cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kenijs Makormiks
Kenijs nāk no visai nabadzīgas ģimenes. Viņš pārsvarā tiek attēlots oranžā vējjakā ar kapuci, kas aizsedz muti, tāpēc nevar īsti nekad sadzirdēt, ko viņš saka. Pirmajās piecās sezonās Kenijs mirst gandrīz katrā sērijā. Sestajā sezonā gan bija teikts, ka Kenijs ir nomiris pa īstam, bet sezonas pēdējā minūtē viņš negaidīti uzrodas.
Georgs fon Manteifels-Cēge
Barons Georgs Manteifels-Cēge (de; dzimis, miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes vācu politiķis no Kristīgi Sociālās savienības.
Dzīvesgājums
Dzimis 1883. gadā Kapsēdes muižas īpašnieka barona Georga fon Manteifela-Cēges ģimenē. Hansa fon Manteifela-Cēges vecākais brālis. No 1906. līdz 1909. gadam mācījās ģimnāzijā Rīgā. No 1909. līdz 1913. gadam studēja Halles un Heidelbergas Universitātēs, 1913. gadā iegūdams doktora grādu.
Pirmā pasaules kara laikā atgriezās dzimtenē, 1914./1915. gadā strādāja Kurländischen Kreditverein Jelgavā. 1918. gadā bija Kurzemes bruņniecības sekretārs Berlīnē. Latvijas brīvības cīņu laikā karoja Baltijas landesvērā. Darbojās Apvienotās Baltijas hercogistes izveidošanā.
Pēc kara apmetās mātes dzimtas īpašumā Zabludovā Polijā. No 1925. līdz 1939. gadam darbojās Baltijas komitejā (Baltische Arbeitsgemeinschaft) Berlīnē. No 1935. līdz 1939. gadam bija Austrumeiropas vēstures un ekonomikas pasniedzējs Berlīnes Ārzemju augstskolā (Auslandshochschule). Pēc Otrā pasaules kara apmetās Bavārijā. 1950. gadā kļuva par Vācbaltiešu biedrības (Deutsch-Baltische Gesellschaft) vadītāju. 1953. gadā viņu ievēlēja Bundestāgā un darbojās tajā līdz savai nāvei 1962. gadā. Bija ievēlēts par Novadniecību savienības (Verband der Landsmannschaften) vadītāju.
Sarakstījis poēmu "Die Baltenfahne".
Mostene
Mostene ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P20.
Armands Mežinskis
Armands Mežinskis (dzimis Dobelē) ir latviešu svarcēlājs, Latvijas rekordists svarcelšanā jauniešu un pieaugušo vecuma grupās.
Karjera
Trenēties svarcelšanā sāka pie Jurija Andruškēviča, vēlāk pārgāja trenēties pie Eduarda Andruškēviča. Ar labiem sasniegumiem startējis jauniešu un junioru sacensībās, šobrīd veiksmīgi piedalās augstākā līmeņa mačos arī starp pieaugušajiem. 2017. gadā Eiropas čempionātā jauniešiem izcīnīja otro vietu. 2019. gadā debitēja Eiropas čempionātā starp pieaugušajiem svarā līdz 89 kg un ar atzīstamu sniegumu izcīnīja 9. vietu.
Ideālā slepkavība
Bagāts Volstrītas finansists atklāj, ka viņa sievai ir mīļākais, tāpēc viņš izplāno ideālu sievas slepkavību.
Ādolfa Liepaskalna piemiņas akmens
Ādolfa Liepaskalna piemiņas akmens ir piemineklis soļotājam Ādolfam Liepaskalnam Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Piemiņas akmeni ar akmenī kaltu sportista portretu un uzrakstu “Alsviķu ciema “Avotenēs” dzimis un šajā apkārtnē trenējies PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars soļošanā Ādolfs Liepaskalns (1910—1972)” veidojis tēlnieks Ainārs Zelčs.
Vēsture
1980. gadu sākumā Latvijas izzināšanas un zīmīgu vietu kopšanas laikā dzejnieks Imants Ziedonis kopā ar dižkoku atbrīvotāju grupu izkopa nelielu bērzu birzīti autoceļa P39 (Alūksne—Ape) malā un uz soļotāja mājām vedušo liepu aleju, lai iezīmētu sportista soļošanas treniņtrasi un paustu viedokli, ka Ā. Liepaskalnam nepieciešams piemineklis.
1986. gada oktobrī notika piemiņas akmens atklāšanas pasākums. Akmeni atklāja LKP Alūksnes rajona komitejas sekretāre A. Pētersone un rajona TDP izpildkomitejas priekšsēdētāja vietniece R. Vorona. Uzrunas teica arī saimniecības “Alsviķi” pārstāvis V. Vaivods un Republikas augstākās sporta meistarības skolas treneris Z. Irbe.
Pēc pieminekļa atklāšanas, 1980. gadu beigās Ā. Liepaskalna piemiņas sacensības soļošanā sākās pie piemiņas akmens. Atzīmējot sportista apaļās dzimšanas dienas, pie akmens tiek rīkoti piemiņas pasākumi.
Godzilla (1998. gada filma)
"Godzilla" ir 1998. gada ASV monstru filma. Filmas režisors un viens scenāristiem ir Rolands Emerihs. Šī ir Toho "Godzillas" franšīzes 23. filma un pirmā sērijas filma, ko pilnībā producējusi Holivudas studija. Galvenās lomas atveidojuši Metjū Broderiks, Žans Reno, Marija Pitilo, Henks Azārija, Kevins Danns, Maikls Lerners un Harijs Šīrers. Filma ir veltīta Tomojuki Tanakas piemiņai, vienam no vairāku "Godzillas" filmu veidotājam un producentam, kurš nomira 1997. gada aprīlī. Filmā varas iestādes cīnās ar milzu briesmoni, kurš migrē uz Ņujorku, lai tur izveidotu savu ligzdu.
1992. gada oktobrī TriStar Pictures paziņoja par plāniem producēt "Godzilla" filmu triloģiju. 1993. gada maijā scenārija sarakstīšanai nolīga Tedu Eliotu un Teriju Rosio. 1994. gada jūlijā par filmas režisoru izvēlējās Janu de Bontu. De Bonts pēc strīdiem par filmas budžetu 1994. gada decembrī pameta projektu. 1996. gada maijā tika noslēgts līgums ar Emerihu par filmas režiju un jauna scenārija sarakstīšanu kopā ar producentu Dīnu Devlinu. Filmēšana norisinājās 1997. gadā no maija līdz septembrim.
1956. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
1956. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (en; fr) bija pirmais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika Teatro Kursaal zālē Lugāno, Šveicē. 1956. gada konkursu vadīja Loengrīns Filipello. Konkursa fināls notika.
Eirovīzijā piedalījās septiņas valstis (sešas Eiropas Ogļu un tērauda kopienas valstis un Šveice), katras valsts pārstāvji izpildīja divas dziesmas. Uzvarētāju noskaidroja žūrijas balsojumā (no katras valsts bija divi žūrijas pārstāvji). Konkursā uzvarēja Šveici pārstāvošā Līza Asija, kas izpildīja dziesmu Refrain. Pārējiem dalībniekiem piešķīra 2. vietu, jo konkursa rezultātus nepublicēja.
Šī gada konkursa ieraksti nav saglabājušies, vienīgi saglabājās ieraksts, kurā pēc uzvaras Līza Asija atkārtoja dziesmu. Nav saglabājušies arī 1964. gada ieraksti, kas sadega.
