cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
44. ieroču SS grenadieru pulks
Kurzemes cietoksnī
22. oktobra rītausmā ienaidnieks no virsotnes 73,0 uzsāka triecienu pret 44. pulka I bataljona labo spārnu, taču, atvelkot līniju ap 300 m tālāk no virsotnes, pulka vienībām izdevās noturēties un pret vakarpusi ienaidnieka uzbrukums apsīka. Pulkā ierindā bija palikuši ap 250 vīri. Pēc smagajām cīņām 44. pulka I bataljonu 27. oktobra naktī atvilka no frontes, taču jau 28. oktobrī atkal novietoja priekšējās līnijās starp Mazčankasu un Lukstiņiem, Bērzes upes rietumu krastā, austrumu krastā jau bija ienaidnieks. Ar mērķi padzīt ienaidnieku un paplašināt neitrālo joslu 4. novembrī tika plānots uzbrukums un tam gatavojoties no ierakumiem atvilkts II bataljons, aizvietojot ar vienu no 19. fizilieru bataljona rotām. Šādā stāvokli 44. pulka pozīcijas 3. marta rītā pārsteidza ienaidnieks, ielaužoties I bataljona aizmugurē, taču ar fizilieru bataljona un 44. pulka II bataljona palīdzību to izdevās padzīt. Ienaidnieka uzbrukumi turpinājās vēl 4. novembrī, lielākoties pret leitnanta Kovtuņenko komandēto 1. rotu, pievakarē to piespiežot pozīciju atstāt, taču arī šo iebrukumu izdevās likvidēt ar fizilieru bataljona 2. rotas palīdzību virsleitnantaSprinča vadībā.
Laiku līdz 1944. gada Ziemassvētkiem 44. pulks pavadīja nocietinoties un veicot izlūkgājienus; tika iegūti 28 gūstekņi - vairāk nekā jebkurai citai divīzijas vienībai, īpaši šajos uzdevumos izcēlās virsniekvietnieks Ansons. 18. novembrī pulka komandieris pulkvežleitnants Kociņš Brunumuižā sarīkoja svinības ar svētku parādi, mielastu un uzrunu. Pozīcijās 44. pulks ieņēma divīzijas labo spārnu starp Balšņām un Lutiķi, tā labajā flangā atradās vācu 93. kājnieku divīzija, bet pa kreisi 42. pulks. Pulka vienības bija novietotas šādi: labajā spārnā pulkam pakļautais 19. fizilieru bataljons, centrā II bataljons, bet kreisajā spārnā - I bataljons.
23. decembrī uzsāktais sestais Kurzemes lieluzbrukums 44. pulka pozīcijas skāra 24. decembrī, ap 10:30 pakļaujot kājnieku triecienam majora Zālīša komandēto II bataljonu, taču visi trīs ienaidnieka mēģinājumi ieņemt pozīcijas tik atsisti, zaudējot tikai vienu kritušo un astoņus ievainotos. Naktī no 25. uz 26. decembri divīzijas vadība izlēma mainīt kaujas līniju, pārvietojoties uz pozīcijām no Anneniekiem līdz Zvejniekiem, labo spārnu no Saulītēm līdz Stāvaiņiem (uz austrumiem no augstienes 73,0) ieņemot 44. pulkam, ar 6. rotu rezervē. 26. decembra vakarā ienaidniekam izdevās radīt pārrāvumu salaidē starp 44. un 43. pulku, taču I bataljona komandiera majora Praudiņa vadībā ar virsleitnanta Ādamsona komandēto 6. rotu un leitnanta Piķeļa komandēto riteņbraucēju vadu ar 43. pulka I bataljona vienību līdzdalību šo iebrukumu izdevās likvidēt, 3. rotas vadam virsniekvietnieka Ansona vadībā, izliekoties par ienaidnieka spēkiem, uz laiku ieņemot arī augstieni 73,0 un saņemot tur gūstekņus.
27. decembra pievakarē 44. pulku atvilka no pozīcijām, aizvietojot ar 93. vācu divīzijas 270. pulku, novietojot 44. pulka II bataljonu rezervē Pumpuros un I bataljonu ar tam taktiski pakļauto 19. fizilieru bataljonu 43. pulka pozīcijās, to kā smagi cietušu atvelkot no priekšējās līnijas. Pārgrupēšanās tika pabeigta 28. decembra 09:30, 44. pulka I bataljonam un 19. fizilieru bataljonam ieņemot sektoru no Bitšķēpiem līdz Birzniekiem divīzijas labajā spārnā. Ap 10:30 sākās ienaidnieka artilērijas uzbrukums, kam sekoja spēcīgs kājnieku trieciens, ieņemot Birzniekus un Rumbas, taču tās ar artilērijas atbalstu fizilieru bataljonam izdevās atgūt. Vienlaicīgi smagu uzbrukumu pārdzīvoja pulka labajā spārnā novietotā 1. rota virsleitnanta Sūnas vadībā, smagā tuvcīņā tā saruka līdz 2 ievainotiem virsniekiem, tostarp plaušās cauršauto Sūnu, un 9 kareivjiem, izdzīvojušie atgāja uz 270. vācu pulka līnijām. Bitšķēpus ieņēmušo ienaidnieku izdevās atsist 3. rotai ar smago ieroču atbalstu. Pēc tumsas iestāšanās pēkšņā triecienā 15:45 riteņbraucēju vadam leitnanta Piķeļa vadībā izdevās Bitšķēpu rietumu atgūt un atjaunot sakarus ar 270. pulku.
Ap 18:00 ienaidnieks atkal no Rumbām padzina fizilieru bataljona vienības, lai arī pozīciju izdevās atgūt, pulka komandieris pieņēma lēmumu to paturēt tikai kā priekšposteni, ne galvenās līnijas daļu. Divas fizilieru rotas pozīcijās līdz 20:00 nomainīja 44. pulka 8. rota. Naktī uz 28. decembri divīzija atgāja uz nākamo kaujas līniju no Jāņukroga līdz Kraupjiem, 44. pulkam ieņemot kreiso flangu. Paredzot, ka 44. pulka iecirknī paredzami smagākie ienaidnieka uzbrukumi, jo tas atradās uz vienīgā tehnikai caurejamā ceļa, pulka vienības novietojās divās līnijās viena aiz otras - II bataljons pirmajā līnijā un I bataljons otrajā ap 1,5 km tālāk.
29. decembrī ienaidnieks uzsāka spēcīgu artilērijas sagatavošanu kam sekoja tanku uzbrukums, taču šaurajā 44. pulka sektorā to izdevās veiksmīgi atsist. Šajā kaujā 44. pulka rīcībā bija arī 18 32 cm vācu Nebelwerfer raķešu artilērijas iekārtas, kas tika izmantotas pret paredzamajiem ienaidnieka vienību pulcēšanās pulkiem. Artilērijas apšaudei no abām pusēm turpinoties visas dienas garumā, 44. izdevās noturēties. Pret vakaru ienaidnieka aktivitāte pierima.
31. decembrī atkal sekoja ienaidnieka artilērijas sagatavošana 09:30, tā kājniekiem ap 10:00 ieņemot Vanagus, 11:00 tos izdevās padzīt leitnanta Bitera rotai. Pēcpusdienā gar zeļu Zvejnieki-Vanagi ienaidnieka 37. strēlnieku divīzijas 91. pulks veica kājnieku uzbrukumu bez artilērijas atbalsta, faktiski tiekot iznīcināts.
