cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viņpus
5. sezona
Seriāla piektā (pēdējā) sezona sākas ar notikumiem 2036. gadā. Kā bija brīdinājis Septembris, Novērotāji no tālas nākotnes, izpostījuši savu Zemi, pārvietojās laikā uz 2015. gadu un veica Tīrīšanu. Viņi iznīcināja daudzus cilvēkus, bet izdzīvojušos pakļāva savai kontrolei, un sāka pārveidot planētas vidi, lai tā būtu vairāk piemērota tieši viņiem. "Viņpus" komandai izdevās izglābties, ieslēdzot sevi dzintarā, un tā atkalapvienojās, pateicoties Henrietai — "Etai" (Georgina Haig), Pītera un Olīvijas pieaugušajai meitai, kas pazuda neilgi pēc Novērotāju ierašanās 2015. gadā. Volters viņai un Septembrim atklāj, ka ir izstrādājis plānu, kuru vairs neatceras, kā uzvarēt Novērotājus, šis plāns ierakstīts vairākās videokasetēs, kas atrodas dzintarā ieslēgtajā laboratorijā. No kasetēm viņi uzzina par plāna sastāvdaļām. tajās redzams arī Novērotājs — bērns, kuru sauc Maikls, un ir netiešas norādes, ka plāna izstrādē bijis iesaistīts cilvēks, vārdā Donalds. Eta iet bojā. Izrādās, ka Donalds ir Septembris, kuram Novērotāja pilnvaras tikušas atņemtas par sadarbošanos ar "Viņpus" komandu, un ka Maikls ir viņa ģenētisks dēls, kas tālā nākotnē mērķtiecīgi audzēts kā anomālija. Donalds atklāj plānu: Maikls ir jānosūta uz 2167. gadu, kad uzsākušies ģenētiski eksperimenti, attīstot cilvēka intelektu uz emociju rēķina, šo eksperimentu rezultātā izveidojās Novērotāji. Ja viņi ieraudzītu Maiklu, kuram ir gan emocijas, gan intelekts, eksperimenti tiktu apturēti, un Novērotāji nekad nerastos. Mēģinot ar Maiklu doties uz nākotni, lai realizētu plānu, Donalds pēdējā mirklī tiek nošauts. Volters, kurš nojauta, ka viņam nāksies upurēt sevi, ņem Maiklu pie rokas un dodas uz nākotni. Kā viņi bija paredzējuši, viss, kas noticis pēc 2015. gada, mainās, Novērotāju iebrukums nenotiek, un Pīters, Olīvija un Eta dzīvo mierīgu dzīvi. Pīters saņem pēdējo vēstuli no Voltera — uzzīmētu baltu tulpi.
Paralēlais Visums
Liela daļa seriāla "Viņpus" notikumu ir saistīti ar paralēlo Visumu, kas ir līdzīgs mūsu Visumam, taču ar daudzām vēsturiskām atšķirībām. Būtiska atšķirība ir 11. septembra notikumos; kaut šie notikumi norisinājās arī paralēlajā Visumā, taču Pasaules Tirdzniecības centru uzbrukums neskāra, un Dvīņu torņi paralēlajā pasaulē joprojām stalti slejas Manhatanas debesīs. Dienvidu tornī atradās Viljama Bella birojs, kas redzams vairākās sērijās. Filmas veidotāji bija ļoti ieinteresēti "pasaules veidošanā" un izveidoja to ar daudzām detalizētām atšķirībām. Paralēlais Visums viņiem ļāva parādīt, "kā mazas izvēles, ko izdarāt, ietekmē jūs kā personu un izmaina jūsu dzīvi lielos vilcienos" (Dž. Pinkners). Taču viņi arī saprata, ka paralēla Visuma koncepcija skatītājiem varētu šķist mulsinoša. Lai no tā izvairītos, viņi pasauli raksturojošus elementus ieviesa pakāpeniski, lai pirmo divu sezonu laikā skatītājus pamazām sagatavotu lielākai atklāsmei otrās sezonas finālā un trešās sezonas gaitā. Dž. H. Vimans paziņoja, ka viņš bieži stāstot idejas par paralēlo Visumu savam tēvam, lai redzētu, vai tās ir loģiskas, un veicot izmaiņas scenārijā, ja viņa tēvs uzskatot tās par mulsinošām. Šādā veidā attīstot sižetu, filmas veidotājiem radās riskanta iespēja veidot "divas izrādes vienā", pastāstot par notikumiem un personām paralēlajā pasaulē, un gandrīz nemaz šīs sižeta līnijas nesaistot ar mūsu Visumā notiekošo.
Glifu kods
Pirms reklāmas pauzēm tiek parādīti glifi — dažus mirkļus uz ekrāna ir redzams attēls — tauriņš, pārgriezts ābols, jūraszirdziņš, plauksta u.t.t. Katrā no šiem attēliem ir dzeltens punkts, kas var atrasties dažādās attēla vietās. Dž. Dž. Eibramss kādā intervijā atklāja, ka šiem katrā sērijā redzamajiem glifiem ir apslēpta jēga. "Tas ir kaut kas, ko mēs darām, domāts tiem cilvēkiem, kas tam seko un vēlas noskaidrot, kas tas īsti ir, taču tas nav nekas tāds, kas skatītājiem būtu jāapsver filmas skatīšanās laikā." Šeit izmantots vienkāršs aizstāšanas šifrs — katrs glifs atbilst kādam alfabēta burtam. Filmas veidotāji šo šifru izmantoja, lai uzsvērtu katras sērijas t.s. tematisko vārdu, piemēram, pilotsērijā parādītie astoņi glifi izveido vārdu "novērotājs" (observer). Glifi ir saistīti arī ar dažiem no tiem paņēmieniem, kādus Volters lieto, lai atrisinātu lietas, piemēram, tauriņš (kode) sērijā "Džohari logs", jūraszirdziņš DNS molekulā sērijā "Bišopa atdzimšana". Sērijā "Džeksonvilla" vairāki glifi ir redzami uz dienas aprūpes centra sienām. Visu seriālā redzamo glifu atšifrējums ir pieejams Fringepēdijā.
Ievadtitri
Seriāla ievadtitros glifi mijas ar vārdiem, kas saistīti ar "viņpus robežas" zinātnes tēmām, piemēram, "teleportācija" vai "tumšā matērija". Trešās sezonas darbība risinājās galvenokārt paralēlajā Visumā, šai sezonai tika izveidoti jauni ievadtitri, lai gan līdzīgi pēc formāta, taču atšķirībā no pirmajās divās sezonās lietotās zilās krāsas tie tonēti sarkanā krāsā, kā arī izmantoti citi "viņpus" zinātni raksturojoši vārdi kā "hipnoze", "neirozinātne". Šī krāsu atšķirība ir rosinājusi dažus filmas cienītājus dēvēt mūsu Visumu par Zilo, bet paralēlo — par Sarkano. Trešās sezonas sērijā "Ieiešana" (Entrada), kurā darbība paralēli norisinās abos Visumos, ievadtitru versija ir kombinēta no abām krāsām — gan zilās, gan sarkanās. Divām atskata (flashback) sērijām ievadtitri ir astoņdesmito gadu tehnoloģiju un valodas stilā, izmantojot, piemēram, frāzes "personālie datori", "gēnu inženierija". Trešās sezonas antiutopiskās noslēguma sērijas "Mūsu nāves diena" (The Day We Died) ievadtitru krāsa ir melna, bet frāzes — bezcerīgas. Ceturtās sezonas ievadsērija "Ne šeit, ne tur" (Neither Here Nor There) ieviesa dzintarkrāsas ievadtitrus, kas lietoti gandrīz visās šīs sezonas sērijās. Ceturtās sezonas sērijai "Vēstules caurbraucot" (Letters of Transit), kā arī visām piektās sezonas sērijām ir vēsi pelēks ievadtitru tonis, izmantotās frāzes raksturo to, ko cilvēki šajā nākotnē ir zaudējuši — "prieks", "brīva griba", "brīvība". Vienā no ievadtitru kadriem īsu mirkli redzami vārdi "Novērotāji ir šeit", taču tos var pamanīt tikai tad, ja ievadtitrus skatās videoierakstā, kadru pa kadram.