Dalībnieki
No katras dalībvalsts, izņemot Šveici, konkursā piedalījās divi dalībnieki. Dānija, Austrija un Apvienotā Karaliste izrādīja interesi dalībai konkursā, taču nokavēja pieteikšanās termiņu.
Semjons Haņins
Semjons Haņins (īstajā vārdā Aleksandrs Zapoļs, dzimis 1970. gada 1. septembrī Rīgā) ir Latvijas krievu dzejnieks, tekstgrupas "Orbīta" dalībnieks.
Biogrāfija
S. Haņins dzimis un uzaudzis Rīgā. Studējis krievu valodu un literatūru Tartu Universitātē Igaunijā. Beidzis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1994), ieguvis tur maģistra grādu (1997). Dzejas publikācijas kopš 1997. gada. Kopš 1999. gada darbojas krievu dzejnieku tekstgrupā „Orbita”, veidojis almanahus "Orbīta" (kopš 2000), piedalījies dzejas lasījumos un performancēs dažādās valstīs.
Tulko latviešu dzejnieku dzeju krievu valodā. Viņa darbi publicēti Maskavā izdotajās krievu dzejas antoloģijās "Девять измерений" un "Освобождённый Улисс", kā arī "Orbītas" almanahos un dzejas izlasēs dažādās valodās. Izdevis divus bilingvālus dzejoļu krājumus krievu valodā un latviešu atdzejojumā "tikko" (2003) un "peldus" (2013). 2017. gadā izdota bilingvāla dzejas izlase ar jauniem dzejoļiem "Bet ne ar to", tā nominēta laikraksta "Diena" gada balvai kultūrā.
Viņa dzejas izlases iznākušas čehu valodā (2009) un ukraiņu valodā (2015).
2011. gadā iznāca viņa sastādītā antoloģija "Latviešu krievu dzeja", kurā apkopoti dažādu latviešu autoru krievu valodā sarakstītie dzejoļi.
Ķemeru viesnīca
Ķemeru viesnīca ir viens no spilgtākajiem neoeklektisma paraugiem Latvijas arhitektūrā, kas pēc latviešu arhitekta Eižena Laubes projekta par valsts līdzekļiem uzcelta Ķemeru kūrortā 1936. gadā.
Vēsture
Pirmais viesnīcas direktors bija Dr. J. Lībietis, kurš vadīja šo projektu no paša sākuma.
Valsts Ķemeru viesnīca, tautā saukta par Balto pili jau 1936. gadā, ar Valsts ceļojumu un transporta biroja "Ceļtrans" iespaidīgo reklāmu, kino un daudziem attēliem presē tika aktīvi apmeklēta. "Ceļtransa" vēstule, kas deva tiesības atrasties viesnīcā ar pilnu uzturu no sestdienas vakara līdz pirmdienas rītam (40 stundas) maksāja 10-14 latus. Hallē ar varenām četrstūrainām kolonnām, smagiem klubkrēsliem un milzīgo paklāju, labajā pusē viesus sagaidija chefportier`s ar palīgiem.
Baltās pils numuros bija ne tikai aukstais un karstais ūdens, bet arī skapji ar iebūvēto radio un iekšējo apgaismojumu, kāju soliņa kastīte ar apavu piederumiem, divas signālizācijas ierīces, tālrunis un zvana vietā - gaismas signāli viesmīļa vai istabenes izsaukšanai, kas sargāja viesus no trokšņiem.
Apakšējais stāvs gandrīz visas ēkas garumā atradās telpas kopējai lietošanai. Bibliotēka piedāvāja grāmatas septiņās valodās, visus jaunākos numurus latviešu avīzes un žurnāli, ka arī plašu izvēli ārzemju preses. Lielo salonu grīdas klāja Latvju sieviešu nacionālās līgas un citu darbnīcu grīdsegas tūkstošu latu vērtībā. Lielo balto ēdamzāli, kuru uz trijām daļām dalīja divas apaļo kolonnu rindas, spēlēja muzikanti.
Pēc Otrā pasaules kara ēkā bija iekārtota sanatorija ar 300 vietām, kurā ārstēja nervu sistēmas, kā arī locītavu, kaulu un muskuļu un ginekoloģisko slimību pacienti no PSRS republikām ar ļoti plašu kūrorta un medicīnas pakalpojumu klāstu.
Arhitektūra
Ķemeru viesnīcas ēka ir piecstāvu celtne ar jumta terasēm un torni centrā. Celtnes noformējumā bagātīgi izmantoti klasicisma arhitektūras elementi - kolonnas, balustrādes, pilastri, dzegas. Līdz rekonstrukcijas sākumam iekštelpās, sevišķi bibliotēkā, daļēji bija saglabājies 1930. gadu interjers, mēbeles, mākslas darbi, telpu apdare. Efektīvais novietojums ainavu parkā un monolītais veidojums radīja greznas pils iespaidu.
Rekonstrukcija
1998. gadā ēku nopirka investīciju kompānija Ominasis Italia, solīja remontos un restaurācijā līdz 2007. gadam ieguldīt 10 miljonu latu lielas investīcijas. Sanatorijas privatizācijas noteikumi paredzēja, ka desmit gadus no "Ķemeru" ēkas nodošanas ekspluatācijā brīža jāsaglabā objekta darbības profils - kūrorta ārstnieciski profilaktiskā darbība, rehabilitācija, medicīniskie un atpūtas pakalpojumi. 2004. gada pavasarī ēkas īpašnieki noslēdza līgumu ar ekskluzīvo viesnīcu firmu "Kempinski" par viesnīcas "Ķemeri" turpmāko apsaimniekošanu. 2006. gadā viesnīcas iekārtošanai izveidotā SIA "Ominasis Latvia" pauda pārliecību, ka investīciju apjoms līgumos noteiktajos termiņos tiks ieguldīts un iesniedza Privatizācijas aģentūrai pārskatu par plānotajiem darbiem un plānotajiem izpildes termiņiem. Tomēr solītajā termiņā bija restaurēta vienīgi ēdamzāle un bibliotēka, bet viesnīcas istabas netika atjaunotas. 2007. gada oktobrī Privatizācijas aģentūra konstatēja, ka objektā bija investēti tikai kādi 10% no solītā, taču nelauza līgumu ar "Ominasis Latvija" par darbu neizpildi laikā. 2010. gadā Jūrmalas dome un SIA "Ominasis Latvija" noslēdza līgumu par vides sakārtošanu, kurā apņemās sadarboties, lai sekmētu konkurētspējīgas un starptautiski atzītas vides izveidi, piesaistītu tūristus un veicinātu Ķemeru attīstību. Vēlāk Jūrmalas dome no tā vienpusēji atkāpās, jo uzņēmums nepildīja solījumus pabeigt sanatorijas rekonstrukciju. 2012. gadā Saeimas Pieprasījumu komisija lūdza steidzami rast finansējumu no valsts budžeta līdzekļiem neparedzētiem gadījumiem valsts nozīmes kultūras pieminekļa „Ķemeru viesnīca” sargāšanai un apkurināšanai. Pamatojoties uz objekta īpašnieku nesaimniecisko rīcību, tika lūgts nacionalizēt kultūras pieminekli „Ķemeru viesnīca". Kad 2013. gadā izsludināja SIA "Ominasis Latvija" maksātnespēju, Ķemeru sanatorijas kompleksa īpašuma piespiedu pārdošanas vērtība tika novērtēta ar 4,67 miljoniem latu (vairāk nekā 6,65 miljoniem eiro).
