cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaunā ekonomiskā politika
NEP lauksaimniecībā
Pirmais un galvenais NEP pasākums bija repartīcijas aizvietošana ar pārtikas nodokli, ko sākumā uzstādīja uz apmēram 20% no tīrā zemniecības produkta (tas ir uz pusi mazāk nekā repartīcija), bet pēc tam 10% un vēl zemāk un beigās nodokļi tika maksāti naudas formā. 1922. gada 30. oktobrī tika pieņemts Krievijas Padomju Federatīvās republikas Zemes kodekss, kurš nomainīja likumu par zemes socializāciju un paziņoja par tās nacionalizāciju. Taču tas apstiprināja pārdali, kas ir atkarīga no darba normas. Turklāt zemniekiem bija ļauts pašiem izlemt zemkopības formu — kopienas, individuālo vai kolektīvo.
Tā arī tika atcelts likums, kas liedza algot strādniekus, taču tas daudz nemainīja. Tajā laikā algošanai bija īslaicīgs raksturs un pats algošanas fakts nostādīja algotāju „kulaka” lomā, pret kuriem visi attiecās ar aizdomām.
1920. gados tika paaugstinātas nodokļu likmes bagātajiem zemniekiem, no vienas puses, tika izveidoti apstākļi darboties par savu labklājību, no otras puses, nebija iemeslu pārāk attīstīt saimniecību. Taču pat tāda daļēja Stolipina reformas atkārtošana deva noteiktus rezultātus — 1926. gadā pārtikas piegāde valstī bija ievērojami uzlabojusies. Kopumā NEP pozitīvi ietekmēja stāvokli laukos. Pirmkārt, zemniekiem parādījās stimuls strādāt. Otrkārt, salīdzinot ar pirmsrevolūcijas periodu, daudziem palielinājās zemes iedalījums — galvenais ražošanas līdzeklis.
Valstij bija nepieciešama nauda armijas uzturēšanai, rūpniecības atjaunošanai, galu galā, lai saďrīkotu „pasaules revolūciju”. Tādēļ valstij, kur 80% iedzīvotāju bija zemnieki, galvenais nodokļu slogs krita tieši uz šo šķiru. Taču zemniecība nebija tik pārtikusi, lai spētu nodrošināt valsts vajadzības, vajadzīgās summas nodokļu veidā. Kā jau rakstīts augstāk, bija pastiprināti nodokļi īpaši turīgiem zemniekiem, taču arī tas nedeva pietiekami daudz naudas, tādēļ kopš 1920. gadu vidus tika pastiprināti izmantoti citi, ne nodokļu valsts ienākumu veidi, tādi, kā piespiedu aizdevumi, pazeminātas labības cenas.
Nauda no zemniecības tika izspiesta, pateicoties paaugstinātajām cenām rūpniecības precēm. Tā rezultātā, rūpniecības preces, ja skaita to cenu labības svaros, kļuva vairākas reizes dārgākas, nekā pirms kara. Turklāt tās nebija augstas kvalitātes. Izveidojās tas, ko Trockis nosauca par „cenu šķērēm”. Zemnieki reaģēja diezgan vienkārši — pārtrauca tirgot labību. Nomaksāja nodokli, taču pārējo paturēja. Vienmēr taču atradīsies, ko izdarīt ar labību — labāk pabarot lopus, pašiem labāk paēst, pārdzīt kandžā, saglabāt uz neražas gadu. Pirmā rūpniecības preču krīze notika 1923. gada rudenī. Zemniekiem bija nepieciešami arkli un citas rūpniecības preces, taču 1924./1925. gadā sākās sagādes krīze, sagataves sastādīja tikai 2/3 no paredzētajām, bet 1927./1928. gadā neizdevās ievākt pat pašu nepieciešamāko.
Tātad 1925. gadā bija skaidrs, ka tautsaimniecība ir nonākusi pretrunā. Turpmāki virzība uz tirgus modeli traucēja politiskie un ideoloģiskie faktori. Atgriešanās pie „kara komunisma” neļāva atmiņas par zemnieku karu 1920. gadā un masu badu, bailes no pretpadomju uzstāšanās. Tas viss noveda pie nesaskaņām situācijas politiskajos novērtējumos.
NEP rūpniecībā
Radikāli pārveidojumi notika rūpniecībā. Tika likvidētas galvenās komitejas (главки), to vietā tika izveidoti tresti — viena veida vai radniecisku uzņēmumu apvienojumi, kas ieguva pilnīgu finanšu neatkarību, līdz pat tiesībām izlaist ilglaicīgus obligāciju aizdevumus. Jau 1922. gada beigās 90% rūpniecības uzņēmumu bija apvienoti 421 trestā, turklāt 40% no tiem bija centralizēta, bet 60% lokāla veida uzņēmumi. Tresti paši nolēma, ko ražot un kur realizēt produkciju. Uzņēmumi, kas sastāvēja trestā, vairs nebija valsts apgādāti un pārgāja pie resursu iegādes tirgū. Likums paredzēja, ka „valsts kase neatbild par trestu parādiem”.
Ne mazāk kā 20% no peļņas trestiem bija jānovada rezerves kapitāla izveidei, kas bija puse no statūtkapitāla lieluma (vēlāk šo normatīvu samazināja līdz 10% no peļņas un beigās bija jāsavāc tikai trešdaļa no statūtkapitāla). Šis rezerves kapitāls tika izmantots, lai finansētu ražošanas paplašināšanu un saimnieciskās darbības zaudējumu kompensēšanas. No peļņas lieluma bija atkarīgas prēmijas, kuras ieguva valdes locekļi un trestu darbinieki.
Sāka rasties sindikāti — brīvprātīgi trestu apvienojumi, ko saistīja sadarbība mazumtirdzniecībā, piegādē, kreditēšana, importēšanā un citās darbības jomās. 1922. gada beigās 80% trestu rūpniecības bija sindicētas, bet 1928. gadā visā Krievijā kopā darbojās 23 sindikāti, kas darbojās gandrīz visās rūpniecības jomās, koncentrējot savās rokās galveno vairumtirdzniecības daļu. Sindikātu valde tika izvēlēta trestu valdības sapulcēs, turklāt katrs trests varēja pēc sava ieskatījuma nodot lielāku vai mazāku daļu no savas jaudas sindikātam.
Gatavās produkcijas realizācija, resursu, materiālu un iekārtu iepirkšana notika brīvajā tirgū, izmantojot vairumtirdzniecības kanālus. Izveidojās plašs preču biržu tirgus, notika gadatirgi un citi tirdzniecības pasākumi.
Rūpniecībā un citās nozarēs tika atjaunota naudas apmaksa par darbu, ievesti tarifi, algas, kas izslēdza nolīdzināšanu, noņemti ierobežojumi izpeļņai pie izstrādes palielināšanās. Tika likvidētas darba armijas, atcelta obligātā ierašanās darbā un vispārējie ierobežojumi pieņemšanai darbā. Darba organizācija tika balstīta uz materiālās stimulēšanas bāzes, kas nāca par maiņu neekonomiskajai „kara komunisma” piespiešanas metodei. Kopējais bezdarbnieku skaits, kuri reģistrēti darba biržās, NEP periodā pieauga (no 1,2 miljoniem cilvēku 1924. gadā līdz 1,7 miljoniem cilvēku 1929. gadā), taču darbaspēka tirgus paplašināšanās bija daudz ievērojamāka (darbinieku skaits visās nozarēs palielinājās no 5,8 miljoniem cilvēku 1924. gadā līdz 12,4 miljoniem 1929.), tā kā faktiskais bezdarba līmenis bija krities.
