cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasaules čempionāta hokejā 3. divīzija
Pēc Starptautiskās hokeja federācijas nosacījumiem maksimālais Pasaules čempionāta dalībvalstu skaits ir 46. Tomēr divos gadījumos ir bijušas 48 dalībvalstis. 2010. gadā 3. divīzija tika sadalīta 2 grupās, kur katrā bija 4 komandas, bet 2013. gadā tika rīkots kvalifikācijas turnīrs par pēdējām divām vietām turnīrā. Ja uz 2014. gada turnīru būtu pieteikušās vairāk par 46 dalībvalstīm, tad tiktu rīkota kvalifikācija, kuras uzvarētājs kvalificētos 2015. gada 3. divīzijas turnīram.
Rezultāti
No 2002. līdz 2011. gadam divas labākās komandas tika paaugstinātas uz 2. divīziju. Sākot ar 2012. gadu tikai uzvarētājs tiek paaugstināts. No 2020. gada A grupas uzvarētājs tiek paaugstināts uz 2. divīziju, bet B grupas pēdējās vietas ieguvējs izkrīt uz 4. divīziju.
^ - Tā kā tikai divas komandas pieteicās, turnīrs netika izspēlēts un abas automātiski kvalificējās 2. divīzijai.
Čempioni 1987.-2000.
^ – 1992., 1994. un 1995. gadā nebija D grupas. Tomēr C grupa tika sadalīta divās daļās, kur C2 uzvarētājs tika paaugstināts uz C1, tādējādi padarot C2 grupu tādu pašu kā D grupu. Tāpēc tās uzvarētāji (Spānija, Igaunija un Horvātija) ir ierakstīti šeit.
Tīklene
Tīklene ir iekšējais acs ābola slānis, ko veido gaismu uztveroši audi. Acs ābola optiskā sistēma (lēca un radzene) izveido attēlu uz tīklenes, kas pēc funkcijas ir līdzīga fotofilmai kamerās. Gaismai nonākot uz tīklenes, noris virkne fotoķīmisku un elektrisku norišu, kas rada nervu impulsus. Šie impulsi tālāk pa redzes nervu tiek pārvadīti uz dažādiem smadzeņu centriem.
Mugurkaulniekiem embrioģenēzes laikā tīklene un redzes nervs veidojas no topošo smadzeņu izauguma, tādēļ tīkleni pieskaita pie centrālās nervu sistēmas (CNS) un tie pēc būtības ir smadzeņu audi. Tā ir vienīgā CNS daļa, kas ir redzama bez ķirurģiskas iejaukšanās.
Tīklene sastāv no vairākiem neironu slāņiem, taču vienīgais slānis, kas ir fotosensitīvs jeb gaismu uztverošs, ir fotoreceptoru šūnas. Galvenokārt ir 2 veidu fotoreceptoru šūnas — vālītes un nūjiņas. Nūjiņas nodrošina redzi vājā apgaismojumā un atbild par melnbalto redzi. Savukārt vālītes nodrošina redzi dienas laikā, kā arī krāsu redzi. Trešais tips ir daudz retākās fotosensitīvās ganglijšūnas, kas nodrošina refleksus dienas laikā.
Uzbūve
Tīklenei ir 10 slāņi, kuros atrodas dažādi neirocīti un to daļas, kā arī glija. Tīklenei izšķir gaismjutīgo un aklo daļu. Visasākā redze ir dzeltenajā laukumā un tā centrālajā bedrītē, kas atrodas tieši uz acs optiskās ass. Aklais laukums jeb optiskais disks atrodas vietā, kur no acs ābola iziet redzes nervs un ienāk asinsvadi un tur nav fotoreceptoru.
Nūjiņas
Nūjiņas nodrošina melnbalto jeb skotopisko redzi (melnbaltās nianses, gaismas intensitāti krēslā, zvaigznes naktī). Nūjiņu nav dzeltenā laukuma centrālajā bedrītē. To ir vairāk nekā vālīšu. Nūjiņu fotopigments ir rodopsīns, kuru veido skotopsīna un retināla kombinācija. Tās uztver tikai viena garuma gaismas viļņus un ir piecas reizes jutīgākas pret gaismu nekā vālītes.