2014. gada oktobrī savu gatavību iegādāties maksātnespējīgajai "Ominasis Latvia" piederošo Ķemeru sanatorijas mantas kopumu izsolē apliecināja Krievijas pilsonim Aleksandram Gusakovam piederošā SIA "Park Hotel Ķemeri", taču mēnesi vēlāk izsole atzīta par nenotikušu, jo uzvarētājs nebija noteiktajā laikā samaksājis par pirkumu. 2015. gada februārī īpašumu nolēma pārdot kreditoram SIA "Arhiidea" par 2,86 miljoniem eiro, kas visas savas prasījuma tiesības cedēja "Park Hotel Ķemeri". Darba plānā ietilpa pieslēgšanās gāzes piegādes tīklam, ūdensapgādes un kanalizācijas iekšējo un ārējo tīklu rekonstrukcija, kam sekos kultūrvēsturiskā Ķemeru parka atjaunošana, interaktīvā dabas tūrisma centra izveide, piegulošo ceļu un stāvvietas sakārtošana, ūdens torņa restaurācija un bērnu laukumiņa izbūve, ko īstenos Jūrmalas dome ar Eiropas Savienības struktūrfondu līdzfinansējuma atbalstu. 2018. gada aprīlī projekta attīstītāji paziņoja, ka viesnīcas atklāšanas plāni aizkavēsies un solīja, ka to atklās 2020. gadā.
Sila Sprūģi
Sila Sprūģi ir ciems Turku pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 168 km attālumā no Rīgas.
RJ45
RJ45 (RJ - reģistrēts kontakts, 45 - numurs, kas piešķirts saskarnes standartam) ir savienotājs, ko parasti izmanto Ethernet tīklošanai. RJ45 savienotājam ir astoņas tapu pozīcijas, kas atrodas 1mm attālumā viena no otras, šajās pozīcijās tiek ievietoti vadi. Tā kā Ethernet kabeļiem katrā galā ir RJ45 savienotājs, Ethernet kabeļus dažkārt sauc arī par RJ45 kabeļiem. RJ45 kabelis satur astoņus atsevišķus vadus. Četri no tiem ir tīrās krāsās, bet pārējie četri ir svītroti. RJ45 kabeļus var savienot divos dažādos veidos. Vienu versiju sauc T-568A, bet otru - T-568B.
RJ45 savietotāja gofrēšanai ar ethernet vadu ir nepieciešams speciāls gofrēšanas rīks.
Vēsture
Patiesais RJ45 savienotāja nosaukums ir 8P8C. Šie savienotāji ļoti atgādina viens otru, tāpēc cilvēki, kas pārgāja no telefonu tīklošanas uz datoru tīklošanu, sāka kļūdaini saukt 8P8C savienotājus par RJ45 un tas ātri iegājās terminoloģijā. 8P8C un RJ45 savienotāji nav pilnībā savienojami viens ar otru, jo RJ45 savienotājam ir izvirzījums, bet 8P8C ne, tādēļ 8P8C savienotājs ir savietojams ar RJ45, bet ne otrādi.
Problēmas
RJ45 savienotāju galvenā problēma ir plastmasas cilne. Lai izveidotu ciešu savienojumu starp kontaktelementu un tīkla portu, RJ45 spraudņi izmanto mazu, lokāmu plastmasas gabalu, ko sauc par cilni. Cilne izveido stingrāku izolāciju starp kabeli un ievietošanas portu, tā novērš nejaušu kabeļa atvienošanos. Šī cilne viegli saplīst, kad tā tiek atliekta.
Run-DMC
Run-DMC bija amerikāņu hiphopa mūzikas grupa no Kvīnsas, Ņujorkā. Tā ir viena no visietekmīgākajām hiphopa mūzikas grupām un ir devusi lielu ieguldījumu šī mūzikas stila attīstībā. Grupu 1981. gadā izveidoja Džozefs Simonss (Run), Derils Makdeniels (DMC) un Džeisons Viljams Mizels (Jam-Master Jay). Pirmie grupas ieraksti tika veikti ar Džozefa Simona vecākā brāļa Rasela palīdzību, kurš bija ierakstu kompānijas Def Jam līdzdibinātājs. 1983. gadā Run-DMC izdeva savu pirmo singlu "It's Like That", kas saņēma pozitīvas atsauksmes. 1984. gadā grupa izdeva debijas albumu "Run-D.M.C.". Videoklips kompozīcijai "Rock box" kļuva par pirmo MTV parādīto repa video.
Grupas trešajā, 1986. gadā iznākušajā albumā "Raising Hell" tika iekļauta kopā ar rokgrupu Aerosmith ierakstītā kompozīcija Walk This Way, kas nokļuva ceturtajā vietā Billboard Hot 100.
Grupa beidza pastāvēt 2002. gadā, pēc tam kad Džeisons Viljams Mizels tika nošauts savā ierakstu studijā Kvīnsā.
2009. gadā grupa tika uzņemta Rokenrola slavas zālē, bet 2016. gadā saņēma Grammy balvu par mūža ieguldījumu mūzikā.
960. gads
960. gads bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās svētdienā.
Metaponta
Metaponta (grc, la) bija svarīga Lielās Grieķijas pilsēta. Tā atradās pie Taranto līča, Itālijas dienvidos, starp Bradanusas un Kazuentas (Bazento) upēm. Tā atrodas ap 20 km no Heraklejas un 40 km no Tarentas. Metapontas drupas atrodas Bernaldas komūnā, Matēras provincē, Bazilikatā, Itālijā.
Pī (nozīmju atdalīšana)
Pī var būt:
Metaponta
Agrīnā vēsture
Pilsētas vēsturi, kas būtu senāka par ahajiešu koloniju, nav iespējams noteikt. Ir zināms, ka šīs pilsētas dibināšanas laikā šī teritorija bija brīva. Tāpēc ahajiešu pārceļotāji no Krotonas un Sibarīdas bija ieinteresēti kolonizēt šo vietu, lai ierobežotu Tarentas ekspansiju. Pēc vienas no versijām kolonizāciju veica ahajieši Leikipa vadībā, kuri ieguva šo teritoriju krāpnieciska darījuma ietvaros. Precīzs kolonizēšanas laiks nav noskaidrots, taču visdrīzāk tas notika laikā no 700. līdz 690. gadam pr.Kr. Izplatītākā versija attiecina tās dibināšanas laiku kopā ar Krotonu un Kauloniju ap 720. gadu pr.Kr.
Ir maz ziņu par Metapontas pirmajiem gadsimtiem, taču acīmredzams tā ātri attīstījās pateicoties savai auglīgajai zemei. Tā kā šo pilsētu dibināja ahajieši, tad arī politiski tā bija saistīta ar Lielās Grieķijas ahajiešu pilsētām Sibarīdu un Krotonu. Attiecīgi, pirmā reize, kad vēstures avotos tika pieminēta Metaponta, tā bija saistīta ar šo pilsētu savienību cīņai pret blakus esošo Sirisu, lai padzītu joniešu kolonistus no šīs pilsētas.
Karš, domājams, beidzās ar Sirisas ieņemšanu un izpostīšanu, taču mūsu ziņas par to ir diezgan neskaidras, un periods, kad tas viss notika, lielā mērā ir nenosakāms. Maz ticams, ka Metaponta piedalījās karā starp Krotonu un Sibarīdu, kas beidzās ar pēdējās izpostīšanu. Taču tās vārds bieži vien tiek pieminēts sakarā ar izmaiņām, kuras izdarīja Pitagors, un no tām izrietošajām nepatikšanām. Metaponta visdrīzāk tiešām bija viena no pilsētām, kurā šī filozofa doktrīnas un sekta iesakņojās visdziļāk. Pat tad, kad pitagorieši tika padzīti no Krotonas, Metapontā tie palika un uz šejieni pārcēlās arī pats filozofs, kur pavadīja savas atlikušās mūža dienas. Metapontieši ar lielu pietāti attiecās pret viņa piemiņu; tie iesvētīja namu, kurā viņš dzīvoja, līdzīgi kā Cerēras templi, bet ielai, uz kuras viņš apmetās, deva Muzeja nosaukumu. Viņa kapu tur vēl joprojām rādīja arī Cicerona laikā. Vēlāk metapontieši tika uzaicināti kā starpnieki, lai Krotonā novērstu nekārtības, un acīmredzot tāpēc paši salīdzinoši maz cieta no pilsoniskajām nesaskaņām, kas nāca no Krotonas.