Rūpniecībā un tirdzniecībā radās privātais sektors: daži valsts uzņēmumi tika denacionalizēt, citi — nodoti nomā, tika atļauts izveidot personīgus rūpniecības uzņēmumus privātpersonām, ar nosacījumu, ka nodarbināto skaits nepārsniegs 20 cilvēku (vēlāk šie „griesti” tika pacelti). Starp privātpersonu nomātām fabrikām bija arī tādas, kurās darbojās 200-300 cilvēku un kopsummā privātajā sektorā NEP laikā tika ražots 1/5 rūpnieciskās produkcijas, 40-80% mazumtirdzniecības un neliela daļa vairumtirdzniecības.
Daļa firmu bija nodoti īrē ārzemju firmām koncesiju formā. 1926.-1927. gados bija 117 šādu līgumu. Tie bija uzņēmumi, kuru labā kopsummā darbojās 18 tūkstoši cilvēku un tie ražoja nedaudz vairāk par 1% no kopējās produkcijas. Dažās jomās, tomēr, konsecēto uzņēmumu un jaukto akciju sabiedrību, kurās daļas bieži piederēja arī ārzemniekiem, īpatsvars bija daudz nozīmīgāks, piemēram, svina un sudraba ieguvē — 60%, kālija permanganāta rūdā — 85%, zelta — 30%, drēbju ražotnē — 22%.
Bez ārzemju kapitāla PSRS ieplūda arī strādnieku-emigrantu plūsma no visas pasaules. 1922. gadā amerikāņu šuvēju arodbiedrībā apvienībā ar Padomju valdību tika izveidota Krievu-amerikāņu industriālā korporācija (Русско-американская индустриальная корпорация (РАИК)), kam tika nodotas sešas tekstila un šūšanas fabrikas Petrogradā un četras Maskavā.
Aktīvi attīstījās visu veidu kooperācijas. Ražošanas kooperatīvu loma lauksaimniecībā bija nenozīmīga (1927. gadā tie deva tikai 2% no visas lauksaimniecības produkcijas un 7% no produktu produkcijas), taču vienkāršākās saimnieciskās darbības formas — mazumtirdzniecības, piegādes un kredītu kooperācijas — aptvēra 20. gadu beigās vairāk nekā pusi no visas lauksaimniecību saimniecības. 1928. gada beigās visdažādākās neražošanas kooperācijas, galvenokārt zemkopības, ietvēra 28 miljonu cilvēku (13 reizes vairāk nekā 1913. gadā). Sabiedriskotajā mazumtirdzniecībā 60-80% nāca no kooperatīvu puses un tikai 20-40% uz valsts īpašumu, 1928. gadā 13% no visas rūpniecības ražoja kooperatīvi. Pastāvēja īpaša kooperatīvu likumdošana, kooperatīvais kredīts, kooperatīvā apdrošināšana.
Par nomaiņu nevērtīgajai un faktiski jau sabiedrībā nelietojamai naudai 1922. gadā tika izlaista jauna valūta — červoncs (червонец) ar maiņas kursu 1 červoncs = 10 pirmsrevolūcijas zelta rubļi = 7,74 grami tīra zelta. 1924. gadā ātri izplatošies červonci aizstāja bijušo valūtu un to izņēma no apgrozījuma; tajā pašā gadā izdevās nebalansēt budžetu un tika aizliegta naudas emisiju izmantošana, lai segtu valsts tēriņus; tika izlaista jauna valsts papīra valūta — rublis (10 rubļi = 1 červoncs). Valūtas tirgū, kā valsts iekšienē, kā arī ārpus tās červonci tika brīvi mainīti uz zeltu un galvenajām ārzemju valūtām pēc pirmskara rubļa kursa (1 amerikāņu dolārs = 1,94 rubļi).
Tika atdzīvināta kreditēšanas sistēma. 1921. gadā tiek izveidota Valsts Banka, kas sāka rūpniecības kreditēšanu un komerctirdzniecību tirdzniecību. 1922.—1925. gadā tika izveidota vesela virkne specializētu banku: akciju, kur paju īpašnieki bija Valsts Banka, sindikāti, kooperatīvi, privātpersonas un pat vienu brīdi ārzemnieki, kas kreditēja atsevišķas saimniecības nozares un valsts reģionus. 1923. gada 1. oktobrī valstī darbojās 17 patstāvīgas bankas un Valsts Bankas daļa kopējos kredītnoguldījumos sastādīja 2/3. banku skaits pieauga līdz 61, bet Valsts Bankas daļa samazinājās līdz 48%.
Ekonomiskais mehānisms NEP periodā darbojās uz tirgus principiem. Tirgus-naudas attiecības, ko agrāk tika mēģināts izskaust no ražošanas un apmaiņas, 20. gados iekļuva visos saimnieciskā organisma orgānos, kļuva par galveno saistošo posmu starp tā atsevišķām daļām.
Tikai piecos gados, kopš 1921. līdz 1926., IKP palielinājās vairāk nekā 3 reizes. Lauksaimniecības ražošana pieauga 2 reizes un par 18% pārsniedza 1913. gada līmeni. Taču arī pēc šī atgūšanās perioda beigām ekonomikas augšana turpinājās straujā tempā: 1927., 1928. gadā IKP pieaugums bija 13 un 19% attiecīgi. Kopumā laika periodā no 1921. līdz 1928. gadiem vidējais IKP pieaugums bija 18%.
Valdība spieda uz ražotājiem, lika viņiem meklēt iekšējas rezerves, celt peļņu, mobilizēt spēkus valdības ražošanas efektivitātes pacelšanai, kas tagad varēja tikai nodrošināt peļņas pieaugumu.
Plašā kampaņa ar mērķi samazināt cenas, tika uzsākta no valsts puses 1923. gadā, taču īstena visaptveroša cenu regulēšana sākās 1924. gadā, kad apgrozījums pilnībā pārgāja uz stabilo červoncu valūtu un Iekšējās tirdzniecības komisijas funkcijas tika nodotas iekšējās tirdzniecības tautas komisariātam ar plašām tiesībām normēt cenas. Tad pieņemtie mēri izrādījās efektīvi: vairumtirdzniecības cenas samazinājās no 1923. gada oktobra līdz 1924. gada 1. maijam par 26% un turpināja kristies tālāk.
Visu turpmāko periodu līdz NEP beigām cenu jautājums turpināja palikt par valsts ekonomiskās politikas galveno jautājumu: to cenu pacelšana no trestu un sindikātu puses draudēja ar noieta krīžu atkārtojumu, taču to pārāk lielais samazinājums nozīmētu privātā sektora bagātināšanu, valsts rūpniecības zaudējumu pieaugšanu, tas ir, līdzekļi, kas nonāktu valsts kasē, nokļūtu mazumtirgotāju ienākumu veidā to īpašumā. Privātais tirgus, kur cenas netika normētas, bet tika noteiktas pēc pieprasījuma un piedāvājuma mehānismu darbības darbojās kā efektīvs barometrs, kura rādītājs, kā tikko valdība darīja kaut ko nepareizi, uzreiz pat norādīja uz nelabvēlīgiem laika apstākļiem.
Taču cenu regulēšana tika veikta ar birokrātisko aparātu, uz kuru nebija lielas ietekmes no ražotāju puses. Demokrātijas trūkums lēmumu pieņemšanas procesā kļuva par galveno trūkumu tirgus sociālistiskajai ekonomikai un bija tas moments, kas neļāva NEP attīstīties tālāk. Lai cik spīdoši nebūtu sasniegumi ekonomikā, tās pacēlums tika ierobežots ar ciešiem limitējumiem. Sasniegt pirmskara līmeni nebija viegli, taču tas paredzēja atkal cīnīties ar jau tad atpalikušo Krievijas ekonomiku, kura tagad jau bija izolēta no tai naidīgas ārējās pasaules. Turklāt bagātās kapitālistiskās valstis atkal sāka stiprināties. Amerikāņu ekonomisti bija izskaitījuši, ka NKP uz vienu iedzīvotāju 20 gadu laikā PSRS sasniegs ne vairāk kā 19% no ASV.
