cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baiba Bičole
Biogrāfija
20. gs. 80. gadu sākumā B. Bičoles meita Rita Laima pārceļas uz Latviju un nodibina tur ģimeni. Arī B. Bičole viesojas Latvijā. 1984. gada "Karoga" 3. numurā publicēta viņas jaunāko dzejoļu kopa. Atmodas laikā publikācijas turpinās. 1991. gadā Latvijā iznāk apjomīga dzejas izlase "Atgriežos" ar dzejoļiem no četrām ASV izdotajām grāmatām, tās nodaļā "...Vēl..." apkopoti dzejoļi, kas sarakstīti no 1980. līdz 1984. gadam. 1985. gadā Bičole sāk rakstīt dzejoļus angļu valodā, taču ap 1991. gadu atgriežas pie latviešu valodas. No 1987. līdz 2002. gadam bijusi laikraksta "Laiks" korektore, vēlāk arī redaktore. Saņēmusi Ērika Raistera piemiņas fonda balvu (2001).
2011. gadā iznāca krājums "Citviet", kurā apkopoti pēdējos 20 gados rakstītie dzejoļi. Autore piedalījās krājuma atvēršanas svētkos Rīgā. Grāmatai piešķirta PBLA Kultūras fonda Krišjāņa Barona prēmija.
2021. gadā ASV iznāk pirmā Bičoles dzejas izlase angļu valodā "To Taste the River" Bitītes Vinkleres atdzejojumā.
Cosene
Cosene (de) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Teltovas-Flēmingas apriņķī, 30 kilometrus uz dienvidiem no Berlīnes.
Vēsture
Kā daudzas pilsētas Brandenburgā, Cosene veidojusies slāvu apmetnes vietā. Pilsētas nosaukums radies no vārda Sosna - priedes slāviskā nosaukuma. Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1320. gadā. Gadsimta sākumā tika elektrizēta dzelceļa līnija no Berlīnes Marienfeldes rajona uz Coseni, kas tiek uzskatīta par pasaulē pirmo ātrgaitas dzelceļu (šajā līnijā 1903. gadā tika sasniegts ātrums 206,7 km/h). 1910. gadā pie pilsētas tika izveidota militārā bāze un tā šeit atrodas vēl joprojām. Pirmā pasaules kara laikā pie pilsētas atradās karagūsteņu nometnes, to skaitā nometne musulmaņu karagūstekņiem, saukta "Pusmēness nometne" (Halbmondlager) ar izbūvētu mošeju. 1918. gadā uz Berlīnes - Cosenes militārā dzelceļa tika testēti bezvadu telefoni - mūsdienu mobilo telefonu priekšteči. Otrā pasaules kara laikā pie pilsētas atradās vērmahta un bruņoto spēku slepenais komandpunkts jeb objekti Maybach I un Maybach II. Pēc Otrā pasaules kara līdz 1990. gadam Cosene ietilpa VDR, bet pie pilsētas savukārt bija Padomju armijas grupas Vācijā galvenais štābs.
Petinova
Petinova ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 286 km attālumā no Rīgas.
Priekules luterāņu baznīca
Priekules evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams, kas atrodas Dienvidkurzemes novada Priekules pilsētā.
Pirmā Priekules baznīca tika uzcelta ap 1680. gadu. Leģenda vēsta, ka 17. gadsimtā no baznīcas torņa Priekules Ikars mēģināja veikt lidojumu ar pašizgatavotiem spārniem. Tā pārbūvēta 1792. un 1852. gadā. 1895. gadā baznīcā tika iebūvētas jaunas ērģeles, kuras apmaksāja Priekules barons Nikolajs Korfs. Līdz ar lielāko daļu no pilsētas, baznīca tika sagrauta Otrā pasaules kara laikā. 1998. gadā tā tika atjaunota.
Pīkstulīte
Pīkstulīte (arī Alkšņupīte, Berezaukas upe, Bērzupīte, Peikstuline, Pikstulīte, Pīkstulene) ir Viesītes labā krasta pieteka Jēkabpils un Augšdaugavas novadā.
Eduards Pope
Eduards Pope (de) bija vācu regbists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
Pīkstulīte
Iztece uz ziemeļaustrumiem no Aizupes. Augštecē tek austrumu-ziemeļaustrumu virzienā, lejtecē - uz dienvidiem. Lielākā pieteka - Bērzupīte. Ietek Viesītē iepretim Perkuniškiem.
Autoceļš A4 (Lietuva)
Autoceļš lielākoties ir ar neatdalītām brauktuvēm un ar vienu joslu katrā virzienā, tā ātruma ierobežojums ir 90 km/h. Tas ir galvenais ceļš, kas savieno Viļņu ar Dzūkijas novadu.
Matarama
Matarama ir pilsēta Indonēzijā, Rietumu Nusa Tengaras provinces galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Izvietojusies Lombokas salas rietumos Lombokas šauruma krastā. Reģionāls ekonomiskais, izglītības, kultūras un transporta centrs.
Hisaki
Hisaki jeb SPRINT-A (en) ir Japānas Aerokosmisko pētījumu aģentūras (JAXA) orbitālā observatorija, kura paredzēta novērojumiem ultravioletajā spektrā. Tas ir pirmais aparāts no Small Scientific Satellite programmas. Palaista 2013. gada septembrī jaunas nesējraķetes Epsilon pirmajā startā.
Kosmiskais aparāts izgatavots Japānas uzņēmumā NEC uz platformas NEXTAR NX-300L bāzes. Hisaki aizstāj atcelto observatoriju TOPS.
Hisaki uzstādīts ekstrēmi ultravioletais spektroskops ar 20 cm teleskopu. Tas paredzēts Saules sistēmas planētu novērošanai, lai noskaidrotu, kā kosmosā izplūst to atmosfēra, kā arī atmosfēras mijiedarbību ar Saules vēju. Bez tam īpaši tiks pētīts Jupitera pavadonis Jo, lai izprastu enerģijas pārvietošanos plazmas vidē, novērojot no Jo izplūstošos sēra jonus.
Nosaukums Hisaki dots pēc zemesraga, kurš atrodas netālu no raķetes starta laukuma, bet tā cita nozīme ir "aiz saules". Agrāk projekts tika saukts par EXCEED (Extreme Ultraviolet Spectroscope for Exospheric Dynamics).
SPRINT-A tika palaists 05:00 UTC ar nesējraķeti Epsilon no Učinouras kosmosa centra. Pēc veiksmīgas ievadīšanas orbītā pavadonim dots nosaukums Hisaki.
Ķeizarsils
Ķeizarsils ir ciems Salaspils novada Salaspils pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 4,5 km no pagasta un novada centra Salaspils un 22,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļu A6 (Rīga–Daugavpils– Krāslava–Baltkrievijas robeža (Patarnieki)) un A4 (Rīgas apvedceļš (Baltezers–Saulkalne)) krustojuma.
Uldis Grasis
Uldis Grasis (dzimis 1939) ir latviešu folkmūziķis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1939. gada 21. maijā Rudbāržu Oskara Kalpaka pamatskolas pārziņa Teodora Voldemāra Graša un viņa sievas Elzas, dzimušas Bolšteinas, ģimenē. Jaunākais brālis Austris Grasis un māsa Sarmīte. 1944. gadā kopā ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur dzīvoja Ingolštates un Šleisheimas DP nometnēs, no 1951. gada Minhenē. Mācījās Ingolštates latviešu skolā un dažādās vācu skolās. 1963. gadā pabeidza mācības Minsteres latviešu ģimnāzijā.
