cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiļki
Fiļki ir ciems Istras pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 310 km attālumā no Rīgas.
Eriks Geretss
Eriks Geretss (nl, dzimis ) ir Beļģijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja labās malas aizsarga pozīcijā, bijušais Beļģijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeras lielāko posmu aizvadījis Beļģijas komandā Standard Liege, ar ko izcīnījis divus Beļģijas Pirmās divīzijas titulus un vienu Beļģijas kausu, un Nīderlande s komandā PSV Eindhoven, ar ko izcīnījis sešus Eredivisie titulus, trīs Nīderlandes kausus un 1987–88. gada sezonā, kā komandas kapteinis, uzvarējis Eiropas kausā. Savas karjeras spožākajā brīdī Geretss tika uzskatīts par vienu no Eiropas labākajiem labās malas aizsargiem. Viņš tiek uzskatīts arī par vienu no visu laiku labākajiem Beļģijas futbolistiem.
Beļģijas futbola izlases sastāvā piedalījies 1982., 1986. un 1990. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1980. gada Eiropas čempionātā.
Kā treneris strādājis vairākos spēcīgos klubos. Viņš ir viens no sešiem treneriem, kuri ir uzvarējuši vismaz četros nacionālajos čempionātos (Beļģijā, Nīderlandē, Turcijā, Saūda Arābijā un Katarā).
Spēlētāja karjera
PSV
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Lierse
Club Brugge
Galatasaray
Al Hilal
Lekhwiya
Budas pils funikulers
Budas pils funikulers (hu) ir trošu dzelzceļš Budapeštā Ungārijā. Tas savieno Ādama Klārka laukumu un Sēčeņi ķēžu tiltu ar Budas pili. Dzelzceļu pārvalda Budapeštas masu transporta uzņēmums.
Dzelzceļa līnija tika atvērta 1870. gada 2. martā un kopš 1920. gada ir pašvaldības īpašumā. Funikulers tika iznīcināts Otrā pasaules kara laikā un atjaunots 1986. gada 4. jūnijā. Sākotnēji trošu dzelzceļu šķērsojuši divi gājēju tilti, taču 1900. gadā tie tika nojaukti pils dārza paplašināšanas dēļ. 1983. gadā, rekonstruējot funikulera sākotnējo dizainu, tilti tika atjaunoti.
Vēsture
Dzelzceļa līnijas celtniecība sākās 1868. gada jūlijā. Pirmais izmēģinājuma brauciens notika 1869. gada 23. oktobrī. Kopš 1870. gada 2. marta Budas pils funikulers ir publiski pieejams. Šis funikulieris bija otrais Eiropā, vienīgi Lionā Francijā tajā laikā bija līdzīga transporta sistēma.
Otrā pasaules kara laikā tika iznīcināti trošu dzelzceļa vagoni un termināli, vēlāk tika nojauktas visas atlikušās dzelzceļa detaļas. Tika apsvērta ideja trošu dzelzceļa vietā uzcelt eskalatorus. 1965. gadā tika pieņemts lēmums par funikulieru rekonstrukciju, kā arī radīti vairāki jauni līnijas plānojumi, taču būvdarbi tika atlikti. 1975. gadā tika uzsākti autobusa pārvadājumi starp abiem termināliem (līnija "V"), kas darbojās līdz dzelzceļa līnijas atjaunošanai 1986. gadā.
Tehniskie parametri
Līnijai ir šādi tehniskie parametri:
Alsviķu kalns
Alsviķu kalns, arī Alsviķa kalns, Alsviķa kols, ir paugurs Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Alsviķu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Alsviķu ciema dienvidrietumos. Kalns ir 400 m garš un 250 m plats vaļņveida morēnas paugurs, labi izceļas apkārtējā reljefā — klajš, ar stāvām nogāzēm, ko saposmo sengravas.
Andris Freibergs
Andris Freibergs (dzimis, miris ) bija latviešu scenogrāfs un pasniedzējs, Latvijas Mākslas akadēmijas (LMA) profesors (kopš 1996. gada), vairāk nekā 170 iestudējumu scenogrāfiju autors, veidoja scenogrāfiju arī teātra izrādēm citu valstu teātros.
Dzīvesgājums
Dzimis 1938. gadā Skrundas pagasta Videnieku mājās. Mācījās Skrundas Pumpura pamatskolā, 1957. gadā beidza mācības Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā, 1965. gadā absolvēja Latvijas Valsts Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu. No 1965. līdz 1973. gadam strādāja Drāmas teātrī kā mākslinieks inscenētājs, no 1973. līdz 1992. gadam — Jaunatnes teātrī kā galvenais mākslinieks, kopš 1993. gada bija galvenais mākslinieks Latvijas Nacionālajā operā. Kopš 1962. gada piedalījās izstādēs, 1968. gadā kļuva par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru, 1969. gadā — Latvijas Mākslinieku savienības biedru.
Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogs kopš 1971. gada, LMA Scenogrāfijas katedras vadītājs kopš 1994. gada, emeritētais profesors kopš 2010. gada.
Apbalvojumi
1988. gadā saņēma Latvijas PSR Tautas mākslinieka goda nosaukumu. 2003. gadā apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Septiņas reizes saņēmis Spēlmaņu nakts balvu "Gada scenogrāfs", bet 2014. gadā saņēma Spēlmaņu nakts balvu par mūža ieguldījumu.
Cimpēni
Cimpēni ir ciems Valmieras novada Kocēnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Cimpēnu pilskalns ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Miera iela (Rīga)
Miera iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā un Centrā. Tā sākas krustojumā ar Matīsa, Brīvības un Šarlotes ielu un beidzas uz Brasas tilta. Visā garumā iela klāta ar segumu. No Brīvības ielas līdz Tallinas ielai tā klāta ar bruģi, tālāk asfaltēta, ielā esošā tramvaja klātne ir bruģēta. Ielas kopējais garums ir 2173 metri.
Ielas raksturojums
Miera iela ir 2,173 km gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes rietumos un Centra apkaimes ziemeļaustrumos. Tā sākas krustojumā ar Matīsa, Brīvības un Šarlotes ielu un virzās austrumu virzienā kā bruģēta iela ar tramvaja sliedēm brauktuves vidū. Iela krustojas ar Maiznīcas, Annas, Palīdzības, Aristida Briāna un Tallinas ielām. Pēc tam brauktuvi klāj asfalta segums, bet tramvaja līnija iet abās ielas malās. Tālāk tās savienojumi ir ar Alojas, Ēveles, Mēness un Hospitāļu ielām. Šaja posmā ir daudz sabiedrisku ēku: Dzemdību nams, Tabakas fabrika (Jaunā Rīgas teātra pagaidu mājvieta), Rīgas Vingrošanas skola un Š. Dubnova Ebreju vidusskola. Nākamie krustojumi ielai ir ar Senču un Zirņu ielu. Tad tā krustojas ar Kluso, Kazarmu, Ieroču, Upes ielu un atkal krustojas ar Kluso ielu. Starp Hospitāļu un Kluso ielu Miera ielas pāra numuru pusē ir vēsturiskais kapu komplekss: Jēkaba kapi un Lielie kapi. Miera iela beidzas uz Brasas tilta, tās turpinājums ir Gaujas iela. Posms no Brasas tilta līdz Kazarmu ielai ir vienvirziena autosatiksmei, pa kuru var braukt tikai uz centra pusi. Savukārt tramvajs brauc abos virzienos.
