cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Izglītība
Atvērtā mācīšanās un elektroniskās tehnoloģijas
Parastās punktu nopelnu sistēmas grāds pašlaik nav tik izplatīts atklātajā izglītībā, kā tipiskājās universitātes, lai gan dažas atvērtās universitātes jau piedāvā tradicionālos grādus. Pašlaik daudzi no lielākajiem atvērtajiem izglītības avotiem piedāvā paši savu sertifikātu formu.
2010. gada metaanalīze atklāja, ka tiešsaistes un jauktajām izglītības pieejām bija labāki rezultāti nekā metodēm, kurās tika izmantota tikai tiešā savstarpējā darbība.
Vispārizglītojošās skolas
Izglītības sistēma ir institūciju grupa (ministrijas, vietējās izglītības iestādes, pedagoģijas mācību iestādes, skolas, augstskolas u.c.), kuras galvenais mērķis ir nodrošināt izglītību bērniem un jauniešiem strukturētā vidē. Tajā ir iesaistīts plašs cilvēku loks (mācību programmu izstrādātāji, inspektori, skolu direktori, skolotāji, skolu medmāsas, studenti utt.). Šīs iestādes var atšķirties dažādās vidēs.
Skolas nodrošina izglītību, balstoties uz dažādiem aspektiem, piemēram, izglītības politika un pamatnostādnes, uz kurām balstās skolu politikas jomas, mācību programmas un mācību materiāli, kā arī skolotāju pedagoģijas apmācības programmas un prakse. Skolu vide — gan fiziskā (infrastruktūra), gan psiholoģiskā (skolas klimats), vadās arī no skolu politikas, kam būtu jānodrošina skolēnu labbūtību, kad viņi ir skolā. Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO) ir konstatējusi, ka skolās ir vislabākie rezultāti, kad izglītojamie iegūst visas zināšanas pamatpriekšmetos. Viņiem arī jālūdz izglītojamo atsauksmes par kvalitātes nodrošināšanu un uzlabošanu. Vadībai vajadzētu aprobežoties tikai ar izglītojamo prasmju uzraudzību.
Lobe
Lobe var būt:
Izglītība
Vispārizglītojošās skolas
Izglītības nozare ir pilnībā integrēta sabiedrībā, izmantojot mijiedarbību ar daudzām ieinteresētajām personām un citām nozarēm. Tas sevī ietver vecākus, vietējās kopienas, reliģiskos līderus, NVO, ieinteresētās personas, kas iesaistītas veselības aizsardzībā, bērnu aizsardzībā, tieslietās un tiesībaizsardzības iestādēs (policijā), plašsaziņas līdzekļos un politiskajā vadībā.
Par formālās izglītības formu, metodiku, mācību materiālu un programmu lemj politisko lēmumu pieņēmēji un pašvaldības.
Attīstības mērķi
Ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam, ko Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Ģenerālā asambleja pieņēma 2015. gada septembrī, piedāvā izstrādāt jaunu redzējumu, lai risinātu vides, sociālās un ekonomiskās problēmas, ar kurām pasaule saskaras šodien. Programmā ir iekļauti 17 ilgtspējīgas attīstības mērķi (IAM), tostarp 4. IAM par izglītību.
Universālā pamatizglītība bija viens no astoņiem ANO Tūkstošgades attīstības mērķiem, un pēdējos desmit gados ir panākts progress, lai gan joprojām pastāv šķēršļi. Labdarības finansējuma nodrošināšana no potenciālajiem līdzekļu devējiem ir pastāvīga problēma. Aizjūras attīstības institūta pētnieki ir norādījuši, ka galvenie šķēršļi izglītības finansēšanai ir pretrunīgas līdzekļu devēju prioritātes, nenobriedušas atbalsta struktūras un pierādījumu un interešu trūkums šajā jautājumā. Turklāt Transparency International ir konstatējusi, ka korupcija izglītības nozarē ir būtisks šķērslis, lai Āfrikā iegūtu vispārējo pamatizglītību. Turklāt jaunattīstības valstīs pieprasījums pēc labākas izglītības nav tik liels, kā ārzemnieki bija paredzējuši. Vietējās valdības nevēlas uzņemties ar to saistītās izmaksas. Ir arī ekonomisks spiediens no dažu vecāku puses, kuri dod priekšroku saviem bērniem pelnīt naudu īstermiņā, nevis strādāt pretī izglītības ilgtermiņa labumiem.
UNESCO Starptautiskā izglītības plānošanas institūta veiktais pētījums liecina, ka spēcīgākas izglītības plānošanas un vadības spējas var būtiski ietekmēt sistēmu kopumā. Ilgtspējīgas kapacitātes attīstībai nepieciešamas sarežģītas iejaukšanās institucionālos, organizatoriskos un individuālos līmeņos, kas varētu balstīties uz dažiem fundamentāliem principiem:
Filozofija
Kā akadēmiskā joma izglītības filozofija ir izglītības filozofiskā izpēte, tās galvenā tēma ir izglītība, un tās metodes ir filozofijas metodes. Izglītības filozofija var būt vai nu izglītības procesa filozofija, vai izglītības disciplīnas filozofija. Tas nozīmē, ka tā var būt daļa no disciplīnas tādā nozīmē, ka tā ir saistīta ar izglītības vai izglītošanas procesa mērķiem, veidiem, metodēm vai rezultātiem; vai arī tas var būt metadisciplina,tādā nozīmē, ka tas attiecas uz disciplīnas jēdzieniem, mērķiem un metodēm. Kā tāda tā ir gan izglītības joma, gan lietišķās filozofijas joma, kas sastāv no metafizikas, epistemoloģijas, aksioloģijas un filozofiskām pieejām ,spekulatīvas, preskriptīvas vai analītiskas, lai risinātu jautājumus par pedagoģiju, izglītības politiku un mācību programmu, kā arī par mācību procesu, nosaucot dažus piemērus. Piemēram, tā var pētīt, kas ir audzināšana un izglītība, vērtības un normas, ko atklāj audzināšanas un izglītošanas prakse, izglītības kā akadēmiskās disciplīnas ierobežojumi un leģitimizācija, kā arī saikne starp izglītības teoriju un praksi.
Psiholoģija
Izglītības psiholoģija pēta to, kā cilvēki mācās izglītības iestādēs, intervences efektivitāti mācību apstākļos, mācīšanas psiholoģiju un skolu kā organizācijām un tas sociālo psiholoģiju. Termini “izglītības psiholoģija” un “skolu psiholoģija” bieži tiek izmantoti kā sinonīmi. Izglītības psiholoģija ir saistīta ar izglītības iegūšanas procesiem iedzīvotāju vidū un apakšpopulācijās, piemēram, apdāvinātiem bērniem un bērniem ar īpašām vajadzībām.
Mērķis
Nav plašas vienprātības par to, kādam ir jābūt izglītības galvenajam mērķim vai mērķiem. Dažādās vietās un dažādos laikos ir izmantotas izglītības sistēmas dažādiem mērķiem. Prūšu izglītības sistēma 19. gadsimtā, piemēram, vēlējās, lai zēni un meitenes kļūtu par pieaugušajiem, kas kalpotu valsts politiskajiem mērķiem.
Daži autori uzsver savu vērtību indivīdam, uzsverot tā potenciālu pozitīvi ietekmēt studentu personisko attīstību, veicinot autonomiju, veidojot kultūras identitāti vai veidojot karjeru vai profesiju. Citi autori uzsver izglītības ieguldījumu sabiedriskos nolūkos, tostarp par labu pilsonību, studentu pārveidošanu par produktīviem sabiedrības locekļiem, tādējādi veicinot sabiedrības vispārējo ekonomisko attīstību un kultūras vērtību saglabāšanu.