NEP pārtraukšana
1927. gadā ārēju un iekšēju faktoru kombinācija sagrāva NEP. 1928. gada oktobrī sākās pirmais piecgades plāns. Turklāt par attīstības plānu tika ņemts nevis projekts, ko izveidoja Valsts plāna komisija, bet gan pārspīlētais Tautas saimniecības augstākās padomes variants, kas tika sastādīts vairāk vadoties uz partijas lozungiem, nevis reālām iespējam. 1929. gada jūnijā sākās masīva kolektivizācija (kas pat nebija paredzēta plānā) — protams, tā notika ar plašu piespiedu līdzekļu izmantošanu. Rudenī tai pievienojās vardarbīgas pārtikas sagādes kampaņas.
Šo mēru rezultātā apvienošanās kolhozos tik tiešām notika masīvi, kas ļāva Staļinam jau 1929. gada novembrī paziņot, ka vidusslānis ir devies kolhozos. Staļina raksts tā arī saucas — „dižais lūzums” («Великий перелом»). Uzreiz pēc šī raksta kārtējais CK plēnums apstiprināja jaunus, vēl augstākus un vēl ātrākus kolektivizācijas un industrializācijas plānus.
Secinājumi
Par neapšaubāmu NEP panākumu ir jāmin sabrukušās ekonomikas atjaunošanu, pie tam, ja ņem vērā, ka pēc revolūcijas Krievija zaudēja augsti kvalificētus cilvēkus (ekonomistus, vadītājus, ražotājus, u.c.), tad jaunās varas panākumi kļūst vēl ievērojamāki, tā kļūst par īstu „uzvaru pār postu”. Tajā pašā laikā šo augsti kvalificētu kadru neesamība kļuva par kļūdu un pārrēķinu iemeslu.
Tomēr, tik nozīmīgi ekonomiskās izaugsmes tempi tika sasniegti izmantojot jau esošās jaudas, jo pirmskara rādītājus Krievija sasniedza tikai ap 1926./27. gadu. Kad šie rādītāji tika sasniegti un visas pamestās rūpnīcas atkal darbojās, ekonomiskās izaugsmes potenciāls izrādījās ļoti zemā līmenī. Privātais sektors netika pieļauts rūpniecībā, ārzemju investīcijas netika pieņemtas un paši investori īpaši par to neapvainojās, jo nepārtraukti draudēja viņu kapitālu nacionalizācija. Valdība nebija spējīga izsniegt ilgās investīcijas, jo nepietika naudas līdzekļu.
Sekojot NEP attīstības gaitai, rodas doma, ka tas viss notika nevis, lai uzlabotu zemkopības un darba klases stāvokli, kā tas tika pasniegts, bet gan kā cīņa par varu, Ļeņina mēģinājums noturēties pie kontroles.
Providensas "Steamrollers"
Providensas "Steamrollers" (en) bija ASV basketbola klubs, kas bija bāzēts Providensā, Rodailendas štatā, ASV. Klubs pastāvēja trīs sezonas, kuru laikā spēlēja Amerikas basketbola asociācijā. Komandai pieder ABA rekords par sezonā vismazāk gūtajām uzvarām: 1947.—1948. gada sezonā klubs izcīnīja tikai 6 uzvaras.
Jamalas Ņencu autonomais apvidus
Jamalas Ņencu autonomais apvidus (ru, yrk) ir viens no Krievijas Federācijas autonomajiem apvidiem. Tas ietilpst Tjumeņas apgabala sastāvā un atrodas šī apgabala ziemeļos. Jamalas Ņencu autonomais apvidus robežojas ar Arhangeļskas apgabala Ņencu autonomo apvidu un Komi republiku rietumos, tā paša Tjumeņas apgabala Hantu-mansu autonomo apvidu dienvidos un Krasnojarskas novadu austrumos. Apvidu šķērso dzelzceļa līnija Tjumeņa—Surguta—Urengoja un nepabeigtā Transpolārā dzelzceļa līnija.
Vēsture
Pēc Sibīrijas hanistes iekarošanas 1595. gadā kazaki nodibināja Obdoras cietoksni (Обдорский острог) Obas labajā krastā. Pēc 1618. gada notika Obdorijas iedzīvotāju kristīšana, 1708. gadā to iekļāva Sibīrijas, 1782. gadā Toboļskas vietniecības, 1796. gadā Toboļskas guberņas, 1920. gadā Urālu apgabala sastāvā.
1930. gadā PSRS valdība izveidoja Jamalas Ņencu nacionālo apvidu, ko 1944. gadā iekļāva Tjumeņas apgabalā, 1977. gadā pārdēvēja par autonomo apvidu. 1991. gada 18. oktobrī Jamalas Ņencu apvidus pieņēma suverenitātes deklarāciju, bet 1992. gadā kļuva par Krievijas Federācijas subjektu Tjumeņas apgabala sastāvā.
Bruklina Lī
Ņina Ramosa (en; dzimusi Ohaio), pazīstama ar skatuves vārdu Bruklina Lī (en), ir amerikāņu pornoaktrise.
Dzimusi Ohaio, bet vēlāk pārcēlusies uz Bostonu, kur 18 gadu vecumā sākusi dejot striptīzu. Pēc tam dzīvojusi Ņujorkā un Losandželosā, lai darbotos pornoindustrijā. 2012. gadā saņēma AVN balvu kā gada labākā jaunā zvaigzne. Kopā filmējusies vairāk kā 60 pornofilmās, starp pazīstamākajām ir Spider-man XXX - A Porn Parody (2011), American Cocksucking Sluts (2012).
Lars Christensen
Lars Christensen var attiekties uz:
Autoceļš A4 (Latvija)
A4 autoceļš Rīgas apvedceļš (Baltezers—Saulkalne) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, Rīgas apvedceļa daļa. A4 ietilpst starptautiskajos autoceļos E67 un E77. Autoceļa A4 kopgarums ir 20,4 km. Autoceļš ir ar asfaltbetona jeb melno segumu. Autoceļš šķērso Lielo un Mazo Juglu.
Pārbūve par ātrgaitas ceļu
2006. gadā tikai pabeigts ietekmes uz vidi novērtējums par A4 pārbūvi par divbrauktuvju ātrgaitas ceļu. 2014. gada oktobrī tika izsludināts iepirkums par zemes ierīcības projektēšanas, kadastrālās uzmērīšanas un robežu ierīkošanas darbu veikšana nekustamiem īpašumiem, kas saistīti ar A4 pārbūvi par divbrauktuvju autoceļu.
2017. gada februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa iespējamās pārbūves ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanu.
Uldis Balodis (diriģents)
Uldis Balodis (dzimis Trikātas pagastā, miris  Rēzeknē) bija latviešu kordiriģents.
Biogrāfija
Dzimis Ernesta un Olgas Baložu ģimenē, Trikātas pagasta “Lašos”. 1945. gadā pabeidza Trikātas pamatskolu. Vidējo izglītību ieguvis Valmieras vidusskolā. 1950. gada Dziesmu svētkos vadīja savu pirmo Dauguļu-Dikļu ciema kori. 1950. gada rudenī Balodis iestājās Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolas 3. kursā. Pēc tam iestājās Latvijas Valsts konservatorijā, kuru absolvēja 1957. gadā. Studiju laikā strādājis kā dziedāšanas skolotājs Rīgas 22. astoņgadīgajā skolā, kā arī darbojās pašdarbības kolektīvos.