Studēja vēsturi un žurnālistiku Minsteres Vestfāles universitātē, tad strādāja Upsālas Universitātes bibliotēkā Zviedrijā (1964—1970). 1970. gadā pārcēlās uz dzīvi Vācijā, strādāja par fotogrāfu modes žurnālā "Burda", absolvēja Bavārijas Valsts fotoskolu (1974). Kopā ar brāli Austri Grasi spēlēja rokmūzikas grupā "Saules brāļi", vēlāk nodibināja duetu "Brāļi Graši", uzstājās koncertos, ELJA kongresos, 3. Eiropas Latviešu dziesmu svētkos Ķelnē (1973) u.c. No 1970. gadu vidus uzstājās solo, pats sacerēja un aranžēja tekstus un melodijas, 1978. gadā ieskaņoja autorplati. 1983. gadā kopā ar brāli Austri devās turnejā uz Austrāliju, piedalījās plates "Piltenes prāģeri" un "Brāļi Graši-2" ieskaņošanā, 1990. gados vairākkārt koncertēja Latvijā.
Latvijas U-21 futbola izlase
Latvijas U-21 futbola izlase ir Latvijas Futbola federācijas kontrolēta komanda, kas pārstāv Latvijas Republiku tādās futbola sacensībās kā UEFA Eiropas U-21 čempionāts. Latvijas izlases galvenais treneris ir Aleksandrs Basovs. Mājas spēles Latvijas U-21 futbola izlase parasti aizvada Rīgā, Jelgavā vai Liepājā.
Vēsture
Kā komanda Latvijas U-21 radās 1992. gadā pēc neatkarības atgūšanas no PSRS. Pirmo spēli izlase aizvadīja Lietuvas pilsētā Viļņā, 28. oktobrī 1992, mačs beidzās ar rezultātu 0:0. Pirmo Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēli Latvija aizvadīja Rīgā pret Īriju, 1994. gada 6. septembrī un nospēlēja neizšķirti 1:1. Kopš 2001 gada komanda piedalās arī Baltijas kausā, uzvarot to 2008. gadā. Kopš 1992. gada Latvija jau ir paspējusi aizvadīt vairāk nekā 100 mačus.
Rietumu frontē bez pārmaiņām (nozīmju atdalīšana)
"Rietumu frontē bez pārmaiņām" ir 1929. gada Ēriha Marijas Remarka romāns.
"Rietumu frontē bez pārmaiņām" vēl var būt:
Ieva Aleksandrova-Eklone
Ieva Aleksandrova-Eklone (dzimusi ) ir latviešu aktrise.
Pazīstama ar Ramonas lomu seriālā UgunsGrēks.
Paralēli aktrises gaitām ir arī sertificēta jāšanas sporta trenere. Kopā ar vīru ir mārketinga kompānijas „Arwana” īpašnieki.
Autopilots (singls)
"Autopilots" ir singls no latviešu repera PRUSAX, kopā ar citu New Wavy dalībnieku Steps. Singlu izdeva New Wavy Records 2020. gada 17. februārī.
1995. gada referendums Baltkrievijā
1995. gada referendums Baltkrievijā sastāvēja no četriem jautājumiem un notika 14. maijā kopā ar parlamenta vēlēšanām. Četri jautājumi, ko referendumā izšķīra, bija:
Valsts prezidents Aleksandrs Lukašenko jau kopš 1993. gada nesekmīgi centās panākt referenduma rīkošanu, tomēr neguva parlamenta atbalstu. Starp prezidentu un parlamentu esošās domstarpības atrisināja šķīrējkomisija, kas lēma par labu prezidentam un referenduma rīkošanai.
Referendumā nobalsoja 64,8% iedzīvotāju, atbalstot visus izteiktos priekšlikumus.
Sekas
1995. gada 7. jūlijā prezidents parakstīja dekrētu par jauno valsts karogu un ģerboni.
Kopš referenduma Baltkrievijā būtiski ir samazinājies baltkrievu valodas lietojums, bet pieaudzis krievu valodas lietojums. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1999. gadā, 5 gadus pēc referenduma, baltkrievu valodā mājās runāja 36,7% valsts iedzīvotāju, bet 2009. gadā — tikai 11,9% iedzīvotāju.
24. autobusu maršruts (Daugavpils)
24. autobusu maršruts ir Daugavpils sabiedriskā transporta lokveida autobusu maršruts, kurā autobusi kursē no Autoostas, braucot cauri Cietoksnim, Jaunforštadtei, Ķīmiķu ciematam un Jaunbūves mikrorajonam un atgriežas Autoostā. 24. autobusu maršrutu apkalpo A/S "Daugavpils satiksme".
Čimanimani nacionālais parks
Čimanimani nacionālais parks ir 2020. gadā izveidots nacionālais parks Mozambikas rietumos, Manikas provincē, pie robežas ar Zimbabvi.
Nacionālais parks ierīkots Čimanimani kalnos, parka teritorijā atrodas 2439 metrus augstais Bingas kalns, kas ir Mozambikas augstākā virsotne. Zimbabves pusē arī ierīkots nacionālais parks ar tādu pašu nosaukumu.
Jūlija Ļipņicka
Piedalījusies, kur 15 gadu vecumā komandu sacensībās kļuva par čempioni Krievijas komandas sastāvā. Ļipņicka ir otra jaunākā Olimpisko spēļu čempione daiļslidošanā pēc Maksi Herberes.
2014. gadā kļuvusi arī par Eiropas čempioni, 2013. gada Grand Prix fināla sacensībās ierindojās 2. vietā. 2014. gada Pasaules čempionātā izcīnījusi sudrabu. Panākumus guvusi arī junioru sacensībās, 2012. gadā kļūdama par pasaules čempioni, viņai tāpat pieder rekords starp juniorēm brīvā slidojuma un summas punktu skaitā.
Petrovka (Tilžas pagasts)
Petrovka ir ciems Tilžas pagastā, Balvu novadā. Atrodas 244 km attālumā no Rīgas.
Marina Logviņenko
Marina Logviņenko (ru; dzimusi ) ir bijusī padomju un krievu šāvēja, olimpiskā čempione (1992), PSRS Nopelniem bagātā sporta meistare (1982), Krievijas Nopelniem bagātā sporta meistare (1996).
Biogrāfija
Marina Logviņenko (pirms laulībām Marina Dobrančeva) dzimusi 1961. gada 1. septembrī Rostovas apgabala Šahti pilsētā. Ar šaušanu sākusi nodarboties 1975. gadā. 1982. gadā pārcēlusies uz Rostovu pie Donas, kur trenējusies apgabala DOSAAF šautuvē. 1987. gadā augustā apprecējusies ar Vladimiru Logviņenko, kurš no 1987. līdz 2000. gadam bijis viņas treneris. No 1989. gada sacensībās piedalījusies ar uzvārdu Logviņenko.
Sasniegumi sportā
Divkārtēja 1992. gada olimpiskā čempione, 1996. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja, 1988. un 1996. gada olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja. Olimpiādes alternatīvas starptautisko sacensību "Družba-84" zelta un sudraba medaļas ieguvēja.
Pasaules 15-kārtējā čempione, divkārtējā sudraba un divkārtējā bronzas medaļas ieguvēja. Eiropas 14-kārtējā čempione, sudraba un trīskārtējā bronzas medaļas ieguvēja.
1991. un 1992. gada pasaules kausa fināla divkārtējā uzvarētāja, 1988., 1991., 1993., 1996. gadu sudraba un 1988., 1990., 1995., 1996. gadu bronzas medaļas ieguvēja. Periodā no 1986. līdz 2003. gadam pasaules kausa etapu 13-kārtējā zelta, 8-kārtējā sudraba un 6-kārtējā bronzas medaļu laureāte.