Pirra kari un romiešu dominance
Var droši teikt, ka metapontieši kopā ar tarentiešiem aktīvi atbalstīja Pirru, kad viņš uzsāka karu Itālijā. Taču šo pilsētu loma karā vēstures avotos nekādi netiek atspoguļota. Tāpat nav precīzi zinams, kad šīs pilsētas nokļuva Romas varā. Šīs pilsētas vairākkārtīgi tiek minētas jau Otrajā Pūniešu karā. Tās bija vienas no pirmajām, kas nostājās Hanibāla pusē pēc kaujas pie Kannām. Neskatoties uz to, pēc dažiem gadiem romieši ieņēma Metapontu un izvietoja tur savu garnizonu. Tas notika pēc tam, kad 212. gadā pr.Kr. romieši bija ieņēmuši Tarentu. Metapontieši spēja atbrīvoties no romiešu varas un atklāti atbalstīt kartāgiešus. Hanibāls Metapontā izvietoja savu garnizonu un, domājams, padarīja to par vienu no galvenajām atbalsta bāzēm, līdz Metauras kaujā 207. gadā tika sakauts un bija spiests pamest Itāliju un šo pilsētu. Aizejot prom viņš paņēma līdzi arī visus Metapontas iedzīvotājus, lai nepakļautu tos romiešu atriebībai.
No šī laika Metapontas vārds vairs netiek pieminēts antīkajā vēsturē, un var drosi teikt, ka pilsēta vairs neatjaunojās pēc šī trieciena.
Atdzimšanas dziesma
"Atdzimšanas dziesma" bija 1934. gada 21., 22. un 24. jūlijā Rīgas Esplanādē rīkots muzikāli teatrāls masu uzvedums, kā mērķis bija atbalstīt 15. maijā notikušo valsts apvērsumu. Pasākumu kopumā apmeklēja 160 000 cilvēku.
Scenārija autors Roberts Kroders un scenogrāfs Jānis Muncis dažu nedēļu laikā radīja pasākumu, kurā piedalījās 600 kareivji, 100 jātnieki, 400 aizsargi, 100 kara veterāni, 100 policisti, 1800 kora dziedātāju, 60 operas baleta dejotāji, 100 orķestra mūziķi un aktieri.
Kroders "Atdzimšanas dziesmu" raksturoja šādi: "Darbību es ietvēru vadonības idejā un šīs idejas pretdarbībā. Vadonim, kā Dieva un Laimes vēlējuma nesējam, bija jāuzvar."
Muncis saņēma Ulmaņa un Iekšlietu viceministra Bērziņa parakstītu pateicības vēstuli, un 1934. gada 15. novembrī par nopelniem Latvijas labā apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeni.
Latvijas Jauno zinātnieku apvienība
Latvijas Jauno zinātnieku apvienība (abreviatūra LJZA) ir 2005. gada 8. decembrī dibināta biedrība, kas apvieno ap 200 jaunos zinātniekus un doktorantus, kā arī citus jaunos zinātnes entuziastus neatkarīgi no viņu pārstāvētās zinātņu nozares. Organizācijā kā biedri uz īsāku vai ilgāku laiku kopā bijuši iesaistīti ap 500 jauno zinātnieku. Saskaņā ar biedrības statūtiem, tās galvenie uzdevumi ir ar zinātni saistītas informācijas izplatīšana, tīklošanās un sadarbības veicināšana, zinātnisku un sabiedrisku pasākumu organizēšana, kā arī doktorantu un jauno zinātnieku interešu pārstāvēšana kā Latvijas tā arī Eiropas līmenī. LJZA arī pārstāv Latvijas jaunos zinātniekus un doktorantus starptautiskajās organizācijās Eurodoc, Global Young Academy, Northern-Baltic Young Academies un European Young Academies. Biedrībai ir piešķirts sabiedriskā labuma organizācijas statuss.
Zinātnes un augstākās izglītības politika
Zinātnes un augstākās izglītības politika ir viena no LJZA prioritātēm kopš tās dibināšanas brīža. LJZA pārstāvji ir aktīvi līdzdarbojušies ar šo jomu saistītu likumdošanas aktu, Eiropas Savienības struktūrfondu noteikumu un kritēriju, grantu konkursu nolikumu, kā arī citu plānošanas dokumentu izstrādē. 2009. gadā ar Izglītības un zinātnes ministriju tika noslēgts sadarbības memorands. LJZA ir viens no nozares ministrijas nozīmīgākajiem sociālajiem partneriem zinātnes politikas jomā.
LJZA Zinātnes un augstākās izglītības politikas darba grupas uzdevums ir piedalīties zinātnes un augstākās izglītības politikas procesos, formulējot un pārstāvot jauno zinātnieku viedokli, sekojot aktuālajām norisēm, līdzdarbojoties saistošo likumu izstrādē, kā arī cenšoties veidot zinātnes un izglītības vidi Latvijā, atbilstoši LJZA prioritātēm. LJZA pārstāvēja jaunos zinātniekus Latvijas Zinātnes padomē (LZP) līdz tās pārveidei 2020. gadā. Šobrīd LJZA ir viens pārstāvis LZP Konsultatīvajā padomē.
Pirms 13. Saeimas vēlēšanām LJZA kopā ar Latvijas Studentu apvienību un Rektoru padomi organizēja politisko partiju debates par augstāko izglītību un zinātni, kurās deputāti nosauca mērķus, ko sasniegt šajā jomā 13. Saeimas darbības laikā. 2019. gadā LJZA izstrādāja jaunu modeli zinātnisko institūciju bāzes finansējuma piešķiršanai (attēlā), kas tika pārrunāts ar Latvijas izcilākajiem zinātniekiem, kā arī nozares organizācijām un vēlāk prezentēts Saeimas Izglītības, kultūras un zinātnes komisijas Augstākās izglītības, zinātnes un inovāciju apakškomisijas politiķiem.
Silacirši
Silacirši ir ciems Maļinovas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Latvijas Jauno zinātnieku apvienība
Zinātnes komunikācija
LJZA augstu vērtē zinātnes sasniegumu komunikācijas nozīmi gan sabiedrībai, gan dažādām zinātņietilpīgām rūpniecības nozarēm. Šīs komunikācijas mērķis ir veicināt pētnieka profesijas prestiža pieaugumu un stiprināt zinātnes lomu Latvijas sabiedrībā un ekonomikā. Kopš dibināšanas LJZA ir organizējusi vairākus pasākumus, kuru mērķauditorija ir skolnieki, piemēram, “Topošo zinātnieku forums”, vairāk kā 10 vizītes skolās (ar Teterevu fonda atbalstu). Tāpat organizētas vairākas publiskas diskusijas plašākai sabiedrībai, piemēram, “Jautā man jebko” un “Ko pēta Latvijas zinātnieki?" (Latvijas Nacionālās bibliotēkas 100 gadu jubilejas ietvaros). 2009. gadā LJZA organizēja Jauno zinātnieku forumu.