Varoņu piemiņas diena (Cēsu kauju atceres diena)
Varoņu piemiņas diena jeb Cēsu kauju atceres diena ir 22. jūnijā atzīmējama atceres diena, lai pieminētu Ziemeļlatvijas brigādes un Igaunijas armijas 3. divīzijas kopīgu uzvaru pār Baltijas Landesvēra un vācu Dzelzsdivīzijas karaspēku 1919. gada Cēsu kaujās.
1921. gadā Latvijas Satversmes sapulce 22. jūniju noteica par Latvijas brīvības cīnītāju dienu. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gadā to svītroja no oficiālo svinamo dienu saraksta. Atjaunota 1995. gadā.
Entonijs Mailss
Entonijs Mailss (en;, Birmingema — , Birmingema) bija Lielbritānijas starptautiskais lielmeistars šahā (1976).
Biogrāfija
Veiksmīgi piedalījies Pasaules junioru čempionātos. 1973. gadā izcīnījis sudraba medaļu, atpaliekot tikai no Aleksandra Beļavska, bet gadu vēlāk Manilā kļuvis par šī turnīra uzvarētāju. Iestājies Šefīldas universitātē, taču drīz to pametis, lai pilnībā sevi veltītu šaham. 1976. gadā kļuvis par pirmo angļu šahistu, kuram FIDE piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) titulu, turklāt lielmeistara normu tikusi izpildīt spēcīgā turnīrā Dubnā.
20. gadsimta 70. gados kļuvis par vienu no pasaules spēcīgākajiem šahistiem. Bijis uzvarētāju skaitā daudzos starptautiskajos turnīros, tajā skaitā 1975. gadā Londonā un 1977. gadā Tilburgā (2. vieta aiz toreizējā Pasaules šaha čempiona Anatolija Karpova).
No 1979. gada līdz 1990. gadam piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. Lai gan vienmēr ticis uzskatīts par vienu no favorītiem, tomēr lielus panākumus Mailsam nav izdevies sasniegt. 1979. gadā piedalījies starpzonu turnīrā Rīgā, kur palicis necilajā 10. vietā. 1999. gadā Lasvegasā piedalījies Pasaules čempiona nosaukuma izcīņas turnīrā pēc izslēgšanas sistēmas, kur zaudējis 2. kārtā. Pēc daudzu speciālistu uzskatiem lielākus panākumus cīņā par Pasaules šaha čempiona nosaukumu Mailsam traucējusi sasniegt pārāk lielā dažādu turnīru slodze, kura nav ļāvusi nodarboties ar nopietnāku šaha analīzi, kā arī vienkārši atpūsties pirms svarīgākiem turnīriem.
Anglijas izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Bijis pazīstams ar savu oriģinālo uzvedību un pretrunīgajiem paziņojumiem, kuru dēļ Mailsam bijuši pastāvīgi konflikti ar citiem Anglijas šahistiem. 1985. gadā ticis arestēts Dauningstrītā, jo pārāk uzstājīgi pieprasījis tikšanos ar toreizējo Lielbritānijas premjerministri Mārgaritu Tečeri. Vēlāk ticis hospitalizēts un pavadījis divus mēnešus slimnīcā ar aizdomām par nervu sabrukumu. Pēc šī incidenta no 1987. līdz 1990. gadam starptautiskā arēnā pārstāvējis ASV, divas reizes piedaloties arī šīs valsts šaha čempionātā (1988. gadā - 12. vieta, 1989. gadā - 5. vieta).
Bijis precējies ar čehu izcelsmes starptautisko šaha lielmeistari Janu Bellinu.
Cietis no cukura diabēta un pāragri miris no sirdslēkmes miegā.
Mailsa vārdā ir nosaukts atklātnes variants Jaunindiešu aizsardzībā: 1. d4 Zf6 2. c4 e6 3. Zf3 b6 4. Lf4.
FEMEN
FEMEN (uk) ir Ukrainas feministu protesta grupa, kas tika dibināta 2008. gadā. Organizācija kļuva pazīstama ar organizētajām strīdīgajām protesta akcijām, uz kurām sievietes parasti ierodas protestēt ar kailu ķermeņa augšdaļu. Tiek protestēts pret seksa tūrismu, reliģiskām iestādēm, starptautiskām precību aģentūrām, seksismu un citiem sociāliem, nacionāliem un starptautiskiem tematiem. 2012. gada oktobrī organizācija apgalvoja, ka tās sastāvā ir 40 aktīvistes no Ukrainas, kā arī vēl 100 aktīvistes no citām valstīm.
Aigars Ozoliņš
Aigars Ozoliņš (dzimis Jelgavā) ir latviešu scenogrāfs.
Sindija Bukša
Sindija Bukša (dzimusi Ogrē) ir latviešu vieglatlēte, lielmeistare. Pašlaik ir Latvijas vadošā sprintere, 2019. gada janvārī saņēmusi Latvijas Gada vieglatlētes balvu. Startē īsajās (sprinta) distancēs, pamata distance ir 200 m, Latvijas rekordiste 100 metros.
Aigars Ozoliņš
Mācījies Jelgavas 1. vidusskolā un Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolā. Latvijas Mākslas akadēmijā mācījies gan Interjera nodaļā, gan Scenogrāfijas nodaļā, kas absolvēta 1996. gadā.
Fiļkina
Fiļkina ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 244 km attālumā no Rīgas.
Aigars Ozoliņš
Studiju laikā strādājis par mākslinieku izdevniecībās "Tapals" un "Nordik". Pēc akadēmijas absolvēšanas sācis strādāt Dailes teātrī par galveno mākslinieku. 2007. gadā kļuvis par Latvijas Nacionālā teātra galveno mākslinieku. Veidojis scenogrāfijas Dailes teātrī, Nacionālajā teātrī, Jaunajā Rīgas teātrī, Latvijas Nacionālajā operā, Rīgas Krievu teātrī, Valmieras teātrī, Latvijas Leļļu teātrī, Teātra Observatorijā, Liepājas teātrī un Daugavpils teātrī. Veidojis arī noformējumu vairākiem pasākumiem un koncertiem.
Fiļkina
Ciema apkārtnē atrodas bērnudārzs, pamatskola.
Sindija Bukša
Karjera
Ar vieglatlētiku nodarboties sākusi Ķekavas vidusskolā, trenējusies Ķekavas novada sporta skolā pie treneres Anitas Kozičas. Pēc tam pārstāvējusi Bērnu un jauniešu centru "Auseklis IK", trenējusies pie Mārītes Lūses, bet šobrīd strādā Viktora Lāča vadībā. Pie iespējas trenējas ārzemēs Latvijas stadionu sliktā stāvokļa dēļ.
2017. gada Eiropas U-23 čempionātā Bidgoščā S. Bukša izcīnīja 6. vietu 200 m distancē, kas tolaik bija augstākais sasniegums sportistes karjerā. Pirms tam pusfinālā uzstādīja personisko rekordu 23,12 s, kas bija arī Latvijas rekords U-23 vecuma grupā.
S. Bukša 19 gadu vecumā startēja arī 2017. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem Londonā, kur izcīnīja 29. vietu 200 m skrējienā ar rezultātu 23,54 s. Šajā sezonā uzstādīja arī personisko rekordu 100 m skrējienā (11,58 s, Ogrē).
2018. gada maijā sacensībās "Rīgas kausi" Daugavas stadionā S. Bukša uzvarēja 100 m distancē ar rezultātu 11,29 s, labojot Vinetai Ikauniecei kopš 1987. gada piederējušo Latvijas rekordu (11,34). Šai pašā vakarā viņa uzvarēja arī 200 m distancē ar jaunu personisko rekordu 23,02 s.