Naktī no 1945. gada 2. uz 3. janvāri 44. pulku atvilka no Jāņukroga līnijas un sapulcināja Lestenes muižā, te divīzijas komandieris paziņoja, ka 5. janvārī 19. divīzija veiks uzbrukumu virzienā Ormaņi-Kātiņi, 44. pulkam virzoties uz priekšu labajā spārnā virzienā Mucenieki-Pūces. Pēc pavēles 44. pulkam bija uzbrukumu jāiesāk 5. janvāra 11:00, pārējiem pulkiem sekojot 11:20. Uzbrukums tika uzsākt pēc plāna un par spīti ienaidnieka pretestībai abiem pulka bataljoniem izdevās līdz 14:00 Pūces ieņemt. Divas II bataljona un divas 19. fizilieru bataljona rotas majora Zālīša vadībā turpināja uzbrukumu, līdz tumsai sasniedzot Dirbu-Augstkalnu ceļu ap 500 m uz austrumiem no Pūcēm. 44. pulka sektorā būtiska virzība uz priekšu nākamajā dienā nenotika un uzbrukums 9. janvārī noslēdzās, frontei stabilizējoties.
1945. gada 24. janvārī tiek iecelts par pulka komandieri pulkvežleitnanta Kociņa slimības dēļ tika iecelts I bataljona komandieris majors Praudiņš. 12. februārī 44. pulks atvairīja ienaidnieka uzbrukumus pret Pūcēm, Brūnumuižu un Stepīšiem. 17. martā 6. Kurzemes lielkaujas jākumā atkal notika uzbrukums Brūnumuižas pozīcijām, taču arī to izdevās atvairīt, 19. martā pulku pārsvieda aizsardzībai pie Bikstiem.
Pēc 6. lielkaujas noslēgšanās 30. martā frontē valdīja relatīvs miers. Pēdējā kauju posmā pulka vadība un uzbūve bija šāda:
Komandieris - pulkvežleitnants Galdiņš
Kaujas gaitas 44. ieroču SS grenadieru pulks beidza ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada maijā, Kurzemē.
Vasiļko Svjatoslavičs
Vasiļko Svjatoslavičs (Васілька Святаславіч, miris 1144. gadā) bija Vitebskas kņaza Svjatoslava Vseslaviča dēls no Polockas Rurikoviču dinastijas. Viņa māsa bija Polockas Efrosīnija. Polockas kņazs (1132—1144), kas atjaunoja Polockas kņazu dinastiju, bet pēc viņa nāves sākās cīņas starp trim kņaza Vseslava "Brīnumdara" mantinieku līnijām - Vitebskas, Minskas un Druckas kņaziem.
Dzīvesstāsts
Uzskata, ka Vasiļko (Vasīlijs) dzimis kņaza Svjatoslava Vseslaviča ģimenē. Kad Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs 1129. gadā pakļāva Polocku, Vasīliju kopā ar citiem Polockas kņazu dzimtas pārstāvjiem izsūtīja uz Cargradu, ar ko domāta Konstantinopole vai arī Gerzike. Iespējams, ka viņš jau 1130. gadā atgriezās dzimtenē un bija Vitebskas kņazs sava izsūtījumā mirušā tēva vietā no 1130 līdz 1132. gadam.
Pēc Ipatija hronikas ziņām Polockas veče 1132. gadā padzina Kijevas lielkņaza dēlu Svjatopolku Mstislaviču un aicināja Vasiļko kļūt par Polockas kņazu. Savas valdīšanas laikā viņš atbalstīja savas māsas Polockas Efrosīnijas iesāktos baznīcu celtniecības darbus. 1143. gadā viņš izdeva savu meitu par sievu Volīnijas kņazam Svjatoslavam Vsevolodovičam.
Vasiļko Svjatoslavičs miris 1144. gadā, pēc viņa nāves par Polockas kņazu kļuva Rogvolods Borisovičs, kas pirms tam bija noslēdzis savienību ar Kijevas lielkņazu Izjaslavu Mstislaviču pret Minskas kņazu Rostislavu Gļeboviču.
Dīgļkamera
Dīgļkamera ir foraminīferu čaulas sākotnējā kamera, kas vēl nav izgājusi juvenīlo diferencēšanos. Parasti dīgļkamerai ir sfēriska forma un viens atvērums.
Ivanovka (Ambeļu pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas Belinsku ezers.
Serbijas hokeja izlase
Serbijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Serbiju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 30. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.
Dņestra
Dņestra (uk, ro) ir upe Austrumeiropā. Uz upes izbūvēta Dubosaru HES ar 120 km garu ūdenskrātuvi. Kuģojama no grīvas līdz Dubosariem un no Dubosariem līdz Sorokai Moldovā. Upei sniegūdeņu un lietusūdeņu pieplūde.
Upes gaita
Tā sākas Ukrainas Karpatos (Beskidos) netālu no Polijas robežas. Augštecē līdz Haličai strauja kalnu upe ar daudzām pietekām, lejāk upes tece lēzenāka, ieleja — šaura un dziļa. Lejpus Mohiļivas-Podiļskas ieleja paplašinās, vietām krāces. Tālāk Dņestra tek cauri Moldovai, norobežojot pašpasludināto Piedņestras Moldāvijas Republikas teritoriju.
Lejtecē 8—16 km plašā ielejā tek pa Melnās jūras zemieni. Ietek Dņestras limānā Ukrainas dienvidrietumos un no tā Melnajā jūrā.
Vēsture
Dņestras upes nosaukums cēlies no sarmatu valodas dānu nazdya ("Tuvā upe"), no kā cēlies latīniskais nosaukums Danastris. Hērodota darbos tā minēta kā Tira, jādomā no skitu valodas tūra ("krāčainā"). Upes lejtecē bija sengrieķu kolonija Tira, kas viduslaikos piederēja Austrumromas impērijai, vēlāk Dženovai ar nosaukumu Monkastro, Osmaņu impērijas laikā to pārdēvēja par Akermanu.
Pietekas
Lielākās pietekas ir Strija, Reuta (labās), Sereta, Zbruča (kreisās).
Jupiters LIV
Jupiters LIV ir Jupitera pavadonis. To atklāja Havaju Universitātes zinātnieku komanda, kuru vadīja Skots Šepards (Scott S. Sheppard). Pēc atklāšanas pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2016 J1. 2017. gada 9. jūnijā Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim piešķīra patstāvīgo nosaukumu Jupiters LIV.
Jupiters LIV ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir tikai apmēram 1 km. Pavadonis ir piederīgs Pāsifajas grupai.
2023. gads kosmonautikā
Šeit apkopoti 2023. gada nozīmīgākie notikumi kosmonautikā.
Islandes hokeja izlase
Islandes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Islandi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 34. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā ir iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIA divīzijā.
Arhajas
Arhajas (Archaias) ir bentisku foraminiferu ģints miliolīdu kārtā. Šo ģinti 1808. gadā aprakstīja franču naturālists Pjērs Montforts. Ģeohronoloģiski arhajas ir zināmas no miocēna līdz mūsdienām. Kosmopolītiska ģints, izplatīta daudzās jūrās un okeānos.