Uzreiz pēc studiju pabeigšanas, 1957. gadā pārcēlās uz Rēzekni. Tur viņš strādāja par skolotāju Rēzeknes mūzikas vidusskolā. No 1959. līdz 1964. gadam bija šīs skolas direktors. Pēc tam kordiriģentu nodaļas vadītājs. Vadīja korus “Ezerzeme” un “Rāzna” (no 1965.), kā arī citus korus Ludzā un Rēzeknē. Bija rajona, pilsētas un zonas Dziesmu svētku virsdiriģents. Miris Rēzeknē, kur apglabāts Rēzeknes kapos.
Baraks Obama
Baraks Huseins Obama (en, izrunā: ; dzimis Honolulu, Havajās, Amerikas Savienotajās Valstīs) ir ASV politiķis, četrdesmit ceturtais ASV prezidents. Viņš ir pirmais afroamerikānis, kas kļuvis par ASV prezidentu. No 2005. gada janvāra līdz 2008. gada novembrim, kad B. Obama tika ievēlēts par prezidentu, viņš bija Ilinoisas štata jaunākais senators.
B. Obama ir absolvējis Kolumbijas Universitāti un Hārvarda Universitātes tieslietu skolu (Harvard Law School), kur viņš bija pirmais prestižā žurnāla Harvard Law Review afroamerikāņu prezidents. Šeit B. Obama ieguva doktora grādu tiesību zinātnēs. Pēc tam viņš bija sabiedriskais darbinieks Čikāgā, kur veica arī praksi kā cilvēktiesību jurists. No 1992. līdz 2004. gadam B. Obama Čikāgas Universitātes Tiesībzinātnes skolā pasniedza studentiem konstitucionālās tiesības.
No 1997. līdz 2004. gadam B. Obama uz trim termiņiem tika ievēlēts Ilinoisas senātā. 2000. gadā viņš neieguva vietu ASV Pārstāvju palātā, toties 2004. gadā novembrī B. Obama tika ievēlēts ASV Senātā. Kampaņu par ievēlēšanu ASV prezidenta amatā viņš uzsāka 2007. gada februārī. Pēc sīvas cīņas ar citu demokrātu kandidāti Hilariju Klintoni B. Obama tomēr uzvarēja un vispārējās vēlēšanās sacentās ar republikāņu kandidātu Džonu Makeinu. Šajās vēlēšanās B. Obama uzvarēja un tika ievēlēts par prezidentu. Viņa inaugurācijas ceremonija notika.
2009. gadā B. Obama saņēma Nobela miera prēmiju par "centieniem stiprināt starptautisko diplomātiju un sadarbību starp cilvēkiem". Nobela prēmiju komiteja īpašu uzmanību pievērsusi Obamas redzējumam par pasauli bez atomieročiem.
Bērnība un karjera
Baraks Obama dzimis 1961. gadā Honolulu, Havaju salās. Viņa tēvs ir Baraks Obama, luo tautības ieceļotājs no Kenijas, bet māte ir Anna Danhema (Ann Dunham), baltādaina amerikāniete, kura vietējā universitātē studēja antropoloģiju. Obama ir pirmais ASV prezidents, kas dzimis Havaju salās. Obamas vecāki 1960. gadā pirmo reizi satikās krievu valodas lekcijā Havaju Universitātē Mānoa (University of Hawaiʻi at Mānoa). Obamas tēvs bija ārzemju apmaiņas students, kas bija ieguvis stipendiju un varēja mācīties Havajās. 1965. gadā vecāki izšķīrās (tēvs vēlāk atgriezās Kenijā, bet 1982. gadā gāja bojā autoavārijā). Māte apprecējās ar indonēzieti, tāpēc Baraks Obama no 6 līdz 10 gadu vecumam mācījās Džakartas vietējā skolā, kur mācības noritēja indonēziešu valodā.
Vēlāk Baraks Obama atgriezās Honolulu, dzīvoja pie mātes vecākiem, apmeklējot vietējo skolu. Koledžu beidza Losandželosā, bet 1983. gadā Kolumbijas Universitātē ieguva bakalaura grādu politoloģijā. Pēc universitātes beigšanas strādāja par sabiedrisko darbinieku (community organizer) Čikāgā. 1988. gadā iestājās Hārvarda Universitātē un 1991. gadā ar izcilību (magna cum laude) ieguva doktora grādu tiesību zinātnē. No 1993. līdz 2004. gadam, kad tika ievēlēts ASV Senātā, pasniedza konstitucionālās tiesības Čikāgas Universitātē.
Politiskā karjera (1996—2008)
1996. gadā Obama tika ievēlēts Ilinoisas štata senātā. Viņš pārstāvēja Ilinoisas 13. apgabalu. Pirms Obamas 13. apgabalu Ilinoisas senātā pārstāvēja Alise Palmere (Alice Palmer). Pēc ievēlēšanas Obama ieguva divpartiju atbalstu, lai uzlabotu tiesību aktu ētiku un veselības aizsardzības likumu. Viņš ieviesa likumu, kas nodrošināja palīdzību iedzīvotājiem, kuri nevarēja atļauties veselības apdrošināšanu.
1998. gadā Obama atkārtoti tika ievēlēts Ilinoisas senātā. Viņš vispārējās vēlēšanās sakāva republikāņu kandidātu Jesi Jehudu (Yesse Yehudah). Trešo reizi šajā amatā Obama tika ievēlēts 2002. gadā. 2000. gadā Obama zaudēja demokrātu pārstāvim Bobijam Rašam (Bobby Rush) par tiesībām cīnīties un tikt ASV Pārstāvju palātā.
2004. gada novembrī Baraks Obama tika ievēlēts ASV Senātā ar 70% balsu (lielākais par kādu kandidātu balsojušo procents Ilinoisas vēsturē). 2007. gada februārī Springfīldā pie Vecā Kapitolija ēkas, atsaucot atmiņā 1858. gadā šajā vietā Abrahama Linkolna teikto runu par "sašķelto namu" (House Divided Speech), Baraks Obama deklarēja, ka kandidē 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanās.
2008. gada prezidenta vēlēšanu kampaņa
2007. gada februārī Baraks Obama paziņoja par savu kandidēšanu ASV prezidenta amatam. Kaut arī sākumā par reālāko Demokrātu partijas kandidāti prezidenta vēlēšanās tika uzskatīta Ņujorkas štata senatore Hilarija Klintone, pēc vairākām uzvarām dažādu štatu priekšvēlēšanās Baraks Obama izcīnīja pietiekami daudz delegātu, lai tiktu nominēts prezidenta amatam. Viņa galvenais konkurents vēlēšanās bija republikānis Džons Makeins. 2008. gada 4. novembrī Baraks Obama tika ievēlēts par 44. ASV prezidentu.
Prezidentūra
2009. gada 20. janvārī notika 44. ASV prezidenta Baraka Obamas inaugurācijas ceremonija ASV galvaspilsētā Vašingtonā, kuru klātienē apmeklēja rekordliels cilvēku skaits, aptuveni 2 miljoni cilvēku.
Pēc pirmā prezidentūras gada Baraks Obama bija zaudējis dažus procentus popularitātes reitingā, tomēr viņam joprojām palika ievērojams Amerikas Savienoto Valstu pilsoņu atbalsts. Kad viņš kļuva par prezidentu, Obamam uzticējās 63% amerikāņu, bet pēc pirmā gada 57%. Popularitātes kritums tika saistīts ar smago ekonomisko stāvokli un ASV administrācijas nespēju tikt galā ar augsto bezdarbu, kas sasniedza 10%. Salīdzinot ar citiem ASV prezidentiem, kuri bija jau nostrādājuši vienu gadu, Baraka Obamas reitings bija zemāks nekā Ronaldam Reiganam, bet augstāks nekā Billam Klintonam.
2011. gada 4. aprīlī Baraks Obama paziņoja, ka kandidēs uz otro prezidentūras termiņu.