2019. gada Eiropas U-23 čempionātā Zviedrijas pilsētā Jēvlē S. Bukša pārliecinoši kļuva par uzvarētāju 200 m distancē. Pēc šī sasnieguma pasaules sieviešu reitingā 200 m distancē viņa pacēlās uz 55. vietu no 76. vietas gada sākumā.
S. Bukša piedalījās 2019. gada Pasaules čempionātā Dohā, kur ieņēma 36. vietu kopvērtējumā 200 m distancē.
Privātā dzīve
Studē LU Sociālo zinātņu fakultātē. Sportiste apzināti piestrādā pie sava publiskā tēla, lai gūtu lielāku skatītāju atbalstu.
Kreicbergs
Kreicbergs (de — 'krusta kalns'; sieviešu dzimtē Kreicberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Debrecen (klubs)
Debreceni VSC jeb "Debrecen" ir profesionāls Ungārijas futbola klubs no Debrecenas, kas spēlē Ungārijas futbola čempionāta otrajā līgā — Nemzeti Bajnokság II. Starptautiski kluba lielākais panākums ir iekļūšana UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā 2009.—2010. sezonā. Kopš 2000. gada klubs ir vadošais Ungārijas čempionātā, kopumā šai laika periodā izcīnot septiņus čempiona titulus.
2015.—2016. UEFA Eiropas līgas otrajā kvalifikācijas kārtā "Debrecen" tikās ar Rīgas "Skonto", kur atbildes spēlē Debrecenā izcīnīja sava kluba visu laiku lielāko uzvaru eirokausos ("Skonto" tas savukārt bija visu laiku lielākais zaudējums eirokausos) ar rezultātu 9—2 (divu spēļu summā 11—4).
ITT Corporation
ITT Corporation ir ASV daudznozaru uzņēmums. Dibināts 1920. gadā. Galvenais birojs atrodas Ņujorkā.
Uzņēmums organizēts četrās biznesa grupās: Industrial Process (sūknēšanas sistēmas, ventiļi, kontroles sistēmas rūpniecībā un derīgo izrakteņu ieguvē un transportēšanā), Motion Technologies (bremžu uzlikas un berzes materiāli transportlīdzekļiem), Interconnect Solutions (savienotāji un citi piederumi sakaru kabeļiem), Control Technologies (dažādi produkti aerokosmiskajai un rūpnieciskajai jomai).
Agrāk uzņēmums darbojies telesakaru aparatūras ražošanā, aizsardzības biznesā, ūdens tehnoloģijās un citās jomās.
2008. gadā palaistajā pavadonī GeoEye-1 bija uzstādīta ITT izgatavotā aparatūra, kas nodrošināja Zemes virsmas fotografēšanu augstā izšķirtspējā.
Vēsture
1920. gadā Puertoriko Sosthenes Behn un viņa brālis Hernand dibināja uzņēmumu International Telephone & Telegraph (ITT). 1923. gadā uzņēmums ieguva monopolstāvokli Spānijas telesakaru tīklā.
No 1922. līdz 1925. gadam Eiropā tika iegādāti vairāki telesakaru uzņēmumi. 1925. gadā no Western Electric nopirkti vairāki tā starptautiskie meitas uzņēmumi, to skaitā Bell Telephone Manufacturing Company Beļģijā, International Western Electric Apvienotajā Karalistē, kuru pārdēvēja par Standard Telephones and Cables un Le Materiel Téléphonique (LMT; vēlāk tas pārdēvēts par LMT-ITT) Francijā. 1925. gadā izveidota Eiropas nodaļa International Standard Electric Corporation (ISE). 1929. gadā ISE Vācijā dibināja holdinga uzņēmumu Standard Elektrizitaets-Gesellschaft AG (SEG). Par tā partneri kļuva AEG ar telesakaru uzņēmumu Mix & Genest AG, kurš dibināts 1879. gadā. 1930. gadā SEG iegādājās radio un sakaru iekārtu ražotāju C. Lorenz AG.
ASV 1928. gadā ITT ar meitas uzņēmuma Postal Telegraph & Cable starpniecību iegādājās vairākus Džona Viljama Makeja (John William Mackay) uzņēmumus: Commercial Cable Company (transatlantiskie sakari), Commercial Pacific Cable Company (sakari uz Filipīnām, Ķīnu un Japānu), Postal Telegraph un Federal Telegraph Company (radio sakari; vēlāk tas pārdēvēts par Federal Telegraph and Radio Corporation). 1935. gadā Postal Telegraph & Cable likvidēts, tā vietā 1940. gadā izveidots American Cable and Radio Corporation.
1931. gadā no Īvara Krīgera nopirktas Zviedrijas telesakaru uzņēmuma Ericsson kapitāldaļas, ITT kļūstot par tā lielāko akcionāru līdz 1960. gadam, kad akcijas pārdotas Vallenbergu ģimenei.
1951. gadā no Filo Fernsworta (Philo Farnsworth) nopirkts televīzijas un radio uzņēmums. 1951. gadā iegūts vairākums telefona centrāļu ražotājā Kellogg Switchboard & Supply. Vēlāk tas pārdēvēts par ITT Kellogg. Pēc apvienošanas ar Federal Telegraph and Radio Corporation tas pārdēvēts par ITT Telecommunications, bet vēlāk — atkal par ITT Kellogg.
1958. gadā meitas uzņēmumi Vācijā Standard Elekrik (līdz 1956. gadam SEG) un C. Lorenz tika apvienoti uzņēmumā Standard Elektric Lorenz AG (SEL). 1959. gadā par ITT vadītāju kļuva Harold Geneen. 1963. gadā ITT mēģināja iegādāties ABC televīzijas tīklu, bet to aizliedza ASV konkurences regulators. Lai apietu konkurences likumus, ITT sāka iegādāties uzņēmumus ārpus telesakaru jomas. 1960. gados nopirkti vairāk nekā 300 uzņēmumi, piemēram, Sheraton viesnīcu ķēde, maizes cepšanas uzņēmumus Continental Baking Company, automašīnu iznomātājs Avis Rent a Car System. 1966. gadā iegādāts mācību iestāžu operators Educational Services, Inc., kas kļuva par ITT/ESI.
1976. gadā Francijas telefona centrāļu ražotājs LMT-ITT pārdots Thomson-CSF, ITT paturot televizoru ražošanu ar zīmolu Océanic.
1986. gadā Eiropas telesakaru operācijas pārdotas Francijas Compagnie Générale d’Electricité (tagad Alcatel-Lucent), kas kā CIT Alcatel meitas uzņēmums Alcatel N. V. reģistrēts Nīderlandē, kurā 55,6 % piederēja CGE un 37 % — ITT. 1987. gadā televizoru ražošana ar zīmolu Océanic nonāca Somijas Nokia īpašumā. 1988. gadā SEL sadzīves elektronikas bizness pārdots Nokia.