Savu sporta karjeru beigusi 2005. gadā.
Molekulārie motori
Molekulārie motori ir molekulārās mašīnas, kas pārveido enerģiju, parasti ķīmisko, mehāniskā darbā. Piemēram, daudzi no proteīniem veidoti molekulārie motori izmanto ATF hidrolīzes rezultātā atbrīvoto brīvo enerģiju, lai veiktu darbu.
Molekulārie motori nodrošina bioloģisku organismu kustīgumu kā mikroskopiskā, tā makroskopiskā līmenī. Sava nelielā izmēra dēļ, molekulārie motori darbojas vidē, kurā siltuma fluktuācijām ir liela ietekme, kas ir būtiska atšķirība, salīdzinot ar makroskopiskiem motoriem. Salīdzinot ar makroskopiskiem cilvēka radītiem motoriem, molekulārie motori mēdz efektīvāk izmantot tiem pieejamo enerģiju. Mūsdienās ir radīti arī mākslīgi sintezēti molekulārie motori.
Darbības principi
Bioloģiskajos organismos sastopami daudz dažāda veida molekulārie motori. Daži no tiem kustības enerģijas nodrošināšanai izmanto nukleotīdu hidrolīzi, savukārt citi izmanto jonu gradientus. To kustības veids ir dažāds, vieni pārvietojas gluži kā “staigājot” (kinezīns, dineīns), savukārt citi “airē” uz priekšu (miozīns), vēl citi rotē. Molekulāro motoru darbība var būt atgriezeniska vai neatgriezeniska. Taču šajā visā dažādībā ir atrodami kādi pamatprincipi, kas raksturo visu molekulāro motoru darbību. Molekulārie motori lielākoties patērē ķīmisko enerģiju, iegūtu hidrolizējot nukleotīdus vai arī no jonu gradienta pāri membrānai, un pārvērš to mehāniskā darbā, radot spēku vai spēka momentu. Nukleotīdos enerģija tiek uzkrāta γ-fosfāta kovalentajā saitē, taču tās atbrīvošana, lai veiktu mehānisku darbu, var tik veikta samērā netieši. Piemēram, ATF sintāzes F1 motors rada spēka momentu, hidrolizējot ATF. Taču pats spēka moments rodas tieši ATF piesaistīšanās brīdī un hidrolīze spēlē lomu, atbrīvojot ATF sintāzi, lai tai varētu piesaistīties jauns ATF un cikls varētu atkārtoties. Tātad bieži molekulārie motori darbu veic, nevis uzreiz pārvēršot ķīmisko enerģiju, bet gan saglabājot daļu enerģijas elastīgās deformācijās, un motora kustība tiek veikta pa starpsoļiem.
Molekulāro motoru darbību stipri ietekmē termiskā jeb Brauna kustība - ātruma izmaiņas biežo gadījuma rakstura sadursmju dēļ ar apkārt esošajām ūdens molekulām. Tātad to dinamika ir stohastiska. Motoru molekulām jāspēj pārvarēt gadījuma rakstura spēki, lai pārvietotos uz priekšu. Taču šai gadījuma rakstura ietekmei ir arī motoru kustībai noderīgas īpašības, piemēram, tā atļauj pārvarēt enerģijas barjeras (kuras deterministisku motoru apturētu), izmantojot kādu gadījuma pēc lielāku termisko svārstību.
Vienādojumu iegūst, uzrakstot 2. Ņūtona likumu daļiņai ar masu m, kas pārvietojas viskozā šķidrumā, kurā berzes spēks ir proporcionāls ātrumam, klāt tiek pieskaitīts arī gadījuma rakstura spēks f(t), kas apraksta sadursmes ar šķidruma molekulām. Skaitliski risinot Lanževēna vienādojumu, f(t) var imitēt, ar datoru ģenerējot gadījuma rakstura skaitļus no normālā sadalījuma ar noteiktu standartnovirzi. Molekulāro motoru radīto virzīto spēku parasti var raksturot ar potenciālu. Tā kā molekulāro motoru darbība notiek vidē ar mazu Reinoldsa skaitli, kur inerce nespēlē lielu lomu, tad masas locekli labajā pusē var atmest. Rezultātā, ievietojot F(x,t) un aiznesot berzes locekli F_b uz labo pusi, Lanževēna vienādojums molekulārajam motoram ir uzrakstāms kā
Eksperimentālie novērojumi
Eksperimentālajā biofizikā molekulāro motoru darbības novērošanā izmanto daudz dažādas pieejas, no kurām dažas ir:
Mākslīgie molekulārie motori
Par sintētisko molekulāro motoru idejas aizsākumu mēdz dēvēt fiziķa Ričarda Fainmena 1959. gada runu “There’s Plenty of Room at the Bottom” (“Apakšā vēl ir daudz vietas”), kurā viņš pievērsa uzmanību iespējai veidot mazus mehānismus no atomiem. Viņš īsumā iezīmēja iespējamos ieguvumus un grūtības, izveidojot šādas mašīnas, kā arī piedāvāja izaicinājumu – izveidot automašīnu atomu mērogā. Molekulāro motoru izveidē iedīgļi veidojās jau 1950. un 1960. gados, kad tika izdomātas un sintezētas molekulas, kas savā starpā bija saistītas nevis ar ķīmiskajām saitēm, bet gan tīri mehāniski ar cilpām vai mehāniskām barjerām, tādējādi atļaujot brīvību tām kustēties ierobežotā reģionā. Izdala divu veidu molekulārās struktūras: katenānus, kas satur divus savā starpā savienotus gredzenus un rotaksānus, kas satur vienu gredzenu, kas atrodas uz ass, kam abos galos ir barjera.
1994. gadā abas komandas nodemonstrēja ārēji vadītu translācijas un rotācijas kustību mehāniski saistītās molekulās, ieviešot to struktūrā kādu asimetriju, teiksim vienu no "stacijām" padarot vairāk negatīvi lādētu nekā otru. Par enerģijas avotu tika izmantota molekulu oksidēšana un reducēšana vai pH izmaiņa vidē. Šīs molekulas nodrošināja tikai pārslēgšanos starp diviem stāvokļiem, tātad simetrisku kustību turp un atpakaļ.
Nākamajos gados molekulāro motoru sintēze attīstījās tālāk. Tika izveidoti motori, kas vienā virzienā varēja rotēt mikrometru lielus objektus. Atbildē Fainmena izaicinājumam uztaisīt molekulāru automobili, ir bijuši mēģinājumi izveidot molekulārus motorus, kas atgādina automašīnas gan pēc uzbūves, gan pēc darbības.
Ļeņina mauzolejs
Ļeņina mauzolejs (ru) ir mauzolejs, kur glabājas Vladimirs Ļeņins. Tas atrodas Sarkanajā laukumā, Maskavā. Mauzolejs ir atvērts vairākas dienas nedēļā no plkst. 10 līdz 13.
Florians Vircs
Florians Rihards Vircs (de; dzimis ) ir vācu futbolists, kas spēlē uzbrūkošā pussarga pozīcijā, Vācijas izlases spēlētājs. Pašlaik (2023) pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu Leverkūzenes "Bayer".
Ļeņina mauzolejs
Vēsture
1924. gada janvārī no koka tika uzcelts pirmais pagaidu mauzolejs, maijā — otrais pagaidu mauzolejs, bet 1930. gadā — pastāvīgais akmens mauzolejs. Mauzolejā Ļeņina balzamētais ķermenis sabiedrības apskatei bija pieejams jau kopš 1924. gada. Otrā pasaules kara laikā to uz trim gadiem slepus pārveda uz Tjumeņu, bet atpakaļ atveda 1945. gada sākumā.