Apraksts
Čaula saplacināta ar noapaļotām malām, agrīnajā stadijā planispirāla un evolventas formas, ar sabiezinātu centrālo daļu. Daudzskaitlīgās kameras ir zemas un ātri paplašinās, šuves ļoti slīpas un izlocītas. Attīstības gaitā, kameras paplašinās, un čaula iegūst peneroplīdu, vēdekļveida un beigās diskveidīgu formu. Kameras kļūst cikliskas, evolūtas formas. Kameru iekšpuse (izņemot agrīnās) ar cilindriskiem starpseptu stabiņiem, bet bez iekšējām starpsienām vai septulām. Kaļķa čaulas sieniņas porcelānveidīgas. Juvenilās kameras perforētas. Vēlāk klātas ar virsmas bedrītēm vai pseidoporām. Atvērums agrīnajā stadijā ir bazālas spraugas veidā. Pieaugušām formām to veido 2-4 poru rindas starp iekšējiem stabiņiem, aizņemot lielu daļu vai visu čaulas perimetru.
Sistemātika
Ģintī pašlaik ir viena recenta suga Archaias angulatus. Suga Archaias compressus (d'Orbigny, 1839) tagad ir apstiprināta kā Cyclorbiculina compressa (d'Orbigny, 1839), bet suga Archaias spirans Montfort, 1808 kā Archaias angulatus (Fichtel & Moll, 1798) :
Reinis Bērziņš
Reinis Bērziņš (dzimis Rīgā) ir latviešu šorttrekists,  dalībnieks.
Karjera
Ar šorttreku sāka nodarboties 2010. gadā. Pasaules kausa sacensībās debitēja 2017. gada septembrī Budapeštā, startējot 5000 metru stafetē. 2018. gadā pirmoreiz piedalījās Eiropas čempionātā, kas risinājās Drēzdenē, startēja tikai stafetē, kurā Latvijas komanda ieņēma 7. vietu.
2019. gada Eiropas čempionātā ieņēma 21. vietu 1000 m distancē un 30. vietu 1500 m, bet kopvērtējumā ierindojās 30. vietā, piedalījās arī stafetē, vēlreiz ieņemot 7. vietu. 2019. gadā pirmoreiz piedalījās Pasaules čempionātā. Labāko rezultātu sasniedza 1000 metru distancē, ieņemot 31. vietu, bet kopvērtējumā bija 40. vietā.
2020. gada Eiropas čempionātā 500 m distancē ieņēma 13. vietu, bija 21. vietā 1000 m, 28. vietā 1500 m, bet absolūtajā ieskaitē tas deva 19.vietu. 2020. gada Pasaules čempionātā junioriem labāko vietu sasniedza 1500 metru disciplīnā (13. vieta).
2021. gada Eiropas čempionāta kopējā ieskaitē ierindojās 43. vietā, bet atsevišķās disciplīnās labāko rezultātu sasniedza 1000 m, ieņemot 25. vietu. Startēja arī stafetē, kur kopā ar komandu ieņēma 7. vietu. Savu līdz šim labāko rezultātu Pasaules čempionātos sasniedza 2021. gadā Dordrehtā, kur iekļuva finālā 1500 metru distancē. Finālā par sadursmi ar pretinieku tika piespriesta diskvalifikācija, tomēr tas ļāva izcīnīt astoto vietu. Čempionāta kopējā vērtējumā tika iegūta 25. vieta.
Tika iekļauts Latvijas komandas sastāvā dalībai 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Olimpiskajās spēlēs piedalījās tikai 1500 metru distancē. Ceturtdaļfinālā savā slidojumā finišēja sestajā vietā, bet ar tiesnešu lēmumu tika iecelts pusfinālā, jo amerikāņu sportists Raiens Piviroto viņi pagrūda un pēc sadursmes Bērziņš zaudēja slidošanas ritmu. Pusfinālā sākotnēji finišēja piektajā vietā, bet pēc Nīderlandes šorttrekista soda tika ierindots ceturtajā vietā un iekļuva B finālā. Tajā finišēja piektajā vietā un disciplīnas kopvērtējumā ieņēma 15. vietu.
2022.—2023. gada sezonas pirmajā Pasaules kausa posmā Monreālā otrajā 1000 metru distancē iekļuva finālā. Tajā pirms finiša taisnes krita, kā arī saņēma sodu par par slidojuma trajektorijas maiņu. Lai gan finālā netika klasificēts, ierindojās ceturtajā vietā kopējā distances ieskaitē. Sezonas otrajā posmā Soltleiksitijā 1500 metru distancē izcīnīja bronzas medaļu, tā bija viņa pirmā godalga karjerā Pasaules kausa posmos. 2023. gada Eiropas čempionātā, kas risinājās Polijas pilsētā Gdaņskā, izcīnīja bronzas medaļu 500 metru distancē. Arī 1000 metru distancē iekļuva finālā, tomēr tajā tiesneši Bērziņu atzina par vainīgu divās sadursmēs, piešķirot dzelteno kartīti un klasificējot pēdējā — 44. vietā.
Ņujorkas "Red Bulls"
Ņujorkas "Red Bulls" ir profesionāls ASV futbola klubs no Herisonas, Ņūdžersijas. Klubs spēlē ASV augstākās futbola līgas jeb MLS austrumu konferencē. Klubs ir dibināts 1994. gadā kā Ņujorkas/Ņūdžersijas "MetroStars". 2006. gadā klubs tika pārdots Red Bull GmbH un ieguva pašreizējo nosaukumu.
Fleksostils
Fleksostils ir porcelānveidīgajām foraminīferām dīgļkameru sieniņas karnīzveida turpinājums, kas griezumā veido U-veida telpu ap dīgļkameras daļu.
Pieoņegas rajons
Pieoņegas rajons (, krl, vep) ir administratīvais rajons Krievijas Karēlijas Republikas dienvidaustrumos. Rajons robežojas ar Karēlijas Republikas Prjažas rajonu rietumos un Kondopogas rajonu ziemeļos, kā arī Petrozavodskas pilsētu. Dienvidos tas robežojas ar Ļeņingradas apgabala Podporožjes rajonu, bet no austrumiem to apskalo Oņegas ezers.
Sega Superstars Tennis
Sega SuperStar Tennis ir sporta videospēle, ko izstrādājis Sumo Digital un izdevis Sega. Tā darbojas PlayStation 2, Nintendo DS, Xbox 360, PlayStation 3 un Wii konsolēs. Spēlē iekļauti sešpadsmit spēlējami tēli desmit dažādos tenisa kortos. Izdota 2008. gada martā.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Igaunijas un PSRS Savstarpējās palīdzības pakts padomju militārā spiediena rezultātā tika parakstīts 1939. gada 28. septembrī Maskavā. Līgums atļāva Igaunijas teritorijā izvietot padomju armijas un flotes bāzes ar 25 000 kareivju. PSRS apņēmās respektēt Igaunijas suverenitāti, tajā pastāvošo politisko un ekonomisko sistēmu. Līgums kalpoja par pamatu Igaunijas okupācijai 1940. gada jūnijā.
Politiskā situācija
Pēc Molotova-Ribentropa pakta parakstīšanas 17. septembrī PSRS iebruka Polijā. Vienlaikus tā sāka savas kontroles uzspiešanu Baltijas valstīm, ar militāru un politisku spiedienu panākot gandrīz identisku Savstarpējās palīdzības līgumu parakstīšanu. Latvija līdzīgu līgumu parakstīja 5. oktobrī un Lietuva līgumu par bāzu izvietošanu un Viļņas apgabala atgūšanu parakstīja 10. oktobrī. Sarunas ar Somiju par līguma noslēgšanu ievilkās un noveda pie padomju-somu Ziemas kara.