Gatavi mērķrādītājam 55%
Pakete "Gatavi mērķrādītājam 55%" (zināms arī kā "ES zaļās pārkārtošanās plāns") ir Eiropas Savienības priekšlikumu kopums ES tiesību aktu pārskatīšanai un atjaunināšanai, kas iekļauj arī līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu neto emisijas par 55%. Šo paketi 2021. gada jūlijā ierosināja Eiropas Komisija. Pasākumi ietver papildu atbalstu un regulējumus energoefektivitātei, atjaunīgai enerģijai, CO2 emisiju standartiem vieglajiem automobiļiem un furgoniem u.c., kā arī visaptverošu izmaiņu kopuma ieviešanu pašreizējā ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ES ETS). EK ierosinājusi paplašināt emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, iekļaujot tajā transportu un siltumu. Pretēji Starptautiskās Enerģētikas aģentūras neto emisiju nulles scenārijam, EK plānā iekļauti tādi pasākumi, kas nodrošinātu, ka enerģija Eiropas Savienībā vēl joprojām būtu pieejama par pieņemamu cenu.
ITT Corporation
Vēsture
1992. gadā ITT pārdeva 30 % tai piederošo Alcatel N.V. kapitāldaļu, iegūstot 7 % Alcatel Alsthom daļu. 1994. gadā ITT Educational Services, Inc. pārdotas publiskā piedāvājumā, ITT saglabājot 83 %.
1995. gadā ITT sadalīts trīs atsevišķos publiskos uzņēmumos ITT Corporation (viesnīcu bizness), ITT Hartford (apdrošināšana) un ITT Industries (ražošana):
2002. gadā no Somijas Metso tika nopirkts Nīderlandes sūkņu ražotājs Svedala Robot B.V. (tagad Robot Pumps Holland). 2007. gadā tika iegādāti uzņēmumi International Motion Control (IMC) un EDO Corporation. 2009. gadā tika nopirkts Vācijas sūkņu ražotājs Laing GmbH.
2011. gadā ITT Corporation tika sadalīts trīs neatkarīgos uzņēmumos. ITT Corporation paturēja rūpniecisko procesu un plūsmas kontroles izstrādājumu biznesu. Ūdens un kanalizācijas izstrādājumu bizness atdalīts uzņēmumā Xylem. Aizsardzības risinājumu bizness atdalīts uzņēmumā ITT Exelis.
Maskava — trešā Roma
Maskava — trešā Roma (ru) ir 16. gadsimtā Maskavas kņazistē radusies teoloģiska un politiska ideoloģija par Maskaviju kā Romas impērijas kristīgo mantinieci. Saskaņā ar to, Romas impērijas galvaspilsēta Roma bija pirmā „Roma”, Austrumromas impērijas galvaspilsēta Konstantinopole — otrā „Roma”, bet Maskavai esot lemts kļūt par trešo un pēdējo „Romu”.
Mūka Filofeja vēstule lielkņazam Vasilijam III
Drīz pēc Pleskavas valsts aneksijas 1524. gada sākumā Jeļizarovas klostera mūks Filofejs (Филофей Псковский) uzrakstīja vēstuli Maskavas lielkņazam Vasilijam III, kurā viņš lielkņazu dēvēja par caru, pielīdzinot Romas imperatoram Konstantīnam Lielajam un Kijivas lielkņaziem Vladimiram un Jaroslavam: “Nepārkāp, cara kungs, baušļus, pat ja tu noliec savus lielos senčus — dižo Konstantīnu un svēto Vladimiru, un Dieva izredzēto Jaroslavu un citus svētītos, no viņu saknes līdz tevim”.
Kristietības atnākšanu uz Lielkrieviju viņš attēloja Bībeles leģendas līdzībās:
Krustceles
"Krustceles" (en) ir 2002. gada ASV drāmas filma, kuras režisore ir Tamra Deivisa. Galvenās lomas filmā atveido Britnija Spīrsa, Zoja Saldana, Ensons Mounts, Tarīna Meninga, Kima Ketrela un Dens Akroids. Filmas pirmizrāde notika.
Sižets
Lūsija, Kita un Mimi bērnībā bija labākās draudzenes. Kā mazas meitenes viņas aprok "vēlēšanos kasti", apzvēr kasti izrakt vidusskolas izlaiduma dienā un sola viena otrai, ka paliks labākās draudzenes uz mūžu. Tomēr pieaugot draudzenes attālinās: Lūsija kļūst par introvertu skolnieci, kura labi mācās, Kita kļūst par skolas populārāko meiteni, bet Mimi kļūst par izstumto, kura paliek stāvoklī.
Vidusskolas izlaiduma vakarā trijotne tur doto solījumu un izrok bērnībā aprakto kasti. Trio atsāk runāt savā starpā un atceras savas vēlēšanās: Mimi vēlējās doties uz Kaliforniju, Lūsija vēlējās atrast māti, bet Kita vēlējās apprecēties. Nākamajā rītā visas izdomā doties uz Losandželosu, lai piepildītu savus mērķus: Mimi dosies uz noklausīšanos, Kita apciemos savu līgavaini, bet Lūsija centīsies atrast māti Arizonā.
106. ieroču SS grenadieru pulks (latviešu Nr. 7)
Izveidošana
106. grenadieru pulku izveidoja 1944. gada oktobrī Kurzemes cietoksnī uz 2. robežapsardzības pulka pamata, tā sākotnējais komandieris bija 2. robežapsardzības pulka komandieris pulkvežleitnants Jānis Jansons.
Pulka komandieris — pulkvežleitnants Jansons
Kaujas darbība
No 4. novembra pulks ieņēma frontes iecirkni no Pienavas līdz Smiltniekiem, šajā dienā izlūkgājiena laikā mīnmetēja šāviņš smagi ievainoja pulka komandieri pulvežleitnantu Jansonu, viņš Talsu slimnīcā mira. Par pulka komandieri iecēla majoru Stīpnieku. Novembra vidū pulkam pievienoja 300 5. robežapsardzības pulka kaujasspējīgos vīrus un daļu no Ivanova bataljona, šo vienību vīri ieradās ar smagajiem ieročiem, kas ļāva izveidot III smago ieroču bataljonu. Pulkā bija ap 1000 vīru, vadība un uzbūve bija šāda:
Pulka komandieris — majors Stīpnieks
Laiku līdz 23. decembrim pulka vīri pavadīja izlūkgājienos un nocietinājumu izbūves darbos, kad kļuva zināms, ka gaidāms ienaidnieka lieluzbrukums. Munīcijas trūkuma dēļ atbalstošajam 19. artilērijas pulkam uguni bija atļauts atklāt tikai ar divīzijas komandiera atļauju un uz ne mazāk kā 150 uzbrucējiem, tādēļ 106. pulka vadība bija spiesta bezspēcīgi noskatīties, kā ienaidnieks gatavojas uzbrukumam.
23. decembra 09:00 sākās spēcīga artilērijas uguns, kas turpinājās līdz 13:00, tika iznīcināta lielākā daļa pulka smago ieroču, ap 60% pulka vīri tika ievainoti vai nogalināti un tika iznīcinātas visas priekšējo artilērijas novērotāju radiostacijas ar visām apkalpēm. Pēc artilērijas uguns sekoja kājnieku uzbrukums, ielaužoties kaujas līnijā visā pulka iecirknī, pret vakaru to izdevās apturēt līnijā Irbes-Remeši. Nakti uz 24. decembri pulka vīri pavadīja no starplauka evakuējot ievainotos un nostiprinot pozīcijas. Vakarā ienaidnieks ielauzās arī Remešos, taču III bataljons kapteiņa Ķīša vadībā to padzina, trieciena laikā Ķīsi ievainoja abās kājās.