Izglītības mērķis konkrētajā laikā un vietā ietekmē to, kas tiek mācīts, ko māca un kā uzvedas izglītības sistēma. Piemēram, 21. gadsimtā daudzas valstis pret izglītību izturas kā pret pozicionālu labumu. Šajā konkurētspējīgajā pieejā cilvēki vēlas, lai paši studenti iegūtu labāku izglītību nekā citi studenti. Šī pieeja var novest pie negodīgas attieksmes pret dažiem studentiem, jo īpaši tiem, kas ir no nelabvēlīgām vai nelabvēlīgām grupām. Piemēram, šajā sistēmā pilsētas skolu sistēma var apzīmēt skolu rajonu robežas tā, ka gandrīz visi vienas skolas skolēni ir no maznodrošinātām ģimenēm un ka gandrīz visi tuvējo skolu audzēkņi nāk no pārtikušākām ģimenēm, kaut arī, koncentrējot maznodrošinātos skolēnus vienā skolā, tiek panākts sliktāks izglītības sasniegums visai skolu sistēmai.
Mācību programma
Formālajā izglītībā mācību programma ir kursu kopums un to saturs, ko piedāvā skolā vai universitātē. Kā ideja mācību programma izriet no latīņu valodas vārda par rases kursu, atsaucoties uz darbiem un pieredzi, ar kuru palīdzību bērni izaug, lai kļūtu par pieaugušajiem. Mācību programma ir preskriptīva, un tās pamatā ir vispārīgāka mācību programma, kurā ir tikai norādīts, kādi temati ir jāizprot un kādā līmenī jāsasniedz konkrēta pakāpe vai standarts.
Akadēmiskā disciplīna ir zināšanu nozare, ko oficiāli māca universitātē vai izmantojot kādu citu metodi. Katrai disciplīnai parasti ir vairākas apakšdisciplīnas vai zari, un atšķirības līnijas bieži ir gan patvaļīgas, gan neviennozīmīgas. Plašu akadēmisko disciplīnu piemēri ir dabas zinātnes, matemātika, datorzinātnes, sociālās zinātnes, humanitārās zinātnes un lietišķās zinātnes.
Džordžs Bests
Džordžs Bests (en; dzimis Belfāstā, Ziemeļīrijā, miris  Londonā, Anglijā) bija ziemeļīru profesionāls futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bija Ziemeļīrijas futbola izlases dalībnieks. Vislabāk bija pazīstams laikā, kad pārstāvēja Manchester United klubu. 1968. gadā tika atzīts par Eiropas gada futbolistu.
Antons Rafaels Mengss
Antons Rafaels Mengss (Anton Raphael Mengs; dzimis, miris ) bija vācu klasicisma gleznotājs un mākslas teorētiķis.
Grīva
Grīva ir upes posms pie ietekas jūrā, ezerā, upē, ūdenskrātuvē, citā ūdenstecē, vai arī vieta upes lejtecē, kur ūdens izsīkst (iztvaiko, iesūcas zemē, tiek izmantots apūdeņošanai), nesasniedzis ieteku.
Izšķir vairākus grīvu veidus:
Antons Rafaels Mengss
Mengss bija dzimis Bohēmijā, bet ilgus gadus dzīvojis Romā, kur ieņēma Sv. Lūkas akadēmijas direktora posteni, vēlāk darbojās arī Neapolē un Spānijā.
Mākslinieka daiļradē antīkā skaistuma ideāli apvienojās ar 17. gs Boloņas akadēmijas pārstāvju glezniecības sistēmu.
Mengss pievērsās galvenokārt reliģiskai, mitoloģiskai un vēsturiskai tematikai. Par raksturīgāko šī mākslinieka darbu tiek uzskatīta kompozīcija "Parnass" (1761), kurā attēlotas idealizēti skaistas ainas no sengrieķu mitoloģijas.
Mengsa daiļradi, kurā lielu vietu ieņem idealizētu mitoloģisko tēlu kailfigūras, labi raksturo arī viņa glezna "Parīda tiesa" (1779), kur attēlots, kā Trojas valdnieka dēls Parīds izvēlas skaistāko no dievietēm.
Mākslinieks darinājis arī portretus, no kuriem nozīmīgākie ir tie, kuros portretēti personiski tuvi cilvēki. Tajos ļoti patiesi un reāli attēlota portretējamā personība un individuālā savdabība.
Mengss sarakstījis arī teorētisku darbu "Pārdomas par skaistumu un gaumi glezniecībā" (1762).
Džordžs Bests
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
Sasniegumi
Manchester United
Bešaukas ciems
Bešaukas ciems bija Rēzeknes rajona administratīvi teritoriāla vienība tā vidienē. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā izveidoja Bešaukas ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā. Ciemu likvidēja 1954. gada 14. jūnijā, kolhoza «Druva» teritoriju iekļaujot Lendžu ciemā, Molotova kolhoza teritoriju — Ozolaines ciemā, bet kolhoza «Blāzma» teritoriju — Griškānu ciemā.
Nove Varpno
Nove Varpno ir pilsēta Polijas ziemeļrietumos, Rietumpomožes vojevodistē uz austrumiem no Stargardas Ščeciņskas pie Ščecinas līča Noves Varpno līča krastā.
Pilsētas tiesības ap 1295. gadu piešķīra Kamminas bīskaps. 1759. gada 10. septembrī Septiņgadu kara laikā pie pilsētas notika jūras kauja starp zviedru un prūšu spēkiem, kurā prūši piedzīvoja sakāvi.
Līdz Otrā pasaules kara beigām pilsēta atradās Vācijā, un tās vāciskais nosaukums bija Neivarpa. Pēc Otrā pasaules kara pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti, bet vietā ieradās poļi no PSRS ieņemtajiem Polijas apgabaliem. Gan poļu (Nowe), gan vācu (Neu-) nosaukums tulkojumā nozīmē Jaunā Varpno (Varpa). Vecā Varpa (Varpno) ir Altvarpa Noves Varpno līča pretējā krastā Vācijā.
41 (skaitlis)
41 (četrdesmit viens) ir skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 40 un 42. Gada 41. diena ir 10. februāris.
Romiešu skaitļu sistēmā 41 tiek pierakstīts šādi — XLI, bet binārajā skaitīšanas sistēmā četrdesmit viens ir 1010012, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 518 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 2916. Četrdesmit viens ir trīspadsmitais mazākais pirmskaitlis. Četrdesmit viens ir nepāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskā tabulā 41 ir niobija (Nb) atomskaitlis.
Braitona
Braitona (en) ir pilsēta Anglijas dienvidos Lamanša krastā. No 1997. gada kopā ar Houvu veido kopēju pilsētu — Braitona un Houva (City of Brighton & Hove). No 18. gadsimta beigām līdz mūsdienām Braitona tiek uzskatīta par Anglijas prestižāko kūrortu.
Politikā pazīstama kā Anglijas galveno politisko partiju ikgadējo konferenču vieta, bet mūzikā — kā grupas The Kooks dzimtene.
Pilsētā bāzējas futbola klubs Brighton & Hove Albion, kas spēlē Premjerlīgā.
Vēsture
Pirmoreiz minēta 1086. gadā Pastarās tiesas grāmatā kā Bristelmestune. 1514. gadā to nodedzināja franči. 18. gadsimta vidū ārsts Ričards Rasels (Richard Russell) sāka pielietot Braitonas jūras ūdeni ārstniecībā, un gadsimta otrajā pusē Braitona kļuva par Anglijas slavenāko kūrortu. 1841. gadā pilsētu ar Londonu savienoja dzelzceļš, kas deva papildus impulsu pilsētas attīstībā. 1997. gadā Braitonu apvienoja ar tuvējo Houvu, izveidojot Braitonas un Hovas pilsētu (City of Brighton & Hove).