1990. gadā mauzolejs un visa pārējā nekropole pie kremļa sienas iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Fīnikss
Fīnikss (en) var būt:
10P. autobusu maršruts (Daugavpils)
Pieturvietas
10P. autobusu maršrutā ir 12 pieturas.
Ļeņina mauzolejs
Vēsture
2013. gadā pabeigti mauzoleja remontdarbi, kuros novērsta ēkas pamatu sašķiebšanās un ūdens radītie bojājumi, kā arī atjaunota augšējā līmeņa ūdens izolācija un vēsturiskais apgaismojums.
Florians Vircs
Karjera
Spēlējis Vācijas U-15, U-16 un U-17 izlasēs. Vācijas izlasē debitēja Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Lihtenšteinu.
Viesturs Lukševics
Viesturs Lukševics (dzimis Kuldīgā) ir bijušais Latvijas šosejas riteņbraucējs, šobrīd treneris. 2020. gadā kļuvis par Latvijas čempionu grupas braucienā.
2009. gadā uzvarējis Latvijas čempionātā grupas braucienā U23 grupā. 2016. gadā izcīnījis sudraba medaļu elites grupā.
2020. gada beigās Latvijas čempiona statusā noslēdzis karjeru un kļuvis par treneri Kuldīgas novada sporta skolā.
Kopš 2014. gada precējies ar sievu Kristīni. Laulībā dzimuši trīs bērni.
Lakstīgala (ciems)
Lakstīgala ir ciems Salaspils novada Salaspils pagastā. Atrodas pagasta austrumos 7,2 km no pagasta un novada centra Salaspils un 28,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Kosmopolise
"Kosmopolise" (en) ir 2012. gada Kanādas dramatiskais trilleris. Filmas režisors ir Deivids Kronenbergs. Tā uzņemta pēc tāda paša nosaukuma Dona Delillo romāna motīviem. Galveno lomu atveido Roberts Patinsons, parējās lomas — Pols Džamati, Samanta Mortone, Sāra Gadona, Matjē Amalriks un Žiljeta Binoša.
Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā, Zelta palmas zara filmu kategorijā. Filmas pirmizrāde Kanādā notika, bet Latvijā -.
"Kosmopolise" ir stāsts par kādu miljonāru Ēriku Pakeru (Roberts Patinsons), kas dodas izbraukumā pa Manhatanu.
Latvijas Gada balva sportā 2016
Latvijas Gada balvas sportā 2016 ceremonija notika.
Augusts Šmīrers
Augusts Šmīrers (de; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija vācu regbists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Šmīrers bija Vācijas regbija komandas (FC 1880 Frankfurt) spēlētājs. Viņi olimpiskajā regbija turnīrā, piekāpjoties Francijas komandai, ieguva sudraba medaļu.
Akrs
Akrs (apzīmējums: ac) ir laukuma mērvienība, kas ir vienāda ar 4046,8564224 kvadrātmetriem. Vēsturiski akrs ir radies viduslaikos, un tā bija zemes platība, kuru ar vērsi varēja uzart vienas dienas laikā. Akrs mūsdienās plaši tiek izmantots tikai angļvalodīgajās valstīs, un tas ir saistīts ar citām ne ar SI sistēmu saistītām mērvienībām. Piemēram, viena kvadrātjūdze ir 640 akri, savukārt vienā akrā ietilpst 4840 kvadrātjardi vai 43 560 kvadrātpēdas.
Varkaļi
Varkaļi, agrāk arī Vārkaļciems, ir apdzīvota vieta Mārupes novada Salas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu galā abpus autoceļam A10 starp Lielupi un Babītes ezera ziemeļu krastu 8,5 km no pagasta centra Spuņciema, 19 km no novada centra Mārupes un 23 km no Rīgas centra. Ciema ziemeļaustrumos Lielupes krastā atrodas Varkaļu jahtu osta.
Sofija Godža
Sofija Godža (it; dzimusi Bergamo) ir Itālijas kalnu slēpotāja,  čempione nobraucienā, Pasaules čempionātu medaļniece.
Karjera
Pasaules kausa sacensībās debitēja 2011. gada decembrī Lincā. 2013. gadā pirmo reizi piedalījās Pasaules čempionātā, labāko rezultātu sasniedza supergigantā, ieņemot 4. vietu. Pirmo reizi vietu uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos izcīnīja Kilingtonā, ASV, iegūstot trešo vietu milzu slalomā.
2017. gada Pasaules čempionātā Sanktmoricā izcīnīja bronzas medaļu milzu slalomā. Tā paša gada 4. martā Pasaules kausa sacensībās Dienvidkorejā nobraucienā guva savu pirmo uzvaru PK posmos. Nākamajā dienā viņa izcīnīja uzvaru arī supergigantā. 2016.—2017. gada Pasaules kausa sezonu noslēdza 3. vietā kopvērtējumā.
Divas reizes La Gazzetta dello Sport vērtējumā atzīta par Itālijas gada labāko sportisti (2017, 2018).
Plato
Plato var būt:
Petrāni
Petrāni ir ciems Dubnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 224 km attālumā no Rīgas.
Fēgezaki
Fon Fēgezaki ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā bija zināma kopš 15. gadsimta un Zviedru Vidzemes laikā izplatījās arī Zviedrijā un Prūsijā.
Vēsture
Par savu priekšteci Fēgezaku dzimta uzskata 1492. gadā minēto Tallinas Melngalvju brālības locekli Albrehtu Fēgezaku, kas miris 1524. gadā. Arī pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Fēgezaku dzimtas pārstāvji bija ietekmīgi Rīgas un Tallinas tirgotāji. Zviedru Vidzemes laikā Gothards Fēgezaks (1608—1687) pārcēlās uz Rīgu. 1664. gadā Fēgezaki tika iecelti dižciltīgo kārtā. Bijušais Zviedrijas karaspēka pulkvežleitnants Gothards Zaharijs fon Fēgezaks (1687–1745), kam piederēja Vējzaķsala (Vegesacksholm) tagadējā Sarkandaugavas apkaimē, un Rīgas rātskungs Gothards fon Fēgezaks (1686–1764) 1745. gadā tika ierakstīti Vidzemes bruņniecības matrikulā.
Fēgezaku dzimtas muižas
Fēgezaku dzimtai Vidzemē piederēja šādas muižas: Anniņmuiža (Annenhof), Vites muiža (Wittenhof, 1612–1687), Loberģu muiža (Blumbergshof, 1834–1920), Ķieģeļu muiža (Kegeln, 1873–1920), Lambertmuiža (Lambertshof)/Kleistu muiža (Kleistenhof, pēc 1752), Āsteres muiža (Poikern) ar Drieliņu muižu (Badenhof, 1847–1920), Svētciema muiža (Neu-Salis) ar Lāņu muižu (Lahnhof, 1841–1920), Vaidavas muiža (Waidau, 1890–1920) un Vējzaķsala (Vegesacksholm, 1694–1732).
Masaju žirafe
Masaju žirafe, arī Kilimandžaro žirafe (Giraffa tippelskirchi) ir žirafu dzimtas pārnadzis, kas sastopams Kenijas dienvidos, Tanzānijā un Luangvas ielejā Zambijā. Masaju žirafe ir Tanzānijas nacionālais dzīvnieks. Masaju žirafi parasti var novērot atklātā vai krūmu savannā, bet, ja barības resursi ir nabadzīgi, žirafes dodas barības meklējumos dziļākos un biezākos mežos. Žirafes ir ļoti iecienījušas akāciju audzes.