Vālītes
Vālītes nodrošina krāsu jeb fotopisko redzi, atšķirot gan krāsas, gan to intensitāti. Vislielākais vālīšu blīvums ir dzeltenā plankuma centrālajā bedrītē. Ir trejādas vālītes, kurās dažādi opsīni kombinējas ar retinālu, veidojot fotopigmentus — jodopsīnu, hlorobolu un eritlabu.
Fotoreceptoriem ir perifēriskais izaugums, kam ir ārējais un iekšējais segments, kurus saista skropstiņa un savienojuma vietā veidojas iežmauga. Iekšējā segmentā atrodas enzīmu sistēmas, kas nodrošina fotoreceptorus ar nepieciešamo enerģiju, kā arī neirocītu galveno ķīmisko komponentu sintēzi. Fotoreceptoriem izšķir arī ķermeni un centrālos jeb gala izaugumus. Perifērajos izaugumos atrodas redzes pigmenti — olbaltumvielas, kas spēj absorbēt noteikta viļņa garuma elektromagnētisko starojumu.
Izvaltas iela (Rīga)
Izvaltas iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Tā ir L-veida iela, kas sākas krustojumā ar Aglonas ielu un beidzas krustojumā ar Rušonu ielu. Kopējais ielas garums ir 212 metri.
Ielu savienojumi
Izvaltas iela krustojas ar šādām ielām:
Eiro konverģences kritēriji
Eiro konverģences kritēriji (pazīstami arī ar nosaukumu Māstrihtas kritēriji) ir kritēriji, kurus jāizpilda Eiropas Savienības dalībvalstīm, lai sasniegtu Eiropas Monetārās Savienības trešo kārtu un ieviestu eiro kā valsts nacionālo valūtu.
Pastāv pieci konverģences kritēriji, par kurām vienojās Eiropas Savienības dalībvalstis Māstrihtas līgumā, kas tika parakstīts 1992. gada februārī un stājās spēkā. Kritēriji tika noteikti, lai nodrošinātu cenu līmeni un ekonomisko stabilitāti eirozonā un nodrošinātos, lai tas netiek negatīvi ietekmēts, kad eirozonai pievienojas jauna valsts.
Eiro konverģences kritēriji
Pastāv pieci kritēriji.
Jamal (pavadoņu sērija)
Jamal ir Krievijas uzņēmuma Gazprom kosmičeskie sistemy (2008. gadam Gazkom) sakaru pavadoņu sērija. Pavadoņi nodrošina sakarus Gazprom kosmičeskie sistemy vajadzībām, kā arī Krievijas valsts struktūrām (tai skaitā televīzijas kanālu retranslāciju) un komercklientiem.
Pavadoņi nodēvēti Jamalas pussalas vārdā, kas atrodas Ziemeļu Ledus okeāna krastā.
Jamal-100
Pirmie divi pavadoņi Jamal-100 pasūtīti 1996. gadā. Tos izgatavoja kosmiskās tehnikas ražotājs un Gazkom akcionārs PKK Ènergija uz platformas UKP (Universālās kosmiskās platformas) bāzes ar plānoto darbības laiku 10 gadi. Pirmoreiz Krievijas kosmonautikas praksē pielietoti jauni tehnoloģiski risinājumi: nehermētisks korpuss, oglekļa šķiedras konstrukcija, lielas jaudas enerģētika, kā arī pilnībā jaunas bortsistēmas. Derīgo kravu izstrādāja Gazkom, kuram sakaru aparatūru piegādāja ASV uzņēmums Space Systems/Loral. Abi pavadoņi palaisti. Ar pirmo no tiem Jamal-101 neizdevās nodibināt sakarus; iespējams, notikusi neparedzēta akumulatoru izlādēšanās. Jamal-102 tika ievadīts ģeostacionārajā orbītā pozīcijā 90° austrumu garuma, un 2000. gada maijā sākta pavadoņa ekspluatācija. Tas kalpoja līdz 2010. gadam.