Džons Isners—Nikolā Maī (2010. gada Vimbldonas čempionāts)
2010. gada Vimbldonas čempionāta pirmās kārtas spēle starp amerikāni Džonu Isneru un francūzi Nikolā Maī ir visu laiku garākā tenisa spēle visā sporta veida vēsturē. Spēle ilga 11 stundas un 5 minūtes, kopumā spēle tika izspēlēta triju dienu laikā. Tajā uzvarēja Dž. Isners ar 6–4, 3–6, 6–7(7–9), 7–6(7–3), 70–68 (183 geimi). Spēle tika uzsākta 2010. gada 22. jūnijā plkst. 17.13 (UTC) un beidzās 24. jūnijā plkst. 15.48 (UTC). Izšķirošais sets ilga 8 stundas un 11 minūtes.
Džesika Hārdija
Džesika Hārdija (en; dzimusi Longbīčā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu peldētāja, kura specializējusies brasā un brīvā stila peldējumā. Viņai pašlaik pieder pasaules rekords 50 m peldējumā uz krūtīm īsajā baseinā.
Lielākajās starptautiskajās sacensībās Dž. Hārdija ir izcīnījusi 17 medaļas (9 zelti, 7 sudrabi un 1 bronza). Viņa plašākai publikai zināma kopš 2005. gada Pasaules čempionāta, kur sportiste izcīnīja trīs sudraba medaļas un laboja Leizelai Džonsai piederējušo pasaules rekordu 100 m brasā. 2005. gadā viņa tika atzīta par gada uzlecošo ASV peldētāju.
2008. gadā viņa kvalificējās startam 2008. gada Olimpiskajās spēlēs Pekinā, taču tika pieķerta dopinga lietošanā, par ko tika diskvalificēta uz vienu gadu. Pēc diskvalifikācijas termiņa beigām viņa ir atsākusi trenēties. Pēc tam 2012. gada Olimpiskajās spēlēs Londonā izcīnīja zeltu 4x100 m kompleksā stila stafetē un bronzu 4x100 m brīvā stila stafetē.
Antons Austriņš
Antons Austriņš (1884-1934) bija latviešu skolotājs, revolucionārs un rakstnieks.
Biogrāfija
Antons Austriņš dzimis 1884. gada 31. janvārī Vecpiebalgas Kaikašos zemnieku ģimenē. Pamatizglītību guva Vecpiebalgas Upītes pagastskolā un Vecpiebalgas pamatskolā. Tālāk mācījās Rīgas skolotāju seminārā, kā arī Pēterburgā Zemstes skolotāju seminārā. 1904. gadā sāka strādāt par skolotāju Ģipkā.
Piektā gada revolūcijas laikā 13. janvāra demonstrācijā Daugavmalā Austriņu sašāva kājā. Vairākus mēnešus pēc revolūcijas apspiešanas 1906. gadā viņš pavadīja cietumā sakarā ar apsūdzību par politisku slepkavību. Uz laiku atbrīvots, viņš aizbēga uz Somiju, slēpjoties ar svešu vārdu. 1909. gadā dzīvoja Latgalē, tās iespaidus vēlāk atspoguļoja stāstu krājumā "Māras zemē". Līdz pat Februāra revolūcijai 1917. gadā dzīvoja bez pases, bieži bija spiests mainīt dzīvesvietu.
Pēc atgriešanās dzimtenē 1919. gadā Austriņš darbojās LSPR Izglītības tautas komisariātā. Pēc Brīvības cīņu beigām 1920. - 1923. gadā strādāja laikrakstā "Latvijas Vēstnesis", pēc tam pilnībā nodevās literāram darbam.
Miris 1934. gada 17. aprīlī Rīgā, apbedīts Meža kapos.
Daiļrades raksturojums
Austriņš bija savdabīga, dziļi oriģināla personība, rakstnieks ar dziļu dabas, cilvēku dvēseles izjūtu un izpratni. Laikabiedri bieži uzsvēra Austriņa raibo dzīves gājumu. Dzejojis, kā žurnālists rakstījis latviešu presei. Stingri rakstniecībai, atmetot žurnālistiku, Austriņš pievērsās 1923. gadā. Mūža laikā literāts sarakstījis ap divdesmit grāmatu un vairāk nekā desmit tulkojumu. Lasītāju iemīļoti bija viņa stāsti, īpaši bērnības atmiņām veltītais ”Puiškāns”, kas pirmo reizi izdots 1931. gadā.
Iedomība
Iedomība, augstprātība jeb uzpūtība ir rakstura īpašība. Tā izpaužas kā nekritiska attieksme pret sevi, savu spēju, tikumu, ietekmes pārspīlēšanā. Iedomīgiem cilvēkiem ir neadekvāti paaugstināts pretenziju līmenis, nepamatoti noraidoša attieksme pret citu cilvēku ierosinājumiem, priekšstatiem, zināšanām, darbību. Par iedomīgiem cilvēkiem mēdz teikt, ka viņiem deguns ir gaisā. Pēc aptauju rezultātiem iedomība bieži vien ir īpašība, kuras dēļ darba devējs nevēlas pieņemt darbā konkrētu darba ņēmēju.
Par iedomīgiem cilvēkiem ir arī dažādi sakāmvārdi, piemēram, "Kas savā prātā ieperinājis iedomību, lai nedomā, ka kādreiz dzirdēs patiesību."
Zoloturnas kantons
Zoloturnas kantons (de) ir viens no Šveices 26 kantoniem, kas atrodas valsts ziemeļrietumos. Kantona administratīvais centrs ir Zoloturna, lai gan lielākā pilsēta ir Oltene. 1481. gadā tas pievienojās Šveices konfederācijai. Kantons robežojas ar Bernes, Ārgavas un Bāzeles lauku kantonu. Divi Zoloturnas eksklāvi robežojas arī ar Franciju. 2020. gada decembrī kantonā dzīvoja apmēram 277tūkstoši cilvēku, galvenokārt vācvalodīgie.
Gulašs
Gulašs (hu) ir Ungārijas nacionālais ēdiens. To pagatavo no vērša vai teļa gaļas gabaliņiem, kam pievieno klāt dažādas garšvielas, un to pasniedz kopā, piemēram, ar kartupeļiem vai makaroniem.
Daugaviešu pamatskola
Daugaviešu pamatskola bija pamatskola Rēzeknes novada Silmalas pagastā, kuru 2009. gadā slēdza.
Pasta serveris
Pasta serveris jeb vēstules pārsūtīšanas aģents  ir datorprogramma vai programmatūras aģents, kas pārsūta e-pasta vēstules no viena datora uz citu.
Vēstules pārsūtīšanas aģents (MTA) var saņemt ziņojumus šādos veidos: Ziņojuma nogādi tieši lietotāja vēstuļu kastē veic vēstules piegādes aģents (MDA). Vairums MTA ir iebūvēta MDA pamatfunkcionalitāte, bet ir arī īpaši izstrādāti MDA (piem., procmail).
Džons Klīzs
Džons Marvuds Klīzs (en, dzimis ) ir britu komiķis, aktieris, filmu producents un rakstnieks. Viens no plaši pazīstamās komiķu trupas Monty Python dalībniekiem.
Par scenāriju filmai "Zivtiņa vārdā Vanda" (A Fish Called Wanda, 1988) nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai (kopā ar līdzautoru Čārlzu Krihtonu). Par galveno lomu šajā filmā Klīzs ieguvis BAFTA kino balvu, kā arī nomināciju Zelta globusa balvai. Par lomu TV seriālā Fawlty Towers (1975—1979) ieguvis BAFTA televīzijas balvu.