Jau 1939. vasarā Igaunija saņēma informāciju par Ļeņingradas kara apgabala daļu kustību valsts tuvumā. Ģenerālis Laidoners sniedza informāciju, ka septembra vidū pie Igaunijas robežām esot koncentrēti līdz 250 000 padomju kareivju, tai skaitā vismaz sešas bruņotās divīzijas un 500 lidmašīnas. Aktīva bija arī padomju Baltijas flote.
Izmantojot internētās poļu zemūdenes "Orzel" aizbēgšanu no Tallinas ostas uz Zviedriju 1939. gada 18. septembrī, PSRS kara flote bez brīdinājuma iegāja Igaunijas teritoriālajos ūdeņos, un kara aviācija sāka pārkāpt Igaunijas gaisa telpu. Igaunija tika apvainota nespējā nodrošināt savu neitralitāti.
19. septembra pusdienlaikā Igaunijas vēstnieks Augusts Reis tika uzaicināts tikties ar Molotovu, kurš informēja, ka tā kā Igaunijas valdība nespēj garantēt savu neitralitāti, padomju Baltijas flote sāks Igaunijas teritoriālo ūdeņu aizsardzību.
Turpmākajās dienās padomju kuģi vairākkārt demonstratīvi tuvojās Igaunijas salām. 20. septembrī kuģi Engelss, Volodarskis un Artjoms pietuvojās Muhu salai. 22. septembrī padomju zemūdene izšāva torpēdu tiešā Tallinas-Helsinku pasažieru kuģa tuvumā. 24. septembrī padomju aviācija sāka ielidot Igaunijas gaisa telpā, lidojot pāri Kuresārei, Narvai, Muhu, kā arī Tallinai.
22. septembrī Igaunijas ārlietu ministrs Karls Selters tikās ar padomju vēstnieku Ņikitinu, kurš informēja, ka kādam no Igaunijas būtu jādodas uz Maskavu parakstīt jauno igauņu-padomju tirdzniecības līgumu. Selters piedāvāja ekonomikas ministru Leo Sepu, taču pēc neilga laika padomju vēstnieks informēja, ka PSRS vēlētos, lai līgumu parakstīt dodas ārlietu ministrs. Selters par šo vēlmi informēja prezidentu Konstantīnu Petsu un premjeru Kārelu Ēnpalu. Abi piekrita, ka ārlietu ministram jādodas uz Maskavu, lai atrisinātu situāciju ar PSRS militārajiem draudiem Igaunijai.
Naktī uz 23. septembri Selters ar vilcienu devās uz Maskavu. Pa ceļam igauņu delegācija varēja novērot padomju karaspēka kustību Igaunijas virzienā.
Sarunas 24. septembrī
Pirmā igauņu tikšanās ar Molotovu un Mikojanu sākās 24. septembrī 21.00. Molotovs gandrīz uzreiz sāka runāt par aizbēgušās "Orzel" draudiem PSRS flotei un Igaunijas nespēju nodrošināt neitralitāti. Partijas Politbirojs un Padomju Savienības valdība ir nolēmuši pieprasīt no Igaunijas valdības drošības garantijas un tādēļ piedāvā noslēgt militāro savienību vai savstarpējās palīdzības līgumu, kas dotu Padomju Savienībai tiesības turēt Igaunijas teritorijā flotes un aviācijas atbalsta punktus vai bāzes.(...) Pirms 20 gadiem jūs piespiedāt mūs sēdēt Somijas “peļķē”. Jūs taču nedomājiet, ka šī situācija var turpināties mūžīgi. Toreiz Padomju Savienība bija bezspēcīga (...) tagad Padomju Savienība ir lielvara, kuras intereses ir jāņem vērā. (…) Es jūs lūdzu, nespiediet mūs lietot spēku pret Igauniju. Selters atbildēja, ka nav pilnvarots parakstīt šādu līgumu bez konsultācijām ar valdību Tallinā. 24. septembra pusnaktī igauņi tika otrreiz izsaukti uz Kremli, lai saņemtu padomju piedāvātā līguma pirmo teksta variantu un pārrunātu flotes bāzu iespējamās izvietošanas vietas. Selters un vēstnieks Reis norādīja, ka Molotova pieprasītā Pērnavas osta ir aizsalusi četrus mēnešus gadā, bet valsts galvaspilsētas Tallinas tirdzniecības ostā izvietot svešas valsts kara bāzi ir neiedomājami. Tāpēc izskatīšanai tika piedāvāta līdz galam neizbūvētā Paldisku osta. Molotovs atteicās no iespējām flotes bāzes izvietot Igaunijas salās, taču izrādīja interesei par lidlauku izvietošanu Sāremā un Hījumā.
Igaunijas pārstāvji Tallinā atgriezās 25. septembra vakarā.
Igaunijas lēmums pieņemt PSRS noteikumus
Jau 24. septembra rītā Igaunijas armijas virspavēlnieks ģenerālis Laidoners uzdeva savam palīgam doties uz Vāciju, lai noskaidrotu atbildi uz jautājumu, vai Vācija ļaus Rietumiem piegādāt ieročus Igaunijai pa jūru. Tikšanās ar vērmahta pārstāvjiem notika Kēnigsbergā. Vācieši atbildēja, ka nupat noslēgtais Molotova-Ribentropa pakts tiem neļauj palīdzēt Igaunijai pat tieša PSRS uzbrukuma gadījumā, un ņemot vērā Vācijas karu ar Rietumiem, ieroču piegādes pa jūru ir izslēgtas.
No sarunām ar vērmahta pārstāvjiem kļuva skaidrs, ka padomju uzbrukuma gadījumā Igaunija tiktu atstāta viena; Vācija un PSRS ir izveidojušas aliansi; Polijas sagrāves rezultātā Igaunija ir izolēta no Rietumiem; Baltijas jūru kontrolē Vācija un PSRS, karamateriālu saņemšana pa jūru nav iespējama; Igaunijas armija nevar apturēt padomju armiju, kas koncentrēta pie valsts robežām; Skandināvi un somi izvairās; Igaunijas sabiedrotā Latvija pat neatļāva 20. septembrī ģenerālim Balodim tikties ar ģenerāli Laidoneru Valkā.
Prezidents Petss piekrita pakta parakstīšanas neizbēgamībai. "Atteikties no padomju piedāvājuma pašreizejajā draudīgajā situācijā nozīmētu apzināti sūtīt visu igauņu tautu nāvē. Mums nav pietiekošu līdzekļu, lai pretotos neskaitāmi spēcīgākajiem ienaidnieka spēkiem un mēs esam atstāti vieni, bez palīdzības no ārpasaules."
Sapulces laikā no Vācijas vēstnieka tika saņemts oficiālais Berlīnes viedoklis: "Igaunijas valdība zina, kas tai ir jādara. Bet ja tai ir svarīgs Berlīnes viedoklis, tad Padomju Savienības pieprasītais pakts ir jāparaksta jo ātrāk jo labāk. Tas ir vienīgais Igaunijas glābiņš."
Jāņem vērā, ka tajā laikā neviens nevarēja prognozēt kara ilgumu un tālāko gaitu, lielākā daļa cerēja, ka karam beidzoties, aizies arī padomju garnizoni.
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis ir Jelgavas atbrīvošanai 1919. gada 21. novembrī Latvijas brīvības cīņu laikā veltīts piemineklis, kas atrodas Stacijas ielā Jelgavā. Saukts arī par pieminekli "Lāčplēsis un Melnais bruņinieks".