Jamal-200
2000. gadā pasūtīti nākamie pavadoņi Jamal-200. Arī tos izgatavoja Ènergija uz UKP bāzes, bet aparatūras jauda bija 1,5 reižu lielāka par Jamal-100. Derīgo kravu izgatavoja Alcatel Space un Alenia Spazio. Plānotais darbības laiks bija 12 gadi. Abi pavadoņi palaisti. Jamal-201 tika izvietots punktā 90° A, bet Jamal-202 tika izvietots punktā  49° A.
2014. gada 5. jūnijā sabojājās Jamal-202, un tā darbību neizdevās atjaunot.
Poljarnaja Zvezda
1990. gadu vidū bija piedāvāts izstrādāt mobilo sakaru sistēmu Poljarnaja Zvezda, kurā trīs pavadoņi tiktu ievadīti izstiepti eliptiskās orbītās. Bija plānots sistēmu attīstīt sadarbībā ar Loral Space & Communications, kurš tobrīd izstrādāja globālo mobilo sakaru sistēmu Globalstar. Poljarnaja Zvezda varētu papildināt Globalstar polārajos apgabalos. Pavadoņus bija plānots izgatavot, par pamatu ņemot Jamal-200. Loral no sadarbības atteicās, kad 1990. gadu beigās izraisījās krīze mobilo pavadoņsakaru nozarē. Valstij līdzekļi šim projektam tajā laikā neatradās.
Jamal-300
2005. gada augustā Gazkom noslēdza līgumu ar Ènergija par divu Jamal-301 un Jamal-302 izgatavošanu. Tos Universālās kosmiskās platformas bāzes. 2008. gadā Jamal-301 vajadzētu ieņemt pozīciju ģeostacionārajā orbītā 90° A. Jamal-302 tiktu ievadīts punktā 55° austrumu garuma. 2008. gada sākumā Ènergija kosmisko aparātu izgatavošanā bija aizkavējusies par 10 mēnešiem un vēlējās palielināt to maksu par 40 %. Tajā brīdī Gazkom jau bija apmaksājis 50 % no līguma summas. 2008. gada aprīlī sākās tiesas process, un pavadoņu palaišana tika atlikta, līdz process tiktu pabeigts.
Tiesā formāli uzvarēja Gazkom, uzņēmumi noslēdza mierizlīgumu, pēc kura Ènergija atgrieza iemaksāto avansu un derīgo kravu, kuru Gazkom bija nopirkusi no Sumitomo, lai uzstādītu pavadoņos. Gazprom kosmičeskie sistemy no kosmosa tehnikas ražotāja Informacionnye sputnikovye sistemy saņēma piedāvājumu šo Jamal-301 un Jamal-302 derīgās kravas uzstādīt uz vienas Ekspress-1000N platformas. 2009. gadā līgums tika noslēgts, pēc kura bija jāizgatavo pavadonis Jamal-300K un zemes vadības komplekss.
Pavadoni sākotnēji bija plānots palaist 2011. gada vidū ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M kopā ar pavadoni Telkom-3 (1600 kg). Šādā konfigurācijā bija nepieciešama optimizēta raķetes lidojuma trajektorija ar slīpumu 48°. Tā kā šādu nestandarta trajektoriju Kazahstāna neatļāva, Jamal-300K pārī vajadzēja atrast vieglāku kosmisko aparātu, lai palaistu trajektorijā 51,5° slīpumā. Par tādu kļuva Luč-5B ar masu 950 kg. Jamal-300K tika palaists. To novietoja ģeostacionārajā orbītā punktā 90° A.
Gerts Ligterinks
Gerts Ligterinks (nl; dzimis Groningenā) ir Nīderlandes starptautiskais meistars šahā (1977).
Jamal (pavadoņu sērija)
Jamal-400
2010. gada sākumā līgums ar Thales Alenia Space tika izmainīts, iesaistot projektā Krievijas uzņēmumu Informacionnye sputnikovye sistemy (ISS). ISS kosmiskajam aparātam Jamal-402 piegādātu atsevišķus komponentus, bet Jamal-401 izgatavotu platformu (uz Ekspress-2000 bāzes) un TAS piegādātu sakaru aparatūru. Pavadoņi tiktu palaisti ar raķeti Proton-M/Briz-M 2012. un 2013. gadā.