Attēlojis lomas tādās filmās kā "Braiena dzīve" (1979), "Laika bandīti" (1981), "Montijs Paitons un dzīves jēga" (1983), "Ar pasauli nepietiek" (The World Is Not Enough, 1999), "Harijs Poters un Filozofu akmens" (2001), "Mirsti citu dienu" (2002), "Diena, kad apstājās Zeme" (2008), "Rozā pantera 2" (2009).
Klaudijs
Dzīvesgājums
Cēlies no senās Romas patriciešu Klaudija dzimtas jeb Klaudijiem (la). Dzimis Cēzara valdīšanas laikā 10. gada p.m.ē. 1. augustā Lugdunā, tādējādi bija pirmais Romas ķeizars, kas dzimis ārpus Itālijas. Viņa tēvs bija romiešu karavadonis Nerons Klaudijs Druzs, saukts par Germāniku (Nero Claudius Drusus Germanicus 38. - 9. p.m.ē.). Izdzīvojis savu radinieku Tiberija un Kaligulas valdīšanas laikā, jo, iespējams, netika uzskatīts par nopietnu pretendentu uz ķeizara troni.
Pēc Kaligulas nogalināšanas Pretoru gvarde viņu iecēla par ķeizaru. Klaudija valdīšanas laikā Romas impērija iekaroja Trāķiju, Noriku, Pantīliju, Līkiju un Jūdeju. Tika sākta Britānijas iekarošana. Pierādīja sevi kā diezgan spējīgu valsts vadītāju. Izvērsa plašu un ambiciozu celtniecību visā impērijā, tika uzbūvēti neskaitāmi ceļi, akvedukti un kanāli. Pēc Klaudija nāves par imperatoru kļuva viņa adoptētais dēls Nerons.
1988. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 1988. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula. 1988. gada olimpiskajās spēlēs vismaz vienu medaļu izcīnīja 52 valstis, 108 valstis neizcīnīja nevienu medaļu.
Ziyuan 3
Pavadoni izgatavoja Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmija, bet instrumentus — trīs augstas izšķirtspējas kameras — piegādāja Šeņjanas Optikas, precīzās mašinērijas un fizikas institūts. Viena kamera paredzēta Zemes virsmas uzņemšanai ar izšķirtspēju 2,5 m, bet divas citas vērstas 22 grādu leņķī tai priekšā un aizmugurē ar spektrālo izšķirtspēju 4,0 m. Bez šīm trijām kamerām pavadonī uzstādīts infrasarkanais multispektrālais spektrometrs ar izšķirtspēju 6,0 m. Kosmiskais aparāts paredzēts resursu, zemes izmantošanas un ekoloģiskās situācijas novērošanai, kā arī pilsētu plānošanai.
Lidojuma gaita
Ziyuan 3 tika palaists 03:17 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Taijuaņas pavadoņu palaišanas centra Ķīnas vidienē. Kopā ar to palaida mikropavadoni VesselSat2.
30. jūlijā, pēc testēšanas pabeigšanas, pavadonis oficiāli tika nodots pasūtītājam Ķīnas Zemes un resursu ministrijai.
Jānis XXII
Pāvests Jānis XXII (dzimis Žaks Diēzs (Jacques Duèze, d'Euse) 1249. gadā, miris ), pāvests no 1316. līdz 1334. gadam. Pastāvīgi uzturējās Aviņonā, nežēlīgi cīnījās pret ķeceriem. Turpināja sava priekšgājēja iesākto izmeklēšanu pret Vācu ordeni, 1318. gadā lika Vācu ordeņa lielmestram Kārlim un Livonijas ordeņa mestram Gerhardam, kā arī Rīgas arhibīskapam Frīdriham ierasties Aviņonā uz tiesu. 1324. gadā viņš nosūtīja uz Rīgu divus legātus, kas pāvesta vārdā noslēdza pamieru ar lietuviešiem un pūlējās izdibināt Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina un viņa ķēniņvalsts ļaužu vēlmi kristīties.
Dzīvesgājums
Dzimis 1249. gadā kurpnieka ģimenē Kagorā (tagad Francijas Lo departamentā). Pamatizglītību ieguva dominikāņu klosterī Kagorā, pēc tam studēja jurisprudenci Monpeljē un medicīnu, baznīcas un civillietu jurisprudenci Parīzē. Pēc studijām pasniedza Kagorā un Tulūzā. Strādāja pie Tulūzas bīskapa Luija (1274 — 1297), Neapoles karaļa Kārļa II dēla, par sekretāru (pats kanonizēja svēto kārtā 1317. gada 7. aprīlī). 1299. gadā viņš kļuva par Kagoras arhibīskapu, tad par Pui draudžu (apgabals Francijā) vecāko. Pateicoties savām lieliskajām baznīcas likumu zināšanām, guva pāvesta Bonifācija VIII atbalstu. 1300. gadā pēc Neapoles valdnieka Anžū Kārļa II pieprasījuma viņu iecēla par Frežūsas (atrodas Francijas dienvidos) bīskapu. 1308. gadā par Neapoles kancleru. Šai amatā Žaks Diēzs sevi parādīja kā labu lietpratēju baznīcas jautājumos. 1310. gadā pāvests Klements V uzaicināja viņu uz Aviņonu, lai konsultētos jautājumos par templiešu ordeņa likvidāciju un pāvesta Bonifācija VIII piemiņas nolādēšanu, kā arī iecēla viņu par Aviņonas bīskapu. Diēzs guva lielus panākumus templiešu jautājumos, taču atteicās nolādēt Bonifācija piemiņu. 1312. gada 23. decembrī viņu iecēla par Porto bīskapu.
Ievēlēšana
Pirms viņa ievēlēšanas par pāvestu un viņa priekšgājēja, pāvesta Klementa V, nāves 1314. gadā, bija divu gadu starpposms (sede vacante). Pie vainas bija divu kardinālu frakciju nespēja vienoties. 1316. gada 28. jūnijā Francijas karalim Filipam V beidzot izdevās sasaukt konklāvu dominikāņu klosterī Lionā, kurā piedalījās 23 kardināli. 7. augustā viņi ievēlēja septiņdesmit divu gadu veco Žaku Diēzu par pāvestu Jāni XXII un 5. septembrī kronēja to Lionā. Jānis XXII par rezidenci izvēlējās Aviņonu, kur ieradās 2. oktobrī, tādējādi turpinot "Aviņonas gūstu". Ievēlēšanas iemesli bija vairāki — Anžū nama atbalsts, lielais vecums un uzskats, ka viņš ilgi nevaldīs un ka bijušais Aviņonas bīskaps labprātāk uzturēsies Aviņonā.