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Igaunijas lēmums pieņemt PSRS noteikumus
Lai noslēgtu līgumu, valdība papildus Selteram uz Maskavu sūtīja divus pieredzējušus politiķus - Antsu Pīpu, Starptautiskās likumdošanas profesoru Tartu Universitātē, bijušo Igaunijas premjerministru un ārlietu ministru, igauņu-padomju miera līguma sarunu dalībnieku 1920. gadā un Jiri Uluotsu, konstitucionālo jautājumu ekspertu un Igaunijas Parlamenta priekšsēdētāju.
Igauņu delegācija lidoja uz Maskavu ar pārsēšanos Rīgā. Pārsēšanās laikā Selters tikās ar igauņu vēstnieku Rebani un lika tam informēt Latvijas valdību par padomju izvirzītajām prasībām, par igauņu lēmumu tās pieņemt un noskaidrot Latvijas valdības pozīciju. Rebane vēlāk ziņoja, ka ir informējis Munteru, kurš apsolījies informēt Ulmani. Jautāts par Latvijas viedokli par Igaunijas lēmumu parakstīt paktu, Munters atbildējis, ka viņš to var saprast un līdzīgu prasību izvirzīšanas gadījumā arī Latvijai neatliks nekas cits kā tās pieņemt.
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis
Vēsture
Tēlnieka Kārļa Jansona Somijas granītā kalto pieminekli ar uzrakstu "JELGAVAS ATBRĪVOTĀJIEM" 1932. gada 22. jūnijā atklāja Valsts prezidents Alberts Kviesis.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
27. septembrī Igaunijas delegācija 21.00 atkal ieradās Kremlī. Molotovs uzreiz izmantoja padomju tvaikoņa “Metalist” it kā torpedēšanu un nogremdēšanu (kuģis esot redzēts arī vēlāk) Narvas līcī, lai kategoriski pieprasītu tiesības Igaunijā turēt 35 000 lielus padomju armijas, kavalērijas un aviācijas spēkus. Tie nodrošināšot abu valstu drošību, kā arī iekšējo kārtību Igaunijā. Selters atbildēja, ka piedāvājums nav pieņemams, jo nozīmētu Igaunijas okupāciju. Selters uzstāja, ka padomju militārā kontingenta uzdevums var būt vienīgi padomju bāzu apsargāšana un nekādā gadījumā Igaunijas iekšējās kārtības nodrošināšana. Molotovs sarunās piedalīties uzaicināja arī Staļinu, kurš sarunu gaitā izlikās nezinām, ka Igaunijas armijā nav veikta moblizācija un tajā nav 150 000 kareivju. Staļins piekrita samazināt padomju kontingenta skaitu līdz 25 000.
Igauņiem atstājot Molotova kabinetu, tie satika priekštelpā gaidošo Ribentropu, vēstnieku Maskavā Šulenburgu un pārējo Vācijas delegāciju, kas bija ieradusies uz sarunām par Vācijas-PSRS Draudzības un Robežu līgumu.
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis
Vēsture
Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 31. oktobrī vācu okupācijas Jelgavas apgabala komisārs Valters fon Mēdems licis pieminekļa autoram nokalt Melnā bruņinieka tēlu.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
Sazvanoties ar valdību Tallinā, lai informētu par sarunu gaitu, Selters uzzināja, ka padomju aviācija aizvien biežāk pārkāpj Igaunijas gaisa telpas robežas, bet igauņi atturas no šaušanas. Selteram tika uzdots pēc iespējas censties samazināt padomju garnizonu lielumu, bet turpināt sarunas un noslēgt līgumu.
Igaunijas delegācijas loceklis Ants Pīps 27. septembrī rakstīja: Ko lai dara? Brīvprātīgi akceptēt padomju okupāciju (…), pretoties ir bezjēdzīgi. Kas zina, varbūt vēsture rādīs, ka Haha darīja pareizi (Čehoslovākijas prezidents, kas piekrita Vācijas okupācijai). Bāzes un liels garnizons nozīmē sava likteņa atdošanu citiem. Bet kāda ir alternatīva? Bezjēdzīga slepkavošana un sagrāve. Bet šādi varbūt tauta izdzīvos un laiks rādīs.
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis
Vēsture
Latvijas PSR laikā 1950. gadā pēc padomju okupācijas varas iestāžu rīkojuma "baltgvardiem celto pieminekli" iznīcināja un tā vietā uzstādīja Ļeņina tēlu.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
28. septembra tikšanās par līguma detaļām sākās 13.00 un beidzās 15.00. Atstājot tikšanos ar Staļinu un Molotovu, Igaunijas delegācija uzgaidāmajā telpā atkal satika un sarokojās ar Vācijas ārlietu ministru Ribentropu un vēstnieku Šulenburgu. Ja igauņiem tas vēl nav zināms, tad vāciešiem jau ir skaidra igauņu situācija.
Jelgavas atbrīvošanas piemineklis
Vēsture
Atmodas kustības laikā pieminekļa fragmentu atrada ieraktu zemē un 1988. gadā novietoja pie Jelgavas vēstures un mākslas muzeja. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Jelgavas atbrīvošanas pieminekli no jauna izkala autora dēls tēlnieks Andrejs Jansons un to svinīgi atklāja 1992. gadā 21. novembrī.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
Savstarpējās diskusijās igauņu delegācija nonāca pie viedokļa, ka PSRS vēlas ātri sasniegt savus mērķus un sarunu vilcināšana vai pārtraukšana novedīs pie kara. PSRS piekrita Selteram, ka padomju karaspēks jāizvieto bāzēs, nevis visā valsts teritorijā un ka tie tikai apsargās bāzes, nevis nodrošinās kārtību valstī. Garnizonu izvietošana ir neizbēgama, jo bāzēs jāizvieto kareivji un tās ir jāapsargā. Nākama tikšanās bija nolikta uz 21.00. Strīdoties par līguma detaļām, Staļins piekrita bāzei Paldiskos, taču līdz tās pabeigšanai uzstāja uz flotes tiesībām izmantot Tallinas ostu divus gadus.
Veckalsnavas luterāņu baznīca
Veckalsnavas (arī Kalsnavas) luterāņu baznīca bija baznīca Madonas novada Kalsnavas pagastā, kas šobrīd atrodas drupu stāvoklī. Baznīca atrodas netālu no autoceļa P37 (Pļaviņas-Madona) un Kalsnavas ezera.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
Sarunu laikā Staļins saka: Nespiediet mūs meklēt citas iespējas Padomju Savienības drošībai. Nebaidieties no šiem garnizoniem. Mēs esam jums apliecinājuši, ka Padomju Savienība nevēlas nekādā veidā ietekmēt Igaunijas suverenitāti, valdību vai ekonomisko sistēmu, nedz arī iekšējo dzīvu un ārpolitiku. Mēs nevēlamies uzvesties kā Vācija uzvedās Čehoslovākijā. Tieši tāpēc padomu karaspēks atturēsies no visa, kas neatbilst šiem solījumiem. Jūs paturiet savu armiju cik lielu vēlaties. Pie tam, šajā punktā noteiktajiem mēriem ir pagaidu raksturs, tie ilgs tik ilgi, cik ilgs pašreizējais Eiropas karš. (...) Es varu Jums teikt, ka Igaunijas valdība darīja gudri un Igaunijas iedzīvotāju interesēs noslēdzot šo līgumu ar Padomju Savienību. Jo ar jums varēja notikt tas pats, kas notika ar Poliju. Polija bija varena valsts. Kur Polija ir tagad?