Gerts Ligterinks
Biogrāfija
Pārstāvējis Nīderlandes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Ligterinkam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pazīstams arī ka šaha žurnālists. No 2003. līdz 2011. gadam bijis Nīderlandes starptautiskā šaha turnīra Tata Steel Chess apskatnieks.
Jamal (pavadoņu sērija)
Jamal-500
Jamal-501 izgatavo Gazprom kosmičeskie sistemy. Tas atradīsies punktā 81,75° A. Pēc 2013. gada plāniem Jamal-501 bija paredzēts palaist 2017. gadā. 2015. gadā izplatīta informācija, ka pavadonis tiks palaists 2020. gadā.
Jamal-600
2014. gada janvārī paziņots, ka Alenia Space izgatavos Jamal-601 uz platformas Spacebus-4000C4 bāzes. Tam būs 18 C, 19 Ku un 26 ka joslas raidītāji. Pavadoni bija plānots palaist 2016. gadā, un tas tiks uzvietots pozīcijā 49° A. Tur tas aizvietos Jamal-202. 2015. gadā izplatīta informācija, ka pavadonis tiks palaists 2018. gadā. Tas tika palaists.
Grobiņas draudzes novads
Vēsture
Pēc Livonijas konfederācijas sabrukuma Grobiņas fogteja ilgu laiku atradās Prūsijas hercogistes pārvaldījumā (1530-1650). 1650. gadā to ieguva hercogs Jēkabs, bet Otrā Ziemeļu kara laikā to 1659.-1660. gadā okupēja Zviedrija. Grobiņas prāvesta iecirkņa galvenā baznīca bija Grobiņas luterāņu baznīca.
Pēc 1819. gada administratīvās reformas bijušās Kurzemes un Zemgales hercogistes Grobiņas pilskunga tiesu apvienoja ar Piltenes apgabala dienvidu daļu un izveidoja Aizputes virspilskunga tiesu. Grobiņā atradās pilskunga tiesa un evaņģeliski luteriskās baznīcas prāvesta iecirknis. 1864. gadā Aizputes virspilskunga tiesu likvidēja, sadalot to Aizputes un Grobiņas apriņķos.
Mūsdienās Grobiņas draudzes novada teritorija pamatā iekļauta Dienvidkurzemes novadā, kā arī Palangas teritorijā Lietuvā.
Muižas Grobiņas draudzes novadā (1841)
{| table width=99%
Bens Bernanke
Bens Bernanke (en; dzimis ) ir amerikāņu ekonomists. Bijis ASV Centrālās bankas — Federālās rezervju sistēmas — priekšsēdētājs. 2022. gadā Bernankem (kopā ar Daglasu Daimondu un Filipu Dibvigu) tika piešķirta Nobela prēmija ekonomikā "par banku un finanšu krīžu izpēti", īpaši par Lielās depresijas analīzi.
Izglītību ieguvis Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā un Hārvarda Universitātē. Bernanke ir bijis pasniedzējs Prinstonas Universitātē (1996—2002). viņš tika apstiprināts par Federālās rezervju sistēmas priekšsēdētāju. Bernankes vadībā Federālās rezerves ļoti radoši izmantoja savus rīkus, lai pārvarētu 2007.—2010. gada globālo finanšu krīzi. 2010. gada 28. janvārī tika atkārtoti apstiprināts šajā amatā. Termiņš šajā amatā beidzās 2014. gada 3. februārī, kad viņu amatā nomainīja Džaneta Jelena.
Bebrenes baznīca
Bebrenes Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca ir Romas Katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Augšdaugavas novada Bebrenes pagasta centrā Bebrenē. Sakrālās arhitektūras piemineklis, kā arī Bebrenes muižas un baznīcas ansambļa kopējā telpiskā risinājuma un vietējās kultūrainavas nozīmīga sastāvdaļa.