Sistemātikas izmaiņas
Tā ir viena no četrām mūsdienās dzīvojošām žirafu ģints (Giraffa) sugām, un saskaņā ar mūsdienu sistemātiku masaju žirafei nav ģeogrāfisko variāciju. Vēl nesenā pagātnē masaju žirafei tika izdalītas 2 pasugas: G.t. tippelskirchi un G.t. thornicrofti, bet jaunāko ģenētisko pētījumu rezultātā abas pasugas apvienotas kā viena suga, Luangvas ielejā izolēti dzīvojošo Rodēzijas žirafi izdalot kā ekotipu.
Sugas kopējā populācija ir apmēram 32 500 indivīdi, no kuriem 550 ir Rodēzijas žirafes. Zoodārzos mājo apmēram 100 masaju žirafes.
Izskats un īpašības
Masaju žirafe ir lielākā no visām žirafēm. Tādējādi masaju žirafe augumā ir augstākais sauszemes dzīvnieks pasaulē. Tēviņa augums sasniedz apmēram 6 metrus, mātītes 5 m. Svars tēviņam ir 900—1360 kg, mātītei 590—900 kg.
Kažoka rakstu veido neregulāras formas raibumi, kas atgādina vīnogu lapas vai zvaigznes. Tie ir tumši brūni, bet kažoka pamatkrāsa ir krēmīgi brūna. Raibumi ir arī uz kājām, līdz pat nagiem. Izņēmums ir Rodēzijas žirafe, kurai raibumi var arī nebūt kāju apakšdaļā. Raibumi uz ķermeņa un kakla ir lieli, bet uz kājām, virzienā uz leju, tie paliek arvien sīkāki. Salīdzinoši masaju žirafe no visām žirafēm ir vistumšākā, turklāt tēviņi ir tumšāki nekā mātītes. Tēviņam kļūstot vecākam, tā raibumi kļūst tumšāki. Vistumšākie raibumi barā ir dominantajam tēviņam. Vairāk par žirafes anatomiju un īpatnībām var izlasīt galvenajā rakstā žirafes.
Melvila līcis
Melvila līcis (dk) jeb Kimuseriarsuaks (kl) ir atklāts līcis Grenlandes ziemeļrietumu piekrastē, Bafina jūrā.
Līcis nosaukts britu admiralitātes pirmā lorda Roberta Dandasa, Otrā Melvilas vikonta (1771—1851) vārdā. No ziemeļiem līci norobežo Jorkas rags, bet dienvidos — Upernavikas arhipelāgs. Līcis parasti atbrīvojas no ledus tikai augusta vidū, bet aizsalst — septembra beigās.
Vinklers
Vinklers var būt:
Aiša
Aiša bint Abī Bekra (, ʿĀʾiša bint Abī Bakr; dzimusi, pēc tradicionālā uzskata, 613./614. gadā, mirusi ) bija viena no Muhameda sievām.
Aišai bint Abī Bekrai bija nozīmīga loma islāma vēsturē gan Muhameda dzīves laikā, gan arī pēc viņa nāves. Viņa izplatīja Muhameda vēsti un kalpoja musulmaņu kopienā vēl 44 gadus pēc viņa nāves. Viņas tēvs Abū Bekrs bija pirmais sunnītu islāma kalifs pēc Muhameda nāves. Osmāna Ibn Afāna valdīšanas laikā Aišai bija nozīmīga loma opozīcijas veidošanas procesā, 656. gadā Osmānu nogalināja opozicionāri. Tai pašā gadā Aiša formāli piedalījās viņai neveiksmīgajā Kamieļa kaujā pret šiītu politiskā grupējuma izvēlēto musulmaņu kalifu Alī ibn Abū Tālibu, kuras laikā krita gūstā. Vēlāk viņa tika atgriezta Medīnā, saņēma pensiju no uzvarētājiem un vairs nepiedalījās politiskajā dzīvē.
Precību vecums
Mūsdienās, kad pedofilija tiek nosodīta, daļa musulmaņu teologu cenšas pārskatīt Aišas vecumu uz precību laiku ar Muhamedu. Pēc islāma tradicionālā uzskata, 6 gadu vecumā par viņu noslēgts laulību līgums un viņa uzsākusi laulības dzimumdzīvi vīra namā 9 gadu vecumā  , taču ir apgalvojumi arī par 10 , 15 un 17 gadu vecumu. To ietekmē arī tas, ka dažādi islāma reliģiskie grupējumi pieturas pie atšķirīgiem uzskatiem par dažādu hadītu - musulmaņu evaņģēliju analogu, kuros pierakstīti Muhameda darbi un vārdi - vērtību, un Aišas vecums minēts tieši hadītos. Tajā laikā šādas agras laulības ar politisku zemtekstu gan nebija nekas neparasts.
Tauvu iela
Tauvu iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Tauvu iela sākas krustojumā ar Talsu šoseju un beidzas krustojumā ar Kaugurciema ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Tauvu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Bet bet
"bet bet" ir Latvijas poproka grupa. Tā dibināta 1991. gadā Rīgā. Grupas sastāvā ir bundzinieks un vārdu autors Guntars Račs, dziedātājs Zigfrīds Muktupāvels, basģitārists Andris Alviķis un ģitārists Uģis Tirzītis. Grupa veiksmīgi startējusi "Mikrofona aptaujā" (uzvara 1991. gada "Vecā Ratiņa" aptaujā, 1993. gada rokaptaujā) un uzvarējusi konkursā "Liepājas Dzintars" (1993. gadā).
Populārākās grupas dziesmas ir “Kāpēc man nav sarkans mersedess?” ,“Mana mīļā meitene”, “Vakara vējā” un "Nakts".
Vēsture
Grupa dibināta 1991. gada martā, izjūkot tobrīd populārajām grupām "Jauns Mēness" un "Zodiaks”. Pēc turnejas ASV "Jaunu Mēnesi" pameta bundzinieks Guntars Račs, basģitārists Aivis Kalvāns un ģitārists Uģis Tirzītis, tāpat no ASV atgriezās grupas "Zodiaks" vijolnieks un dziedātājs Zigfrīds Muktupāvels, kuri satikās Rača dzīvesvietā Rīgā, Krišjāņa Barona ielā, un izlēma par jaunas grupas izveidi. Grupas nosaukumam, kas laika gaitā daudzus mulsinājis, nav konkrētas nozīmes. Tas izdomāts, jo tobrīd šķitis oriģināls un amizants.
Vēlāk 1991. gadā grupa piesaistīja otru ģitāristu Aivaru Gudro, kļūstot par kvintetu. Grupa jau no pirmsākumiem bija ļoti populāra: slava kulmināciju sasniedza 1993. gadā, kad "bet bet" pastāvīgi koncertēja un veidoja videoklipus. Grupa saskārās ar radošo krīzi. Nereti Račs un Muktupāvels uzstājās tikai divatā. Lai arī grupa uzvarēja "Mikrofona aptaujā" ar dziesmu "Vakara vējā", balvas pasniegšanas laikā televīzijas tiešraidē grupa paziņoja par izjukšanu
Lai arī "bet bet" 1994. un 1995. gadā oficiāli nepastāvēja, Račs ar Muktupāvelu turpināja uzstāties divatā. 1996. gadā grupa atjaunojās sākumsastāvā, tomēr tik lielus panākumus uzreiz neguva. 1997. gadā grupa ar albumu "Laiks iet", kurš, sekojot mūzikas tendencēm, ir ar deju mūzikas skanējumu, atkal ieguva lielu slavu, tā dziesmas “Kāpēc man nav sarkans mersedess?” un ”Pēdējo reiz” ir albuma lielākie hiti. 1998. gadā grupa netieši uzsāka sadarbību ar komponistu Raimondu Paulu, izdodot jaunas viņa dziesmu versijas albumā "Nepārmet man". Pauls atzinīgi novērtēja šo ierakstu, tāpēc sāka uzstāties un veidot dziesmas kopā ar grupu. Tā grupa producēja Paula un Rača mūziklu "Leģenda par Zaļo jumpravu".