Lomās
un citi aktieri.
Skatīt arī
Mistikas elementi seriālā "Viņpus"
Džošs Ričardsons
Džošua Maikls Ričardsons (en; dzimis Oklahomas štatā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. 2022. gadā pārstāv NBA klubu Sanantonio "Spurs".
Karjera
Dž. Ričardsons aizvadīja pilnas četras sezonas koledžu līgā NCAA, pārstāvot Tenesijas Universitātes komandu.
2015. gada NBA draftā Maiami "Heat" viņu izvēlējās ar kopējo 40. numuru otrajā kārtā. Pirmajā NBA sezonā Dž. Ričardsons spēlēja arī G Līgas komandā Sioux Falls Skyforce, taču "Heat" sastāvā devās laukumā 52 spēlēs. Sākot ar trešo NBA sezonu viņš nostiprinājās Maiami komandas starta pieciniekā un sekojošajās sezonās ir bijis tikai pamatsastāva spēlētājs gan šajā, gan citos klubos.
2019. gada jūlijā "Heat" aizmainīja Dž. Ričardsonu uz Filadelfijas "76ers" maiņā, kuras rezultātā Maiami komanda ieguva Džimiju Batleru. Pēc vienas sezonas "76ers" sastavā viņš tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks" pret Setu Kariju (kopā ar Dž. Ričardsonu Filadelfijas komanda atdeva arī otrās kārtas drafta izvēli). Pēc vienas sezonas "Mavericks" sastāvā, kurā Dž. Ričardsons nespēlēja gaidītajā līmenī, viņš tika aizmainīts uz Bostonas "Celtics" pret centra spēlētāju Mozesu Braunu. Bostona nospēlēja nepilnu sezonu līdz 2022. gada februārī kopā ar Romeo Langfordu tika aizmainīts uz Sanantonio "Spurs" pret Deriku Vaitu.
Fransisko Silva
Fransisko Silva (es, dzimis ) ir bijušais Čīles futbolists, pussargs, Čīles futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā basketbola līga (ASV)
Nacionālā basketbola līga (NBL) bija profesionāla vīriešu basketbola līga ASV, kas dibināta 1937. gadā. Pēc 1948.-1949. sezonas, tā apvienojās ar Amerikas Basketbola asociāciju (BAA), lai izveidotu Nacionālo basketbola asociāciju (NBA).
Vēsture
Šīs līgas priekšgājējs bija Vidusrietumu basketbola konference (MBC) 1935. gadā. 1937. gadā tā mainīja savu nosaukumu, cenšoties piesaistīt lielāku auditoriju.
Komandas
Piezīme: * apzīmē komandu, kas šobrīd spēlē NBA.
Vikipēdija grieķu valodā
Vikipēdija grieķu valodā (el, Helleniké Vikipaídeia) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija grieķu valodā. Pirmais ieraksts Vikipēdijas grieķu valodas versijā izveidots.
Sprakšķuveidīgās vaboles
Sprakšķuveidīgās vaboles (Elateriformia) ir visēdāju vaboļu apakškārtas (Polyphaga) infrakārta. Sprakšķuveidīgo vaboļu infrakārtā ir 27 dzimtas, kas iedalītas 5 virsdzimtas. Infrakārtas lielākās dzimtas ir krāšņvaboļu dzimta (Buprestidae) ar 15 000 sugām un sprakšķu dzimta (Elateridae) ar 10 000 sugām.
Samuils Gurevičs
Samuils Gurevičs (1882—1941) bija Ludzā dzimis ebreju ārsts, kas atstāja lielu ieguldījumu cīņā pret tuberkulozi, specializējās plaušu slimību ārstēšanā. Vienlaicīgi viņš arī bija Ludzas ģimnāzijas ārsts.
Dzīvesgājums
Bija brīvi praktizējošs ārsts. 1929. gadā ierīkoja privātu slimnīcu. Savā slimnīcā, kurā bija 20 gultas, Samuils Gurevičs iekārtoja rentgena kabinetu, kā arī analīžu laboratoriju (pirmo reizi dokumentos šī slimnīca minēta 1930. gadā).
Kiberuzbrukums
Kiberuzbrukums ir indivīda vai organizācijas ļaunprātīgs un tīšs mēģinājums pārkāpt citas personas vai organizācijas informācijas sistēmu. Parasti uzbrucējs meklē kādu labumu no cietušā tīkla pārtraukšanas.
Samuils Gurevičs
Dzīvesgājums
Kad sākās karš, viņa ģimene neevakuējās. S. Gurevičs uzskatīja, ka vācieši viņu, augsti kvalificētu speciālistu, neaiztiks, taču viņš kļūdījās. Kļūdījās arī citas ebreju ģimenes, kuras palika okupētajā teritorijā un cerēja uz okupantu varas pretimnākšanu. Ienākot Ludzā, fašisti ierīkoja geto, sadzina tur visus vietējos ebrejus. Augusta beigās viņus visus nošāva netālu no Ludzas: daļu — Poguļankas silā, daļu — Garbaros. Atkāpjoties no Ludzas, fašisti uzspridzināja apriņķa slimnīcas un ģimnāzijas ēkas, kā arī nodedzināja ārsta Gureviča slimnīcu līdz pamatiem. Vecākie ludzānieši apstiprina, ka okupanti viņam tiešām kādu laiku ļāvuši strādāt un nošāvuši Daugavpils geto tikai neilgi pirms atkāpšanās. Tieši kad un kur, nav zināms, nav pat viņa kapa.
Avoti
Materiāli no Ludzas Novadpētniecības muzeja fondiem.
Kiberuzbrukums
Visizplatītākie kiberuzbrukumu veidi ir:
Kiberdrošība ir svarīga, jo kibernoziegumu izmaksas ir augstas, un incidenti var viegli aizņemt mēnešus, lai tos atklātu — bieži ar trešo pušu palīdzību.
Ričards Bērtons
Ričards Bērtons (en; dzimis Ričards Volters Dženkinss (Richard Walter Jenkins), miris ) bija velsiešu aktieris.
Bērtons aktiera karjeras laikā tika septiņas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai (no tām sešas nominācijas bija kategorijā "Labākais aktieris"), tomēr nevienu balvu viņš neieguva. Nominācijas bija par filmām "Mana māsīca Reičela" (My Cousin Rachel, 1952), The Robe (1953), Becket (1964), The Spy Who Came in from the Cold (1965), "Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas?" (1966), Anne of the Thousand Days (1969) un Equus (1977). Aktieris ir saņēmis divas Zelta globusa balvas, BAFTA kino balvu un Tony balvu kā labākais aktieris, kā arī saņēmis Grammy balvu par labāko ierakstu bērniem.
Nakts pastaigas
"Nakts pastaigas" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 2018. gadā. Filmas režisore un scenārija autore ir Lizete Upīte. Galvenās lomas ierunājuši Ieva Segliņa un Ģirts Krūmiņš.