Vēsture
Bebrenes pirmais dievnams ir bijusi koka ēka, ko 1652. gadā cēlis Braslavas kastelāns Jānis Višlings-Zībergs Svētā Jāņa Kristītāja godam. Tā bijusi Ilūkstes draudzes filiālbaznīca, pie kuras izveidojusies patstāvīga Bebrenes draudze. No 1690. gada Bebrenē darbojusies Ilūkstes jezuītu misija, kuri pārzināja baznīcu un draudzi līdz 1773. gadam, kad tos nomainīja mūki lazaristi. Dievnams nodedzis 1790. gadā.
Pašreizējo mūra baznīcu uzcēla 1797. gadā arī iepriekšminētais kastelāns pēc poļu—itāļu mākslinieku dzimtas pārstāvja arhitekta L. Markoni projekta. Pēc gada, 1798. gadā prāvests Matejs Juraho to iesvētīja Svētā Jāņa Kristītāja godam. Dievnama labiekārtošanas darbi beidzās tikai 1883. gadā prāvesta Dominika Čečeka darbības laikā. 1887. gada 25. maijā Telšu bīskaps Mečeslavs Pavilonis to konsekrēja Svētā Jāņa Kristītāja godam un aizbildniecībai. Lielajā altārī tika ieliktas Svēto mocekļu Matiani un Maksimiani relikvijas. Dievnamā ir arī "Lignum crucis" jeb Krusta relikviārs, ar tām 1920. gadā īsi pirms Kurzemes un Zemgales pievienošanas Rīgas arhibīskapijai Kauņas bīskaps apstiprināja atlaidu svētkus. Pirms Pirmā pasaules kara Bebrenē kādu laiku dzīvojis bīskaps Eduards Ropps. Pirmā pasaules kara laikā baznīcā tika ierīkota Vācijas armijas kara lazarete. Dievnamam bija ļoti augsti logi un tajā laikā tos visus no apakšas aizmūrēja, izveidojot tos par zemākiem, tādi tie ir saglabājušies līdz mūsdienām. 1930. gados baznīcai tika uzlikts jauns skārda jumts, salabots žogs un veikts cits remonts, kā arī baznīcas dārzā uzcelta maza koka plebānija.
Eksterjers
Baznīca ir mūra neorenesanses celtne, 25 metrus gara, 15 metrus plata un 8 metrus augsta, tai klāt presbitērija daļa - 7 metrus gara un 6 metrus plata ēka ar skārda jumtu un dzelzs krustiem abos tā galos un bez torņa. Sienas no ārpuses apmestas un krāsotas. Ieejas durvis no gala, sāniem un sakristejas. Pie gala durvīm fasādē to abās pusēs uz sienas nišās ir četru evaņģēlistu — Svēto Pētera, Lūkasa, Mateja un Marka freskas. Presbitērija pusē, žoga malā atrodas plebānija un saimniecības ēkas. Aiz baznīcas austrumu pusē ir draudzes nams. Dievnamu ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra žogs. Galvenie vārti galvenās ieejas pusē ir izveidoti atsevišķi uzceltā mūra zvanu torņa, kas celts 1883. — 1887. gados, apakšdaļā. Zvanu tornī ir iekārti divi zvani. Baznīcas dārzā atrodas prāvestu Antona Šarko, Sigismunda Pipiniusa un Staņislava Čužāna kapi. Baznīcas novietojums saskaņots ar Bebrenes muižas ansambli un parku, pilij un dievnamam atrodoties uz vienas ass, ko iezīmē parka un dievnama vārti.