Grupas sastāvs
• Guntars Račs — bungas, balss (no 1991)
• Zigfrīds Muktupāvels — balss (no 1991)
• Uģis Tirzītis — ģitāra (no 1991)
• Andris Alviķis — basģitāra (no 2006)
Aļoša Asanovičs
Aļoša Asanovičs (hr; dzimis ) ir bijušais horvātu futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Horvātijas futbola izlases dalībnieks.
Futbolista karjera
Futbolista karjeru sācis dzimtās pilsētas Splitas komandā Hajduk. 1990. gadā pievienojās Francijas klubam FC Metz, vēlāk pārstāvējis arī citus Francijas klubus Cannes un Montpellier. 1994. gadā atgriezās Hajduk komandā. 1996. gadā parakstīja līgumu ar Anglijas Premjerlīgas klubu Derby County, kurā spēlēja kopā ar savu tautieti Igoru Štimacu. Karjeras turpinājumā spēlēja arī Itālijas klubā SSC Napoli un Grieķijas klubā Panathinaikos. 2001. gadā neilgu laiku uzspēlēja Austrālijā, bet karjeru noslēdza 2002. gadā dzimtajā komadā Hajduk.
Asanovičs ir nospēlējis trīs spēles Dienvidslāvijas futbola izlasē. Horvātijas izlasē pirmo spēli aizvadīja pret ASV, tajā gūstot arī vārtus. Izlases sastāvā piedalījies 1996. gada Eiropas čempionātā, kā arī 1998. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kurā Horvātija izcīnīja 3. vietu. Karjeru izlasē noslēdza 2000. gada maijā, pēdējo spēli aizvadot pret Franciju. Horvātijas izlases rindās nospēlējis 62 spēles un guvis trīs vārtus.
Trenera karjera
No 2006. līdz 2012. gadam bija trenera asistents Horvātijas izlasē, kad to vadīja Slavens Biličs. Vēlāk kopā ar Biliču strādājis arī Maskavas "Lokomotiv". 2015. gadā strādāja par Slovākijas kluba DAC Dunajská Streda tehnisko direktoru. 2017. gada oktobrī kļuva par Austrālijas kluba Melbourne Knights galveno treneri. 2022. gadā neilgu laiku bija Zambijas futbola izlases galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
Hajduk Split
Montpellier
Priekules baptistu baznīca
Priekules baptistu baznīca ir Latvijas Baptistu draudžu savienībā ietilpstošās Priekules baptistu draudzes baznīca Dienvidkurzemes novada Priekules pilsētā.
Ceremonija (filma)
"Ceremonija" (fr) ir 1995. gada Francijas un Vācijas krimināldrāmas filma, kuras režisors ir Klods Šabrols. Filmā galvenās lomas atveido Izabella Ipēra, Sandrīna Bonēra, Žaklīna Bisita, Žans Pjērs Kasels, Viržīnija Leduaēna, Valentīns Merlē un Seržs Ruso. Filma balstīta uz 1977. gada Rutas Rendelas romānu A Judgement in Stone.
Priekules baptistu baznīca
Dievnams uzbūvēts 1948. gadā, un ilgus gadus tā bija vienīgā no jauna uzbūvētā baznīca Latvijas PSR.
Ceremonija (filma)
Filma stāsta par Sofiju, klusu un kautrīgu kalponi, kas strādā bagātas ģimenes mājā un pastā strādājošo Žannu, kas mudina viņu stāties pretī saviem buržuāziskajiem darba devējiem.
Filmas "Ceremonija" pirmizrāde notika. Filma saņēma augstu kritiķu novērtējumu. Ipēra par savu sniegumu saņēma Cēzara balvu kategorijā "Labākā aktrise". The Guardian filmu "Ceremonija" iekļāva savā 25 labāko kriminālfilmu saraksta 16. vietā.
Atvasinājums (fikcija)
Atvasinājums (en) ir kāda grāmata, televīzijas seriāls, filma vai datorspēle, kas ir cieši saistīta ar kādu jau iepriekš radītu darbu, bet atšķirībā no turpinājuma un atkārtota ekranizējuma, tā saturs norisinās neatkarīgi no oriģināldarba. Atvasinājumiem raksturīga pievēršanās kādam elementam oriģināldarbā, kas tur nebija centrēts. Atvasināti darbi parasti notiek tajā pašā fantāziju pasaulē, kur oriģināldarbs un iespējami tie paši tēli.
ANO Ekonomikas un sociālo lietu padome
ANO Ekonomikas un sociālo lietu padome (en, abreviatūra: ECOSOC) ir viena no sešām Apvienoto Nāciju Organizācijas pamatstruktūrām. Tās uzdevums ir koordinēt starptautisko ekonomisko un sociālo sadarbību, un ar ANO specializēto aģentūru, fondu un programmu, funkcionālo komisiju un reģionālo komisiju darbību saistītos jautājumus. ECOSOC galvenā mītne atrodas Ņujorkā, Amerikas Savienotajās Valstīs.
Lebenieši
Apdzīvotā vieta atrodas Doles salas dienvidos, pie Lebjavas ieteces Sausajā Daugavā.
Sīpolciems
Sīpolciems ir apdzīvota vieta Mārupes novada Salas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā starp autoceļu A10 un Babītes ezera ziemeļu krastu 5,5 km no pagasta centra Spuņciema, 23 km no novada centra Mārupes un 25 km no Rīgas centra.
Riekte
Riekte ir Engures kreisā krasta pieteka Ventspils novadā.
Izteka - pie autoceļu P123 (Zlēkas—Ugāle) un V1323 (Sili–Ugāles dzirnavas–Smilši) krustojuma. Tek austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Ietek Engurē pie Zaļā ciema. Lielākā pieteka - Mellsunvalks.
Upi šķērso valsts autoceļi V1326 (Ugāle–Cirkale–Zlēkas) un V1325 (Usma–Amjūdze), tās krastos atrodas Zaļais ciems.
Iecavas luterāņu baznīca
Iecavas Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Iecavā Zemgalē. Tā ietilpst Liepājas diecēzes Bauskas iecirknī.
Vēsture
Senākā Iecavas koka baznīca uzcelta ap 1576. gadu pēc Kurzemes un Zemgales hercoga Gotharda Ketlera 1567. gada 28. februārī izdotā rīkojuma. Tagadējā mūra ēka celta hercoga Jēkaba valdīšanas laikā no 1641. gada līdz 1657. gadam, kad vizitācijas ierakstā teikts, ka tā ir "jauna un bez trūkumiem". 1812. gada kara laikā baznīcā bija novietoti ievainotie, bet vēlāk ierīkots zirgu stallis. 1826. gadā baznīcas kapsētas ziemeļaustrumu stūrī tika uzbūvēta kapliča Iecavas muižas īpašnieka grāfa Pētera fon der Pālena (1745-1826) un viņa sievas Juliannas fon der Pālenas (1752-1814) apglabāšanai. Juliannas fon der Pālenas mirstīgās atliekas tika pārvestas no grāfu Mēdemu kapenēm Sesavā. 1874. gadā uzbūvēja jaunu torni ar dekoratīvo dzeguļu joslu kvadrātiskās daļas augšējā malā.