Cīņa ar Bavārijas Ludvigu IV
1314. gada oktobrī Frankfurtē pie Mainas Ludvigu IV Bavārieti ievēlēja par Svētās Romas imperatoru, vienlaicīgi par šīs pašas impērijas imperatoru ievēlējā arī Frīdrihu III Skaisto. Ludvigu atzina visā Vācijā, it sevišķi pēc uzvaras kaujā pie Mīldorfas (1322). Viņam bija arī daudz piekritēju Itālijā un starp gvelfiem (pāvesta piekritēji) un gibelīniem (imperatora piekritēji) sākās ķīviņi. Lielākie no tiem bija Viskonti ģimene, kurus pāvests jau bija pasludinājis par ķeceriem. 1323 gada 8. oktobrī pāvests aizliedz Ludvigam kronēties par imperatoru. Pēc nelielas atelpas, Ludvigs pēkšņi iesniedz apelāciju par pāvesta spriedumu vispārējā koncilā, kurš notiek Nirnbergā 1323. gada 8. decembrī. Monarha tiesības aizstāv Okamas Viljams, Parīzes Jānis, Padujas Marsīlijs, Jandunas Jānis un Bambergas Leopolds, spriedumus apstiprina juristi un teologi, ar to cīnās pāvesta absolūtās varas piekritēji Alvaro Pelaijo un Alonso Trionfo. Pāvests ekskomunicēja Ludvigu 1324. gada 21. martā. 1324. gada 22. maijā Ludvigs iesniedza atkārtotu apelāciju vispārējam koncilam un apvainoja pāvestu par miera un taisnības ienaidnieku, kā arī nosauca to par ķeceri, jo viņš neievēro evaņģēlijā sludināto atteikšanos no mantas (faktiski atkārtoja spirituāļu apvainojumus). 1324. gada 11. jūlijā pāvests ekskomunicēja visas zemes, kurās valdīja Ludvigs un viņa piekritēji, taču bullai nebija nekāda efekta Vācijā. Tikpat veltīga bija 1327. gada 3. aprīļa pāvesta deklarācija, ka ņemdams savā aizgādībā Padujas Marsīliju, Ludvigs zaudēja tiesības uz kroni un kūdīja cilvēkus uz ķecerību. Noslēdzis personisko mieru ar Austrijas Fridrihu I, Ludvigs iebruka Itālijā un 1328. gada 7. janvārī, palīdzot Romas gibelīniem, kurus vadīja Skiara Kolonna, iegāja Romā. Par imperatoru Ludvigu kronēja nevis pāvests, bet gan augsts romiešu ierēdnis "Romas tautas vārdā". Ludvigs organizēja formalitātes Jāņa XXII atcelšanai no amata, kā arī mūka Pjetro Rainaluči da Korvaras ievēlēšanu par pāvestu Nikolaju V. Savu rīcību viņš pamatoja ar to, ka pāvests pārstāv ķecerīgas mācības un rezidē Aviņonā, nevis Romā. Jānis XXII tikmēr sludināja krusta karagājiena uzsākšanu pret Ludvigu, par to, ka tas sadedzināja pāvesta veidolus Pizā un Amēlijā. 1329. gadā jūtot, ka vara samazinās, Ludvigs pameta Romu un Itāliju. Tā kā antipāvestam Romā nebija atbalstītāju, viņu sagūstīja un izdeva Jānim XXII, kurš piespieda viņam veikt publisku grēku nožēlošanu ar cilpu ap kaklu 1330. gada 15. augustā, un notiesāja viņu ar mūža ieslodzījumu. Nikolajs V mira ieslodzījumā Aviņonā. Par baznīcas galvu Romā iecēla karali Robertu, kurš pārvaldīja ar vikāru starpniecību. Saskaņā ar 1317. gada bullu, tiesības pārvaldīt karalisko vikariātu Itālijā piešķīra Anžū Robertam un šīs tiesības atjaunoja 1322. un 1324. gados, ar ekskomunikācijas draudiem, tiem kuri gribētu atņemt šīs tiesības bez pāvesta apstiprinājuma. Viens no Jāņa XXII darbiem bija lēmums atdalīt Itāliju no Svētās Romas impērijas, taču bulla nebija izdevīga un to ātri aizmirsa. Vācijas ekskomunikācija bija spēkā arī pēc pāvesta nāves un Ludviga atbalstīto teologu pretestība turpinājās.
Dievišķais redzējums
1329. gadā adventes trešajā svētdienā, pēc konsistorija, Jānis sludināja, ka svēto mirušo dvēseles pēc nāves dodas Ābrama azotē (la) un netiek stādītas Dieva priekšā (visio facie ad faciem), līdz pat augšāmcelšanai Pastardienā. Pie viena arī minorītu mūkam Dižonas Gotjē, lika saskaitīt kardinālu balsis, kuri piekrīt viņa doktrīnai. 1331. gada 27. decembrī dominikānis Anglijas Tomass, atklāti sludināja Aviņonas apkārtnē pret šo doktrīnu, par ko arī tika apcietināts. Ziņas par šiem notikumiem sasniedza Parīzi, kur sākās neapmierinātība, un pāvests, savas doktrīnas atbalstam, nosūtīja minorītu vadītāju Žerāru Otoni kopā ar dominikāņu mūkiem. Taču karalis Filips VI, iespējams, ka pateicoties spirituāļu kūdītājiem, nodeva šo jautājumu Sorbonnas Universitātes teoloģijas fakultātei. 1333. gada 2. janvārī teoloģijas doktori nosprieda pretējo, ka svēto dvēseles redz Dievu uzreiz pēc nāves. Tomēr fakultāte bija domās, ka pāvestam ir jāierosina savu maldu mācība kā recitando un nevis determinado, asserendo, seu etiam opinando. Karalis nodeva šo lēmumu pāvestam un 1333. gada novembrī sapulcinātais konsistorijs deva augstprātīgu atbildi. Teologi, kuri atbalstīja Ludvigu VI Bavārieti un pretojas pāvesta varas absolūtismam turpināja sludināt par "ķeceri Kagoras Žaku" un uzstājīgi pieprasīja sasaukt koncilu, kurš iztiesātu pāvestu. Izskatījās, ka Jānis taisījās atteikties no šīs mācības, taču viņš nomira ātrāk, nekā paspēja to izdarīt (1334. gada 4. decembris). 1336. gada 29. janvārī pāvests Benedikts XII nolasīja garu spriedumu par šiem jautājumiem. Spriedumu, ko viņš lasīja bija sagatavojis pats Jānis, taču nebija paspējis apzīmogot bullu ar to.
Darbi
Pāvests Jānis XXII bija izcils administrators un veica daudzus nepieciešamos pārkārtojumus baznīcas likumdošanā un finansēs. Viņš papildināja baznīcas likumus ar sava priekšgājēja Klementa V noteikumiem, kā arī laika gaitā paša izdotajiem. Šie labojumi bija spēkā un nemainījās līdz pat 16. gadsimtam. Pamatīgi papildinājās pāvesta kase. Divas viņa izdotās bullas, Execrabilis (1317) un Ex Debito (1319), noteica lielāku pāvesta varu pār baznīcas amatu noteikšanu un nodevu sadali. Viņa vadībā izstrādāta jauna nodokļu grāmata, kurā noteica nodevas par 145 dokumentiem, kurus varēja saņemt pāvesta kancelejā. Arī šie noteikumi bija spēkā un tos nepārskatīja nākamos 2 gadsimtus. Pontifikāta laikā pāvests sekmēja misionāru darbību Āzijā, dibinot Anatolijas, Armēnijas, Irānas un Indijas bīskapijas. Uzbūvēja Aviņonā pāvesta bibliotēku un Kagorā universitāti. Kā jau lielākā daļa laikabiedru, viņš atbalstīja savus radiniekus un novadniekus. No 28 ieceltajiem kardināliem, 20 bija no Francijas dienvidiem un 3 bija krustdēli. Pēc izskata bija neliela auguma, tievs, gaišu ādu, pēc rakstura impulsīvs, gudrs, ietiepīgs, despotisks, taču vienkāršs un pieejams. 1329. gada 27. martā bullā In agro dominico ("Dieva laukos") nolādējis Meistara Ekharta darbus kā ķecerīgus. Sacerējis lūgšanas Anima Christi, sanctifica me ...
Austrumviru apriņķis
Līdz 2017. gadam administratīvi apriņķis iedalījās 5 pilsētās (Kivieli, Kohtla-Jerve, Narva, Narva-Jēsū, Sillamē) un 15 pagastos (Alajē pagasts, Aseru pagasts, Avinurmes pagasts, Illukas pagasts, Īsaku pagasts, Jehvi pagasts (tajā ietilpst Jehvi pilsēta), Kohtlas pagasts, Kohtla-Nemme, Lohusū pagasts, Liganuzes pagasts (tajā ietilpst Pisi pilsēta), Meetaguzes pagasts, Sondas pagasts, Toilas pagasts, Tudulinnas pagasts, Vaivaras pagasts).
Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 8 pašvaldības - Alutaguzes pagasts, Jehvi pagasts, Kohtla-Jerve, Liganuzes pagasts, Narva, Narvas-Jēsū pilsētas pašvaldība, Sillamē un Toilas pagasts.
FIBA Europe
FIBA Europe (Eiropas basketbola konfederācija) ir starptautiskās basketbola organizācijas FIBA Eiropas nodaļa. FIBA Europe atbild par basketbola turnīriem Eiropā. Organizācijas priekšsēdētājs ir turks Turgajs Demirels. Organizācijas biedru sarakstā ir visas 51 Eiropas valstu basketbola federācijas. Organizācija tika dibināta 1957. gadā, laikposmā no līdz. FIBA Europe galvenā mītne atrodas Minhenē, Vācijā.
Sievietes
Piezīme: Vīriešu Eirolīgu organizē ULEB, taču priekšsacīkšu kārtas organizē FIBA Europe, taču visās līgās tiek tiesāts pēc FIBA noteikumiem.
Dienvidkorejas pilsētu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopotas Dienvidkorejas pilsētas.
Dienvidkorejas lielākās pilsētas ir ar autonomu statusu, kas līdzvērtīgs provincēm. Seula, lielākā pilsēta un galvaspilsēta, tiek klasificēta kā "Speciālā pilsēta" (Teukbyeolsi). Savukārt nākamās 6 lielākās pilsētas — Inčhona, Kvandžu, Pusana, Tedžona, Tegu un Ulsana — tiek klasificētas kā "Metropoles pilsētas" (Gwangyeoksi). Sedžonga tiek klasificēta kā "Īpašā autonomā pilsēta" (Teukbyeoljachisi). Mazākās pilsētas tiek klasificētas vienkārši kā "pilsētas" (Si)
Laiktelpa
Laiktelpa ir fizisks modelis, kas papildina trīs telpas dimensijas ar vienu līdzvērtīgu laika dimensiju. Šādu teorētiskās fizikas koncepciju sauc arī par telpas-laika kontinuumu. Einšteina vispārīgajā relativitātes teorijā gravitācijas spēks tiek  izskaidrots ar laiktelpas liekumu. To var iztēloties kā kaut ko tādu, kas atgādina ieliekumus, ko elastīgā virsmā rada smagi priekšmeti — līdzīgā veidā masas vai enerģijas sablīvējumi (piemēram, zvaigznes vai planētas) izliec laiktelpu.
Harju apriņķis
Harju apriņķis (et jeb Harjumaa) ir viens no 15 Igaunijas apriņķiem. Apriņķis atrodas valsts ziemeļos. Austrumos tas robežojas ar Rietumviru apriņķi, dienvidos ar Jervas un Raplas apriņķiem, bet dienvidaustrumos - ar Lēnes apriņķi. Ziemeļos to apskalo Somu līcis. Harju apriņķis ir apdzīvotākais Igaunijas apriņķis, tajā dzīvo vairāk kā 1/3 valsts iedzīvotāju. Apriņķa administratīvais centrs ir Igaunijas galvaspilsēta Tallina.
Administratīvais iedalījums
Pēc 2017. gada teritoriālās reformas apriņķī ir 16 pašvaldībās - Anijas pagasts, Harku pagasts, Jēlehtmes pagasts, Keilas pilsēta, Kīli pagasts, Kozes pagasts, Kūsalu pagasts, Loksa, Mārdu, Raes pagasts, Rāziku pagasts, Rietumharju pagasts, Saku pagasts, Saues pagasts, Tallina un Vīmsi pagasts.
Viļaka
Vēsture
12. gadsimtā Viļakas ezerpils piederēja latgaļu Atzeles zemei. 1224. gadā pēc Atzeles dalīšanas Purnava, Bērzene, Abelene un Abrene tika Livonijas bīskapijai. 1293. gadā Rīgas arhibīskaps Johans Fehte savu Atzeles īpašumu katolizēšanai un aizsargāšanai pret Novgorodas kņazu iebrukumiem uz Viļakas ezera salas nodibināja klosteri Marienhausen. 1509. gadā arhibīskaps Jaspers Linde uz salas uzcēla mūra pili aizsardzībai pret Maskavijas karaspēka iebrukumiem. Livonijas kara laikā 1560. gadā Marienhauzenas pilī ieradās poļu garnizons un tā kļuva par pilsnovada pārvaldes centru. Iepretim pils salai izveidojās Viļakas senpilsēta. 1629. gadā pēc Altmarkas miera līguma Viļaka kļuva par Marienhauzenas stārastijas centru un administratora rezidenci. Lielā Ziemeļu kara laikā Marienhauzenas pils tika pilnīgi nopostīta.
1772. gadā Viļakas stārastija tika inkorporēta Krievijas Impērijas sastāvā. Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas 1925. gadā Jaunlatgales apriņķa Viļakai (Viļākiem) piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1945. gada 8. oktobrī Viļakai piešķīra pilsētas tiesības un tā kļuva par Viļakas apriņķa (nesenā Abrenes apriņķa) centru. No 1949. gada līdz 1959. gadam Viļaka bija Abrenes rajona centrs, vēlāk Balvu rajona mazpilsēta.
Pēc 2009. gada Latvijas administratīvi teritoriālās reformas kļuva par Viļakas novada centru. 2021. gadā Viļakas novadu iekļāva jaunajā Balvu novadā.
Pilsētbūvniecība un arhitektūra
Pilsēta izveidojusies un attīstījusies pie ezera. Kādreiz te krustcelēs bijis Krapāna traktieris. Pie ceļa, kas ved uz Žīguriem, izveidojies viens no jaunākajiem pilsētas rajoniem, kur uzceltas Līvānos ražotās saliekamās mājas.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Reliģija
Viļakā darbojas Vissvētākās Jēzus Sirds Romas katoļu draudze, evaņģēliski luteriskā draudze un Vissvētās Dievmātes patvēruma pareizticīgo draudze.
Izglītība
Pilsētā atrodas šādas izglītības iestādes:
Kultūra
Viļakas novadā ir arī aktīva sabiedriskā dzīve. Deju un dziedāšanas kolektīvi:
Pilsētā atrodas arī atrodas bibliotēka, Viļakas novada muzejs un Viļakas kultūras nams
Hījumā apriņķis
Hījumā apriņķis (et jeb Hiiumaa) ir viens no 15 Igaunijas apriņķiem. Tas sastāv no Hījumā salas un vairākām citām mazākām salām. Austrumos to no Lēnes apriņķa šķir Hari šaurums, bet dienvidos no Sāres apriņķa — Soelas šaurums. Hījumā apriņķi apskalo Baltijas jūra. Hījumā apriņķis ir mazākais Igaunijas apriņķis gan platības, gan iedzīvotāju skaita ziņā. Apriņķa administratīvais centrs ir Kerdla. Pēc 2017. gada teritoriālās reformas Hījumā apriņķī ir tikai viens pagasts — Hījumā pagasts.
Saša Barons Koens
Saša Noams Barons Koens (en, dzimis ) ir britu komiķis un aktieris. Pazīstams kā tēlu Ali Džī, Borata Sagdijeva, Bruno un Admirāļa Ģenerāla Aladīna lomu atveidotājs. Komiskā efekta radīšanai bieži izmanto intervijas ar cilvēkiem, kuri nenojauš, ka Koena tēls ir fikcija.