Filma saņēma Lielā Kristapa balvas kategorijās "Labākais animācijas mākslinieks" un "Labākais skaņu režisors", bet kategorijās "Labākais animācijas režisors", "Labākā īsmetrāžas filma" un "Labākā debijas filma" tā saņēma nominācijas. Filma saņēmusi Grand Prix Fredrikstādes animācijas festivālā Norvēģijā.
Sižets
Kādu vakaru Anna kopā ar tēti mājās dodas caur mežu. Mežs vienlaicīgi ir gan apburošs, gan biedējošs, bet liesma - vienlaicīgi sargājoša un apžilbinoša.
Daugavas province
Daugavas province bija viena no piecām Pleskavas guberņas provincēm, ko 1772. gadā izveidoja pēc Inflantijas vaivadijas inkorporācijas Krievijas impērijas sastāvā. Tās centrs bija Daugavpils (Динабург).
Pēc ķeizarienes Katrīnas II rīkojuma Daugavas provinci 1775. gadā likvidēja. Pēc administratīvās reformas 1776. gada 4. septembrī bijusī Daugavas province tika sadalīta Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķos, kopā ar agrākajām Polockas un Vitebskas provincēm to iekļāva jaundibinātajā Polockas guberņā.
Berezaņa
Berezaņa ir pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Brovaru rajonā 75 km no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1616. gadā Kijivas vojevodistes Prejaslavļas stārastijas lustrācijā kā viena no salpetra izgatavošanas vietām. Kopš 1648. gada Perejaslavļas kazaku pulka sotņas pilsēta. Vairākkārt (1923-1933, 1934-1962) bijusi rajona centrs. Pilsētas tiesības kopš 1981. gada.
Somenlinna
Suomenlinna, vēsturiski pazīstama kā Sveaborga (sv), ir 18. gadsimtā celts cietoksnis, kas atrodas uz salām Somijas galvaspilsētas Helsinku pievārtē, uz dienvidaustrumiem no pilsētas centra. 1991. gadā cietoksnis tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Cietoksni, lai pret Krieviju aizsargātu Helsinku ostu, 1748. gadā uzsāka celt zviedri. Cietokšņa celtniecība bija zviedru militārā inženiera Augustīna Ērensverda (Augustin Ehrensvärd, 1710 – 1772) mūža darbs, kura kaps atrodas ciertokšņa teritorijā. 1808. gadā cietoksni ieņēma krievi. 1918. gadā, līdz ar neatkarīgās Somijas nodibināšanos, cietoksnis ieguva mūsdienu nosaukumu. Somenlinna kalpoja militāriem mērķiem līdz 1973. gadam, kad to nodeva civilā lietošanā. Mūsdienās cietoksnis ir populārs tūrisma objekts.
Koja
Koja ir Ventas kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes un Kuldīgas novados.
Izteka - pie Kalvenes. Iesākumā tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē pagriežoties uz ziemeļaustrumiem. Lielākās pietekas - Bērzkrogupīte, Kukuļupīte un Strautupīte. Caurtek Rudbāržu dzirnavdīķi. Ietek Ventā pie Lēnu baznīcas. Koju šķērso valsts autoceļi A9 (Rīga (Skulte) — Liepāja), V1295 (Turlava – Valtaiķi – Kalvene – Embūte), V1274 (Rudbārži – Rudbāržu internātskola) un P116 (Kuldīga — Skrunda — Embūte). Upes krastos atrodas Laukmuiža, Vidsmuiža un Internātskola.
Klebēķītis
Klebēķītis (arī Klabēķis, Klabēķu ezers, Klebekļu ezers, Klebeķis, Klebeķu ezers, Klebēķis) ir caurteces ezers Cēsu novada Vecpiebalgas pagasta rietumu daļā.
Krasti - zemi, pieejami. Ir piebraukšanas iespējas. Ezerā ietek grāvis, iztek grāvis uz Gauju (Meirupīti).
Eiboja
Eiboja (el) ir, pēc Krētas, otra lielākā Grieķijas sala. No kontinentālās Beotijas Eiboju atdala Eiripa šaurums.
Sala ir Tesālijas grēdas pagarinājums dienvidaustrumu virzienā. Augstākā virsotne - 1743 metrus augstais Dirfiss. Jau no seniem laikiem biezāk apdzīvots ir uz kontinentu vērstais salas rietumu krasts, austrumu krasts ir klinšains, bez dabiskām ostām.
Senākie salas iedzīvotāji bija abanti. Sengrieķu laikos sala bija pazīstama kā Makrisa, Doliče, Abantija, Hellopija. Ievērojamākās Eibojas pilsētas bija Halkida un Eretreja. Halkida nodibināja vairākas kolonijas Sicīlijā un Itālijā. Eibojas grieķu alfabēta variants caur Kūmām pie Neapoles nokļuva Romā un kļuva par pamatu latīņu alfabētam. Abas pilsētas vairākos karos, nostiprinoties Atēnām, pamazām zaudēja ietekmi. 322. gadā pirms mūsu ēras salā mira Aristotelis. 2. gadsimtā pirms mūsu ēras Eiboja nokļuva Romas republikas sastāvā. 14. gadsimtā Eiboja nokļuva Venēcijas valdījumā. 1470. gadā tā nonāca Osmaņu impērijas sastāvā, līdz 1830. gadā nodibinājās neatkarīgā Grieķijas valsts.
Senatnē Eibojā ieguva dzelzi un varu, bet mūsdienās - magnezītu, lignītu un niķeli. Arī mūsdienās, tāpat kā senatnē, salā iegūst marmoru.
Klebēķis
Klebēķis var būt:
Helēna Ledus
Dzīvesgājums
Helēna Ledus (pirms uzvārda latviskošanas Helēna Eisberga) dzimusi 1912. gada 1. novembrī Tukuma apriņķa Zebrenes pagasta skolā, kur tēvs Roberts bija skolotājs. Māte Marija, dzim. Bulle. Helēna mācījās Bikstu un Jaunpils pamatskolā. 1932. gadā viņa beidza Jelgavas Valsts skolotāju institūtu.
No 1932. līdz 1938. gadam H. Ledus studēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātātē un absolvēja to ar dabas zinātņu kandidāta grādu. 1937. gadā H. Ledus sāka strādāt kā subasistente Augu morfoloģijas un sistemātiskās botānikas katedrā, bet ar 1938. gada rudens semestri bija jaunākā asistente.
H. Ledus piedalījās 1938. gadā Fenno-Baltijas augu ģeogrāfu konferencē Helsinkos un Olandes salās. H. Ledus darbojās žurnāla "Daba un Zinātne" redakcijas komisijā.
Helēna Ledus bija precējusies ar latviešu biologu, botāniķi Kārli Starcu. Otrā pasaules kara beigās ģimene devās bēgļu gaitās. 1950. gadā viņi ieceļoja ASV un apmetās Indianapolisā. Tur K. Starcs strādāja "pie kāda miljonāra 40 akru lielā parkā", par dārznieka palīgu. 1952. gada jūlijā, atgriežoties no Latviešu spēlēm Čikāgā, viņas padēls Gunārs gāja bojā autokatastrofā. 1953. gada 2. februārī mira viņas vīrs Kārlis Starcs. Helēna Starca palika viena ar dēlu Jāni (dzimušu 1943. gadā). Viņa iestājās Indianapolisas Baltera Universitātē un studēja mikrobioloģiju (1954—1955). Jau studiju laikā Helēna sāka strādāt Marion County General slimnīcā, kur nostrādāja līdz pat aiziešanai pensijā 1979. gadā.