Kopš 2020. gada LJZA organizē tiešsaistes sarunu ciklu “Tiešsaistē ar zinātnieku”, kura mērķis ir sabiedrības iepazīstināšana ar Latvijas zinātniekiem un viņu īstenotajiem pētījumiem. Sarīkots arī četru tiešsaistes sarunu cikls “Zinātnes telpa”, kura mērķis bija iepazīstināt jaunos zinātniekus ar to, kā notiek zinātnes politikas veidošana Eiropas, nacionālā un nozares līmenī. Viena saruna veltīta, lai pastāstītu par iespējām LJZA biedriem iesaistīties diskusijās par zinātnes politiku.
Tīklošanās un pasākumu organizēšana
Kopš 2018. gada LJZA organizē regulāras jauno zinātnieku un citu zinātnes draugu sanākšanas “Zinātnes brančs” un “Zinātnes pusstops”. Sākumā tikai Pārdaugavā, tuvumā universitāšu akadēmiskajiem centriem, vēlāk arī Teikā, kur atrodas vairāki valsts zinātniskie institūti.
2017. gadā Laura Bužinska izveidoja Facebook vietni “Grupa doktorantiem”, kura domāta jebkuras programmas/augstskolas doktorantiem, lai dalītos informācijā. Doktora grādu ieguvušie arī bija aicināti pievienoties. 2020. gadā grupā bija ap 450 cilvēkiem.
Lihene
Lihene (de) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Ukermarkas apriņķī vairāku ezeru ielokā.
Vēsture
Apdzīvotā vieta pirmoreiz rakstos minēta 1248. gadā. Pilsēta vēsturiski attīstījās kā plostniecības centrs. 1904. gadā Lihenes pulksteņmeistars Johans Kirstens izgudroja klasisko piespraudi. 1902. gadā Lihenes pievārtē uzcēla sanatorijas kompleksu "Augšlihenes sanatorija" (Hohenlychen Sanatorium). Iesākumā tuberkulozes sanatorija, nacistu valdīšanas laikā tā kļuva par lielu sporta medicīnas centru. Mūsdienās sanatorijas komplekss ir pamests. Pēc Otrā pasaules kara Lihene līdz 1991. gadam bija VDR sastāvā.
Latvijas Jauno zinātnieku apvienība
Biedri
LJZA ir 116 balsstiesīgi biedri (2023. gada 9. maijā). Lielākā daļa biedru ir doktoranti, pēdējā laikā būtiski ir pieaudzis arī zinātnes doktoru skaits. LJZA uzņem savās rindās arī maģistrantus un bakalaura programmu studentus. Galvenais kritērijs, lai kļūtu par LJZA biedru, ir interese par zinātni un vēlme iesaistīties LJZA organizētajās aktivitātēs. LJZA platforma piesaista visu nozaru jaunos zinātniekus, līdzīgās proporcijās ir pārstāvētas kā dabas, tā arī sociālās un humanitārās zinātnes.
Lihene
Tūrisms
Pilsēta atrodas Ukermarkas ezeru dabas parkā (Naturpark Uckermärkische Seen). Darbojas plostniecības muzejs. Pilsētā daļēji saglabājušies viduslaiku aizsardzības mūri.
Cilvēki
Nacistu valdīšanas laikā Augšlihenes sanatorijā darbojās Kārlis Gebharts (Karl Gebhardt, 1897-1948).
Latvijas Jauno zinātnieku apvienība
Biedri
Vēsturiski lielākais biedru skaits (ap 400) tika sasniegts pēc Latvijas jauno zinātnieku foruma, kurš notika Latvijas Universitātes Lielajā aulā un kuru organizēja Aigars Atvars un Jānis Jaško. Pasākuma patronese bija Latvijas eksprezidente Vaira Vīķe-Freiberga.
LJZA savā ziņā ir kļuvusi par jauno zinātnieku arodbiedrību. Lai risinātu topošo zinātnieku konfliktsituācijas ar zinātnisko darbu vadītājiem vai pat institūcijām, ir izveidota LJZA Ētikas komisija.
Kopsapulce
Biedru sapulce ir augstākā LJZA lēmējinstitūcija un tiek sasaukta reizi gadā, ne vēlāk kā līdz 31. martam. Ārkārtas jautājumu lemšanai pēc valdes vai revidenta iniciatīvas var tikt sasaukta ārkārtas biedru sapulce. Biedru sapulcē valde atskaitās par padarīto pēdējā gada laikā, nepieciešamības gadījumā tiek ievēlēti jauni valdes locekļi.
Valde
Valde 5-7 locekļu sastāvā (līdz 2023. gada 9. maijam valdē bija 5 locekļi) tiek ievēlēta uz 3 gadiem, un tā pati ievēl savu priekšsēdētāju. Valde ir biedrības izpildinstitūcija, kas rūpējas par tās uzdevumu izpildi un mērķu sasniegšanu. Valdes sēdes sasauc priekšsēdētājs pēc nepieciešamības, parasti aptuveni reizi mēnesī.
Konsultatīvā padome
LJZA Konsultatīvā padome ir aktīvāko biedru kopa, kas konsultē un atbalsta valdi tās daudzveidīgajā darbā: nodrošina vēsturiskās atmiņas saglabāšanu, sniedz ieteikumus un iesaistās diskusijās par aktualitātēm, palīdz lēmumu pieņemšanā, pārstāv biedrību dažādās komisijās un sanāksmēs, iesaistās pasākumu organizēšanā. Izveidojusies tradīcija ik pa trīs gadiem valdi mainīt gandrīz pilnībā, dodot iespēju aktīvākajiem no jaunajiem biedriem un nodrošinot daudzpusīgākas attīstības iespējas organizācijai. Lai bijušie valdes locekļi turpinātu sniegt savu ieguldījumu, 2013. gada martā tika izveidota Konsultatīvā padome. Tajā iesaistās arī aktīvākie organizācijas biedri, kas ar laiku kandidē uz valdes sastāvu. Konsultatīvās padomes sastāvs tiek pārskatīts ne retāk kā reizi trīs gados kopā ar valdes vēlēšanām. Padomes sastāvā 2020. gadā bija 20 locekļi.
Vēsture
Ideja par to, ka nepieciešama organizācija, kas apvienotu jaunos zinātniekus un palīdzētu risināt viņu problēmas radās 2005. gada janvārī. Pateicoties Igaunijas jauno zinātnieku akadēmijas vadītājam, Inese Sviestiņa un Jānis Jaško uzsāka darbu pie Latvijas doktorantu apvienības izveides. Pēc vairākām tikšanās reizēm ar citiem aktīvistiem tika nolemts veidot plašāku organizāciju ar nosaukumu "Latvijas Jauno zinātnieku apvienība", kas apvienotu maģistrantūras un doktorantūras studentus, kas aktīvi veic zinātnisko darbību. Tā 2005. gada 8. decembrī Latvijas Zinātņu akadēmijā norisinājās LJZA dibināšanas sapulce, kurā piedalījās 24 jaunie zinātnieki. 2006. gada 19. janvārī apvienība tika reģistrēta Latvijas Republikas Biedrību un nodibinājumu reģistrā un ieguva reģistrācijas numuru 40008097922. Kopš šī brīža, LJZA ir oficiālā doktorantu un jauno zinātnieku organizācija Latvijā un aktīvi iesaistās dialogā ar augstskolām un valsts institūcijām par jauno zinātnieku problēmām Latvijā.
2006. gada februārī LJZA tika uzņemta Eurodoc (European Council of doctoral candidates and young researchers) un kļuva par WAYS (World Academy of Young Scientists) reģionālo organizāciju Latvijā.