Selters savās atmiņās rakstīja, ka, gaidot dokumentu sagatavošanu parakstīšanai, viņš dzirdējis, kā Molotovs zvana un saka: "Kļim (Vorošilovs?), nekavējoties dod pavēli – atlikt". Igauņu armija ziņoja, ka nedaudz vēlāk novērota padomju bruņutehnikas atkāpšanās no pierobežas zonas.
Veckalsnavas luterāņu baznīca
Kalsnavas baznīcas hronika vēsta, ka pirmā Veckalsnavas luterāņu baznīca bijusi ļoti veca koka ēka, kurai tornis jau sen kā bijis noņemts. Pat pēc baznīcas grāmatām tās vecums nav nosakāms. Pirmā Veckalsnavas baznīca gājusi bojā 1643. gadā. Ziņas par tagadējo mūra baznīcu parādās 1774. gadā, kad baznīcas grāmatā ir veiktas atzīmes par akmeņu pievešanu jaunajai baznīcai. 1830. gadā tie vēl stāv neizmantoti, bet vēlāk pamazām tiek uzsākta tagadējās mūra baznīcas būvniecība, kura pabeigta 1835. gadā, kad jaunā baznīca arī tiek iesvētīta. No 1908. gada līdz 1918. gadam Kalsnavas draudzes mācītājs bija latviešu rakstnieks un politiķis Andrievs Niedra.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Sarunas 27. un 28. septembrī
Sarunām noslēdzoties un gaidot līguma teksta nodrukāšanu, abas delegācijas ieturēja vakariņas. Igauņi izsacīja komplimentus par Kaukāza vīniem, Staļins katram delegācijas loceklim uzdāvināja 20 pudeles vīna. Tika uzsaukti tosti par prezidentu Petsu un Staļinu.
Līgumu pusnaktī no 28. uz 29. septembri parakstīja Igaunijas Ārlietu ministrs Karls Selters un padomju Ārlietu komisārs Vjačeslavs Molotovs.
Veckalsnavas luterāņu baznīca
1944. gadā, Otrā pasaules kara laikā, baznīca tika sagrauta.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Bāzu izvietošana un iekšpolitiskā situācija
Pēc PSRS prasības līgums netika sūtīts apstiprināšanai Igaunijas parlamentam, to parakstīja prezidents Petss. 2. oktobrī Igaunijā ieradās padomju militārā delegācija Ļeņingradas kara apgabala pavēlnieka Kirila Mereckova vadībā, lai plānotu garnizonu izvietošanas detaļas. Igauņi bija nepatīkami pārsteigti, kad papildus bāzēm Hījumā, Sāremā un Paldiskos delegācija pieprasīja papildus militārās bāzes Hāpsalu, Paidē un Valgā, kā arī lidlaukus centrālajā un Rietumigaunijā. Pēc igauņu sūdzības Molotovs atbildēja, ka papildus bāzes netiks izvietotas, jo pakta tekstā tādas nav paredzētas, taču tekstā nekas neesot minēts par lidlauku skaitu un izvietojumu, tāpēc padomju puse tos var pieprasīt pēc vēlēšanās.
Veckalsnavas luterāņu baznīca
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas baznīcas drupas un tuvējā apkārtne sakopta. Tagad baznīcas drupas vasarās tiek izmantotas kā norises vieta dievkalpojumiem, laulību ceremonijām un garīgās mūzikas koncertiem.
Savstarpējās palīdzības pakts starp Igauniju un PSRS
Bāzu izvietošana un iekšpolitiskā situācija
Ratifikācijas dokumentu apmaiņa notika 1939. gada 4. oktobrī Tallinā. Oktobrī atkāpās Ēnpalu valdība un par jauno premjerministru 12. oktobrī tika iecelts Uluots, bet Pīps par ārlietu ministru. 1939. gada 17. oktobra rītā Igaunijā ienāca padomju militārais kontingents, kas bija gandrīz divreiz lielāks par Igaunijas armiju.
Izoti
Izoti ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 278 km attālumā no Rīgas.
Jupiters LIX
Jupiters LIX ir Jupitera pavadonis. To atklāja zinātnieku komanda, kuru vadīja Skots Šepards (Scott S. Sheppard). Pēc atklāšanas pavadonim tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/2017 J1. 2017. gada 9. jūnijā Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim piešķīra patstāvīgo nosaukumu Jupiters LIX.
Jupiters LIX ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir tikai apmēram 2 km. Pavadonis ir piederīgs Pāsifajas grupai.
Upes Čeirāni
Upes Čeirāni (latgaliski: Upis Čeirāni) ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 3,7 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 216,0 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V750 (Stolderi–Vecvārkava).
Kontra K
Maksimilians Dīns (Maximilian Diehn, dzimis 3. jūlijā 1987. gadā Berlīnē) ir vācu reperis, izdevēja līgums ar Four Music.
Biogrāfija
Maksimilians Dīns uzauga Berlīnē. Pēc tam, kad izkrita ārā no skolas, viņš 16 gadu vecumā atklāja, ka viņš ir iemīlējies repā un sāka atdarināt savus elkus, Nas, 2Pac, The Notorious B.I.G. un Naughty by Nature. Tajā pašā laikā viņš sāka nodarboties ar kikboksu. 2006. gadā viņš ar KiezSpezial nodibināja repa duetu Vollkontakt. Vēlāk duetu atklāja Kaisa un zem sava izdevēja Hell Raisa Records noslēdza līgumu. Pirmais tika paziņots Fight Club Mixtape Vol.1 miksteips. Tomēr Kaisa vēlāk izbeidza izdevēja darbību. Ar bijušajiem izdevēja Hell Raisa Records mūziķiem Skinny Al un Fatal, Kontra K nodibināja izdevēju DePeKaRecords. Izdevējs pārņēma Distributionz.
2010. gadā tika izdots Kontra K pirmais albums Dobermann, 2012. gadā sekoja Dabstepa-miksteips Electrosmog. Otrais albums, Was die Zeit bringt, bija viens no visvairāk pārdotajiem albumiem no Distributionz un tādēļ tika paziņots par Distributionz „Aprīļa mēneša leiblu“ pie Amazon. Tam sekoja 2013. gada EP Auf Teufel komm raus (ar Bonez MC) kā arī trešais albums 12 Runden, kas vāciešu albumu topos sasniedza 8. vietu.
2014. gada maijā Kontra K parakstīja līguma ar Four Music. Pirmais izdotais bija EP ieraksts Wölfe. 2015. gada 6. februārī viņš paziņoja savu ceturto soloalbumu Aus dem Schatten ins Licht un sasniedza 2. vietu Vācijas dziesmu TOP sarakstā.
2016. gada 20. maijā sekoja piektais soloalbums Labyrinth, kurā piedalījās arī Bonez MC, RAF Camora un Band Haudegen. Albums 2016. gada 27. maijā iekļuva 1. vietā Vācijas albumu sarakstā.
Mūzika
Kontra K raksta savu mūziku sadarbībā ar viņa galveno producentu Big Flexx no Ķelnes.
Ūle Kristians Tolefsens
Ūle Kristians Tolefsens (dzimis ) ir norvēģu hokejists, aizsargs, Norvēģijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Tolefsens spēlē Zviedrijas Elitsērijas kluba Färjestad BK rindās, pildot arī tās kapteiņa funkcijas.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru sāka 2000.—01. gada sezonā Norvēģijas hokeja līgas kluba HK Lillehammere rindās. Divus gadus vēlāk aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās divas sezonas aizvadot Rietumu hokeja līgā, 2004.—05. gada sezonā spēlējot AHL klubā Sirakūzas "Crunch".