24. decembrī ienaidnieks tanku atbalstā vairākas reizes uzbruka Irbēm un Remešiem, taču uzbrukums izdevās atsist. Labā kaimiņa iecirknī ienaidnieks sasniedza Pienavu un ceļu Pienava—Irbes, nodarot zaudējumus pulka flangā. 25. decembrī no rīta ienaidnieks ielauzās Irbēs, Remešos un Gailīšos, taču ap pusdienlaiku to prettriecienā izdevās padzīt. Šīs pozīcijas pulks noturēja līdz 29. decembrim, kad tika nodots 19. divīzijas pakļautībā. Zināms, ka šajā, trešajā Kurzemes lielkaujā, ienaidnieks 106. pulka iecirknī uzbruka ar 6 strēlnieku divīziju lieliem spēkiem.
Hancaviču rajons
Hancaviču rajons jeb Ganceviču rajons  ir Brestas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Brestas apgabala Luņiņecas, Pinskas, Ivaceviču un Ļahaviču rajoniem, kā arī Minskas apgabala Kļeckas un Saļihorskas rajoniem.
106. ieroču SS grenadieru pulks (latviešu Nr. 7)
Kaujas darbība
6. janvārī pulkam piedalīja korpusa trauksmes rotu un pārcēla uz frontes iecirkni aptuveni 1 km platumā no Silgaiļiem līdz tuvējai kapsētai, šīs pozīcijas 106. pulks noturēja līdz 15. janvārim. 1945. gada 15. janvārī pulka komandieris Stīpnieks saņēma pavēli pulku izformēt papildinājumu, ieroču un sakaru līdzekļu trūkuma dēļ, tā kaujasspējīgos vīrus sadalot pa pārējiem 19. divīzijas pulkiem.
Bubieris
Bubieris ir Baltijas jūrā ietekoša upe Dienvidkurzemes novada Vērgales pagastā. Sākas kā novadgrāvis ziemeļaustrumos no Vērgales stacijas. Tek pa mežainu apvidu Piemares līdzenumu, ietek jūrā ziemeļos no Saraikas muižas. Lielākā pieteka ir Bubierpieteka (12 km; kreisā). Upes gultne visā garumā, izņemot pēdējos 500 m pirms ietekas jūrā, regulēta.
Beatrikse
Beatrikse (Beatrix der Nederlanden; pilnā vārdā Beatrikse Vilhelmīna Armgarda (Beatrix Wilhelmina Armgard); dzimusi ) ir bijusī Nīderlandes karaliene. Viņa pārvaldīja Nīderlandi, Kirasao, Sintmārtenu un Arubu. Beatrikse ir karalienes Juliānas un prinča Bernharda cur Lipes-Bīsterfelda pirmā meita.
Beatrikse studējusi tieslietas Leidenes Universitātē. 1966. gadā precējusies ar vācu diplomātu Klausu von Amsbergu. Par Nīderlandes karalieni Beatrikse kļuva, dienā, kad iepriekšējā Nīderlandes karaliene, viņas māte, Juliāna atteicās no troņa.
2013. gada 28. janvārī Beatrikse paziņoja, ka nolēmusi atteikties no sava troņa par labu savam vecākajam dēlam Orānijas princim Vilemam Aleksandram. Karaliskā titula maiņa bija noteikta Beatrikses valdīšanas 33 gadadienā, 2013. gada 30. aprīlī.
Sarkanlapiņu atmatene
Taksonomija
Daļa avotu, īpaši Austrumeiropā, uzskata, ka tā ir viena suga ar ārēji ļoti līdzīgo sīko atmateni Agaricus comtulus, taču galvenie avoti šo hipotēzi neatbalsta. Pastāv arī šī viedokļa apgrieztais variants, ka sīkā atmatene ir sarkanlapiņu atmatenes forma ''Agaricus rusiophyllus var. comtulus''. Dažādu sugu viedokļa atbalstītāji norāda uz to, ka sarkanlapiņu atmatene parasti veido cistīdas, bet sīkā - ne. Latvijas Mikologu biedrības Latvijā atrasto sēņu sugu sarakstā šīs sugas tiek atzītas par atsevišķām. No sēņotāja viedokļa šim strīdam ir tikai zinātniska nozīme.
Augšanas apstākļi
Augsnes saprofīte. Aug no jūlija līdz oktobrim parkos, dārzos, jauktos mežos un mežu pļavās.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.
Līdzīgās sugas
Sarkanlapiņu atmatene pieder pie sīko atmateņu grupas (Minores), pie kurām Latvijā vēl pieder sīkā atmatene, kuras ārējās pazīmes praktiski sakrīt, smiltāju atmatene, kuras cepurīte arī pelēcīgi balta, taču tā atrodama smilšainās augsnēs, un vīnsarkanā atmatene, kuras cepurīte vidū klāta sīkām zvīņām ar violetu nokrāsu, vēlāk kļūstot purpursarkani šķiedraina. Visas mazās atmatenes, ar kurām Latvijā šo sugu praktiski var sajaukt, ir ēdamas. Mušmires atšķiras no atmatenēm ar savām vienmēr baltajām lapiņām.
Firsovas
Firsovas ir ciems Rušonas pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Bicānu ezers.
Tampiko
Strauji attīstoties naftas ieguvei 20. gadsimta sākumā, Tampiko osta kļuva par galveno naftas eksportētājostu Amerikā, kā arī par otro noslogotāko ostu pasaulē. Ar iegūto naudu, tika attīstīta pilsētas slavenā arhitektūra, kas tiek salīdzināta ar Venēcijas un Ņūorleānas arhitektūru.
1923. gadā Meksikas lielākā naftas atradne, kas atradās ļoti tuvu Tampiko, izsīka, izraisot darba vietu un investīciju aizplūšanu, bet ekonomiskā attīstība citos apgabalos, ļāva pilsētai attīstīties aviācijas un gāzēto dzērienu nozarē. Pilsēta eksportēja arī sudrabu, varu, zāģmateriālus, vilnu un kaņepes.
Sprīdīši (Kocēnu pagasts)
Sprīdīši ir ciems Valmieras novada Kocēnu pagastā. Atrodas pie Valmieras robežam, pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3 un P18 krustojuma.
1958. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 15. šaha čempionāts vīriešiem notika no 13. aprīļa līdz 11. maijam 1958. gadā Rīgā. Par čempionāta izteiktu favorītu tika uzskatīts Mihails Tāls, kurš nesen bija kļuvis par lielmeistaru un divkārtējo Padomju Savienības čempionu šahā. Tomēr prognozēm nebija lemts piepildīties, lai gan Tāls turnīrā sasniedza savu procentuāli vislabāko rezultātu Latvijas šaha čempionātos. Tikai kopvērtējuma 3. vietā viņu atstāja divi zaudējumi galvenajiem konkurentiem: Aivars Gipslis atspēkoja Tāla nekorekto atklātnes variantu, bet Israels Zilbers atvairīja Tāla nesagatavoto uzbrukumu. Gipslim izdevās pabeigt turnīru bez zaudējumiem, taču finišā Zilbers viņu panāca, un pēc reglamenta bija jāspēlē 4 partiju papildus mačs. Tajā visas partijas beidzās neizšķirti, lai gan cīņa bija saspringta, un 3. partijā mieralīgums tika slēgts tikai pēc 110 gājieniem, kas no abiem partneriem prasīja vairāk nekā 12 stundas. Mačs bija jāturpina līdz pirmajai uzvarai. 6. partijā Gipslis spēlēja ar baltajiem un pēc atklātnes neieguva pārsvaru. Zilbers divas reizes piedāvāja neižšķirtu, taču Gipslis noraidīja pretinieka piedāvājumu un galotnē zaudēja. Zilbers guva minimālu uzvaru ar 3,5:2,5 un izcīnīja Latvijas PSR čempiona nosaukumu.