Ģimene un personīgā dzīve
Baraka Obamas dzīvesbiedre ir Mišela Obama. Viņi apprecējās. Viņu pirmā meita Malija Anna (Malia Ann) piedzima, bet otra meita Nataša piedzima. Viņu ģimenē ir arī portugāļu ūdens suns, kuru sauc par Bo.
Baraks Obama ir publicējis divas grāmatas: Dreams from My Father un The Audacity of Hope. 2008. gadā, kad Obama tika ievēlēts par prezidentu, viņš un viņa sieva Mišela Obama kopīgajā ienākumu deklarācijā uzrādīja 2 656 902 dolāru lielus bruto ienākumus; lielākoties tika nopelnīts no Obamas abām grāmatām.
Simons Petļura
Simons Petļura ( — ) bija ukraiņu politiskais un militārais darbinieks. Ukrainas Tautas Republikas vadītājs no 1919. līdz 1920. gadam (emigrācija līdz 1926. gadam).
Biogrāfija
Dzimis Poltavā. Izglītību ieguva Poltavas garīgajā seminārā. 1900. gadā iestājās Ukraiņu revolucionārajā partijā. Strādāja par žurnālistu. Viņš bija kreisi nacionālistiski noskaņots. Viens no Ukraiņu sociāldemokrātiskās strādnieku partijas dibinātājiem un līderiem.
Pirmā pasaules kara laikā strādāja "Viskrievijas zemstu un pilsētu savienībā", kura tika izveidota 1914. gadā, lai palīdzētu Krievijas Impērijas valdībai armijas apgādē. Pēc Ukrainas Tautas Republikas proklamēšanas kļuva par tās kara sekretāru jaunajā valdībā, tomēr drīz vien aizgāja no šī amata. Piedalījās cīņās pret Sarkano armiju.
Pēc hetmaņa Pavlo Skoropadska diktatūras izveidošanās (Ukrainas Valsts) nostājās opozīcijā pret jauno režīmu. 1918. gada novembrī vadīja sacelšanos pret Skoropadski. 14. decembrī viņa spēki ieņēma Kijivu. Ukrainas Tautas Republika tika atjaunota un par tās vadītāju kļuva Volodimirs Vinničenko.
1919. gada 10. februārī pēc Viņičenko demisijas Petļura faktiski kļuva par vienpersonisku Ukrainas diktatoru. Viņš ķērās pie jaunas Ukrainas Tautas Republikas armijas formēšanas, ar kuru Petļura centās apstādināt Sarkanās armijas iebrukumu Ukrainas teritorijā. Reizē mēģināja iegūt atbalstu no bulgāriem, tomēr šī iecere netika realizēta, jo Petļura saņēma atteikumu.
1920. gadā, kad Petļuras armija tika sakauta Poļu-padomju karā, kur viņš bija Pilsudska sabiedrotais, emigrēja uz Poliju. 1923. gadā PSRS pieprasīja Petļuras izdošanu, tāpēc viņš aizbrauca uz Ungāriju, bet vēlāk pārcēlās uz Austriju, Šveici un beigās uz Franciju.
1926. gada 25. maijā Petļuru Parīzē nogalināja Šoloms Švarcbards (Sholom Schwartzbard), kurš, pēc viņa skaidrojuma, atriebās par Petļuras karavīru nogalinātajiem ebreju radiniekiem. Par slepkavības motīviem pastāv vairākas versijas. Slepkava vēlāk tika attaisnots. Par godu Simonam Petļuram vairākās Ukrainas pilsētās ir uzstādīti pieminekļi un viņa vārdā nosauktas ielas.
Sila cīrulis
Sila cīrulis jeb viliņš (Lullula arborea) ir cīruļu dzimtas (Alaudidae) dziedātājputnu suga, kas ir vienīgā suga sila cīruļu ģintī (Lullula). Izplatīta Eirāzijas rietumos un Āfrikas ziemeļos. Visai bieži ligzdo arī Latvijā. Izdala divas pasugas. Areāla ziemeļu daļā, ieskaitot Latviju, sastopama nominālā pasuga L. a. arborea.
Izplatība
Sastopams gandrīz visā Eiropā, izņemot ziemeļus. Āzijā tas sastopams tikai rietumu daļā. Austrumos tā izplatības areāls stiepjas līdz Urāliem un Kaspijas jūras apkaimei Kaukāzā. Sila cīrulis ir sastopams arī Tuvajos Austrumos, Turcijā un Āfrikas ziemeļos. Ziemo areāla dienvidu daļā, sasniedzot Ziemeļāfriku.
Latvijā
Latvijā sila cīrulis ir samērā parasta ligzdojoša suga, tomēr izplatīta nevienmērīgi, jo labprātāk izvēlas sausus priežu mežus. Latvija atrodas samērā tuvu sugas izplatības areāla ziemeļu robežai (piemēram, Somijā sila cīrulis ir sastopams tikai valsts dienvidu daļā). Samērā biežs arī migrācijas laikā, pavasaros parādās kā viena no pirmajām sugām, bieži jau marta pirmajā pusē. Kopš 2001. gada janvāra, kad Kolkasragā konstatēts pirmais sila cīruļa ziemošanas gadījums, reti, bet regulāri pārziemo, tomēr vienīgi Latvijas rietumu daļā, netālu no jūras.
Izskats un dziesma
Sila cīrulis ir neliels, brūni raibumots putns ar baltu līniju virs acīm. Tas ir mazāks par lauku cīruli, kā arī tā aste ir salīdzinoši īsāka. Ķermeņa garums ir apmēram 14—15 cm, spārnu plētums 27—30 cm. Ķermeņa apakšdaļa gaiša, vienkrāsaina, bet krūtis — ar tumšām svītrām. Uz galvas neliels cekuls (mazāks kā lauku cīrulim un cekulainajam cīrulim). Cekuls bieži pieglausts un nav redzams. Dziesma — vienveidīgs trellis, ko bieži dzied lidojumā, bet sila cīrulis dzied arī no paaugstinājuma vai no zemes. Lidojot sila cīrulis ik pa brīdim piekļauj spārnus un slīd gaisā.
Barība
Ligzdošanas laikā sila cīrulis barojas ar kukaiņiem un dažādiem bezmugurkaulniekiem. Tie var būt vaboles, zirnekļi un tauriņi. Sila cīrulis barību meklē uz zemes vai uz zemākajām augu daļām. Ziemas laikā tas pamatā barojas ar sēklām.
Ligzdošana
Sila cīruļi veido monogāmus pārus. Ligzdu parasti būvē mātīte kādā zemes iedobē starp zāli vai citiem augiem. Dējumā ir 3—5 gaišas olas ar sarkanbrūniem raibumiņiem. Perē mātīte. Inkubācijas periods ilgst 12—15 dienas. Jaunie putni pamet ligzdu pēc 8 dienām, pirms sāk lidot. 10—13 dienu vecumā tie sāk lidot. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Sezonas laikā var būt 2—3 perējumi. Ja mātīte sāk perēt nākamo dējumu, bet pirmie putnēni vēl nelido, tēviņš par tiem turpina rūpēties viens pats.
Sistemātika
Sila cīrulim ir 2 pasugas:
Mežītes pilskalns
Mežītes pilskalns atrodas Latvijā, Talsu novadā, Laucienas pagastā Lībagu — Laucienas šosejas kreisajā malā pie Pilskalnciema. Mežītes pilskalns ir viens no vizuāli skaistākajiem Kurzemes pilskalniem. Pilskalnu pirmais apsekojis Augusts Bīlenšteins 1869. gadā. Šis ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Nocietinājums ierīkots ap 13 m augstā kalnā ar mākslīgi nostāvinātām nogāzēm. Tā plakumam ir trīsturveida forma un senatnē, tas tāpat kā daudzās citās vietās, ticis arts. Plakuma izmēri: 55x30—50 m. Šaurākajā dienvidu galā uzbērts ap trīs metrus augsts valnis. Valņa rietumu galā joprojām samanāma senā uzejas vieta.