2015. gadā LJZA valdes priekšsēdētāja Ieva Siliņa definēja organizācijas turpmākās attīstības trīs pīlārus: zinātnes politika, zinātnes komunikācija un tīklošanās.
Koškinas ezers
Koškinas ezers (arī Koškina ezers, Foškino ezers) ir ūdenstilpe Krāslavas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā uz dienvidiem no autoceļa P60. Krasti zemi, slīpi, vietām — stāvi, dibens — smilšains, granšains, akmeņains. Ezera ziemeļrietumu daļā 0,8 ha lielā Lusasa sala. Ietek divi grāvji, iztek strauts uz Pertoškas ezeru dienvidos. Mīt līdaka, asaris, rauda, karūsa, plaudis, plicis, rudulis, līnis. Ziemeļrietumu krastā peldvieta.
Dienvidu krastā Koškinas ciems, ziemeļaustrumu — Konovalova.
Mihajs Treistariu
Mihajs Treistariu (ro; dzimis ) ir rumāņu dziedātājs, kas piedalījās 2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.
Mihajs ar mūziku nodarbojas jau no 7 gadu vecuma, bet ar dziedāšanu no 16 gadiem. Beidzis Jasas pilsētas universitātes informātikas fakultāti. No 1999. līdz 2004. gadam bija grupas "Valahia" dalībnieks. Izdevis trīs solo albumus ("Altceva", "Tornerò", "De Craciun"). 2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā piedalījās ar dziesmu "Tornerò". Šajā konkursā Mihajs, ar savaktajiem 172 punktiem, ieņēma ceturto vietu. 2007. gada "Jaunajā Vilnī" Mihajs ieņēma 13. vietu.
Niklavas
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V301. Ciems ir daļēji izzudis.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: zemnieku sētas "Lejas Niklavas" rija.
Augu selekcija
Augu selekcija ir zinātne par to, kā mainīt augu pazīmes, lai iegūtu vēlamās īpašības. Tā tiek izmantota, lai uzlabotu pārtikas un lopbarības produktu kvalitāti. Augu selekcijā tiek izmantotas dažādas metodes — sākot ar augu izlasi pēc vēlamajām pazīmēm, līdz metodēm, kuras izmanto zināšanas par ģenētiku, hromosomām un dažādām molekulārajām tehnikām. Augu gēni nosaka, kādas kvalitatīvās vai kvantitatīvās īpašības būs augam. Augu audzētāji cenšas radīt īpašus augus un arī jaunas augu šķirnes.
Augu selekcija notiek jau tūkstošiem gadu, gandrīz kopš civilizācijas sākuma. Visā pasaulē to veic gan atsevišķi dārznieki un zemnieki, gan profesionāli augu selekcionāri, kas strādā dažādās organizācijās — valsts institūtos, universitātēs, kultūraugu industrijās vai asociācijās vai zinātnes centros.
Starptautiskās attīstības aģentūras uzskata, ka augu selekcija ir ļoti nozīmīga, lai nodrošinātu pārtikas drošību, veidojot jaunas šķirnes, kas ir ražīgākas, izturīgākas pret slimībām, sausumu, vai citiem noteiktam reģionam raksturīgiem vides apstākļiem.
Vēsture
Augu selekcija aizsākās ar pirmo lauksaimniecības augu domestikāciju, kas aizsākās pirms aptuveni 9000 līdz 11 000 gadiem. Sākotnēji zemnieki vienkārši atlasīja augus ar vēlamajām pazīmēm un tos izmantoja sēklas materiālam, tā gadu gaitā uzkrājot vērtīgas īpašības.
Gregora Mendeļa eksperimentiem ar augu hibridizāciju palīdzēja noformulēt Mendeļa iedzimtības likumus. Šis darbs palīdzēja noformulēt jauna zinātniskā virziena, ģenētikas pamatprincipus. Šie atklājumi palīdzēja daudziem augu zinātniekiem uzlabot lauksaimniecības augus selekcijas ceļā.
Mūsdienu augu selekcija ir praktiskās ģenētikas daļa, bet tās zinātniskais pamatojums ir plašāks, aptverot molekulārā bioloģiju, citoloģiju, sistemātiku, fizioloģiju, patoloģiju, entomoloģiju, ķīmiju, un statistiku. Selekcijas nozare ir attīstījusi arī pati savas tehnoloģijas.
Klasiskā augu selekcija
Viens no galvenajām selekcijas tehnikām ir atlasīt augus, kuriem ir vēlamās pazīmes un izbrāķēt augus ar nevēlamām pazīmēm.
Cits paņēmiens ir apzināta krustošana (hibridizācija), kā vecākaugus izmantojot cieši vai attāli radniecīgus indivīdus,, lai radītu jaunas augu šķirnes vai līnijas ar vēlamajām īpašībām. Augi tiek krustoti, lai pazīmes no vienas šķirnes vai līnijas pārnestu uz jaunu ģenētisko materiālu. Piemēram, pret miltrasu izturīgi zirņi var tikt krustoti ar ražīgiem zirņiem, ar mērķi iegūt zirņus, kas ir gan ražīgi, gan izturīgi pret miltrasu. Krustojuma pēcnācējus pēc tam pārbauda, nosakot to ražu un izturību pret miltrasu, un atlasot vēlamos. Augus var krustot arī pašus ar sevi, veidojot inbrīdās līnijas. Apputeksnēšanās iespēju var novērst, pielietojot izolatorus.
Klasiskā augu selekcijas lielā mērā pamatojas uz ģenētisko rekombināciju starp hromosomām, kas rada ģenētisko daudzveidību. Selekcionārs izmantot arī dažādas in vitro metodes, piemēram, protoplastu sapludināšanu, mutaģenēzi, lai radītu daudzveidību un iegūtu hibrīdus, kas dabā nepastāv.
Pazīmes, to, ka audzētāji ir centušies uzlabot kultūraugiem ir:
20. gadsimta sākumā augu selekcionāri saprata, ka Mendeļa iedzimtības likumus var izmantot, veicot apzinātus krustojumus, prognozējot, ar kādu varbūtību var iegūt pēcnācējus ar noteiktām pazīmēm. Džordžs Harisons Šalls izskaidroja heterozes efektu — tendenci pirmās paaudzes pēcnācējiem pārspēt vecākaugus. Heterozes efekta atklāšana veicināja inbrīdo līniju izveidošanu. Pirmie šāda veida hibrīdi tika izveidoti kukurūzai.
1933. gadā tika atklāta vēl kāda nozīmīga selekcijas metode — citoplazmatiskā vīrišķā sterilitāte. Tā iedzimst tikai pa mātes līniju. Augiem, kam ir citoplazmatiskā vīrišķā sterilitāte, ir sterili putekšņi, bet sievišķie ģeneratīvie orgāni ir normāli. Pēc svešapputes iespējams iegūt normālas sēklas.
Šo augu selekcijas metožu atkāšanas rezultātā 20. gadsimta sākumā Amerikas Savienotajās Valstīs tika panākts būtisks ražas palielinājums. Citur pasaulē tas ražas palielināšanās notika tikai pēc 2. pasaules kara. Attīstības valstīs ražība pieauga pēc Zaļās revolūcijas 20. gadsimta sešdesmitajos gados.
Pēc 2. pasaules kara
Pēc Otrā pasaules kara tika atklātas vairākas metodes, ar kurām selekcionāri var sakrustot attāli radniecīgas sugas un mākslīgi radīt ģenētisko daudzveidību.
Dzeguze (upe)
Dzeguze (arī Malnupe, Zaguzņica, Zagūze, Zegūze) ir Indra ezerā ietekoša upe Krāslavas novadā.