Par šovu Da Ali G Show (2000) Koens ieguvis divas BAFTA televīzijas balvas. Par Borata Sagdijeva lomu filmā "Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai" (2006) un filmas turpinājumu Borat Subsequent Moviefilm (2020) ieguvis Zelta globusa balvu kā labākais aktieris komēdijā vai muzikālā filmā. Šīm filmām Koens ir arī viens no scenārija autoriem. Par Borata pirmo filmu kopā ar citiem filmas scenāristiem Koens tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai par labāko adaptēto scenāriju.
Čakšu ciems
Čakšu ciems bija Rēzeknes rajona administratīvi teritoriāla vienība tā vidienē. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Makašēnu pagastā izveidoja Čakšu ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā. Ciemu likvidēja 1954. gada 14. jūnijā, kolhoza «Pobeda» teritoriju iekļaujot Makašēnu ciemā, bet kolhoza «Krasnaja Latgaļija» teritoriju — Gailumu ciemā.
Goran Gora
Goran Gora, īstajā vārdā Jānis Holšteins-Upmanis (dzimis Jānis Holšteins Rīgā), ir latviešu dziesminieks, komponists, televīzijas ziņu vadītājs un sabiedriskais darbinieks. Nāk no Baldones.
Biogrāfija
Darbojas fondā "Viegli": ir gan mūziķis fonda mūzikas projektos, gan Ziedoņa muzeja radošais direktors.
No 2018. gada 1. augusta viens no Latvijas Televīzijas Kultūras ziņu vadītājiem.
Radošā darbība
Muzikāli ietekmējies no Depeche Mode, U2, Toma Veitsa, Maikla Oldfīlda, Islandes mūzikas, Bright Eyes, Bjorkas, PJ Harvey, u.c. Savulaik iesildījis tādus izpildītājus kā Nouvelle Vague un Kings Of Conveniece.
Albumi Mystyrys Yrs un Hold Me Close When It Comes nominēti "Latvijas Mūzikas Ierakstu kompāniju Gada balvai" labāko "Pop" un "Autormūzikas" albumu kategorijās.
Goran Gora komponē teātra mūziku Latvijas lielākajos teātros — Dailes teātrī ("Vārnu ielas republika", rež. Laura Groza-Ķibere), Valmieras Drāmas teātrī ("Raudupiete", rež. Elmārs Seņkovs), Latvijas Nacionālajā teātrī ("Purva bridējs", rež. E.Seņkovs) un citur. Par darbu teātra mūzikas žanrā ticis trīsreiz nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai.
Privātā dzīve
2008. gadā apprecējies ar grupas Astro'n'out solisti Māru Upmani-Holšteini, un abi ir vecāki trim bērniem.
Melnais saraksts (seriāls)
"Melnais saraksts" (en) ir amerikāņu noziegumu drāmas seriāls, kura autors ir Džons Bokenkamps. Seriāls kopš tiek pārraidīts NBC televīzijas kanālā ASV. Seriālam ir trīs sezonas (kopumā 67 sērijas).
Seriāls ir par bijušo valdības aģentu un vienu no FIB meklētākajiem bēgļiem (atrodas 4. vietā FIB meklētāko noziedznieku sarakstā) Reimondu "Redu" Redingtonu, kas pēc vairāku gadu slēpšanās padodas FIB, piedāvājot palīdzību ar vienu noteikumu — viņš strādās ar FIB jauno profilētāju Elizabeti Kīnu. "Reds" ir bijušais Jūras kara flotes virsnieks, ASV valdības darbinieks, tiek saukts par "noziedznieku konsjēržu". Viņš atklāj FIB, ka viņam ir saraksts ar augsta profila noziedzniekiem, par kuriem FIB pat nezina. Laika gaitā tiek arī atklāts, kāpēc Redingtons strādā ar Elizabeti. Galvenās lomas seriālā attēlo Džeimss Speiders un Megana Būna.
Seriāla pirmā sezona guva kritiķu atzinību, vairāki kritiķi atzīmēja Speidera tēlojumu. Seriāla pirmā sezona bija 2013.—2014. gada televīzijas sezonas sestā skatītākā pārraide (ceturtā vieta starp seriāliem un pirmā — starp debijas raidījumiem). Skatītākā seriāla sērija ir otrās sezonas sērija Luther Braxton, kuras pirmo pārraidi noskatījās 25,7 miljoni skatītāju (sērija tika pārraidīta pēc Superkausa izcīņas amerikāņu futbolā).
Latvijā to rādija TV3 un TV6.
Skrundas pagasts
Skrundas pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām, Ventas abos krastos. Teritorija sastāv no divām atsevišķām daļām, lielākā no kurām atrodas Ventas labajā krastā un dienvidos no Skrundas pilsētas, mazākā atdalīta ar Skrundas pilsētas un Rudbāržu pagasta teritoriju. Robežojas ar sava novada Skrundas pilsētu un Raņķu, Rudbāržu, Nīkrāces, Snēpeles (pa Ventu) un Vārmes pagastiem, Saldus novada Zirņu un Pampāļu pagastiem.
Upes
Alkšņu valks, Alkšņvalks, Augstupupīte, Bērzene, Bērzvalks, Ciecere, Gaidupe, Iernestiņvalks, Katla valks, Klūga, Kumbrupe, Melnais valks, Neivardes grāvis, Oša valks, Pločupīte, Plūču valks, Poļvalks, Ponakste, Porupe, Robalta, Sudrabgrāvis, Sumata, Zobenvalks.
Vēsture
Mūsdienu Skrundas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Niedres muiža (Gut Needern, Niedre), Pikuļu muiža (Gut Pikkuln), Savenieku muiža (Gut Saweneeken, Savenieki).
1935. gadā Kuldīgas apriņķa Skrundas pagasta platība bija 280,2 km2 un tajā dzīvoja 4898 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Airītes, Antuļu, Pumpuru, Skrundas un Zirņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Skrundas ciemā izveidoja Skrundas strādnieku ciematu, bet ciemu likvidēja, daļu pievienojot Pumpuru ciemam, bet daļu - Skrundai, izveidojot Skrundas lauku teritoriju. Skrunda ar lauku teritoriju ietilpusi Skrundas (1949-1959), Saldus (1959-1962) un Kuldīgas (pēc 1962. g.) rajonos. Skrundas lauku teritorijai 1957. gadā pievienoja likvidēto Pumpuru ciemu, 1962. gadā - Raņku ciema kolhoza «Ziedonis» teritoriju. 1975. gadā veikta teritoriju apmaiņa ar Raņķu ciemu, bet 1977. gadā daļa teritorijas pievienota Rudbāržu ciemam. 2009. gadā Skrundas pilsētu ar lauku teritoriju iekļāva Skrundas novadā. 2010. gadā Skrundas lauku teritoriju izdalīja kā atsevišķu administratīvo teritoriju un pārdēvēja par Skrundas pagastu. 2021. gadā Skrundas novadu iekļāva Kuldīgas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Jaunmuiža, Kušaiņi, Ciecere, Pumpuri.
Māzerefekts
Māzerefekts ir dažu miglāju mikroviļņu starojuma pastiprināšanās sakarā ar inducētā starojuma rašanos miglāja molekulās. Molekulu (OH, H2O, SiO, u.c.) ierosmes avots parasti ir kāda tuvumā esoša spoža zvaigzne. Kosmiskajam māzer starojumam raksturīga liela starojuma intensitāte un niecīgs spektrāllīnijas platums. Izcelsme — angļu vārds "maser" (Microwave Amplification by the Stimulated Emission of Radiation, jeb "mikroviļņu pastiprināšana ar inducētu starojumu).
Krievijas Superlīga basketbolā sievietēm
Krievijas Superlīga ir sieviešu basketbola čempionāts Krievijā, kurā tiek noskaidrots valsts čempions. Superlīgā piedalās 10 komandu, kuras 2 apļu turnīrā sacenšas savā starpā par čempiones titulu. Pašreizējās čempiones ir Jekaterinburgas kluba Jekaterinburgas "UMGK" basketbolistes.
