternitas Vanenica - šobrīd tikai P!K! sastāvā
1988. gadā L!K!A! dalīborganizācijās visā pasaulē kopā bija 3800 biedri.
Kārlis III
Kārlis III var būt:
Kārlis Skalbe
Kārlis Skalbe ( — ) bija latviešu dzejnieks, prozaiķis un politiķis. Vispopulārākās latviešu literārās pasakas "Kaķīša dzirnavas" autors. Skalbes "Tēvzemei un brīvībai" rotā Brīvības pieminekli. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Lihtenšteinas Futbola asociācija
Lihtenšteinas Futbola Asociācija (LFV) (vācu val.: Liechtensteiner Fussballverband) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Lihtenšteinā. Tā atbild par Lihtenšteinas futbola izlasi. Lihtenšteinai nav sava futbola čempionāta, tādēļ komandas spēlē Šveices futbola līgās. LFV galvenā mītne atrodas Vaducā.
Veimāra
Veimāra (de) ir pilsēta Tīringenē Vācijā, uz ziemeļiem no Tīringenes meža un uz dienvidrietumiem no Leipcigas. Veimāra, salīdzinājumā ar saviem izmēriem, ieņem neproporcionāli lielu vietu vācu un visas pasaules kultūrā.
Vēsture
Veimāra pirmoreiz rakstos minēta 899. gadā. Līdz 1918. gadam Veimāra bija Saksijas—Veimāras hercogistes galvaspilsēta.
Veimārā dzīvojuši daudzi no vācu kultūras izcilākajiem pārstāvjiem — Lūkass Krānahs Vecākais, Johans Sebastiāns Bahs, Johans Volfgangs fon Gēte, Frīdrihs Šillers, Johans Gotfrīds fon Herders, Artūrs Šopenhauers, Frīdrihs Nīče. Sevišķi, kad 18. gadsimta beigās uz dzīvi Veimārā pārcēlās Gēte, pilsēta kļuva par vācu inteliģences "svētceļojumu vietu". Vācijas vēstures posmu starp 1919. un 1933. gadu sauc par Veimāras republikas laiku, jo 1919. gadā šeit tika pieņemta jauna Vācijas konstitūcija. Valsts galvaspilsēta Berlīne tajā laikā tika uzskatīta par pārāk nedrošu vietu konstitucionālās sapulces sasaukšanai. 1920. gadā Veimāra kļuva par Tīringas zemes galvaspilsētu. Veimāras republikas laikā Veimāra līdz ar Desavu bija "Bauhaus" kustības centrs — šeit atradās Bauhaus mākslas skola.
Otrā pasaules kara laikā 8 kilometrus no pilsētas centra, mežā, kurā mīlēja pastaigāties Gēte, tika ierīkota Būhenvalde — nacistu koncentrācijas nometne. No 1949. līdz 1990. gadam Veimāra atradās VDR.
Kārlis Skalbe
Dzīvesgājums
Kā politiski neuzticams 1904. gadā tika atbrīvots no skolotāja amata. Sākoties 1905. gada revolūcijai, piedalījās skolotāju kongresā Rīgā, tika ievēlēts skolotāju birojā. 1905. gada beigās nodibināja un vadīja žurnālu "Kāvi". Pēc represiju sākšanās un žurnāla aizliegšanas 1906. gadā Skalbe bēga uz Somiju, vēlāk uz Šveici. 1906. gadā uz pāris mēnešiem atgriezās Latvijā, bet atkal bija spiests bēgt uz Somiju un no 1907. līdz 1909. gadam dzīvoja Oslo. 1909. gadā atgriezās Latvijā, dzīvoja Vecmīlgrāvja Burtnieku namā, 1910. gadā bija laikraksta "Rīta Vēstnesis" atbildīgais redaktors. 1911. gada decembrī tomēr tika arestēts un notiesāts sakarā ar apsūdzību agrāk rediģētā žurnāla "Kāvi" lietā. Līdz 1913. gada februārim atradās apcietinājumā. Sākoties Pirmajam pasaules karam Skalbe, kā laikraksta "Dzimtenes Vēstnesis" korespondents, tika nosūtīts uz fronti Polijā. 1915. gadā viņš strādāja laikrakstā "Līdums" un gada beigās devās uz Maskavu, kur vadīja Latviešu kultūras biroja mākslas nodaļu un rediģēja žurnālu "Varavīksne". 1916. gadā Skalbe strādāja laikrakstos "Līdums" un "Jaunākās Ziņas". 1916. gada beigās iestājās latviešu strēlniekos, veicot kancelejas darbus.