2005.—06. gada sezonā Tolefsens debitēja NHL, Kolumbusas "Blue Jackets" rindās aizvadot piecas spēles. 2006.—07. gada sezonā aizsargs jau bija komandas pamatsastāva spēlētājs. 2009. gada vasarā Tolefsens noslēdza viena gada līgumu ar Filadelfijas "Flyers", taču komandas rindās nespēja nostiprināties, tajā aizvadot vien 18 spēles.
2010. gada vasarā Tolefsens pievienojās Zviedrijas Elitsērijas klubam MODO Hockey. 2012. gadā pārgāja uz Färjestad BK vienību. 2013.—14. gada sezona Tolefsens kļuva par komandas kapteini, un kopā ar Färjestad BK izcīnīja līgas sudraba medaļas.
2011. gada Tour de France
2011. gada Tour de France bija 98. Tour de France velobrauciens, kas norisinājās no līdz. Tas bija tikai otrais Tour de France velobrauciens kopš 1967. gada, kas sākās ar grupas braucienu, nevis prologa braucienu ar atsevišķu startu. Sacensības notika ne vien Francijas ceļos, bet arī Itālijā. Izšķirošie posmi cīņā par uzvaru notika kalnu etapos Pirenejos, bet it īpaši Alpos, velobrauciens finišēja pēc aizvadīta 21 posma un 3430 kilometriem kā vienmēr Elizejas laukos Parīzē.
2011. gada Tour de France piedalījās 22 komandas un 198 riteņbraucēji. Šajā gadā Tour de France nepiedalījās Latvijas riteņbraucēji.
Iepriekšējā gada uzvarētājs Alverto Kontadors (Spānija, Astana Team) uz laiku bija diskvalificēts par dopinga lietošanu. Janvārī A. Kontadora diskvalifikācija tika atcelta un viņš varēja piedalīties Tour de France (vālāk gan diskvalifikācija tomēr tika piespriesta un A. Kontadoram atņēma uzvaru 2010. gada Tour de France), pie kam viņš uzvarēja Giro d'Italia jūnija sākumā. Par otru galveno favorītu pirms Tour de France tika uzskatīts iepriekšējā gada otrās vietas ieguvējs Andi Šleks (Luksemburga, Leopard Trek).
Par velobrauciena uzvarētāju pirmo reizi kļuva Austrālijas riteņbraucējs Keidels Evanss no BMC Racing Team, velobrauciena vadībā izvirzoties vien priekšpēdējā dienā — braucienā ar atsevišķu startu. Otrajā vietā tāpāt kā iepriekšējā gadā palika Andi Šleks (Leopard Trek) no Luksemburgas, kurš kopvērtējumā zaudēja uzvarētājam 1 minūti un 34 sekundes, bet trešajā - viņa brālis un komandas biedrs Frenks Šleks. "Kalnu karaļa" raibo kreklu tūres noslēgumā ieguva Samuels Sančess (Spānija, Euskaltel-Euskadi), savukārt labākā sprintera zaļo kreklu — Marks Kevendišs (Lielbritānija, HTC-Highroad), kurš izcīnīja uzvaras arī piecos Tour de France posmos. Kopumā pēc šī gada sacensībām viņam bija jau 20 posmu uzvaras prestižākajā daudzdienu velobraucienā, taču sprinteru kopvērtējumā M. Kevendišs uzvarēja pirmoreiz. Komandu kopvērtējumā uzvarēja ASV komanda Team Garmin-Cervelo, savukārt par labāko jauno braucēju kļuva Pjērs Rolāns (Francija, Team Europcar).
Pēteris Zirnītis
Pēteris Zirnītis (dzimis Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu dzejnieks.
Biogrāfija
P. Zirnītis uzauga Rīgā, viņa māte bija Dailes teātra aktrise Milda Puķe. Beidzis Rīgas 2. vidusskolu (1963) un Ļeņingradas universitātes Psiholoģijas fakultāti (1971), vēlāk beidzis arī PSKP CK Sabiedrisko zinātņu akadēmiju (1984).
No 1969. līdz 1972. gadam strādājis Latvijas televīzijā, no 1972. līdz 1975. gadam darbojies laikraksta "Literatūra un Māksla" redakcijā, 1976.-82. bijis konsultants referents un valdes sekretārs Rakstnieku savienībā. 1988. gadā P. Zirnītis kļūst par Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzeja (tagadējā Rakstniecības un mūzikas muzeja) direktoru, strādā šajā amatā līdz 1994. gadam. 1992. gadā nodibinājis apgādu "Nordik", bijis tā prezidents līdz 2001. gadam.
Literāras publikācijas kopš 1961. gada. Dzīves laikā izdoti 7 dzejoļu krājumi un viena grāmata bērniem, daudzas veidotas sadarbībā ar dzīvesbiedri mākslinieci Anitu Jansoni-Zirnīti. Daudzas dziesmas ar P. Zirnīša vārdiem komponējis Uldis Stabulnieks ("Par nesatikšanos", "Margarita", "Solījums" u. c.). 1971. gadā uzņemts Rakstnieku savienībā. Dzejoļu krājums "Redzējumi" (1979) apbalvots ar Ļeņina komjaunatnes prēmiju. Izdotas P. Zirnīša dzejas izlases krievu un ukraiņu valodā, dzeja publicēta arī angļu, bulgāru, franču un lietuviešu valodā.
Jānis Teriņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1893. gada 12. maijā Lēdurgas pagastā amatnieka ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā. Studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē (1913-1916) un Latvijas Universitātē (1920-1922). Iestājās studentu korporācijā Lettonia. Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā viņu iesauca kara dienestā, beidzis Harkivas kara skolu. Krievijas pilsoņu kara laikā nonāca Tālajos Austrumos, ar Imantas pulku atgriezās Latvijā un tika iedalīts Latvijas Bruņoto spēku Virspavēlnieka štābā.
1922. gadā ordinēts par Rīgas prāvesta iecirkņa vikāru, bija Rīgas Garnizona draudzes mācītājs (1926), Atmodas draudzes mācītājs (1926-1944). Sieva Janīna, dzimusi Čakste. Vairākkārt ievēlēts par Rīgas pilsētas domnieku un 4. Saeimas deputātu no Kristīgi nacionālās apvienības saraksta.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija Stokholmas latviešu Sv. Jāņa draudzes prāvests.
Pjotrs Avens
Pjotrs Avens (ru; dzimis Maskavā) ir daļējas latviešu izcelsmes Krievijas uzņēmējs un politiķis, miljardieris. Pretrunīgā veidā ieguvis Latvijas pilsonību. P. Avens, tā ciešo attiecību ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu dēļ, 2022. gadā iekļauts Eiropas Savienības (ES) izveidotajā sankcionēto personu sarakstā saistībā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā.
Ģimene
P. Avena tēvs bija vadības sistēmu speciālists Oļegs Avens (1927—1992), bet vectēvs Jānis Avens (1895—1938), dzimis Jaunpiebalgas pagastā, bijis latviešu strēlnieks un sarkanais strēlnieks, boļševiks, Čekas izmeklētājs (1918—1920), 1919. gadā cīnījies P. Stučkas vadītajā Padomju Latvijas armijā pret Latvijas neatkarību un pēc Krievijas pilsoņu kara palicis dzīvot Padomju Savienībā, kur ticis nogalināts NKVD Lielā terora laikā veiktajā "Latviešu operācijā". Savukārt paša P. Avena māte pēc tautības ir ebrejiete.