Helēna Starca bija Indianapolisas Zinātņu Akadēmijas biedre, Indianopolisas latviešu akadēmiskās kopas valdes locekle un aktīva dalībniece, aktīvi iesaistījās sabiedriskajā dzīvē un latviešu ev. luteriskās draudzes darbā.
Helena Starca mirusi Indianapolisā 2005. gada 3. janvārī.
110. zinātnieces dzimšanas dienā LU Muzejs izveidojis viņai veltītu virtuālo izstādi savā vietnē "Neaizmirstamās biogrāfijas".
Darbi
Helēnas Ledus botāniķes karjeru nežēlīgi pārtrauca Otrais pasaules karš. Viņas pirmās publikācijas un ievāktie herbārija materiāli (kas glabājas LU Muzeja herbārijā RIG) parāda, ka Latvija zaudējusi aizrautīgu dabas pētnieci.
Ārējās saites
https://dspace.lu.lv/dspace/bitstream/handle/7/61716/Raksts.pdf?sequence=1&isAllowed=y
Krustacelms
Krustacelms (arī Kristacelms, latgaliešu: Krystacalms) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 11 km no pagasta un novada centra Viļakas un 244,1 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P42 (Viļaka—Zaiceva—Krievijas robeža (Pededze)).
Eštons Ītons
2011. gada Pasaules čempionātā Tegu E. Ītons izcīnīja sudraba medaļu ar 8505 punktiem, zaudējot vienīgi tautietim Trejam Hārdijam. 2012. gada jūnijā E. Ītons laboja Romanam Šebrlem piederējušo pasaules rekordu desmitcīņā, uzlabojot to par 13 punktiem līdz 9039 punktiem. E. Ītons uzvarēja arī Londonā, 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā un 2015. gada Pasaules čempionātā Pekinā.
IAAF atzina E. Ītonu par 2015. gada labāko vieglatlētu.
Super FM Gada Top 40 (1997)
Šis ir radiostacijas Super FM 1997. gada noslēguma Top 40.
Gada Top 40 sastādīšanas princips
Gada Top 40 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 20. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 20 sarakstā. No visām Top 20 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 40.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 20, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 20 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 19. vietu, tad 19 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 20 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 21 punkts. Veidojot Top 40, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 20, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Serbija 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Serbija piedalījās  2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā no 2012. gada 27. jūlija līdz 12. augustam. Serbijai šīs bija trešās vasaras olimpiskās spēles, kopš tās debijas 1912. gadā.
Serbijas olimpisko komandu 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs veidoja 116 sportisti (80 vīrieši un 36 sievietes), kuri startēja 15 olimpiskajos sporta veidos. No individuālajiem sporta veidiem visvairāk sportistu, 14 sportisti, startēja vieglatlētikā. Šajās olimpiskajās spēlēs Serbija bija pārstāvēta vairākos komandu sporta veidos: rokasbumba (vīriešu komanda), ūdenspolo (vīriešu komanda) un volejbolā (gan vīriešu, gan sieviešu komanda). Serbija pirmo reizi debitēja boksā, džudo, smaiļošanā un kanoe airēšanā un tekvondo.
Ievērojamākie Serbijas sportisti šajās vasaras olimpiskajās spēlēs bija tauriņstila peldētājs, olimpiskā sudraba medaļnieks Milorads Čavičs un pasaules tā laika spēcīgākais vīriešu tenisa pārstāvis, olimpiskā sudraba medaļnieks Novaks Džokovičs. Sporta šāvēja, olimpiskā čempione Jasna Šekariča bija vecākā dalībniece Serbijas komandā: viņai šīs bija 7. vasaras olimpiskās spēlēs, tādējādi kļūstot par pieredzi bagātāko Serbijas sportisti. Savukārt sporta šāvējam Nemanjam Mirosavļevam un augstlēcējam Dragutičam Topičam šīs bija 6. vasaras olimpiskās spēlēs. Serbijas komandas jaunākais pārstāvis bija peldētājs Dušans Mandičs (18 gadi).
Serbijas karognesējs 2012. gada vasaras olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija tenisists Novaks Džokovičs, savukārt noslēguma ceremonijā valsts karogu nesa tekvondo sportiste, olimpiskās zelta medaļas īpašniece, Milica Mandiča.
Džoko Vidodo
Džoko Vidodo (jv, dzimis ), zināms arī kā Džokovi, ir Indonēzijas politiķis, inženieris un komersants. Kopš 2014. gada oktobra ir Indonēzijas prezidents. Pēc kārtas viņš ir septītais Indonēzijas prezidents. Viņš ir pirmais Indonēzijas prezidents bez augsta ranga politiskās un militārās karjeras. No 2012. līdz 2014. gadam viņš bija Džakartas gubernators, bet pirms tam savas dzimtās pilsētas Surakartas mērs.
Tematiskā karte
Tematiskā karte ir objektīvi pamatota kartes, kas veltītas konkrētam tematam — procesam, parādībai, to kopām u.c. Tematisko karšu klāsts ir ļoti daudzveidīgs. Vienīgais, kas to daudzveidību ierobežo, ir tieši tematu dažādība, kas parasti aptver ne tikai objektus uz Zemes virsmas, bet arī dabaszinātņu, sociālos, ekonomiskos, vēsturiskos u.c. procesus.
Aldis Blumbergs
Aldis Blumbergs (dzimis Rīgā, miris ) bija latviešu jurists un politiķis, 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas KPV LV saraksta, vēlāk kļuvis par partijas "Vienotība" biedru.
Tematiskā karte
80% zinātniskās informācijas ir kartējamas, tāpēc praktiski nav iespējama joma, kur nenoderētu tematiskās kartes. Attīstoties kādas zinātnes progresam, pieaug arī tematisko karšu pieprasījums un aktualitāte. Tematisko karšu svarīgākās prasības ir zinātnisks korektums atbilstoši izmantošanas laikam un skaidrs vēstījums attiecībā uz izmantošanas mērķi.
Tematisko karšu īpašības:
Aldis Blumbergs
Dzīvesgājums
Dzimis 1969. gadā Rīgā. 1989. gadā Rīgas Industriālajā politehnikumā ieguva mēbeļu ražošanas tehnologa kvalifikāciju. Vēlāk studēja Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, 2003. gadā ieguva bakalaura grādu jurisprudencē, tad 2004. gadā sociālo zinātņu maģistra grādu Eiropas un starptautiskajās tiesībās. Strādāja zvērinātā advokāta Dēvija Elnioņa birojā un bija šķīrējtiesnesis Baltijas Reģionālajā šķīrējtiesā, vēlāk darbojās kā individuāli praktizējošs zvērināts advokāts.
Tematiskā karte
Tematisko karšu iedalījums pēc izmantošanas mērķa
Pēc izmantošanas mērķa kartes var iedalīt:
Aldis Blumbergs
Politiskā darbība
Pirms 13. Saeimas vēlēšanām 2018. gadā Aldis Blumbergs iesaistījās politikā un tika ievēlēts 13. Saeimā no partijas KPV LV saraksta (vēlākā "Par cilvēcīgu Latviju"). 2019. gadā darbojās arī kā Iekšlietu ministrijas parlamentārais sekretārs. 2019. gada jūnijā iekšlietu ministrs Sandis Ģirģens atbrīvoja A. Blumbergu no amata, lēmumu pamatojot ar viņa nespēju pietiekami pilnvērtīgi pildīt savus pienākumus, vienlaikus tika atbrīvoti visu KPV LV ministru parlamentārie sekretāri. 2020. gada 8. janvārī Aldi Blumbergu izslēdza no KPV LV 13. Saeimas frakcijas un 2020. gada septembrī viņš pievienojās partijai "Vienotība", balsojumos atbalstot "Jaunās Vienotības" Saeimas frakciju.