Iztece uz rietumiem no Visolda ezera. Augštecē tek dienvidrietumu virzienā, pie Sukailiem pagriežoties uz dienvidaustrumiem. Caurtek Ižiūnam un Iļdžam. Lielākās pietekas: Mazā upīte, Noviku grāvis. Ietek Indra ezerā pie Parahovņas.
Upi šķērso valsts autoceļi: P60 (Dagda—Aglona), V613 (Vecokra—Ignatova), V612 (Konstantinova—Ignatova—Andiņi), V614 (Kromāni—Auleja—Rogeļi) un P61 (Krāslava—Dagda).
Tās krastos atrodas Astašova, Rumakova, Sukaili, Sotņikova, Ignatova, Ščedrati, Aleksandrova, Nartiši, Kromāni, Bluzmi, Pervelišķi.
Salīdzinošā literatūrzinātne
Vēsture
Salīdzinošās literatūrzinātnes (angļu valodā Comparative Literature, to dēvē arī par "pasaules literatūru" [World Literature]) interešu lokā ir literāru tekstu cirkulēšana starp dažādiem reģioniem, ietekmes, aizguvumi un mijiedarbība. Mūsdienu salīdzinošā literatūrzinātne uzsver nevienlīdzīgās attiecības, kas valda starp dažādiem reģioniem, tādēļ dažādu reģionu literatūrai ir dažāds prestižs, kas nosaka arī tulkojumu politiku, literāro balvu piešķiršanu un darbu popularitāti.
Par pirmo šīs pieejas popularizētāju Eiropas literatūrās tiek uzskatīts vācu rakstnieks Johans Volfgangs fon Gēte, kurš 19. gs. 20. gados savās vēstulēs un apcerēs minēja jaunas parādības - pasaules literatūras (Weltliteratur) rašanos.
20. gadsimta vidū salīdzinošās literatūras pieeja visspilgtāk izpaudās vācu literatūrzinātnē, kur to pārstāvēja Eriks Auerbahs un citi literatūrzinātnieki. Pēc Otrā pasaules kara daži ASV nonākušie vācu filologi (Renē Velleks u.c.) raisīja interesi par šo novirzienu arī ASV augstskolās.
Mūsdienās salīdzinošo literatūrzinātni pēta gan dažādu Eiropas valstu literatūrzinātnieki (franču pētniece Paskāle Kazanova, itāļu pētnieks Franko Moreti), gan arī amerikāņu pētnieki (Deivids Damrošs, Emīlija Aptere, S. S. Frīdmena u.c.).
Salīdzinošā literatūrzinātne Latvijā
Latvijā izdots konferences referātu apkopojums „Salīdzinošā literatūrzinātne Austrumeiropā un pasaulē” (sast. A. Rožkalne, 2001). Pētījumus salīdzinošajā literatūrzinātnē mūsdienās veic Latvijas Universitātes, LU Literatūras, folkloras un mākslas institūta un Daugavpils Universitātes pētnieki.
Švarns
Švarns vai Švarno Daņilovičs (uk, lt, pl; ap 1230. gadu — ap 1270. gadu), kristītais vārds Ivans, bija Galīcijas-Volīnijas rietumu daļas valdnieks (1264—1269, kopā ar savu vecāko brāli Ļevu Daņiloviču). Iesaistījās Mindauga dzimtas cīņās par varu un kļuva par Lietuvas dižkunigaiti (ap 1267/1268—1269, sākumā kopā ar Vaišelgu).
Vārds
Tiek uzskatīts, ka viņa pilnais vārds ir bijis senslāvu vārds Svaromirs, tomēr pēc Lietuvas hronikas ziņām viņa pilnais vārds varēja būt arī lietuviskas cilmes — Skirmants.
Dzīves gājums
Švarns ir dzimis pēc 1236. gada Galīcijas-Volīnijas kņaza un Krievzemes karaļa Daniela Romanoviča un viņa sievas Annas, pēc citiem avotiem — Mindauga brāļa Dausprunga meitas ģimenē. Visticamāk, ka viņa dzimšanas vieta bija Helma, uz kuru kņazs Daniels pārcēla savu galvaspilsētu ap 1235. gadu.
Viņa tēvs kņazs Daniels Romanovičs bija labās attiecībās ar Lietuvas kunigaišiem, ar kuriem viņš jau 1219. gadā bija noslēdzis savienību. Ap Švarna piedzimšanas laiku viņš kopā ar lietuviešiem 1238. gadā uzvarēja Dobrinas ordeņa brāļus. Lai gan pēc sakāves pie Kijivas 1246. gadā kņazs Daniels bija spiests kļūt par Zelta Ordas hanu vasali, viņš Romas pāvestam Inocentam IV apsolīja atgūt Krievzemi un tādēļ 1253. gadā Drogočinas pilī tika kronēts par Krievzemes karali. Tajā pašā gadā Inocents IV nosūtīja karaļa kroni arī viņa sabiedrotajam — Lietuvas dižkunigaitim Mindaugam.
Ziņas par karaļa Daniela dēlu Švarnu, kaut arī netieši, parādās ap 1255. gadu, kad Krievzemes un Lietuvas karaļi noslēdza savienību pret mongoļiem un viņš tika apprecināts ar karaļa Mindauga meitu, kuras vārds pēc vienas versijas bijis Ramūne. Domājams, ka kopā ar tēvu un sievastēvu Švarns piedalījās karagājienā uz Ļubļinu (1255). Kad 1259. gadā hani Burundajs un Nogajhans ieņēma Galīciju un Volīniju, kņazs Daniels bija spiests atkal pakļauties mongoļu virsvarai. 1262. gadā Švarns un žemaišu kunigaitis Treņota devās karagājienā uz Mazoviju, kur ieņēma Plockas pilsētu, bet Jazdovas (tagadējās Varšavas) aplenkuma laikā nogalināja Mazovijas kņazu Zimovītu (Siemowit) un sagūstīja viņa dēlu Konrādu. Pēc tēva nāves 1264. gadā viņa dēli sadalīja Galīcijas-Volīnijas zemi dalienās. Švarns kļuva par Helmas kņazu un kopā ar savu vecāko brāli Ļevu valdīja Galīcijā, kamēr Volīnijā turpināja valdīt viņu tēvocis Volīnijas kņazs Vasiļko Romanovičs.
1264. gadā Švarns kopā ar lietuviešiem devās karagājienā uz Mazpoliju.
Pēc sava sievasbrāļa Vaišelga aicinājuma Švarns kopā ar kņazu Vasiļko ieradās Lietuvā, lai cīnītos pret nogalinātā karaļa Mindauga pretiniekiem. Viņi sakāva Tranaiša karaspēku un piespieda Daumantu bēgt uz Pleskavu. Pēc tam, kad ar viņu palīdzību 1265. gadā Vaišelga tika iecelts par dižkunigaiti, viņš Volīnijas kņazu Vasiļko 1266. gadā nosaucis par "tēvu un kungu" (feodālo senioru).
Jau 1266. gada vasarā Švarns kopā Vasiļko bija spiests atgriezties dzimtenē, jo kņazs Boļeslavs iebruka Volīnijā un uzvarēja viņus kaujā pie Vrotas. 1267. gadā Vaišelga atteicās no valdīšanas un atgriezās pareizticīgo mūku klosterī Navahrudakā, līdz ar to Švarns kļuva par nākamo Lietuvas dižkunigaiti. Arī viņa vecākais brālis Ļevs Daņilovičs pretendēja kļūt par Lietuvas valdnieku un mēģināja piespiest klosterī dzīvojošo Vaišelgu atzīt viņu par savu pēcteci. Tā kā Vaišelga liedzās, tad viņš tika nogalināts.