Kvazārs
Kvazārs ir aktīvas galaktikas kodols tā attīstības sākuma stadijā. Tas izstaro milzīgi lielu enerģiju. Kvazāri ir vieni no jaudīgākajiem objektiem Visumā. Vēl jaudīgākas ir tikai hipernovas, taču tās staro tikai dažas sekundes, kamēr kvazāri darbojas pastāvīgi.
Termins 'kvazārs' cēlies no angļu valodas un nozīmē 'zvaigznei līdzīgs objekts' (quasi-stellar object). Pirmais šo nosaukumu pielietoja ķīniešu izcelsmes ASV astrofiziķis Hong-Yee Chiu .
Kvazāri veidojās, kad pirms miljardiem gadu tumšās matērijas sakopojumu gravitācija pievilka apkārt esošo "parasto" gāzveida matēriju (galvenokārt ūdeņradi). Radās gigantiskas "superzvaigznes", miljoniem reižu smagākas par parastajām. Šādas masīvas zvaigznes ļoti ātri iztērēja savus kodoldegvielas krājumus, un gravitācija tās saspieda, veidojoties masīviem melnajiem caurumiem. Apkārtējā gāze joprojām turpina plūst uz šiem melnajiem caurumiem, formējot akrēcijas diskus un atbrīvojot lielus enerģijas daudzumus. Kvazāra starojums var desmitiem un simtiem reižu pārsniegt mūsu Piena Ceļa galaktikas kopējo starojumu, tajā pašā laikā kvazāra leņķiskie izmēri ir niecīgi. Tā kā kvazāri atrodas ļoti tālu, tiem piemīt liela kosmoloģiskā sarkanā nobīde, tādēļ, no Zemes raugoties, tie diezgan daudz izstaro radioviļņu diapazonā, bet visvairāk — spektra infrasarkanajā daļā. Tajā pašā laikā kvazāriem to milzīgās masas dēļ ir novērojama arī papildu sarkanā nobīde gravitācijas ietekmē, kā to paredzēja Alberts Einšteins savā vispārīgajā relativitātes teorijā.
Eiropas čempionāta 2012 kvalifikācija — H grupa
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas H grupas rezultāti.
Savstarpējās spēles
Uzvaras / Neizšķirti / Zaudējumi
Tukuma novada ģerbonis
Tukuma novada ģerbonis tika pieņemts 2010. gada 15. aprīlī. Ģerbonī attēlotā roze tiek saistīta ar ziedu audzēšanas tradīcijām Tukuma novadā. Zaļā un sudraba krāsa ir elementi, kas vieno jau esošos Tukuma novada Tukuma un četru pagastu ģerboņus.
2009. gada septembrī Tukuma novada domē darbu uzsāka darba grupa, kuras uzdevums bija sagatavot priekšlikumus par jauno Tukuma novada ģerboni, ievērojot Valsts Heraldikas komisijas noteiktos principus. Valsts Heraldikas komisijas principi paredz to, ka izstrādājot jaunu ģerboni nedrīkst izmantots neviens no eksistējošiem apstiprinātajiem un reģistrētajiem ģerboņiem, bet reizē drīkst izmantot vai apvienot dažādus elementus no jau eksistējošiem ģerboņiem, kā arī var veidot pavisam jaunu ģerboni. Tukuma novadā pēc 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas apvienojās Tukuma pilsēta un desmit pagasti. Savi ģerboņi ir Tukuma pilsētai, Džūkstes, Sēmes, Pūres un Tumes pagastiem. Tā kā nebija iespējams apvienot vienā ģerboni visu iepriekšminēto pagastu un Tukuma ģerboņu elementus vienā ģerboni, tad kā vienojošais elements tika izmantotas krāsas, respektīvi, zaļā un sudraba krāsas ir atrodams abas vai viena no tām Tukuma un visu iepriekšminēto pagastu ģerboņos.
Pirmkārt, tas ir skaists objekts, viens no visskaistākajiem heraldiskajiem simboliem, kas ienes īsti eiropeiskas heraldikas strāvu, kuras Latvijas heraldikā tā kā pietrūkst. Zaļā laukā roze un sudraba galva ar šo zobojumu saistās ar Tukuma mežiem, ar eglēm, ar debesīm... Otrkārt, šī roze atklāj saturu — Tukums kā rožu pilsēta.
25. februārī Tukuma novada Domes sēdē deputāti konceptuāli atbalstīja ideju par jauna Tukuma novada ģerboņa izveidi ar sešlapu heraldisko rozi. Līdz martam ģerboņa izstrādes komisijai bija jāizstrādā vairāki ģerboņa varianti modelējot dažādus krāsas salikumus tajā. Martā izvēlēto ģerboņa variantu 15. aprīlī bez iebildumiem akceptēja Valsts Heraldikas komisija.
Grīva (upe)
Grīva, augštecē saukta Sārcene, lejtecē — Uguņupe, ir upe Talsu novada ziemeļaustrumos. Iztek no Laidzes ezera. Augštecē tek pa Dundagas pacēlumu, lejtecē - pa Piejūras zemieni. Baseinā daudz purvu. Lielākās pietekas: Mucupe, Vilkastes strauts. Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Upesgrīva pie ietekas Rīgas līcī. Augštecē pie Dārtes uzstādināts Dārtes dzirnavezers.
Romas ķēniņvalsts
Romas ķēniņvalsts jeb Romas karaļvalsts (la), nereti saukts arī par Romas valdnieku laikmetu, bija Senās Romas valsts attīstības periods, kurā pie varas atradās vairāki valdnieki jeb ķēniņi (Rex).
Kopsavilkums
Valdnieku laikmets Senajā Romā pastāvēja no tās dibināšanas ap 753. gadu pirms mūsu ēras (p.m.ē.), līdz Romas republikas izveidošanai 509. gadā p.m.ē. Šajā laikā posmā Roma, līdzīgi kā daudzas polisas Senajā Grieķijā, pastāvēja kā pilsētvalsts, kuras politiskā ietekme nestiepās tālāk par Tibras lejteci un tās apkārtējo teritoriju. Līdz ar to Roma izveidojās par vienu no daudzajām pilsētvalstīm Latijas teritorijā, kuru paralēli romiešiem apdzīvoja arī citas latīņu ciltis.
Saskaņā ar vairākām leģendām un seno laiku autoru atstātajām ziņām Romu dibināja divi brāļi (Romuls un Rems), no kuriem Romuls kļuva par pirmo pilsētas valdnieku (ķēniņu), un pēc kura valdnieka statusu līdz republikas izveidei ieņēma vēl seši ķēniņi. Atšķirībā no republikas un impērijas laika posmiem par valdnieku laikmetu ir sagalabājies vismazāk vēsturisko liecību, kas tādējādi apgrūtina tā kopējo izpēti.
Izpēte
Lielākā problēma, ar kuru nākas saskarties vēsturniekiem, pētot agrīno Senās Romas vēsturi, ir tāda, ka mūsdienās trūkst pārliecinošu vēsturisko liecību, kas būtu saisitītas ar Romas ķēniņvalsts laika periodu. Visi mūsdienās pieejamie rakstiskie avoti, kas ir attiecināmi uz tā saucamo valdnieku laikmetu, tika radīti vēlākos gadsimtos (republikas un impērijas laikā), galvenokārt uz mutisko avotu bāzes, kā rezultātā to autentiskums par aprakstīto informāciju bieži vien ir apšaubāms. Paralēli tam daudzi no pieejamajiem avotiem ir savijušies ar mītiem un dažādiem nostāstiem, kas tādējādi vēl jo vairāk apgrūtina atšķirt vēsturisko realitāti no izdomājumiem.