Tematiskā karte
Tematisko karšu struktūra
Struktūru veido:
Aldis Blumbergs
Politiskā darbība
Miris 2022. gada 17. jūlijā pēc ilgstošas slimības.
Tematiskā karte
Tematiskās kartes Latvijā
Pats tematiskās kartes jēdziens parādījās pagājušā gadsimta 20.-30.gados. Pirmās ar Latviju saistītās tematiskās kartes parādījās 19.gs. Tajās attēlota Latvijas teritorijas ģeoloģija, hidrogrāfija u.c. Padomju gados attīstīta bija ģeoloģisko karšu izveide. Viena no pirmajām atjaunotās Latvijas tematiskajām kartēm bija Latvijas mežu karte 1994.gadā.
Raudošie eņģeļi
Raudošie eņģeļi ir būtnes no britu zinātniskās fantastikas seriāla Doctor Who. Tie atgādina akmens statujas. Raudošie eņģeļi savus upurus nevis nogalina, bet pārvieto pagātnē. Eņģeļi spēj pārvietoties ļoti ātri, taču, ja uz tiem skatās, tie sastingst. Seriālā tie parādījās 2007. gadā sērijā Blink, pēc tam bija redzami The Time of Angels un Flesh and Stone (2010), kā arī The Angels Take Manhattan (2012), epizodiski parādījās The God Complex (2011), The Time of the Doctor (2013) un Hell Bent (2015).
Jau kopš pirmās parādīšanās seriālā Raudošie eņģeļi kļuva par, iespējams, populārākajiem un biedējošākajiem seriāla monstriem. Tēla radītājs Stīvens Mofats izskaidro tā popularitāti ar to, ka skatītājiem eņģeļu uzvedība atgādina bērnībā spēlētu ķeršanas spēli, un iedomu, ka jebkurā statujā var būt apslēpts Raudošais eņģelis.
Apraksts
Doktors domā, ka Raudošie eņģeļi "ir tikpat veci kā Visums (vai gandrīz tikpat veci), bet "neviens patiesi nezina, no kurienes tie nākuši". Viņš arī tos apraksta kā "visspēcīgāko, visnežēlīgāko dzīvības formas evolūciju, kas jebkad radusies". Raudošie eņģeļi ir neparasti monstri, jo tie savu upuri nenogalina, bet, izmantojot laika paradoksu, pārvieto laikā.
Pieskaroties cilvēkam, Raudošais eņģelis nosūta to pagātnē, uz laiku pirms šī cilvēka dzimšanas un pēc tam uzsūc potenciālo enerģiju no tiem gadiem, kurus upuris būtu nodzīvojis tagadnē. Doktors apraksta eņģeļus kā "Visuma psihopātus, kas nogalina jūs maigi", jo to upuri netiek sakropļoti un pagātnē var izdzīvot.
Savā parastajā formā Raudošie eņģeļi izskatās pēc spārnotu eņģeļu akmens statujām cilvēka lielumā, tērptām krokotā apģērbā, tie atgādina Viktorijas laikmeta kapu pieminekļus. Atskaitot spārnus, Raudošie eņģeļi ir līdzīgi Zemes cilvēkiem (ar divām rokām, divām kājām, divām acīm) pat tad, ja pasauli, kurā tie parādās, apdzīvo būtnes, kuras nelīdzinās cilvēkiem. To sejas parasti ir maigas un mierīgas. Taču tad, kad tie tuvojas upuriem, to izskats izmainās, tie kļūst šausminoši, ar nejaukām sejām un plaši atvērtām mutēm. Sērijā The Angels Take Manhattan bija redzami eņģeļi, kas līdzinās ķerubiem.
Kad tos nenovēro, tie var pārvietoties ļoti ātri un klusi. Viņu fenomenālais ātrums ļauj tiem pietuvoties upuriem par vairākiem metriem burtiski acumirklī. Taču, kad uz tiem skatās, tie sastingst un nepārvietojas. Eņģeļi nespēj apslāpēt šādu reakciju. Ja divi Raudošie eņģeļi vienlaikus skatītos viens uz otru, tie paliktu šādā "iesaldētā" stāvoklī, līdz uz tiem iedarbotos kāds ārējs spēks, kas tos izšķirtu. Lai to novērstu, tuvojoties upurim tie bieži ar roku aizsedz savas acis, tādēļ izskatās, it kā eņģeļi raudātu. Sekojot upurim, eņģeļi izmanto savu ātrumu, lai nenonāktu sastinguma stāvoklī.
Raudošie eņģeļi ir ļoti fiziski spēcīgi, lai gan tie reti nogalina savus upurus, jo tas izšķiež laika potenciālo enerģiju, ko eņģeļi varētu patērēt. Tie dod priekšroku no dzīviem upuriem iegūtai enerģijai, bet, ja nepieciešams, tie var izmantot citas enerģijas formas, piemēram, elektroenerģiju. Bez enerģijas eņģelis sāk deģenerēties un var atgriezties pārakmeņotā stāvoklī pat tad, ja uz to neskatās.
Ja Raudošā eņģeļa enerģija ir gandrīz izsīkusi, tas joprojām ir spējīgs kustēties, taču ļoti lēni. Ja eņģelis atkal papildinātu savu enerģiju, viņa spējas atjaunotos, taču tiek uzskatīts, ka šādā stāvoklī eņģelis enerģiju pats iegūt nevar. Ja eņģelis ilgstoši atradīsies izsalkuma stāvoklī, tas ar laiku var sadrupt gabalos.
Novērtējums
BBC veiktajā aptaujā, kurā balsoja 2000 žurnāla Doctor Who Adventures lasītāji, Raudošie eņģeļi ar 55% balsu tika atzīti par 2007. gada briesmīgākajiem monstriem, otro vietu ar 15% balsu ieņēma Meistars, bet trešo — daleki (4% balsu). Radio Times 2012. gadā veiktajā aptaujā, kurā piedalījās vairāk nekā desmit tūkstoši respondentu, Raudošie eņģeļi atkal ieguva daudz balsu kā labākie monstri — 49,4%, bet otro vietu ieņēma daleki ar 17% balsu.
Raudošie eņģeļi sastingst un nav spējīgi uzbrukt, ja tos mēģina novērot. Novērošanai ir svarīga loma arī kvantu mehānikā, kur lokālu slēptu vērtību eksistēšanu vai neeksistēšanu aplūko Dž. S. Bella teorēma.
Ernests Švehs
Ernests Aleksandrs Švehs (Ernst Alexander Schwech, 1819–1898) bija vācbaltiešu izcelsmes Rūjienas skolotājs, ērģelnieks, kordiriģents un grāmatu izplatītājs. Kopā ar Dikļu luterāņu mācītāju Juri Neikenu piedalījās 1864. gada Dikļu dziesmusvētku rīkošanā, 1866. gadā organizēja dziesmu dienu Rūjienā. Dibināja Rūjienas Zemkopības biedrību un Rūjienas Krājaizdevu kasi.
Dzīvesgājums
Dzimis 1819. gada 16. (28.) oktobrī Sējas muižas pārvaldnieka Johana Švēha un Katarinas Dorotejas Petersones ģimenē. Strādāja par palīgskolotāju Āraišu draudzes skolā (1835–1837) un skolotāju Rūjienas draudzes skolā (1837–1890). Savas skolas vajadzībām sarakstījis baznīcas vēsturi, ko skolēni pārrakstījuši. Līdztekus piepelnījās ar grāmatu iesiešanu, kā atkaļpārdevējs piedalījās K. Kaktiņa grāmatu izplatīšanas pasākumā (1842). Piedalījās J. Cimzes “Dziesmu rotas” izstrādāšanā (l872).