Latvijas PSR 12. šaha čempionāts sievietēm notika no 23. marta līdz 15. aprīlim 1958. gadā Rīgā. Šoreiz pārtrūka Mildas Laubertes uzvaru sērija Latvijas čempionātos. Lai gan Lauberte nezaudēja nevienu partiju, viņa pirms pēdējās kārtas atpalika no Zāras Nahimovskas par puspunktu. Izšķiroša partija beidzās neizšķirti, un Nahimovska kļuva par Latvijas PSR čempioni. Trešajā vietā ierindojās čempionāta debitante Ilga Dzenīte. Tāpat čempionātā debitēja vēlāk daudzkārtējā Latvijas čempione Vija Rožlapa.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! 17 !! 18 !! 19 !! 20 !! Punkti !! Vieta
! !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Ļubļanas Jožes Pučnika lidosta
Ļubļanas Jožes Pučnika lidosta (sl) ir starptautiska lidosta Slovēnijas centrālajā daļā, 24 kilometrus uz ziemeļiem no Slovenijas galvaspilsētas Ļubļanas centra. Lielākā lidosta valstī.
Lidosta atklāta 1963. gadā, nomainot 1933. gadā atklāto Poļes lidostu. Lidosta tika apšaudīta Desmitdienu kara laikā 1991. gadā. 2007. gadā lidosta tika nosaukta sociologa un politiķa Jožes Pučnika vārdā.
Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības Aeroflot, Air France, Air Serbia, Arkia, British Airways, Brussels Airlines, EasyJet, Finnair, Iberia, Israir Airlines, Polijas aviolīnijas LOT, Lufthansa, Montenegro Airlines, Sun d'Or, Swiss International Air Lines, Transavia, Turkish Airlines, Windrose Airlines, Wizz Air. Visu sezonu lidojumi notiek uz 11 valstīm (tās ir Beļģija, Francija, Krievija, Lielbritānija, Melnkalne, Nīderlande, Polija, Serbija, Šveice, Turcija, Vācija), bet sezonāli - vēl uz 4 valstīm (Izraēla, Somija, Spānija, Ukraina).
Zukuli (Šķeltovas pagasts)
Zukuli ir ciems Aglonas novada Šķeltovas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 6 km no pagasta centra Šķeltovas, 8 km no novada centra Aglonas un 240 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta daļēji izzudusi.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V636.
Piemineklis 6. Rīgas kājinieku pulka karavīriem
Piemineklis, kura autori ir Nikolajs Voits un Mārtiņš Šmalcs, veltīts 16 cīņās pret Bermontu 1919. gada 17. - 19. novembrī kritušajiem 6. Rīgas kājnieku pulka karavīriem. Tajā pašā 1937. gadā šajā vietā apbedītie karavīri tika svinīgi pārapbedīti Cenu kapos. Piemineklis veidots no Itālijas travertīna un to rotā bareljefs un uzraksts "VARONĪGAJIEM TĒVZEMES DĒLIEM 1919". Latvijas okupācijas gados piemineklis netika iznīcināts, jo to atzina par mākslas objektu ar kultūrvēsturisku nozīmi, tomēr arī neuzturēja. Piemineklis restaurēts 1988. gadā un 2015. gadā.
Kema
Kema (ru, krl, fi) ir pilsēta pie Kemas upes ieteces Baltajā jūrā Karēlijas Republikā Krievijas Federācijā. Kemas rajona centrs. Atrodas pie federālā autoceļa R21 "Kola".
Vēsture
Rakstos zināma no 15. gadsimta. 1450. gadā Kemu uzdāvināja Solovku klosterim. 1579. un 1580. gadā somi, bet 1590. gadā zviedri pilsētu nopostīja. Pilsēta attīstījās kā zvejniecības centrs.
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada 10. aprīlī pilsētai uzbruka somu karaspēks, tomēr uzbrukums tika atsists. 1918. gada 2. jūlijā to ieņēma amerikāņu un britu vienības. Pēc pilsoņu kara Kemā tika izveidots sadales punkts ieslodzīto pārvešanai uz Solovku nometni un pilsētā atradās nometnes administrācija.
Cilvēki
Uz Kemu 1911. gadā tika izsūtīts rakstnieks Jevgeņijs Zamjatins (Евгений Иванович Замятин, 1884 — 1937).
Magnuss fon Šepings
Magnuss Frīdrihs fon Šepings (, dzimis, miris ) bija vācbaltiešu muižnieks un politiķis. Bornsmides, Lambārtes (1833 – 1834) un Greizdarbes muižas īpašnieks, Krievijas Impērijas slepenpadomnieks.
Dzimis Bornsmindes muižas īpašnieka, pēdējā Kurzemes landtāga landmaršala Dītriha Ernsta fon Šepinga ģimenē. Krievijas militārajā dienestā no 1799. gada līdz 1804. gada, kad atvaļinājās pulkveža dienesta pakāpē. Vēlāk pildīja galma kambarsulaiņa. No 1815. gada pildīja Asignāciju bankas padomes locekļa un vekseļu kantora direktora pienākumus.
Atkarīgo teritoriju karogu galerija
Šajā Atkarīgo teritoriju karogu galerijā ir attēloti visu atkarīgo teritoriju karogi.
Sokirjani
Sokirjani (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumu daļā, Čerņivcu apgabala austrumos, Sokirjanu rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1666. gadā. Atradās Moldāvijas kņazistes sastāvā. No 1812. gada - Krievijas impērijā. Atradās Besarābijas guberņā. No 1918. līdz 1940. gadam - Rumānijā. 1940. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, tā iekļāvās PSRS. 1941. gadā, Vācijai iebrūkot PSRS, tā atkal iekļāvās Rumānijā, bet pēc Vācijas sakāves - PSRS. No 1991. gada - Ukrainas pilsēta.
AFI 10 Top 10
AFI 10 Top 10 godina desmit labākās ASV filmas desmit klasiskajos filmu žanros. Šo sarakstu izveidoja Amerikas Kinoinstitūts (AFI) un publicēja 2008. gada 17. jūnijā. Uzvarētājus atlasīja žūrija, ko veidoja 1500 režisori, kritiķi un kino vēsturnieki. Labākās filmas tika izvēlētas no 500 nominētajām filmām (50 katrā žanrā). Visveiksmīgākais filmu režisors šajā vērtējumā ir Alfreds Hičkoks, kuram sarakstā ir 4 filmas. Viņam seko Stīvens Spīlbergs un Stenlijs Kubriks ar 3 filmām. Sarakstā iekļautās filmas tika paziņotas kanālā CBS un starp cilvēkiem, kas nolasīja sarakstu, bija slaveni aktieri, režisori un producenti:
Kazarmu iela (Rīga)
Kazarmu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Brasā. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu ielu un beidzas krustojumā ar Kluso ielu. Gandrīz visā garumā iela klāta ar bruģa segumu (posms starp Miera un Kluso ielu asfaltēts); tās kopējais garums ir 306 metri.
Kazarmu iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos minēta 1864. gadā ar tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Ielas raksturojums
Kazarmu iela ir 306 m gara vietējas nozīmes iela Brasas apkaimes ziemeļos. Tā sākas krustojumā ar Hospitāļu ielu un virzās austrumu virzienā. Iela krustojas ar Lejas ielu, Miera ielu un beidzas krustojumā ar Kluso ielu, atduroties pret Lielajiem kapiem.