Aktīvi iestājās par Latvijas neatkarības ideju, bija Latviešu Nacionāldemokrātu partijas biedrs, Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes un Tautas padomes loceklis. Latvijas Republikas Satversmes sapulces deputāts. 1. Saeimas un 4. Saeimas deputāts no Demokrātiskā centra partijas.
No 1920. līdz 1940. gadam laikraksta "Jaunākās Ziņas" literārās nodaļas vadītājs. 1930. gadā ievēlēts par Latvju rakstnieku un žurnālistu arodbiedrības vadītāju. No 1928. līdz 1935. gadam — daiļliteratūras žurnāla "Piesaule" redaktors. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā tika uzņemts Latvijas Padomju rakstnieku savienībā, saņēma personālo pensiju. 1942.—1944. gadā vācu okupētajā Latvijā vadīja literāro žurnālu "Latvju Mēnešraksts". 1944. gada novembrī devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, 1945. gada februāri ievēlēts atjaunotajā Latviešu Pagaidu Nacionālajā Padomē, bet jau 1945. gada 16. aprīlī mira Stokholmas Serafima slimnīcā.
Veimāra
Cilvēki
Veimārā dzimuši:
Kārlis Skalbe
Dzīvesgājums
1992. gada 20. jūnijā urnas ar K. Skalbes un Lizetes Skalbes pelniem pārapbedīja rakstnieka mājās Vecpiebalgas pagasta "Saulrietos", kur kopš 1987. gada darbojas K. Skalbes memoriālais muzejs.
Literārā darbība
1905. gada Revolūcijas iespaidā top dzejoļu krājumi "Zemes dūmos"(1906), "Veļu laikā" (1907) un pasaku krājums "Ezerieša meita" (1907). Trimdā top "Emigranta dziesmu" (1909) un "Sirds un Saule" (1910). Pasaku krājums "Pazemīgās dvēseles" un dzejoļu krājums "Sirds un saule" iznāk 1911. gadā.
Ieslodzījuma laikā top dzejas krājums "Sapņi un teikas" (1912) un pasaku krājums "Ziemas pasakas" (1913), kurā iekļauta slavenā "Kaķīša dzirnavas".
Kara gados top "Daugavas viļņi"(1918), "Kurzemē"(1919). 1920. gadā iznāk Latvijas neatkarības tapšanas gados rakstīto politisko notikumu un atziņu kopojums "Mazās piezīmes".
Latvijas neatkarības gados iznāk pasaku krājumi "Pasaka par vecāko dēlu un citas pasakas"(1924), "Manu bērnības dienu mēnesis un citas pasakas (1926), "Mātes leģenda" (1928), "Muļķa laime" (1932), "Garā pupa" (1937). Dzejoļu krājumi "Pēclaikā" (1923) un "Vakara ugunis" (1927) un "Zāles dvaša" (1931). Pēdējā dzejoļu izlase "Klusuma melodijas" iznāk 1941. gadā.
Literārais mantojums
No 1987. gada Skalbes mājās "Saulrieti" atvērts muzejs. Skalbes darbi tulkoti ungāru, igauņu, vācu, lietuviešu, čehu, krievu, angļu, franču, baltkrievu, zviedru u.c. valodās.
Kopš 2001. gada iznāk K. Skalbes "Mūža raksti" Ilgoņa Bērsona sakārtojumā, līdz 2015. gadam iznākuši septiņi sējumi, kas hronoloģiski aptver laika posmu līdz 1921. gadam.
Vilards Boils
Vilards Boils (Willard Sterling Boyle; dzimis, miris ) bija Kanādas fiziķis. Viņš ir lādiņa saites matricas līdzizgudrotājs, par ko 2009. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā.
Boils Makgila Universitātē ieguvis doktora grādu. 1962. gadā Bell Labs viņš kopā ar Donu Nelsonu izgudroja pirmo nepārtrauktas darbības rubīna lāzeru. Vilards Boils 1962. gadā tika iecelts par direktoru Bell Labs Kosmosa zinātnes un pētnieciskajās studijās (Space Science and Exploratory Studies), kas atbalstīja Apollo kosmisko projektu un palīdzēja izvēlēties nolaišanās vietas uz Mēness virsmas. Kopš 1964. gada viņš Bell Labs strādāja pie integrālo shēmu attīstīšanas.