Miris 1898. gada 5. (17.) jūnijā Rūjienā.
PEC Zwolle
PEC Zwolle ir profesionāls Nīderlandes futbola klubs no Zvolles. Klubs ir dibināts 1910. gadā, pašlaik spēlē Eredivisie, Nīderlandes futbola augstākajā līgā. Mājas spēles komanda aizvada MAC³PARK stadionā, kura ietilpība ir 14 000 vietu. Klubs ir ieguvis KNVB kausu 2014. gadā. Labākais sasniegums Eredivisie ir sestā vieta 2015. gadā.
TacSat-3
TacSat-3 (Tactical Satellite 3) bija ASV militārs eksperimentālo kosmisko aparātu programmas TacSat pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2009. gadā un darbojās līdz 2012. gadam.
Pavadoņa platformu ORSMB piegādāja uzņēmums Alliant Techsystems. Kosmiska aparāta integrāciju veica Gaisa spēku Pētniecības laboratorijas (AFRL) Kosmisko aparātu direktorāta rūpnīca Kirtlendas Gaisa spēku bāzē Ņūmeksikā.
TacSat-3 bija iekļauti trīs atšķirīgi instrumenti:
TacSat-3 kalpoja par prototipu aparātam ORS-1, ko palaida 2011. gadā.
TacSat-3 tika palaists 23:55 UTC ar nesējraķeti Minotaur I no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta starta laukuma LP-0B. Kopā ar to orbītā tika ievadīti pavadoņi PharmaSat, AeroCube 3 un HawkSat.
Pavadonis beidza operatīvo darbību un tika nodots Kosmosa un raķešu sistēmu centram (Space and Missile Systems Center).
20:04 UTC (±15 min) TacSat-3 iegāja Zemes atmosfērā un sadega.
Kamera (ierīce)
Kamera ir optiska ierīce ar kuru var uzņemt gan nekustīgus attēlus, gan kustīgus attēlus. Lielākā daļa kameru var uzņemt 2D attēlus, savukārt daži uzlaboti modeļi var uzņemt 3D attēlus. Nekustīgus attēlus iegūst ar fotoaparātu; nereti vārds ‘kamera’ tiek izmantots kā sinonīms terminam ‘fotoaparāts’. Kustīgu attēlu, vienlaicīgi ierakstot skaņu, iegūst izmantojot videokameru.
Pamatā lielākā daļa kameru sastāv no noslēgtas kastes (kameras korpusa) ar nelielu caurumu (apertūra), kas ļauj gaismai iziet cauri un uzņemt attēlu uz gaismas jutīgas virsmas (parasti digitālā sensora vai fotofilmas). Kamerām ir dažādi mehānismi, lai kontrolētu, kā gaisma nokrīt uz gaismas jutīgās virsmas, tostarp objektīvi, kas fokusē gaismu, un aizvars, kas nosaka laiku, cik ilgi gaismjutīgā virsma tiek pakļauta gaismai.
Juris Būmeisters
Juris Būmeisters (dzimis, miris ) bija latviešu disidents un nacionālās pretošanās kustības dalībnieks.
Kamera (ierīce)
Fotokamera ir galvenais instruments fotogrāfijas mākslā. Uzņemtos attēlus vēlāk var reproducēt, izmantojot tādus procesus kā digitālā attēlveidošana vai fotogrāfiju drukāšana. Līdzīgas mākslas jomas kustīgu attēlu kameru jomā ietver filmas, videogrāfiju un kinematogrāfiju.
Juris Būmeisters
Dzīvesgājums
Dzimis Jekaterinburgas apgabalā Krievijā sociāldemokrātu Kārļa un Agneses Būmeisteru ģimenē. Bez Jura ģimenē auga arī brālis Valentīns un jaunākā māsa Rute. Iedvesmojoties no sava tēva, kas bija aktīvs sociāldemokrāts un pirmo Latvijas Republikas Saeimas  sasaukumu deputāts, Juris Būmeisters jau agrā jaunībā iesaistījās sociāldemokrātiskajā kustībā. Ieguva inženiera izglītību.
Kamera (ierīce)
Vārds kamera cēlies no camera obscura, kas latīņu valodā nozīmē "tumšā kamera" un attiecas uz oriģinālo ierīci, ko izmanto, lai projicētu 2D attēlu uz līdzenas virsmas. Mūsdienu fotokamera attīstījās no camera obscura. Pirmo pastāvīgo fotogrāfiju 1825. gadā uzņēma Nisefors Njeps.
Balāde par gulbi
"Balāde par gulbi" ir viena no grupas "Pērkons" pirmā albuma "Mākslas darbi" dziesmām ar Jura Kulakova mūziku un Māra Melgalva vārdiem.
Juris Būmeisters
Dzīvesgājums
Padomju okupācijas laikā Juris Būmeisters strādāja Baltijas Zivsaimniecības zinātniskās pētniecības institūtā un pētīja elektrisko zveju. Viņš sazinājās ar trimdā esošajiem LSDSP pārstāvjiem un publicēja informāciju dažādos Rietumeiropas sociāldemokrātu izdevumos. 1980. gada jūlijā Juris Būmeisters uzrakstīja "Latvijas pamatiedzīvotāju memorandu", kurā bija lūgta starptautiskā palīdzība tautas nobalsošanas rīkošanai par Latvijas izstāšanos no PSRS. Memorandu bija plānots nolasīt Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas konferences laikā Madridē, to parakstīja 36 cilvēki.
Balāde par gulbi
M. Melgalva dzejolis "Balāde par gulbi" bija iekļauts viņa pirmajā grāmatā "Meldijās iešana". Ironiski Latvijas PSR Dabas aizsardzības biedrībai veltītā “Balāde par gulbi” atskaņota Melgalva autorvakarā, kas bija pirmais oficiālais grupas "Pērkons" koncerts. Pēc 1983. gada janvāra koncertiem grupa tika aizliegta sakarā ar "programmas zemo ideoloģisko līmeni, nepieņemamo grupas dalībnieku izskatu un neciešamu publikas uzvedību". Grupa mājas apstākļos ierakstīja albumu "Mākslas darbi", kas magnetofona lentēs nelegāli izplatījās visā Latvijā. Kad 1992. gadā "Mikrofona aptauja" rīkoja konkursu par to gadu populārākajām dziesmām, kad aptauja nenotika, dziesma "Pie baltas lapas" skatītāju balsojumā tika atzīta par 1983. gada iecienītāko dziesmu. Pirmajā trijniekā iekļuva arī "Balāde par gulbi".
Juris Būmeisters
Dzīvesgājums
Memoranda melnrakstu VDK atrada kratīšanas laikā J. Būmeistera dzīvesvietā, 1980. gada 18. novembrī PSRS Valsts drošības komiteja (Čeka) apcietināja Juri Būmeisteru un Daini Lismani, apsūdzot viņus spiegošanā (viņi it kā bija nodevuši ārzemniekiem jūras šelfa kartes), dzimtenes nodevībā un par aizliegtām operācijām ar valūtu. Latvijas PSR Augstākā tiesa 1981. gada jūnijā J. Būmeisteram piesprieda 15 gadu cietumsodu un ieslodzīja Permas apgabala Kučinas Gulagā Perma-36. Pēc astoņiem apcietinājumā pavadītiem gadiem 1988. gadā, pateicoties Eiropas Parlamenta un Rietumeiropas sociāldemokrātisko partiju protestiem viņu atbrīvoja. 1993. gadā Latvijas Augstākās tiesas prezidijs visas inkriminētās apsūdzības atzina par nepamatotām. Miris, apglabāts 1. Meža kapos Rīgā.