Dienvidaustrumu pusē no pilskalna atrodas mazāks uzkalns — tā sauktais mazais pilskalniņš. Spriežot pēc tā izvietojuma, šeit varētu būt atradušies kādi papildus nocietinājumi uzejas aizsardzībai. Pilskalns atradās kuršu Vanemas zemē.
Iespējams zemāks valnis kādreiz ietvēris visu pilskalna plakumu, bet aktīvās lauksaimnieciskās darbības rezultātā nekādi uzbērumi gar plakuma malām šodien vairs nav saskatāmi.
Plakuma ziemeļu galā vēl 20. gadsimta 20. gados ir bijusi lietojama ūdens ņemšanas vieta — «acs». Šodien gan tā ir pilnīgi aizbirusi.
Visapkārt pilskalnam, gandrīz 3 ha platībā atradusies apmetne (senpilsēta). Kultūrslāņa biezums apmetnē, dažviet sasniedz 1 metru.
Pilskalns tiek datēts ar vēlo dzelzs laikmetu. Pilskalnu 1923. gadā savās Kurzemes pilskalnu apsekošanas ekspedīcijas laikā uzmērījis Ernests Brastiņš. 2008.—2009. gadā pilskalnā un apmetnē arheoloģiskos izrakumus veica Latvijas Universitātes vēstures studenti arheologa Andreja Vaska vadībā.
Georgs Augusts Šveinfurts
Georgs Augusts Šveinfurts (de, 1836—1925) bija vācbaltiešu cilmes Āfrikas pētnieks un botāniķis.
Dzīvesgājums
Georgs Augusts Šveinfurts dzimis 1836. gada 29. decembrī bagāta Rīgas tirgotāja ģimenē. No 1856. līdz 1862. gadam viņš studēja dabaszinības Heidelbergas, Minhenes un Berlīnes universitātēs. 1863.-1866. gadā viņš kā botānikas speciālists piedalījās vācu ekspedīcijā uz Ēģiptes un Sudānas teritoriju, pēc kuras Šveinfurts publicēja darbu par Nīlas baseina botānisko kartējumu. 1869.-1871. gadā viņš Berlīnes Zinātņu akadēmijas Humbolta fonda uzdevumā no Hartūmas devās augšup gar Nīlas pieteku Bahrelgazelas upi un sasniedza eiropiešiem līdz tam nepazīstamo Kongo upes augšteces baseinu mūsdienu Sudānas, Kongo Demokrātiskās Republikas un Centrālāfrikas Republikas teritorijā. Aprakstījis azande cilti ar kanibālisma paražām jeb ņam-ņam (Niam-Niam), kā arī pigmeju cilti aka.
1873.—1874. gadā Šveinfurts piedalījās ekspedīcijā uz Lībijas tuksnesi. 1875. gadā viņš apmetās Kairā un izveidoja Ēģiptes ģeogrāfisko biedrību un nodevās Āfrikas vēstures un etnogrāfijas pētīšanai, veica ekspedīcijas uz Arābijas tuksnesi, Faijumas oāzi, 1881. gadā pētīja Sokotras salas un 1888.—1889. gadā Jemenas floru. 1891.-1894. gadā viņš veica pētījumus Eritrejas teritorijā.
Kopš 1887. gada viņš bija Vācu koloniālās biedrības loceklis un ar savām lekcijām un rakstiem veicināja Vācijas Impērijas koloniālo ekspansiju Austrumāfrikā. Šveinfurts miris Minhenē 1925. gada 19. augustā.
Latvijas garākās upes
20 Latvijas garākās upes pēc to garuma Latvijas teritorijā (iekavās norādīts upes garums visā tās tecējumā).
2005. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''2005. gada notikumi Latvijā'''.
Stienīšu lampa
Stienīšu lampa jeb stieņlampa - ļoti miniatūra elektronu lampa (pentode) stikla balonā ar lokaniem izvadiem un stienīšveida elektrodiem.
Lāšs Kristensens
Lāšs Kristensens (no) bija norvēģu vaļu medību flotes īpašnieks, ģeogrāfs, polārpētnieks. Dzimis bagātā ģimenē un vaļu medību floti mantojis no tēva. 1906. gadā kļuvis par kuģu īpašnieku, 1909. gadā - sācis darboties vaļu medību industrijā. Izrādījis dziļu interesi par arktisko un antarktisko apgabalu pētīšanu. Finansējis un pats piedalījies vairākās ekspedīcijās uz Antarktīdu.
Stienīšu lampa
Uzbūve
Stienīšu lampas pēc ārējā izskata maz atšķiras no citām miniatūrajām lampām. To elektrodu sistēma ievietota nelielā stikla balonā ar lokaniem izvadiem balona apakšdaļā (parasti tām ir viens papildus izvads balona augšdaļā). Atšķirībā no citām radiolampām, stienīšu lampām elektrodi (tīkliņi) izveidoti nevis stieples spirāļu, bet tievu paralēlu stienīšu veidā (no tā cēlies ierīces nosaukums). Stienīši var būt ar apaļu vai taisnstūrveida šķērsgriezumu. Stienīšu lampām ir tiešās kvēles katods un pazemināts kvēles spriegums (parasti 1 V). Arī anodspriegums stienīšu lampām ir daudz mazāks, sākot pat no 6 V, tādēļ ekonomiskuma ziņā stienīšu lampas maz atšķīrās no tranzistoriem.
Lāšs Kristensens
1927. gadā izkāpa krastā Buvē salā un pasludināja to par Norvēģijas īpašumu. Laika posmā no 1927. līdz 1937. gadam organizējis un finansējis deviņas ekspedīcijas Austrumantarktīdas piekrastes izpētei. Bija pirmais, kas izlūkošanai Antarktikā izmantoja aviāciju un veica aerofotografēšanu.
Stienīšu lampa
Darbības princips
Stienīšveida elektrodi darbojas kā elektrostatiskas lēcas, formējot elektronu plūsmu lampā un uzlabojot strāvas sadalījumu tajā. Ar to izskaidrojums stienīšu lampu mazais enerģijas patēriņš, salīdzinājumā ar spirālveida tīkliņu lampām, jo stienīši daudz mazāk traucē elektronu plūsmai un nevēlamās "tīkliņstrāvas" stienīšu lampās ir mazākas.
Izmantošana
Stienīšu lampas izmantoja elektroniskā aparatūrā, kas paredzēta barošanai no akumulatoriem vai baterijām. Tās varēja darboties maztrokšņojošos signālu pastiprinātājos līdz pat 200 MHz frekvencei, jaucējos, heterodīnos, mazjaudas radiostaciju izejas pakāpēs. Šādas lampas sāka ražot 20. gadsimta 50. gados, taču īpaši lielu izplatību tās neguva, jo nespēja konkurēt ar tranzistoriem (tomēr PSRS tika saražoti vismaz 200 miljoni šī tipa lampu). Vēl ilgi pēc tranzistoru parādīšanās stienīšu lampas pielietoja speciālas nozīmes (militārajā, kosmiskajā) aparatūrā, kur vienlaicīgi ar ekonomiskumu bija nepieciešama izturība pret radiāciju.
Interesanti fakti
Pirmā mākslīgā Zemes pavadoņa Sputņik-1 radioraidītāji bija uzbūvēti, izmantojot stienīšu lampas. Šo radioraidītāju izejas pakāpē bija stienīšu lampa - pentode 1П24Б. Ar tās palīdzību cilvēcei tika noraidīti vēsturē pirmie radiosignāli no kosmosa. Arī pirmais kosmonauts - Jurijs Gagarins - ar Zemi sarunājās, lietojot radioraidītāju ar tādām pašām lampām.