1969. gadā Boils kopā ar Džordžu Smitu izveidoja lādiņsaites matricu. Lādiņsaites matricas NASA ļāva uz Zemi sūtīt skaidrus attēlus. Šī tehnoloģija ir ciparu kameru pamatā.
No 1975. līdz 1979. gadam Vilards Boils bija Bell Labs izpilddirektors pētnieciskajā darbā.
Jaunā Balss
Jaunā Balss bija Latvijas Pretalkohola biedrības izdotais mēnešraksts. Iznāca no 1929. g. līdz 1940. g., ar pārtraukumiem, ko izsauca līdzekļu trūkums. Laikraksta redaktori bijuši T. Zommers, A. Prāms, V. Upeslācis, H. Asaris.
Abinieki
Abinieki (Amphibia) ir senākā sauszemes mugurkaulnieku — četrkājaiņu — klase, kuriem joprojām saglabājušās ūdens priekšteču pazīmes. To individuālajā attīstībā ir raksturīga vides maiņa: attīstības sākuma stadijas noris ūdenī, un kāpurs, kurš pielāgojies dzīvei ūdenī, pārvēršas (metamorfozē) pieaugušā dzīvniekā, kas dzīvo uz sauszemes. Abiniekus (arī rāpuļus) pēta zooloģijas apakšnozare — herpetoloģija. Abiniekiem ir ļoti plašs izplatības areāls. Tie nav sastopami tikai Arktikā un Antarktīdā. Lielākā sugu daudzveidība vērojama tropos, daudz mazāka tā ir mērenā klimata joslā. Latvijā atrastas 13 abinieku sugas.
Mūsdienās eksistē tikai 3 abinieku kārtas: bezastainie abinieki, bezkājainie abinieki un astainie abinieki. Pārējās abinieku kārtas ir izmirušas.
Morfoloģija
Līdz ar minētajām progresīvajām uzbūves pazīmēm vērojamas pazīmes, kas liecina, ka abinieki ir primitīvi sauszemes dzīvnieki. Tiem ir ūdens dzīvniekiem raksturīga vielmaiņa, izvadorgāni ir vidukļa nieres. Āda kaila, ūdenscaurlaidīga. Olām nav blīvo olas apvalku, un tās var attīstīties parasti tikai ūdens vidē.
Skelets
Abiniekiem izšķir galvas, vidukļa un ekstremitāšu skeletu. Galvaskausā ir mazāk kaulu nekā zivīm. Abinieku mugurkauls salīdzinājumā ar zivju mugurkaulu abinieciskā dzīvesveida dēļ ir vairāk diferencējies un sastāv no kakla, vidukļa, krustu un astes nodalījumiem. Kakla nodalījumu abiniekiem veido viens skriemelis, kas savienots ar galvaskausu. Vidukļa skriemeļu skaits ir dažāds. Dažu sugu abiniekiem ir neliels (skriemeļi saauguši un veido vienu kaulu). Astainajiem abiniekiem šis nodalījums ir labi attīstīts. Abinieku pārskaita ekstremitātes krasi atšķiras no zivju pārskaita spurām. Ja zivju pārskaita spuras shematiski ir vienkāršas viengabala sviras, kas veic vienkāršas kustības attiecībā pret ķermeni, tad abinieku ekstremitātes ir daudzgabalu sviras. Abinieku priekšējo ekstremitāšu skeletā izšķir augšdelma, apakšdelma un plaukstas kaulus, bet pakaļējo ekstremitāšu skeletā - augšstilba un pēdas kaulus. Kā priekšējo ekstremitāšu balsts funkcionē plecu josla, kas sastāv no viena pāra lāpstiņu un kraukļakaula, bet vairākumam abinieku vēl arī no viena atslēgkaulu pāra. Ar plecu joslu ir saistīts krūšu kauls. Pakaļējās ekstremitātes balsta iegurņa josla, kas sastāv no iegurņa kauliem. Tie savienojas ar krustu skriemeļa vai ar vidukļa pēdējā skriemeļa šķērsizaugumiem.
Muskulatūra
Muskuļu sistēma abiniekiem ir sarežģītāka nekā zivīm. Tā sastāv no dažādām muskuļu grupām. Bezastes abiniekiem ir labi attīstīti ekstremitāšu muskuļi, kas ar cīpslām piestiprināti pie kauliem un tos kustina. Astainajiem abiniekiem visattīstītākie ir astes muskuļi.