Balāde par gulbi
2018. gadā „Balāde par gulbi" ieguva 88. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Juris Būmeisters
VDK kartotēka
Jura Būmeistera kartīte ar segvārdu Nikolajs atrasta publiskotajā VDK savervēto aģentu kartotēkas daļā, savervēšanas gads nav norādīts. Ieraksts liecina, ka kartīte rakstīta laikā, kad viņš izcieta sodu Permas lēģerī.
Dzejas grāmata
2018. gadā, pieminot Jura Būmeistera simtgadi, viņa mazdēls Kārlis Būmeisters izdeva vectēva dzejas grāmatu, to atklājot simboliskajā Raiņa un Aspazijas vasarnīcā 2018. gada 25. augustā.
Askolds Hermanovskis
Askolds Felikss Hermanovskis (dzimis (pēc vecā stila —  ), miris ) bija latviešu kalnu slēpotājs.
Dzīvesgājums
1931. gadā beidza mācības Rīgas pilsētas 1. ģimnāzijā un iestājās Latvijas Universitātes Arhitektūras fakultātē.
Hermanovskis bija pirmais sportists, kas Latvijā sāka nodarboties ar kalnu slēpošanu. Trenējās LU sporta klubā "Universitātes sports". Piedalījās, startēja kalnu slēpošanas divcīņā — nobraucienā ieņēma 54. vietu, taču slalomā tika diskvalificēts.
1936. gadā ar jahtu šķērsoja Atlantijas okeānu no Plimutas Anglijā uz Masačūsetsu ASV. Pēc tam apmetās uz dzīvi Bermudu salās.
Pēc ilgas slimības miris 1967. gada 18. augustā Ņujorkā.
Kulpene
Kulpene (arī Kuļpine, Kulpine) ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 12 km no pagasta un novada centra Viļakas un 241 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Kulpenes ezera austrumu krastā.
Muzikanti
Muzikanti (agrāk Cūcēnciems vai Cūcēnu sādža) ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Svētes pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidos Svētes upes labajā krastā 10 km no pagasta centra Svētes, 19 km no novada domes Jelgavā un 71 km no Rīgas.
Kolumbijas sieviešu futbola izlase
Kolumbijas sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Kolumbiju starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Kolumbijas Futbola fererācija.
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā debitēja 2011. gadā. 2015. gada Pasaules kausā iekļuva astotdaļfinālā, kur piekāpās ASV izlasei. Labākais sasniegums ir iekļūšana ceturtdaļfinālā 2023. gadā. Divas reizes komanda ir spēlējusi vasaras olimpiskajās spēlēs. Dienvidamerikas čempionātā Copa América Femenina trīs reizes Kolumbijas izlase ir ieguvusi otro vietu (2010, 2014, 2022). 2019. gadā uzvarēja Panamerikas spēlēs.
2023. gada jūnijā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 25. vietā.
Īssavienojums (dziesma)
"Īssavienojums" ir grupas "Prāta Vētra" singls ar Renāra Kaupera mūziku un vārdiem.
Dziesmas angliskā versija "My Star" ieskaņota 2000. gadā Anglijā sadarbībā ar producentu Toniju Mensfīldu. Kompānija EMI dziesmu izdeva visā Eiropā un tā parādījās dažādu radiostaciju dziesmu tabulās, “My Star”/ “Īssavienojums” tika atzīta par 2000. gada radiohitu Latvijā. Izdota "Prāta Vētras" Labāko dziesmu izlasē (2000).
2018. gadā "Īssavienojums" ieguva 89. vietu Radio SWH organizētajā LVtop100 aptaujā.
Johans Gotlībs fon Volfs
Dzīvesgājums
Dzimis 1756. gada 19. martā Vites muižā Rīgas guberņas galma tiesas priekšsēdētāja Sigismunda Ādama Volfa (1702—1766) un viņa sievas Kristīnes, dzimušas Štefenes (Steven), ģimenē. Pēc Septiņgadu kara (1756—1763) un tēva nāves viņš bija pāžs Saksijas-Meiningenes hercoga galmā. No 1778. gada Saksijas kūrfirsta kambarjunkurs un Drēzdenes grenadieru gvardes leitnants.
Pēc atgriešanās dzimtenē Katrīnas II valdīšanas laikā kļuva par Valkas apriņķa maršalu (1783—1789) un Vidzemes guberņas landrātu (no 1798).
Savas dzīves laikā Volfs iegādājās Jaunlaicenes (Neu-Laitzen), Repjakalna (Reppekaln), Lūša (Luxenhof), Pidriķa (Friedrichshof tagad Vidriku mõis), Ziemera (Semershof), Māriņkalna (Marienstein), Vecgulbenes (Alt-Schwanenburg), Blomes (Blumenhof), Valmes jeb Tuges (Walmeshof), Lāzberģa (Fianden), Litenes (Lettin) un Stāmerienas (Stomersee) muižas.
Miris 1817. gada 7. jūlijā Jaunlaicenes muižā.
1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulks
1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulks bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu 15. ieroču SS grenadieru divīzijā 1944. gada 15. oktobrī Tornā.
Izveidošana
1. Rīgas latviešu brīvprātīgo policijas pulku pēc 1943. gada 1. augusta pavēles izveidoja pulkvežleitnants Roberts Osis no Latvijas pierobežas apsardzē iesaistītajiem Latviešu policijas bataljoniem, tas sastāvēja no 4 bataljoniem:
1. Rīgas pulkā apvienotajiem bataljonu karavīriem izsniedza otru zābaku pāri, svaigus formas tērpus un 1943. gada septembra vidū sapulcināja Latvijas-Baltkrievijas robežas tuvumā.
Dienesta gaitas
Pulka vienības 20. septembrī pārgāja robežu un uzsāka partizānu meklēšanas un apkarošanas operāciju, pulka štābam novietojoties Braslavā. Līdz oktobra beigām pulks šeit veica sardžu uzdevumus, taču ar partizāniem izvērtās tikai dažas nelielas sadursmes. Saskaņā ar pulka vienību komandieri liecībām, vairākkārt latviešu karavīri pret Sicherheitsdienst pārestībām aizstāvējuši vietējos iedzīvotājus.
1943. gada 1. novembrī 1. Rīgas pulku iesaistīja plašākas partizānu apkarošanas operācijas "Heinrich" īstenošanā, Hahtela grupā, taču jau 9. novembrī operācija tika steidzami pārtraukta, jo Sarkanajai armijai netālu no operācijas norises vietas bija izdevies pārraut fronti. Pārrāvuma likvidēšanā iesaistīja arī 1. Rīgas pulku, sākotnēji novietojot pozīcijās pie Nevedro ezera, bet no 22. novembra līdz 15. decembrim uz vispārējās līnijas Schary—Klinovoje ar fronti aptuveni 11 km garumā. 21. decembrī kaujā ievainoja pulka komandieri pulkvežleitnantu Osi, viņa vietā pēc ģenerālinspektora Bangerska ieteikuma iecēla pulkvežleitnantu Meiju.
Pulka vienības atpūtā tika novietotas Daugavpilī, Medumā, Subatē, Preiļos un Skaistā. 1944. gada 13. maijā, pēc komandiera Meijas lūguma, pulka vīri saņēma atļauju nēsāt rokas lenti ar uzrakstu "Lett. Freiw. Pol. Rgt. Rīga" (Latviešu brīvprātīgo policijas pulks Rīga).