Kristensens
Kristensens (dāņu un no/Kristensen — 'Kristena dēls', no personvārda Kristens (Christen/Kristen); sieviešu dzimtē Kristensena) ir dāņu un norvēģu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Banknote
Banknote ir naudas zīme, kas izgatavota no papīra, blīva auduma (parasti zīda), metāla vai plastmasas, ierasti taisnstūra formas. Nacionālās valūtas banknotes apgrozībā izlaiž valsts centrālā banka un de jure ir jāpieņem visā valsts teritorijā kopā ar monētām (dažās valstīs monētas netiek laistas apgrozībā).
Par senākajām banknotēm tiek uzskatītas Ķīnas Tan dinastijas naudas vienības.
Aizsargs (basketbols)
Basketbolā aizsargs var būt:
Uzbrucējs (basketbols)
Basketbolā uzbrucējs var būt:
2020. gads
2020. gads bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās trešdienā.
Blackout
Blackout ir Britnijas Spīrsas piektais studijas albums, kurš tika izdots 2007. gada 27. oktobrī. Darbs pie albuma sākās 2006. gada februārī. Blackout ir pirmais Spīrsas studijas albums, pēc četru gadu pārtraukuma, kad tika izdots In the Zone un pirmais albums, kura producēšanā ir piedalījusies pati Britnija. Albuma dziesmu tematika vērsta uz mīlestību un viņas attiecībām ar presi.
Albums debitēja 2. vietā Billboard 200 topā, kļūstot par pirmo Spīrsas albumu, kas nedebitēja pirmajā vietā.
Albuma pirmais singls ”Gimme More” sasniedza 1. vietu Canadian Hot 100 topā un kļuva par Top 15 hitu divpadsmit valstīs. Nākamais singls ”Piece of Me” sasniedza 1. vietu Īrijā. Pēdējais albuma singls ”Break The Ice” nokļuva Billboard Hot Dance Club Play topa pirmajā vietā, liekot visiem albuma singliem sasniegt līderpozīciju kādā no topiem. Visas trīs dziesmas bieži parādījās gada labāko dziesmu sarakstos. Neskatoties uz to, ka albums sākumā saņēma kritiskas atsauksmes, vēlāk tas saņēma kritiķu uzslavas un tika nosaukts par vienu no desmitgades labākajiem albumiem. Žurnāls The Times albumu ierindoja 5. vietā ”Best Pop Album of the Decade” (Labākais desmitgades pop albums) topā, Billboard lasītāju aptaujā Blackout tika atzīts par trešo labāko desmitgades albumu un ieguva labākā albuma titulu MTV Europe Music Awards 2008 balvu pasniegšanas ceremonijā. Albums ir pārdots vairāk nekā 3 miljonos kopiju
Producēšana
2006. gada februārī tika paziņots, ka Britnija ir sākusi darbu pie sava jaunā albuma, kas varētu tikt izdots gadu vēlāk. Atsaucoties uz žurnāla People rakstu, Britnija pauda, ka viņas jaunā mūzika varētu atjaunot pašreizējo popmūzikas ainu, kura, pēc viņas domām, ir garlaicīga. Spīrsa uzsāka sadarbību ar producentu Danju, kad vēl gaidīja savu otru mazuli. Ierakstu veikšana sākās Lasvegasā un turpinājās Losandželosā. Vismaz viena no albuma dziesmām tika ierakstīta KMA Music studijā, Manhatanā. Savā oficiālajā mājaslapā, Spīrsa publicēja ziņu, kas vēstīja par jaunā albuma izdošanu 2007. gada beigās. 2007. gada augustā tika paziņots, ka Danjas producētais hits ”Gimme More” kļūs par albuma pirmo singlu.
Izdošana
“Blackout” ir pirmais Spīrsas albums, kura reklamēšana netika izvirzīta par prioritāti. Tika izsludināts konkurss “Britney Spears Wants a Piece of You”, kura dalībniekiem vajadzēja veidot singla “Piece of Me” videoklipus, izmantojot MTV video remikseri. Uzvarētāja noteikšanā piedalījās MTV, Jive Records un pati Britnija, vēlāk videoklips tika rādīts televīzijas kanālā TRL. Vēlāk tika izdota ”Blackout” deluxe edition versija, kas iekļāva papildus dziesmas — ”Outta This World”, ”Get Back”, ”Everybody” un singla ”Gimme More” remiksus.
MIPS
MIPS var būt:
Roberts Brauns (teologs)
Roberts Brauns (, 1540 — 1633) bija viens no angļu puritānisma līderiem, braunistu strāvojuma pamatlicējs. Viņa izveidotajās reliģiskajās kopienās Noridžā, Austrumanglijā un Nīderlandē vēlāk attīstījās kongregacionālisms.
Dzimis Ratlendā. Sludinājis Noridžā, bet pēc konflikta ar baznīcu devies uz Nīderlandi. Pēc tam, kad Brauns panāca samierināšanos ar baznīcu, atgriezies dzimtenē, kur strādājis par pasniedzēju klasiskajā ģimnāzijā. 1582. gadā iznāca Brauna darbs, kas aizstāvēja kongregacionālistisko doktrīnu. Par uzbrukumiem episkopālismam vairākkārt ieslodzīts cietumā (1581—1582). No 1591. gada Brauns bija Northemptonšīras rektors. Miris cietumā Northemptonā.
Toronto "Huskies"
Toronto "Huskies" (en) bija Kanādas basketbola klubs, kas bija bāzēts Toronto, Kanādā. Klubs pastāvēja vienu sezonu, kad startēja pirmajā Amerikas basketbola asociācijas sezonā. Starp "Huskies" un Ņujorkas "Knicks" tika aizvadīta pirmā ABA spēle līgas vēsturē.
Svente
Svente ir ciems Sēlijā, Augšdaugavas novadā, Sventes pagasta centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas pie Daugavpils apvedceļa A14 un reģionālā autoceļa P70 (Svente-Subate) krustojuma. Attālums līdz tuvākajai pilsētai Ilūkstei — 12 km, līdz novada centram Daugavpilij — 14 km, līdz Rīgai — ap 230 km.
Svente atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē. Uz dienvidiem no ciema atrodas gleznainais Sventes ezers un ap to esošais Sventes dabas parks, Svente daļēji ietilpst Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū.
Svente ir pagasta centrs kopš 1869. gada. Ciems tā mūsdienu veidolā izaudzis kā padomju saimniecības "Daugava" centrs ap bijušo Jaunsventes muižu. Sventē atrodas vidusskola, katoļu baznīca, pagasta pārvalde, divi viesu nami. Ievērojamākais objekts ir atjaunotā Jaunsventes muiža ar parku un muižā izveidoto kara tehnikas (tanku) muzeju, viesu namu un restorānu.
Stopiņi (nozīmju atdalīšana)
Stopiņi var būt:
Hugo Steinhauss
Vladislavs Hugo Dionizijs Steinhauss (pl; dzimis, miris ) bija poļu matemātiķis un matemātikas pedagogs. 1911. gadā Dāvida Hilberta vadībā ieguva doktora grādu Getingenes Universitātē. Starp pasaules kariem bija pasniedzējs Ļvivas Universitātē (tolaik Polijā) un bija viens no Ļvivas matemātikas skolas dibinātājiem. Stefana Banaha "atklājējs". Otrā pasaules kara laikā slēpās Ļvivas apkaimē. Pēc Otrā pasaules kara darbojās Vroclavā.
Andrejs Vlasovs
Andrejs Vlasovs (ru, dzimis, miris ) bija PSRS ģenerālis Otrā pasaules kara laikā, kurš pēc padošanās Vācijai noorganizēja krievu nacionālās armijas daļas cīņai pret PSRS armiju.