Švarns uzsāka cīņu par varu ar saviem brāļiem un 1267. gadā uzvarēja Luckas kņazu Mstislavu Daņiloviču kaujā pie Jaseldas upes un iekaroja Turovas-Pinskas kņazisti. Pēc tam viņš sakāva hanu Balaklaju kaujā pie Kojdanovas un ieņēma Moziras, Čerņigovas, Karačevas un Starodubas pilsētas.
Švarns miris ap 1269. gadu un apglabāts Holmas pareizticīgo baznīcā. Viņa vietā par Galīcijas-Volīnijas kņazu kļuva viņa brālis Ļevs Daņilovičs. Lai arī Ļevs nogalināja klosterī dzīvojošo Vaišelku un vēlējās kļūt par Lietuvas valdnieku, tomēr par dižkunigaiti kļuva aukštaišu kunigaitis Traidens.
Legrand
Legrand var būt:
2016. gada Giro di Lombardia
2016. gada Giro di Lombardia bija viendienas klasiskās riteņbraukšanas sacensības, kas 2016. gada 1. oktobrī notika Itālijas ziemeļdaļā, Lombardijas reģionā. Tā bija 110. reize, kad notika Giro di Lombardia sacensības, pēdējais no sezonas klasiku "pieminekļiem" un noslēdzošās sacensības 2016. gada UCI World Tour kalendārā.
Sacensībās uzvarēja Kolumbijas sportists Estevans Čavess, kas triju riteņbraucēju sprintā Bergamo pārspēja Itālijas pārstāvi Djego Rosu un savu tautieti Rigoverto Uranu.
Komandas
Automātiski bija ielūgtas 18 UCI World Tour komandas, kam dalība bija obligāta. Papildus ielūgtas bija arī vairākas UCI Professional Continental komandas.
Rosica (nozīmju atdalīšana)
Rosica var būt:
Silacīms
Silacīms ir ciems Kubulu pagastā, Balvu novadā. Atrodas 214 km attālumā no Rīgas.
Paupi
Paupi ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V338.
Tambeja (polārstacija)
Polārā stacija «Tambeja» (ru) ir slēgta Krievijas vissezonas hidrometeoroloģiskā polārstacija Arktikā. Izvietojusies Jamalas pussalas austrumu krastā pie Obas līča līdzās Tambejas ciemam. Administratīvi ietilpst Jamalas Ņencu autonomā apvidus Jamalas rajonā.
Vēsture
1932. gada septembrī 2. Starptautiskā polārā gada programmas ietvaros Tambejas ciemā tika organizēta meteoroloģisko novērojumu stacija, kas darbojās līdz 1933. gada septembrim. 1934. gadā uz Tambeju tika pārcelta Misdrovjanojas polārstacija, bet regulāri novērojumi sākās 1936. gada 30. septembrī. No 1965. gada tika veikti arī jūras un agrometeoroloģiskie novērojumi. 2008. gadā personāla trūkuma dēļ stacija tika iekonservēta, bet 2011. gadā tās vietā uzstādīta automatizētā meteostacija.
829. reģionālais autobusu maršruts
829. reģionālais autobusu maršruts bija reģionālais sabiedriskais transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Rīgas (Abrenes iela) līdz Ropažiem.
829. reģionālais autobusu maršruts tika atklāts aptuveni 1992. gadā un tika slēgts 2009. gada 1. janvārī.
Darbdienās pa maršrutu kursēja 2 autobusi, bet brīvdienās — 1 autobuss.
829. reģionālo autobusu maršrutu apkalpoja RPPU Tālava.
Maršruts
Rīga (Abrenes iela) — Ropaži kursēja pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, A.Čaka iela, Pērnavas iela, A.Deglava iela, Lubānas iela, Institūta iela, P4 šoseja.
Rīga (Dārzciema iela) — Ropaži kursēja pa šādām ielām: A.Deglava iela, Lubānas iela, Institūta iela, P4 šoseja.
Rīga (Dārzciema iela) — Zaķumuiža kursēja pa šādām ielām: A.Deglava iela, Lubānas iela, Institūta iela, P4 šoseja.
Silakrogs — Ropaži — Rīga (Abrenes iela) kursēja pa šādām ielām: P4 šoseja, Institūta iela, Lubānas iela, A.Deglava iela, Pērnavas iela, A.Čaka iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela.
Zaķumuiža — Rīga (Abrenes iela) kursēja pa šādām ielām: P4 šoseja, Institūta iela, Lubānas iela, A.Deglava iela, Pērnavas iela, A.Čaka iela, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela.
Ropaži — Rīga (Nīcgales iela) kursēja pa šādām ielām: P4 šoseja, Institūta iela, Lubānas iela, A.Deglava iela
Pieturvietas
827. reģionālais autobusa maršrutā pavisam kopā bija 252 pieturas. Maršrutā Rīga (Abrenes iela) — Saurieši bija 42 pieturas, maršrutā Ropaži — Rīga (Abrenes iela) bija 45 pieturas, maršrutā Rīga (Dārzciema iela) — Ropaži bija 23 pieturas, maršrutā Rīga (Dārzciema iela) — Zaķumuiža bija 22 pieturas, maršrutā Rīga (Abrenes iela) — Silakrogs — Ropaži bija 42 pieturas, maršrutā Silakrogs — Ropaži — Rīga (Abrenes iela) bija 45 pieturas, maršrutā Zaķumuiža — Rīga (Abrenes iela) bija 33 pieturas, maršrutā Ropaži — Rīga (Nīcgales iela) bija 33 pieturas.
Burtnieku pils
Burtnieku viduslaiku pils (la, de) bija viduslaiku pils Burtnieku ezera stāvkrastā Tālavas pierobežā ar Metsepoli un Sakalu, vēlāk Livonijas ordeņa valsts teritorijā.
Burtnieku pilsdrupas atrodas 19. gadsimta sākumā izveidotajā Burtnieku parkā bijušās Burtnieku pilsmuižas kungu mājas priekšā. 19. gadsimta vidū parkā iekļāva arī kādreizējos pils aizsardzības grāvjus ar dīķiem.
Vēsture
Burtnieku novads līdz 13. gadsimtam bija letgaļu Tālavas zemes ziemeļu robežnovads, caur kuru veda senais ceļš no Gaujas ielejas un Sakalu un Ugauniju. A. F. Bīšings (Büsching) savā 1770. gada "Jaunajā Zemes aprakstā" rakstīja, ka "Burtnieku pils atrodas pie Būra ezera (See Bur), kas saucas arī par Astijervu vai Beverīnu". Pēc Tālavas vecākā Tālivalža nāves 1215. gadā Burtniekus pārvaldīja viņa dēls Rameka. Pēc Tālavas dalīšanas 1224. gadā Ramekas novadu līdz Burtnieku ezeram (Astyerwe) ieguva Zobenbrāļu ordenis. Livonijas ordeņa mestrs Villekens no Endorpes ap 1284. gadu Burtnieku ezera stāvkrastā uzcēla Burtnieku baznīcu un pili, kas 1357. gadā minēta ar nosaukumu Burtneck. Ilgu laiku pils bija strīdus objekts starp Rīgas arhibīskapiem un Livonijas ordeni, 1366. gadā Livonijas ordenis taisnojās, ka no Burtnieku pilsnovada (castrum Burtenik alias Astigerwe) Rīgas arhibīskaps pats esot atteicies. 1434. gadā pieminēts Burtnieku draudzes novads (Burtenigh).