Maijā pulks tika nosūtīts uz Viļņas apgabalu partizānu apkarošanas nolūkos, taču, tā kā šeit lielākā daļa bija poļu nacionālie partizāni, ar tiem tika panākts pamiers, Brīvības cīņu laika sadarbības vārdā; notika tikai viena apšaude ar poļu spēkiem un tā pati nejaušības pēc. Cīņas gan turpinājās ar sarkanajiem partizāniem. Jūlija vidū, sakarā ar ienaidnieka uzbrukumu, pulka pirmos trīs bataljonus pa dzelzceļu pārveda uz Grīvas staciju, savukārt IV bataljons tika iesaistīts Viļņas aizsardzībā. Pēc smagām kaujām IV bataljons 16. jūlijā atgriezās Rīgā vien 6 virsnieku un 42 instruktoru un kareivju sastāvā, bataljona 15. rota ap 100 vīru sastāvā gan tika piedalīta vācu spēkiem.
I, II un III bataljons tika norīkoti aizsardzības pozīcijās gar Silenes-Braslavas ceļu, kur gan tie bija izkliedēti starp vācu vienībām, 22. jūlijā vienības tālāk ar kauju atgāja uz Lielgantišķi rajonu, turpinot virzību un 25. jūlijā sasniedzot Skrudalienas augstieni, šeit tika izcīnītas smagas kaujas pret ienaidnieka pārspēku. Pulks virzību turpināja 29. jūlijā uz Subates rajonu. 17. augustā vienības sasniedza Aizkraukli, no kurienes izbrauca uz Bulduriem, kur 18. augustā sākās pulka pārformēšana, tajā iekļaujot izformēto 2. Liepājas pulka un 3. Cēsu pulka cīņasspējīgos vīrus. Pārformēšana tika daļēji pamatota ar pulka virsnieku neuzticamību vācu virsvadībai.
Pirms pārformēšanas pulkā bija palikuši 55 virsnieki, 213 instruktori un 647 kareivji, pēc pārformēšanas 24. augustā tas tika papildināts līdz 66 virsniekiem, 507 instruktoriem un 1490 kareivjiem. 4. septembrī pulks uzsāka pārgājienu uz Dundagu, to sasniedzot 9. septembrī. Šeit tika līdz 9. oktobrim tika veiktas apmācības, kad tika saņemta pavēle doties un Ventspili. Tur 11. oktobrī pulks ar kuģi atstāja Latvijas krastus un 13. oktobrī sasniedza Dancigu; tur pulka vīriem lika nodot visus ieročus un mantas.
1944. gada 15. oktobrī pulku pārvietoja uz Tornu, kur tas nonāca 15. ieroču SS grenadieru divīzijas pakļautībā, 26. novembrī tika pārsaukts par Ieroču SS grenadieru pulku "Rīga".
Borispiļa
Borispiļa ir pilsēta Ukrainā, Kijivas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā 35 km no valsts galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas, ietilpst tās aglomerācijā. Borispiļas rajona centrs. 6 km uz rietumiem no pilsētas atrodas Borispiļas starptautiskā lidosta, kas ir Ukrainas lielākā lidosta.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1015. gadā kā Letča (vai Ļto, Olto), kad pie Aļtes (Iļticas) upes netālu no pilsētas gāja bojā kņaza Vladimira dēls Boriss. Tajā vietā 1117. gadā tika uzcelta mūra baznīca. Letču 1239. gadā nopostīja mongoļu karaspēks. 1508. gadā tagadējās pilsētas teritorija nonāk klostera īpašumā un, domājams, iegūst tagadējo nosaukumu. 16. gadsimtā Borispiļai piešķirtas Magdeburgas tiesības, bet vēlākos laikos tā vairākkārt nopostīta.
Neiklostere
Neiklostere ir pilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā uz austrumiem no Vismāras. Āmtes centrs. Apdzīvota vieta veidojusies ap 1219. gadā celto klosteri. No 1648. līdz 1803. gadam apdzīvotā vieta ietilpa Zviedrijā. 1862. gadā no Ludvigslustes uz Neiklosteri pārcēla skolotāju semināri.
Vilkmuižas ezers
Vilkmuižas ezers ir ezers Talsu pilsētas ziemeļdaļā. Izvietojies subglaciālajā iegultnē, izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā. Krasti zemi, lēzeni, grūti pieejami, dibens — dūņains. Ietek grāvis pa pazemes cauruli no Talsu ezera, ziemeļu galā iztek Dzelzupe uz Stendi. Krasti apbūvēti. Ezera austrumu krastā Vilkmuižas kalns, rietumu — Krievragkalns. Austrumu krastā peldvieta. Mīt karūsa, līnis, asaris, rauda, rudulis, līdaka.
Ezerā senie kuršu 11.—14. gadsimta ugunsapbedījumi — valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.
Latviešu policijas pulki
Latviešu policijas pulki bija militāras latviešu brīvprātīgo vienības Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā, kas tika izveidotas, apvienojot pastāvošos policijas bataljonus starp 1943. un 1944. gadu, tika likvidēti 1944. gada beigās, apvienojot tos Ieroču SS latviešu lauku papildinājuma depo. Policijas pulki bija pakļauti augstākajam SS un policijas vadītājam Ostlandē, taču nonākot frontē nonāca aizsardzības iecirkņa atbildīgās divīzijas štāba pakļautībā.
Ragi (nozīmju atdalīšana)
Ragi var būt:
Latviešu policijas pulki
Izveidošana
Pēc 1943. gada 1. augusta pavēles četrus policijas bataljonus apvienoja 1. Rīgas policijas pulkā, 277. Siguldas kā I bataljonu, 278. Dobeles kā II bataljonu, 281-A. kā III bataljonu un 276. Kuldīgas kā IV bataljonu. Par pulka komandieri iecēla pulkvežleitnantu Osvaldu Meiju.
1944. gada februāra pirmajā pusē saformēja vēl divus pulkus - 2. Liepājas (no 22. Daugavas, 25. Abavas, 282-A. un 280-B. bataljoniem) un 3. Cēsu policijas pulku (no 317-F., 318-F., un 321-F. bataljoniem).
1944. septembra vidū no savrupdienesta policijas un aizsargiem tika saformēts vēl viens - 2. Kurzemes policijas pulks.
Dienesta gaitas
Pēc izveides un papildināšanas pulki turpināja izpildīt partizānu apkarošanas uzdevumu Latvijas pierobežā, 1. Rīgas pulkam piedaloties plašākajā operācijā Heinrich 1943. gada novembra sākumā.
No 1944. gada jūlija visus trīs pulkus iesaistīja kaujās Daugavpils rajonā, kur tie cieta smagus zaudējumus. Pēc atkāpšanās no Daugavpils pulkus novietoja Bulduros, kur augusta otrajā pusē 2. un 3. pulku apvienoja ar 1. Rīgas policijas pulku, ko oktobrī pārcēla vispirms uz Dundagu, bet pēc tam nosūtīja uz Vāciju. 2. Kurzemes policijas pulku, saformētu tikai 1944. septembra vidū, jau 1944. gada nogalē pārveda uz Dancigu un tālāk uz Tornu, kur kopā ar 1. Rīgas policijas pulku nodarbināja nocietinājumu būves darbos. Novembra beigās abus pulkus apvienoja sevišķā latviešu rezerves vienībā- Ieroču SS latviešu lauku papildinājuma depo (Waffen-SS Lettisches Feldersatz Depot).