Dzimis daudzbērnu (bija trīspadsmitais bērns) zemnieku ģimenē. Mācījās Ņižņijnovgorodas garīgajā seminārā. 1920. gadā iesaukts Sarkanajā armijā, kur dienēja visus gadus līdz karam, pamazām kāpjot pa karjeras kāpnēm. 1938. gadā nosūtīts uz Ķīnu par Čana Kaiši militāro padomnieku. 1941. gada februārī pēc Staļina ierosinājuma apbalvots ar Ļeņina ordeni.
Sākoties Otrajam pasaules karam, Vlasovs bija viens no pazīstamākajiem padomju ģenerāļiem. Kaujas par Maskavu laikā izcēlās Vlasova vadītā 20. armija, ieņemot Volokalamsku un Solņečnogorsku. 1942. gada 16. aprīlī tika iecelts par 2. triecienarmijas vadītāju, kuras uzdevums bija pārtraukt Ļeņingradas blokādi. Operācija beidzās ar neveiksmi, 2. triecienarmija tika aplenkta un gandrīz pilnīgi iznīcināta. Pats Vlasovs 1942. gada 13. jūlijā tika sagūstīts.
Atrodoties karagūstekņu nometnē Viņņicā, Vlasovs piekrita sadarboties ar vācu varas iestādēm. 1943. gada 27. februārī Vlasovs izlaida t. s. Smoļenskas deklarāciju, kurā aicināja cīnīties pret PSRS. Tomēr vācu varas iestādes nesteidzās organizēt krievu karaspēka daļas, kaut arī aktīvi izmantoja Vlasovu propagandas cīņā. Heinrihs Himlers Krievu Atbrīvošanas armiju (Русская освободительная армия (РОА)) ļāva nodibināt tikai 1944. gada septembrī, kad karš praktiski bija zaudēts.
1944. gada 14. novembrī Vlasovs publicēja t.s. Prāgas deklarāciju, ar kuru tika nodibināta Vlasova armija. Vienīgās kaujas pret PSRS armiju notika 1945. gada aprīlī pie Oderas, vēlāk armija atkāpās uz Prāgu. Kad sākās Prāgas sacelšanās, Vlasova karavīri palīdzēja čehu nemierniekiem atbruņot vācu spēkus, bet, kad pilsētai tuvojās padomju armija, atkāpās uz rietumiem un padevās ASV un britu spēkiem.
Tomēr 12. maijā Vlasovu Austrijā arestēja padomju specdienesti, kad viņš atgriezās no pārrunām ar ASV pārstāvi. Amerikāņu konvojs nepretojās. Arī vairums Vlasova armijas karavīru tika izdoti PSRS. 1946. gada 2. augustā pēc tiesas lēmuma Vlasovs tika sodīts ar nāvi. 2001. gadā Krievijas kara prokuratūra neatrada iemeslu Vlasova reabilitācijai. Tika atcelts tikai apsūdzības pants par pretpadomju aģitāciju.
Autoceļš P81
P81 autoceļš Bērzaune—Vestiena—Ērgļi ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P37 pie Bērzaunes caur Vestienu ar autoceļu P78 pie Ērgļiem. Autoceļa kopgarums ir 27 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Madonas novadu.
Voterlū "Hawks"
Voterlū "Hawks" (en) bija ASV basketbola klubs, kas bija bāzēts Voterlū, Aiovas štatā, ASV. Klubs pastāvēja trīs sezonas, katrā sezonā spēlēja citā līgā. Vienu sezonu aizvadīja Nacionālajā basketbola līgā, vienu — Nacionālajā basketbola asociācijā un pēdējo sezonu Nacionālajā profesionālajā basketbola līgā.
Autoceļš P81
Autoceļa tiešā tuvumā ir arī vairāki ezeri, daudzi no kuriem ir arī tieši saskatāmi un veido gleznainu ainavu. Ezeri autoceļa tuvumā ir Zābaks, Grīvu ezers, Baltais ezers, Kāla ezers, Sudārdiņš, Laipītis, Kūsītis, Stirnezers, Laišķenu ezers un Pulgosnis.
Autoceļš šķērso šādas upes: Bērzaune, Taleja, Ilziņupīte, Aronīte, Lubeja un Āķenupīte.
Akvārijs
Akvārijs (la, no aqua — 'ūdens' un arium — 'vieta') ir mākslīgā ekosistēma, caurspīdīga tvertne ūdens dzīvnieku un augu audzēšanai.
Parasti ar terminu akvārijs tiek saprasts mājas vai nelielu publisku telpu akvārijs, kas paredzēts akvārija zivtiņu audzēšanai un uzturēšanai mājas apstākļos vai apmeklētāju rekreācijai; tehnisku iemeslu dēļ šo akvāriju tilpums nepārsniedz vienu kubikmetru. Lielie publiskie akvāriji ir paredzēti ūdens floras un faunas apskatei, un tie parasti ir izvietoti zooloģiskajos dārzos vai speciālās tam paredzētās celtnēs, un var sasniegt pat vairāku tūkstošu kubikmetru tilpumu.
Akvārijā var uzturēt gandrīz visas dzīvās būtnes, kas dabiski mīt ūdenī: jūras un saldūdens zivis, augus, vēžveidīgos, gliemjus, abiniekus, rāpuļus un koraļļus.
Lai akvārijā uzturētu bioloģisko līdzsvaru, tiek izmantotas dažādas ierīces: aeratori, mehāniskie un bioloģiskie filtri, termostati, termometri u.c.
Akvārijā ar tajā mītošo radību atkritumvielām (urīnu, izkārnījumiem) palīdz tikt galā derīgās baktērijas, ūdensaugi un regulāras, daļējas ūdensmaiņas. No atkritumvielām īpaši bīstami ir slāpekļa savienojumi — amonjaks/amonijs un nitrīti. Tie spēj apdedzināt akvārija iemītnieku žaunas un ādu, smacēt, kā arī radīt bojājumus visām orgānu sistēmām. Lai ar tiem tiktu galā, ir svarīgi akvārijā pirms iemītnieku ievietošanas izaudzēt derīgās baktērijas, kas atbrīvo akvāriju no šiem savienojumiem, pārvēršot tos mazāk kaitīgās vielās — nitrātos. Nitrātu daudzumu akvārijā iespējams kontrolēt ar regulārām ūdens maiņām un ūdensaugiem. Nitrātu daudzums nedrīkst pārsniegt 40 mg litrā (jutīgākiem iemītniekiem ieteicamā koncentrācija ir zem 20 mg litrā). Derīgās baktērijas akvārijā ir jāsāk audzēt aptuveni mēnesi pirms iemītnieku ielaišanas. Tam ir jāizmanto ūdens kondicionieris (tas aizvāc no ūdensvada ūdens hloru, kas neļauj augt baktērijām), ūdens filtrs, ko ievieto akvārijā (baktēriju mājvieta), un zivju barība. Baktērijas audzē, akvārijā regulāri ieberot nelielu daudzumu zivju barības, tā it kā tajā jau atrastos zivis vai citi iemītnieki. Baktēriju augšanu var pārbaudīt, izmantojot zooveikalos iegādājamos amonjaka/amonija, nitrītu un nitrātu testus. Sākumā ar tiem ūdenī būs novērojams tikai amonjaks/amonijs. Pieaugot derīgo baktēriju kolonijām, akvārija ūdenī sāks parādīties nitrīti un visbeidzot — nitrāti.
Koraļļu Jūras Salas
Teritorija tika izveidota 1969. g., atdalot to no Kvīnslendas. 1997. g. tā tika paplašināta, iekļaujot 800 km uz dienvidiem esošos Midltona un Elizabetes rifus.