Celtne stipri cieta Otrajā pasaules karā, Latvijas PSR laikā ēka atkārtoti cieta no vandalisma. 1971. gadā tika izlauztas durvis, izsisti logi, uzlauzta grīda un sagriezta altārglezna. 1972. gadā iebruka jumts virs draudzes telpas un tika aizdedzināta baznīcas altāra daļa, sadega arī uz šejieni pārvestā Lambārtes baznīcas iekārta. 1976. gadā Bauskas rajona izpildkomiteja baznīcas ēku atsavināja draudzei un nodeva Iecavas pilsētciemata izpildkomitejai. 1982. gadā baznīcu tika plānots pārbūvēt par koncertzāli, 1984. gadā tai nojauca torņa smaili.
1988. gadā draudze atguva baznīcu savā īpašumā, 1991. - 1993. gadā pabeidza jumta remontu virs draudzes telpas un atjaunoja torņa galeriju un smaili, 1995. gadā uzlika jaunu jumtu arī baznīcas altāra daļai. Iecavas Luterāņu baznīca ar žogu un vārtiem ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. (Aizs. Nr. 6173). Iecavas luterāņu draudzi apkalpo prāvests Rolands Radziņš.
Baznīcas ēkas apraksts
Iecavas luterāņu baznīca ir garenbūve, kurai rietumu galā piekļaujas masīvs kvadrātisks tornis, bet austrumu galā - nedaudz šaurāka un zemāka poligonāla apsīdas formas kora daļa. Baznīcas pamati būvēti no laukakmeņiem, bet sienas ir akmens un ķieģeļu mūra. Ēka ir apmesta un balsināta. Logi būvēti tā, ka tie rada gotisku iespaidu.
Ādolfs Štokhauzens
Ādolfs Štokhauzens (de) bija vācu regbists, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Štokhauzens bija Vācijas regbija komandas (FC 1880 Frankfurt) spēlētājs. Viņi olimpiskajā regbija turnīrā, piekāpjoties Francijas komandai, ieguva sudraba medaļu.
Gregors XI
Pāvests Gregors XI (la), īstajā vārdā Pjērs Rožērs de Bofors (fr; dzimis ap 1329. gadu, miris ), bija Romas pāvests no 1370. gada līdz savai nāvei 1378. gadā. Pēdējais no septiņiem pāvestiem, kuri rezidēja Aviņonā.
Pāvesta Klementa VI brāļadēls. Studēja Anžē Universitātē, pēc tam Perudžā. 1348. gadā, kad Pjēram Rožēram bija 19 gadu, Klements VI iecēla viņu par kardinālu. Bijis labi izglītots, veiksmīgi darbojās kā diplomāts. Pēc pāvesta Urbāna V nāves konklāvs 1370. gada 30. decembrī ievēlēja Gregoru par pāvestu.
1373. gada 10. oktobrī, atbalstot Rīgas arhibīskapa Zigfrīda lūgumu, Gregors XI izdeva tā saukto apģērbu bullu, kura noteica, ka turpmāk Rīgas arhibīskapam un domkapitula locekļiem jātērpjas melnās drēbēs.
Pontifikāta laikā stingri cīnījās pret lollardiem. Neskatoties uz kūrijas un Florences pilsētas pretestību, 1377. gada 17. janvārī atgriezās Romā, izbeidzot Aviņonas gūstu. Pēc daļas viedokļu, lēmums par pārcelšanos tika pieņemts cita starpā arī Sjēnas Katrīnas ietekmē. Drīz pēc Gregora XI nāves sākās Rietumu shizma — strīdi par pēctecību, kas noveda pie šķelšanās un antipāvestu parādīšanās, līdz 1417. gadā tika izvēlēts Martins V, kuru atzina galvenie pārējie pretendenti.
Petriki (Pildas pagasts)
Petriki ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 293 km attālumā no Rīgas.
Vitenberga
Vitenberga (de) ir pilsēta Saksijas-Anhaltes federālajā zemē, Vācijā. Atrodas pie Elbas upes krastiem. 2012. gada nogalē pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 46,9 tūkstošus cilvēku.
Vitenberga pirmoreiz tika pieminēta rakstos 1180. gadā kā mazs ciemats, ko dibinājuši flāmu kolonisti. Mārtiņš Luters pie Vitenbergas baznīcas durvīm pienagloja 95 tēzes, ar ko tika aizsākta Rietumu kristīgās baznīcas reformācija. Lutera memoriāls Vitenbergā un Eislēbenē ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Teātra iela (Jūrmala)
Teātra iela ir iela Jūrmalā, Majoru apkaimē. Teātra iela sākas no pludmales un beidzas krustojumā ar Kalnciema ielu. Kopējais ielas garums ir 1300 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Teātra ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Teātra iela ir savienota ar šādām ielām:
Voringa rags
Ģeogrāfija
Zemesrags izvietojies Vrangeļa salas austrumu galā un to veido 221 m augsta klints. Krasti stāvi, klinšaini. Ziemeļos no zemesraga atrodas Dragas līcis. Zemesragā liels putnu tirgus ar aptuveni 200 000 putnu, galvenokārt resnknābja kaira un trīspirkstu kaija.
Nosaukumu zemesragam 1881. gadā piešķīra kuģa Rodgers komanda par godu ekipāšas loceklim leitnantam Voringam, kurš pirmais izkāpa šeit krastā. 1914. gadā Voringa ragā atradās viena no Vilhjalmura Stefansona nogrimušā ekspedīcijas kuģa Karluk izglābto dalībnieku nometnēm. Mūsdienās zemesragā atrodas viens no dabas rezervāta kordoniem.
Vidusjūras mūku ronis
Vidusjūras mūku ronis jeb Vidusjūras mūkronis (Monachus monachus) ir roņu dzimtas (Phocidae) jūras zīdītājs, kas ir vienīgā suga Vidusjūras mūku roņu ģintī (Monachus). Valda uzskats, ka šī ir visapdraudētākā airkāju suga mūsdienās, tā kā populācija ir sadrumstalota un tajā ir mazāk nekā 700 īpatņu. Vidusjūras mūku ronis sastopams Vidusjūrā pie Grieķijas un Turcijas krastiem un Atlantijas okeānā pie Āfrikas krastiem.
Sweet Smell of Success
Filmas Sweet Smell of Success pirmizrāde notika un to izplatīja United Artists. Lai gan filma sākotnēji saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes un bija finansiāli neveiksmīga, to mūsdienās uzskata par klasiku, īpaši tās kinematogrāfijas un scenārija dēļ. 1993. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Vidusjūras mūku ronis
Vidusjūras mūku roņa tuvākie radinieki ir izmirušais Karību mūku ronis (Neomonachus tropicalis) un mūsdienās dzīvojošais Havaju mūku ronis (Neomonachus schauinslandi), ar kuriem kopā tas veido mūku roņu cilti (Monachini).
Izplatība
Vidusjūras mūku roņu populācija fragmentēta četrās lielākās, izolētās grupās (Egejas jūrā, Jonijas jūrā, Atlantijas okeānā Madeiras arhipelāgā un pie Nuadibu raga).