Kazarmu ielā pārsvarā ir pilsētas centram raksturīgā daudzstāvu īres namu apbūve, kā arī atsevišķas sabiedriskas celtnes. Pie krustojuma ar Hospitāļu ielu (Hospitāļu ielā 32) atrodas Rīgas Golgātas baptistu dievnams. Kazarmu ielā 1A atrodas Rīgas 221. pirmsskolas izglītības iestāde.
Ielu savienojumi
Kazarmu iela ir savienota ar šādām ielām:
Santjago Botero
Santjago Botero Ečeverrjs (es; dzimis Medeljinā) ir bijušais profesionālais Kolumbijas šosejas riteņbraucējs. Viņa profesionālā karjera ilga no 1996. līdz 2010. gadam, šajā laikā viņš piedalījās trijās Tour de France un četrās Vuelta a España sacensībās. Viņa lielākie panākumi bija uzvara Tour de France kalnu braucēja klasifikācijā un Pasaules čempionātā individuālajā braucienā.
Cipardati
Cipardati jeb digitālie dati ir informācija, ko var pārraidīt kā impulsu jeb signālu plūsmu, kurā signāls atbilst ciparam viens, bet signāla trūkums — ciparam nulle. Pārraidāmā informācija tiek kodēta ar ciparu nulle un viens bezgalīgi daudzām kombinācijām ar šo ciparu virknēm.
Santjago Botero
Lielāko daļu savas karjeras viņš pārstāvēja Kelme komandu, bet 2003. gadā pievienojās Team Telekom. Viņa iepriekšējais sniegums jaunajā komandā vairs netika atkārtots un komandas vadība vainoja viņu treniņu disciplīnas trūkumā, bet pats braucējs apgalvoja, ka viņam ir veselības problēmas. 2004. gada oktobrī viņš pievienojās Phonak. Šīs komandas sastāvā viņš uzvarēja 2005. gada Tour de Romandie. 2006. gadā bija iesaistīts dopinga skandālā, taču diskvalifikāciju nesaņēma.
Cipardati
Atbilstošie impulsi var būt, piemēram, elektriski vai optiski gaismas impulsi. Tos pārraida pa kabeļu vai bezkabeļu tīkliem. Gaismas impulsus pārvada pa speciāliem optiskās šķiedras kabeļiem, pa kuriem lielu daudzumu informācijas var droši un bez zudumiem pārvadīt lielā attālumā.
Santjago Botero
2008. gada sezonā Botero pievienojās ASV komandai Rock Racing. Botero karjeru noslēdza Kolumbijas komandā Indeportes Antioquia-IDEA-FLA-Lotería de Medellín. Šobrīd viņš ir UCI Continental komandas Gobernacion de Antioquia-Indeportes Antioquia menedžeris.
Šobrīd viņš ar ģimeni dzīvo gan Kolumbijā, gan Madridē, Spānijā
Parastais apinis
Parastais apinis (Humulus lupulus) ir kaņepju dzimtas suga. Izplatīta Eiropā, Āzijā un Ziemeļamerikā, galvenokārt mērenajā joslā. Tā ir vienīgā apiņu ģints suga, kas sastopama Latvijā, tāpēc ikdienas sarunvalodā šo sugu dēvē vienkārši par apini. Apiņi satur lupulīnu, ko lieto medicīnā kā nomierinošu līdzekli, izmanto alus rūpniecībā — uzlabo alus aromātu un darbojas kā konservants, viegli narkotisks līdzeklis, padara alu rūgtu un atspirdzinošu.
Izšķir piecas apiņu variatātes:
Kolgujeva
Kolgujeva (ru, yrk) ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Arhangeļskas apgabala Ņencu autonomajā apvidū. Salas lielākā apdzīvotā vieta ir Bugrinas ciems salas dienvidos, kā arī ArktikNeft strādnieku ciemats Pesčanka pie Pesčanojes ezera un Kolgujeva Severnijas polārstacija ziemeļos.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Barenca jūras dienvidaustrumos. 80 km platais Pomoru šaurums to atdala no kontinenta. Austrumu krastu apskalo Pečoras jūra. Salas virsma ir lēzeni viļņots līdzenums, salas centrālajā un ziemeļu daļā vairākas morēnu grēdas ar maksimālo augstumu 173 m vjl.
Sala izvietojusies tundras dabas zonā. Blīvs upju tīkls, kas radiāli plešas no salas centra uz piekrasti. Zemienes pārpurvotas, daudz nelielu ezeru, lielākais no tiem Pesčanojes ezers salas austrumos.
2019. gadā salā 186 000 ha platībā izveidots dabas liegums.
Vēsture
Salu atklāja pomori 13.—14. gadsimtā. Ilgu laiku tā palika neapdzīvota, kaut arī pomori to regulāri apmeklēja medību sezonas laikā. Pirmie 1767. gadā salā apmetās vecticībnieku kopiena, bet pēc gada cingas dēļ no 70 cilvēkiem dzīvi bija palikuši tikai četri. Kolonisti salā apmetās zemnīcās, ko ziemeļnieki sauc par bugranām (буграна), no kā arī cēlies Bugrinas nosaukums. 1790. gadā salā tika nomitināta ņencu kopiena, kura tundras apstākļiem piemerotā tradicionālā dzīvesveida dēļ veiksmīgi izdzīvoja. 19. gadsimta vidū salā dzīvoja 38 ņenci.
1957. gadā uz salu sakarā ar kodolieroču izmēģināšanas poligona izbūvi uz Kolgujevu pārcēlās lielākā daļa no Novaja Zemļas ņenciem ar saviem ziemeļbriežu ganāmpulkiem.
1982. gadā salas austrumos pie Pesčanojes ezera tika atklāta naftas atradne, kurā 1987. gadā sākās ieguves darbi. Pie atradnes tika izbūvēts ciemats, iekraušanas terminālis (iekraušana tankkuģos notiek pa dikeri 5000 m no krasta), lidlauks. Ciematā maiņu sistēmā vinlaicīgi uzturas ap 250 kompānijas darbinieku.
Salas pamatiedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir briežkopība un zvejniecība. 2013.—2014. gada ziemā nepietiekami sagādātas lopbarības dēļ krita lielākā daļa no 12 000 ziemeļbriežu ganāmpulka, izdzīvoja ap 200—400 briežu. Ganāmpulks tiek pakāpeniski atjaunots.
Janomamu valodas
Janomamu (arī janomamanu, janomámi, šamataru, širianu) valodas ir Dienvidamerikas pamatiedzīvotāju valodu saime, kurā runā ap 34 000 janomamu indiāņi dienvidu Venecuēlā un ziemeļrietumu Brazīlijā (Roraimas un Amazonasas štatos).
Janomami tulkojumā nozīmē "cilvēks", "cilvēciska būtne", taču tas nav janomamu pašnosaukums. Antropoloģijā šo eksonīmu sākotnēji attiecināja uz kultūru, bet vēlāk paplašināja arī uz ciltīm, kas šo kultūru pārstāvēja.
Valodas
Valodu saimei pieder 4 valodas. Tās ir ļoti līdzīgas, tāpēc dažkārt viņas klasificē kā dialektu kontinuumu (jeb nepārtrauktību):
Radniecība
Janomamu valodas parasti nesaista ne ar vienu citu valodu saimi. Viens no ievērojamākajiem 20. gadsimta valodniekiem Džozefs Grīnbergs (Joseph Greenberg) izteica pieņēmumu par janomamu saimes radniecību ar čibču valodām. Cits ierosinājums bija tās saistīt ar panoanu valodu saimi. Taču neviens no šiem priekšlikumiem nav ticis akceptēts.