Krievija
Dzimis 1955. gadā Maskavā. Mācījās skolā ar matemātikas novirzienu, 1977. gadā beidza Maskavas Valsts universitātes ekonomikas fakultāti, 1980. gadā aizstāvēja ekonomikas zinātņu kandidāta disertāciju. Strādāja PSRS Zinātņu akadēmijas Sistēmisko pētījumu institūtā (1981—1988), pēc tam Vīnes Starptautiskajā pielietojamās sistēmanalīzes institūtā.
No 1991. līdz 1992. gadam darbojās Krievijas valsts pārvaldē. Bija ārlietu ministra pirmais vietnieks Jegora Gaidara valdībā, pēc tam Krievijas ārējo ekonomisko sakaru ministrs, Krievijas prezidenta Borisa Jeļcina pārstāvis G8 padomē.
Latvija
2002. gadā P. Avens kļuva par AS "Latvijas balzams" direktoru padomes locekli un 2007. gadā — par Latvijas—Krievijas Lietišķās sadarbības padomes priekšsēdētāju.
2009. gadā medijos P. Avens ticis izskatīts kā potenciāls Latvijas Ministru prezidenta kandidāts.
2016. gadā pretrunīgā veidā ieguvis Latvijas pilsonību.
2023. gadā Satversmes aizsardzības birojs gatavo atzinumu par Latvijas pilsonības atņemšanu Avenam.
Notikumi pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā
2022. gada februāra beigās, pāris dienas pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā, Eiropas Savienībā (ES) stājās spēkā sankcijas pret Krievijas prezidentam Vladimiram Putinam pietuvinātiem oligarhiem un propagandistiem. Arī P. Avens iekļuva sankcionēto personu sarakstā. Savukārt Latvijā P. Avenam ordeņa kapituls nolēma atņemt 2012. gadā piešķirto III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, pamatojot to ar viņa nenorobežošanos no Putina režīma izraisītā kara, un drīz pēc tam viņam atņemts arī Latvijas Universitātes goda doktora tituls. Tāpat arī Latvijas Republikas Saeima 2022. gada 21. aprīlī lēma par grozījumiem Pilsonības likumā, kas ļautu uzsākt Pjotra Avena pilsonības anulēšanas procesu.
2023. gadā ASV Finanšu ministrija pret viņu noteikusi sankcijas, savukārt, Lielbritānijas valdība Avenu ir nodēvējusi par "prokremliski noskaņotu oligarhu", ņemot vērā viņa ciešo saistību ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu. ES sankciju sarakstā Avens nodēvēts par vienu no Putinam tuvākajiem oligarhiem, kurš aktīvi sniedzis materiālu vai finansiālu atbalstu Krievijas lēmumu pieņēmējiem, kas ir atbildīgi par Krimas aneksiju vai Ukrainas destabilizāciju, un guvis no tiem labumu.
Pēc sankciju uzsākšanas P. Avens uzsāka aizstāvības procesu pret noteiktajām sankcijām, pauda publisku nožēlu par asinsizliešanu Ukrainā, kā arī lēma atkāpties no ilggadējās pozīcijas direktoru padomes priekšsēdētāja amata Krievijas uzņēmumu grupā Alfa-Bank.
Finansiālie sasniegumi
Pēc žurnāla Forbes datiem, 2011. gadā P. Avens bija 28. bagātākais cilvēks Krievijā, novērtējot viņa īpašumu vērtību ar 4,3 miljardiem ASV dolāru. 2018. gadā viņa īpašumu vērtība bija pieaugusi līdz 5,3 miljardiem ASV dolāru, viņu ierindojot 23. vietā Krievijā. Taču pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā, P. Avena īpašumu vērtība sāka kristies, 2022. gada oktobrī nokrītot līdz 4,7 miljardiem ASV dolāru. Neraugoties uz to, šajā periodā viņš ierindojās 529. vietā pasaules bagātāko cilvēku sarakstā.
Māksla
P. Avena vaļasprieks ir vērtīgu mākslas darbu kolekcionēšana. Saskaņā ar žurnāla Forbes datiem, P. Avenam pieder lielākā 20. gadsimta sākuma krievu mākslinieku darbu privātkolekcija.
Labdarība
Latvijā darbojas Pētera Avena labdarības fonds "Paaudze", ko dibinājusi P. Avena dzīvesbiedre Jeļena Avena (mirusi 2015. gadā).
Medicīnas jomā fonds atbalstā Madonas slimnīcu, kurai dāvināja jaunāko medicīnisko aparatūru mātes un bērna, tai skaitā jaundzimušo, diagnostikai un ārstniecības nodrošināšanai, grūtnieču izmeklēšanai. Fonds nodrošināja slimnīcu ar iekārtam dzemdību nodaļas aprīkošanai. 2012. gadā, sadarbības ar slimnīcu sākumā, tās teritorijā tika iekārtota viens no pirmajām glābējsilītēm (BabyBox) valstī. 2016. gadā fonds piegādāja Madonas slimnīcas Dzemdību nodaļai ultrasonogrāfu EPIQ5, kas maksāja 77 000 eiro.
2019. gadā "Paaudze" bija otra lielākā sabiedriskā labuma organizācija piesaistīto ziedojumu ziņā. Viens no lielākajiem ziedojumiem šajā gadā bija 608 tūkstošu eiro ziedojums noteiktam mērķim, ko ziedojis 2014. gadā Kiprā reģistrētais un 2020. gada aprīlī likvidētais ofšora uzņēmums Monam Asset Management Limited. Vēl 250 tūkstošus eiro fondam ziedoja AS "Latvijas balzams".
Vilhelms Topsē
Vilhelms Topsē (, — ) bija konservatīvs dāņu rakstnieks. Darbojies arī žurnālistikā, avīzes redaktors.
Piemineklis Latgales partizānu pulka kritušajiem karavīriem
Piemineklis Latgales partizānu pulka kritušajiem karavīriem ir Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. — 1920. gadā kritušajiem Latgales partizānu pulka karavīriem, kas atrodas Partizānu ielā Balvos. Tautā bieži dēvēts par "Balvu Staņislavu".
Vilhelms Topsē
Dzimis tiesneša ģimenē. Pēc tēva nāves ģimene pārvācās uz Kopenhāgenu, kur 1859. gadā Topsē, absolvējot universitāti, ieguva jurista izglītību.
Orlando "City"
Orlando "City" ir profesionāls ASV futbola klubs no Orlando, Floridas. Klubs ir dibināts 2013. gadā. Kopš 2015. gada klubs spēlē ASV augstākās futbola līgas jeb MLS austrumu konferencē. Savas mājas spēles aizvada Exploria stadionā.
Vilhelms Topsē
Viņš gan nepievērsās jurista karjerai, bet tā vietā viņš sāka strādāt laikrakstā "Dagbladet". Laikrakstos tika publicēti satīriski raksti, kurus Topsē parakstīja ar pseidonīmu. 1867. gadā tika publicēts viņa pirmais literārais darbs. Daudzo ceļojumu iespaidā tika izdotas vairākas grāmatas, kurās Topsē aprakstīja savus ceļojumus pa Eiropu, ASV. No 1872. gada "Dagbladet" redaktors.