Izskats
Vidusjūras mūku ronis ir vidēji liels ronis. Tam ir slaids, torpēdveida ķermenis ar garu kaklu, relatīvi īsām priekšējām airkājām un garām, slaidām aizmugurējām airkājām. Tēviņi lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums līdz 2,8 m, vidējais svars 300 kg, lielākie īpatņi sver līdz 400 kg. Mātītes ķermeņa garums līdz 2,4 m, vidējais svars 240 kg, grūsna mātīte sver līdz 300 kg. Atšķirībā no citiem roņiem mātītei ir četri zīdekļi nevis divi.
Barība
Vidusjūras mūku ronis barojas ar ļoti daudzām un dažādām kaulzivīm (jūras karūsām, zeltainajām kefalēm, Vidusjūras papagaiļzivīm, zušiem, salemām, u.c.), arī skrimšļzivīm (rajām), vēžveidīgajiem (krabjiem) un galvkājiem (astoņkājiem, sēpijām). Galvenokārt medī seklos ūdeņos, līdz 100 m dziļumam (Atlantijas okeāna populācijas arī dziļākos ūdeņos, līdz 200 m). Iecienītākais medījums atkarībā no izplatības areāla ir atšķirīgs.
Vairošanās
Vidusjūras mūku ronim nav noteikta vairošanās sezona, mazuļi dzimst visu gadu, bet visbiežāk oktobrī un novembrī. Dzimumbriedumu mātīte sasniedz 2—4 gadu vecumā, tēviņš 5—6 gados. Līdzīgi kā citiem mūku roņiem, arī Vidusjūras mūku ronim raksturīga poliginija. Tā kā pārošanās notiek jūrā, katram tēviņam piekrastes ūdeņos ir sava teritorija. Grūsnības periods ilgst apmēram vienu gadu. Mazuļi dzimst jūras izgrauztās krasta klinšu alās. Lai arī kopumā suga nav sabiedriska, vienā alā apmetas vairākas mātītes. Mazulis piedzimst apmēram vienu metru garš un sver 15—26 kg. Kažoka matojums tumši brūns. Mazuļu mirstība ir ļoti augsta, tā kā tie alās pakļauti rudens vētru lielajiem un spēcīgajiem viļņiem. Vidusjūras mūku ronim ir garš laktācijas periods: 14—21 nedēļa. Mātītes zīda arī svešus mazuļus. Nedēļu vecs ronēns sāk jau īslaicīgi peldēt. Kad mazulim ir 8 nedēļas, tam nomainās matojums un kļūst sudrabaini pelēks. Vidusjūras mūku roņa mūža ilgums ir 20—30 gadi.
Valsts policijas koledža
Valsts policijas koledža (VPK) ir Ministru kabineta dibināta Latvijas Valsts policijas pakļautībā esoša izglītības iestāde, kuras pamatuzdevums ir sagatavot audzēkņus dienestam Valsts policijā. Valsts policijas koledža ir vienīgā izglītības iestāde Latvijā, kas sagatavo un izglīto topošos policistus.
Mācību centrs un Policijas skola
1990. gadā Latvijas PSR Iekšlietu ministrija ieguva savā īpašumā piecstāvu ēku Jūrmalā, Skolas ielā 44, lai tajā izveidotu Policijas departamenta Mācību centru. Iekšlietu ministrijas Policijas departamenta Mācību centrs svinīgi tika atklāts 1991. gada 13. jūnijā, un par tā priekšnieku tika iecelts milicijas apakšpulkvedis Atis Meibergs. Darbu tas uzsāka 1991. gada 9. jūlijā. Augusta puča laikā 1991. gada 20. augustā plkst. 19.45 mācību centru ieņēma Padomju Savienības armija.
2000. gadā ar Iekšlietu ministrijas Valsts policijas 2000. gada 6. septembra pavēli Nr. 701 tika apstiprināts mācību centra jaunais nosaukums — Valsts policijas Policijas skola. Skolas galvenais uzdevums bija veikt izmaiņas jauno policistu apmācībā saskaņā ar Eiropas Savienības izvirzītajām prasībām.
Policijas koledža
2006. gada 13. jūlijā Jūrmalā, Slokas ielā 44 ar Ministru kabineta rīkojumu izveidoja Valsts policijas koledžu, nosakot, ka tā ir Valsts policijas Policijas skolas funkciju, tiesību, saistību, mantas un arhīva pārņēmēja. Koledžas darbības mērķis bija sagatavot policijas darbiniekus profesionālajam dienestam un īstenot Valsts policijas darbinieku profesionālās pilnveides mācības. 3. oktobrī tika uzsāktas pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības programmas "Policijas darbs" pilna laika un arodizglītības programmas "Policijas darbs" studijas. 6. oktobrī Slokas evaņģēliski luteriskajā baznīcā iesvētīja VPK karogu. 25. oktobrī parakstīja līgumu par VPK iestāšanos Eiropas Policijas koledžu asociācijā.
2007. gada 13. martā VPK tika uzņēma Latvijas Koledžu asociācijā, 5. oktobrī tika uzsākta pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības programmas "Policijas darbs" nepilna laika studiju realizācija, bet 21. decembrī noslēdza sadarbības līgumu ar Latvijas Policijas akadēmiju.
2008. gadā VPK akreditēja, nosakot augstākās izglītības iestādes statusu. VPK organizēja Starptautiskās policijas asociācijas (IPA) bērnu nometni.
2009. gada 1. oktobrī tika atklāta VPK Latgales filiāle Daugavpilī, Vaļņu ielā 27.
2010. gada janvārī VPK pārcēlās uz bijušajām Policijas akadēmijas telpām Ezermalas ielā 8 un atzīmēja arodizglītības programmas ”Policijas darbs” 10. gadadienu.
2011. gadā VPK organizēja I Starptautisko zinātnisko konferenci ”Cilvēkdrošības tiesiski, socioloģiskie un psiholoģiskie aspekti”.
2012. gadā VPK organizēja II Starptautisko zinātnisko konferenci ”Noziedzības prevencijas un apkarošanas novitātes pasaulē un Latvijā”. Norisinājās Koledžas un Francijas vēstniecības forums ”Iekšējā drošība un civilā aizsardzība”. VPK uzsāka 28 jaunu profesionālās pilnveides programmu realizēšanu.
2013. gadā VPK organizēja III Starptautisko zinātnisko konferenci ”Tiesībsargājošo institūciju loma sabiedriskās kārtības un drošības garantēšanā”. Tika izveidota VPK Sporta katedra.
2014. gadā VPK organizēja Eiropas policijas koledžu asociācijas (AEPC) starptautisko konferenci ”Policijas izglītība multikulturālā vidē: problēmas un risinājumi”. Tika izveidoti VPK profili sociālajos tīklos.
2015. gadā VPK organizēja IV Starptautisko zinātnisko konferenci ”Moderno tehnoloģiju izmantošana tiesībaizsardzības institūciju darbā un to darbinieku izglītošanā”. Uzsāka Erasmus+ mācību mobilitātes programmas realizēšanu.
2017. gadā VPK uzsāka mācību satura izveidi e-mācību vidē Moodle. Pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības absolventiem izniedza diplomus ar jaunu kvalifikāciju — Valsts policijas jaunākais virsnieks. Mainījās VPK juridiskā adrese — Rīgā, Ezermalas ielā 10.
2018. gadā VPK organizēja V Starptautisko zinātnisko konferenci ”Valsts iekšējās drošības 100 gadu evolūcija. Attīstība. Dinamika. Problemātika”.
2020. gadā Covid-19 pandēmijas laikā uzsāka attālinātās mācības, izmantojot videokonferenču platformas.
2021. gadā izstrādāja jaunu pirmā līmeņa profesionālās augstākās izglītības programmu ”Policijas darbs” un jaunu arodizglītības programmu ”Policijas darbs”.