Gremošanas sistēma
Gremošanas sistēma abiniekiem daudzējādā ziņā ir līdzīga zivju gremošanas sistēmai. Tā sastāv no mutes dobuma, rīkles, barības vada, kuņģa un zarnu kanāla. Abinieku rīklē nav žaunu spraugu. Tiem ir labāk attīstīts kuņģis, bet zarnu kanālā labi izdalās divpadsmitpirkstu zarna, tievā zarna un resnā zarna. Divpadsmitpirkstu zarnā aknu izvadkanāli atveras kopā ar žultspūšļa kanālu, kurā beidzas aizkuņģa dziedzera vadi. Tievajā zarnā barība tiek pilnīgi sagremota un barības vielas uzsūcas asinīs. Resnajā zarnā sakrājas nesagremotās barības atliekas. Resnā zarna pāriet taisnajā zarnā, kas beidzas ar īpašu paplašinājumu - kloāku. Kloākā atveras urīnpūslis, urīnvadi un olvadi (mātītēm).
Lomu spēle
Lomu spēle ( vai saīsinājumā RPG) ir spēle, kuras dalībnieki pieņem izdomāta tēla lomu. Dalībnieki nosaka savu personāžu darbību atkarībā no tā personalizācijas, un tas izdodas vai nesanāk atkarībā no spēles sistēmas un veiksmes. Noteikumu ietvarā, spēlētāji var improvizēt; viņu izvēles ietekmē spēles virzienu un iznākumu.
Abinieki
Elpošanas sistēma
Vairākums abinieku elpo ar plaušām un ādu. Plaušas ir iegareni maisi ar plānām, elastīgām sienām, kurās sazarojas liels daudzums kapilāru. Gaiss nokļūst plaušās, paceļoties un nolaižoties mutes dobuma dibenam. Noslīdot uz leju mutes dobuma dibenam, palielinās mutes dobuma tilpums un mutes dobumā caur nāsīm ieplūst gaiss. Mutes dobuma dibenam paceļoties līdz aukslējām, nāsis aizveras un gaiss tiek izgrūsts cauri balsenei plaušās. Plaušās notiek gāzu maiņa. Gaisa skābeklis iespiežas kapilāros, bet oglekļa dioksīds no asinīm izplūst gaisā, kuru pēc tam izelpo. Plaušas abiniekiem ir vāji attīstītas. Tām ir maza iekšējā virsma saskarei ar ieelpojamo gaisu. Papildu gāzu maiņa notiek caur mitro ādu. Elpošana caur ādu notiek kā ūdenī, tā uz sauszemes. Īpaša nozīme skābekļa uzņemšanai caur ādu ir tai laikā, kad abinieki ilgi atrodas zem ūdens (ziemas guļas laikā, briesmu gadījumā). Elpošana ar plaušām un caur ādu visiem abiniekiem nav vienādi labi attīstīta. Tiem abiniekiem, kuri lielu dzīves daļu pavada ūdenī, elpošana ar plaušām ir vājāk attīstīta nekā elpošana caur ādu. Tiem abiniekiem, kuri dzīvo tālu no ūdens, labāk attīstīta plaušu, sliktāk - ādas elpošana. Abinieku kāpuri elpo ar žaunām. Dažiem astainajiem abiniekiem žaunas saglabājas visu mūžu.
Asinsrites sistēma
Tā kā abiniekiem ir plaušas, arī asinsrite kļuvusi sarežģītāka nekā zivīm. Abinieku sirds sastāv no trīs kamerām: diviem priekškambariem un viena kambara. Asinis no visiem orgāniem saplūst vēnās un ieplūst labajā priekškambarī. Šajās asinīs ir daudz oglekļa dioksīda un barības vielu, kas asinīs iekļuvušas no tievās zarnas. Kreisajā priekškambarī ieplūst asinis no plaušām. Tās ir bagātas ar skābekli. Saraujoties priekškambariem, asinis tiek iedzītas kambarī, kurā tās daļēji sajaucas. No kambara sākas lielā artērija. Tā sadalās zaros, kas nes asinis uz visiem ķermeņa orgāniem (tas ir lielais asinsrites loks). Tādējādi abiniekiem atšķirībā no zivīm ir nevis viens, bet divi asinsrites loki - lielais un mazais asinsrites loks.