Aizguvums
Grāmatā "Janoami" plaši lietots janomamu izcelsmes vārds šapuno, - tradicionālais šo cilšu mājoklis.
Maskavas kremlis
Maskavas kremlis (ru) ir vēsturisks nocietināts celtņu komplekss, kas atrodas Krievijas galvaspilsētas Maskavas centrā. Tā ir Maskavas senākā daļa. Līdzās kremlim atrodas Maskavas upe, Sarkanais laukums, Vasilija Svētlaimīgā katedrāle un Aleksandra dārzs, Ļeņina mauzolejs. Šis ir vislabāk pazīstamais no visiem kremļiem (Krievijas citadeles), tajā ir piecas pilis, četras katedrāles un Kremļa siena ar Kremļa torņiem. Maskavas kremlis ir Krievijas prezidenta oficiālā rezidence.
Maskavas kremļa politiskās nozīmības dēļ jēdziens "Kremlis" nereti tiek izmantots pārnestā nozīmē, lai apzīmētu Krievijas valdību un tās politiku.
Foļvarkova
Foļvarkova ir ciems Čornajas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 267 km attālumā no Rīgas.
Zobrats
Zobrats ir plaši izmantota mašīnu un mehānismu detaļa. Tas ir viens no vienkāršākajiem mehānismiem. Zobratus izmanto zobratu pārvados, kas pārvada rotācijas kustību no vienas vārpstas uz otru, mainot arī rotācijas ātrumu jeb apgriezienu skaitu laika vienībā.
Čingizs Mustafajevs
Čingizs Mustafajevs (az; dzimis Maskavā), plašāk pazīstams ar mononīmu Čingizs, ir Azerbaidžāņu dziedātājs, dziesmu autors un ģitārists. Čingizs piedalījās 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, pārstāvot Azerbaidžānu ar dziesmu Truth. Savā pusfinālā viņš ieguva 5. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš ieguva 8. vietu.
Zobrats
Ja, piemēram, sazobē atrodas mazs zobrats ar lielu zobratu, tad lielais zobrats griežas lēnāk nekā mazais. Zobratus izmanto pulksteņos, transportlīdzekļu pārnesumkārbās, rūpnīcu darbmašīnās un citur.
Augstais krasts
2000. gadā Augstais krasts tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā, īpaši atzīmējot reģiona vērtību ģeoloģijas zinātnē. 2006. gadā objektam pievienoja Kvarkena arhipelāga salas, kas atrodas Botnijas līča Somijas pusē. Daļa no Augstā krasta ietilpst Skuleskūgena nacionālā parka teritorijā.
Transmisija
Transmisijas iedalās mehāniskajās, hidromehāniskajās un elektromehāniskajās transmisijās.
Sastāvdaļas
Automobiļa transmisija var sastāvēt no:
Vildoga (stacija)
Vildoga bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga—Lugaži starp Siguldas un Līgatnes stacijām. Tas atradās mūsdienu Cēsu novada teritorijā.
Hasans Muratovičs
Hasans Muratovičs (Hasan Muratović; dzimis 1940. gada 11. aprīlī, miris 2020. gada 14. novembrī) bija bošņāku politiķis, uzņēmējs, profesors. 1996. un 1997. gadā viņš bija Bosnijas un Hercegovinas Republikas premjerministrs, bijis Bosnijas un Hercegovinas ārējās tirdzniecības un ekonomisko attiecību ministrs. No 2002. līdz 2004. gadam Muratovičs ir bijis Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas viceprezidents. Viņš ir bijis Sarajevas Universitātes rektors.
Izglītība
Hasans Muratovičs 1964. gadā absolvēja Ļubļanas Universitāti iegūstot mašīnbūves inženiera grādu. 1972. gadā viņš Sarajevas Universitātē ieguva zinātņu maģistra grādu organizācijas zinātnēs. 1981. gadā Belgradas Universitātes organizācijas zinātnēs fakultātē viņš ieguva doktora grādu par disertāciju "Pētniecības un attīstības stratēģija un organizācija lielos uzņēmumos".
Darbs uzņēmumos
Paralēli akadēmiskajai karjerai Hasans Muratovičs darbojās arī uzņēmumos, pārnesot savas zināšanas no pētniecības un universitātes uz praktiskiem projektiem un pārvaldību. Pabeidzis studijas mašīnbūvē, viņš no 1964. līdz 1973. gadam strādāja iekšdedzes dzinēju ražotājā Fabrika motora Sarajevo (FAMOS): vispirms kā projektētājs pētniecības un attīstības nodaļā, pēc tam kā ražošanas plānošanas vadītājs, projekta koordinatora ar Daimler Benz un stratēģiskās plānošanas, finanšu un informācijas sistēmu vadītājs. Pēc tam no 1973. līdz 1977. gadam Muratovičs bija uzņēmuma United Bus Company of Zambia reģionāls vadītājs Lusakā, Zambijā izveidojot pasažieru pārvadājumu pakalpojumus. Pēc tam līdz 1987. gadam viņš bija Ekonomikas un organizācijas institūta Sarajevā konsultants. Muratovičs strādāja par konsultantu uzņēmējdarbības attīstībā un uzlabošanā vairākos uzņēmumos un no 1984. līdz 1988. gadam viņš vadīja lielu militārās rūpniecības kompleksu izstrādi un būvniecību Irākā.
1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā Muratovičs vadīja UPI pētniecības un attīstības institūtu, kas bija viens no desmit lielākajiem uzņēmumiem bijušajā Dienvidslāvijā. 1989. gadā viņš nodibināja pats savu konsultāciju uzņēmumu BHM, kas ļoti veiksmīgi darbojās līdz pat 1992. gada kara sākumam.
Muratovičs no 2004. līdz 2008. gadam bija Deloitte Bosnijas nodaļas priekšsēdētājs. Pēc tam viņš darbojās kā pārvaldības konsultāciju projektu konsultants.
Politiskā karjera
Pēc Deitonas līguma parakstīšanas, kurā arī viņš piedalījās, 1996. gada 30. janvārī Hasans Muratovičs kļuva par ceturto un galu galā pēdējo Bosnijas un Hercegovinas Republikas premjerministru. Šo amatu viņš pildīja līdz 1997. gada 3. janvārim. Laikā, kad Muratovičs bija premjerministrs, viņš kopā ar Pasaules Bankas ekspertiem izstrādāja pirmo pēckara atjaunošanas plānu un pabeidza sarunas ar Parīzes un Londonas klubu un citām starptautiskām finanšu institūcijām. Viņš arī organizēja līdzekļu devēju konferences ar ANO un ES atbalstu, kurās tika savākts 5,1 miljards eiro pēckara atveseļošanai.
Pēc pirmajām pēckara vēlēšanām 1997. gada 3. janvārī Muratovičs kļuva par pirmo ārējās tirdzniecības un ekonomisko attiecību ministru, bet divus gadus vēlāk pēc iecelšanas par Bosnijas un Hercegovinas vēstnieku Horvātijā 1999. gada 4. februārī viņš atkāpās no amata. 2002. gadā viņš atstāja vēstnieka amatu un kļuva par Bosnijas un Hercegovinas parlamenta pārstāvi Eiropas Padomes Parlamentārajā asamblejā, un tika ievēlēts par tās viceprezidentu. Šo amatu viņš pildīja līdz 2004. gadā, kad tika ievēlēts par rektoru Sarajevas Universitātē.