Vielmaiņa
Vāji attīstītās plaušas un jauktās asinsrites sistēmu ierobežo skābekļa piekļūšanu orgāniem. Tāpēc audos gausi notiek apskābļošanās procesi un izdalās maz enerģijas. Sakarā ar to abinieku ķermeņa temperatūra ir nepastāvīga. Abinieki pieder pie poikilotermiem (aukstasiņu) dzīvniekiem.
Ekoloģija
Dažādām abinieku sugām ādas elpošanai ir atšķirīga nozīme. Ūdenī pastāvīgi dzīvo tie abinieki kuriem gāzu apmaiņa — elpošana notiek gandrīz tikai caur ādu (piem. Usūrijas nagainais tritoni un Semirečjes varžzobji). Netālu no ūdensbaseiniem dzīvo zaļās vardes, kas vairāk nekā 50% nepieciešamā skābekļa uzņem, elpojot caur ādu. Sauszemes abinieki ir gandrīz visi krupji, kuriem no ķermeņa virsmas iztvaiko divreiz mazāk ūdens nekā zaļajām vardēm. Daži sauszemes abinieki ievērojamu daļu laika pavada, ierakušies zemē (piemēram, varžkrupji). Virkne sugu dzīvo kokos (piemēram, kokuvardes).
Abinieku ādas uzbūvei ir vēl viena ekoloģiska īpatnība - šīs klases pārstāvji nav spējīgi dzīvot sāļā ūdenī, ja tā koncentrācija pārsniedz 1,0— 1,5%, jo tad osmotiskais līdzsvars novirzās no normas.
Dzīves vide
Abinieki sastopami galvenokārt saldūdeņos un to tuvumā. Dīķos, ezeros vai to krastos dzīvo ezera un zaļā varde. Te tās pārtiek no dažādiem bezmugurkaulniekiem. Briesmu brīžos vardes veikli glābjas ūdenī. Platlapju mežu un stepju zonās grāvjos, vecupēs un nelielos dīķos sastopams sarkanvēdera ugunskrupis. Pavasarī un vasaras sākumā mazās ūdenstilpēs ar stāvošu ūdeni dzīvo tritoni. Pārējos gadalaikos tos var atrast lapu koku un jaukto koku mežos, parkos un dārzos. Ūdenstilpēs tritoni ir aktīvi kā dienu tā nakti. Dzīvodami uz sauszemes, tie dienā uzturas dažādās slēptuvēs. Dažu sugu abinieki, piemēram, parastā varde, purva varde un parastais krupis, visbiežāk mīt tālu no ūdenstilpēm. Pa dienu tie atpūšas zemes alās un citās slēptuvēs, bet krēslā dodas medībās. Tikai vairošanās periodā šie abinieki pāriet dzīvot ūdenī. Visi abinieki ir aktīvi tikai gada siltajās sezonās. Vides temperatūrai pazeminoties zem 4 °C, tie pāriet sastinguma stāvoklī. Abinieki parasti ziemo ūdenstilpju dibenā (vardes) vai dažādās slēptuvēs uz sauszemes (tritoni un krupji).
Vairošanās orgāni
Abinieki ir šķirtdzimumu dzīvnieki. Uzbūves ziņā abinieku un zivju vairošanās orgāni ir līdzīgi. Mātītēm olnīcas un tēviņiem sēklinieki atrodas ķermeņa dobumā.
Vairošanās un attīstības laiks un vieta
Pēc ziemas guļas visi abinieki (ar retiem izņēmumiem) salasās saldūdeņos. Drīz mātītes sāk nērst olas. Daļa no abiniekiem (parastā varde un purva varde) olas nērš labi sasilstošā seklā ūdenī netālu no krasta, citi (zaļās vardes) olas dēj lielākā dziļumā, visbiežāk uz ūdensaugiem. Varžu olas salīp lielās pikās, krupju - garos pavedienos. Tritoni novieto atsevišķas olas uz ūdensaugu lapām vai kātiem. Vairākumam abinieku apaugļošanās ir ārēja. Tēviņi izlaiž ūdenī šķidrumu ar spermatozoīdiem. Pēc apaugļošanās olās attīstās dīgļi. Abinieku olām ir biezs, caurspīdīgs apvalks, kas pasargā tās no mehāniskiem bojājumiem, neļauj savstarpēji pārāk satuvināties un vienlaikus uzlabo skābekļa piekļūšanu. Bez tam dzidrais apvalks, līdzīgi lēcai, sakopo augošajam dīglim nepieciešamos saules starus. Olas ir melnas, tāpēc labi absorbē saules staru siltumu.