Interjers
Tā ir vienas navas telpa ar flīžu grīdu un lēzeniem koka griestiem. Pie galvenās ieejas ir priekštelpa, virs kuras atrodas kora telpa ar 19. gadsimta ērģelēm. Presbitērija abās pusēs ir sakristejas, virs kurām ir kora telpas un noliktavas. Presbitēriju no lūgšanu zāles atdala koka dievgalds. Dievnamā ir trīs baroka stila mūra altāri. Galvenais jeb centrālais atrodas centrā pie presbitērija gala sienas, tas ir ar sešiem pīlāriem, starp kuriem ir B.E.Muriljo gleznas "Jaunavas Marijas Debesīs uzņemšana" kopija (1866). Sānu altāriem ir divi pīlāri. Labajā pusē ir Svētā Jāņa Kristītāja altāris ar svētā gleznu (1909), bet kreisajā pusē — Rožukroņa altāris ar "Rožukroņa Dievmātes" gleznu (1909). Pie gala durvīm sānos ir sena apaļas formas Dievmates glezna, bet virs sakristejas sena Jāņa Kristītāja glezna. Aplūkojami baroka formās darinātie grāfa un baznīcēnu soli un Krustaceļa gleznas.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Arnis Maziļevskis. Līdz 1783. gadam, kad draudze kļuva pastāvīga, Bebrene bija Ilūkstes draudzes filiāle. 1783. gadā tā tika iekļauta Mogiļevas virsbīskapijā, 1798. gadā to pievienoja Viļņas, 1848. gadā Žemaišu bīskapijai, 1920. gadā Rīgas arhibīskapijai, 1937. gadā Liepājas, bet 1995. gadā Jelgavas diecēzei. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Bebrenē un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek divas reizes nedēļā, baznīca ir atvērta dievkalpojumu laikā vai iepriekš piesakot vizīti.
Dereks Stepans
Dereks Stepans (dzimis 1990. gada 18. jūnijā) ir amerikāņu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2017) Stepans spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Arizonas "Coyotes" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Stepans sāka 2010.—11. gada sezonā, kuru aizvadīja NHL vienībā Ņujorkas "Rangers". Savā debijas spēlē uzbrucējs atzīmējās ar uzreiz trim gūtiem vārtiem. 2013.—14. gada sezonā kopā ar "Rangers" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Losandželosas "Kings" hokejistiem. Stepans bija viens no rezultatīvākajiem "Rangers" spēlētājiem līdz pat 2017. gada jūnijam, kad tika aizmainīts uz Arizonas "Coyotes".
ASV hokeja izlases sastāvā spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem, tajā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas un noslēdzot turnīru kā tā rezultatīvākais spēlētājs.
2023. gada Pasaules čempionāta hokejā 1. divīzija
'''2023. gada Pasaules čempionāta hokejā 1. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas no 23. aprīļa līdz 5. maijam notika Notingemā un Tallinā. A grupas pirmo divu vietu ieguvēji iekļuva elites divīzijā, bet B grupas uzvarētāji kvalificējās uz A grupu.
A grupa
Visi laiki ir attēloti pēc vietējā laika (UTC+1)
B grupa
Visi laiki ir attēloti pēc vietējā laika (UTC+2)
Lielā Puderova
Lielā Pūderova ir ciems Audriņu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 241 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Puderovas vecticībnieku baznīca, Puderovas ezers.
Puderovas vecticībnieku kopienas lūgšanu nams ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.
Benzpirēni
Benzpirēni ir perikondensēti policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži ar formulu C20H12. Tos var uzskatīt par pirēna atvasinājumiem, kas veidojas, pirēna molekulai ar vienu malu pievienojoties vēl vienam benzola gredzenam. Ir iespējami divi benzpirēna izomēri, ko sauc par benz[a]pirēnu un benz[e]pirēnu. Benz[a]pirēns ir izplatītāks un bīstamāks, tādēļ ar terminu 'benzpirēns' parasti saprot šo izomēru.
Līdzīgs savienojums ir tā saucamais olimpicēns, kura molekulā arī ir pieci benzola gredzeni, bet tie izvietoti olimpisko riņķu veidā. Tā molekulā ir tikai 19 oglekļa atomi un to sauc arī par 2H-benz[cd]pirēnu.
Benzpirēns dabīgi izdalās meža ugunsgrēku un vulkānu izvirdumu laikā. Sastopams arī akmeņogļu darvā, cigarešu dūmos, kā arī ar uguni vai dūmiem apstrādātos pārtikas produktos. Tiek uzskatīts par kancerogēnu savienojumu.
Bīlefeldes "Arminia"
Bīlefeldes "Arminia" (de) ir Vācijas sporta klubs no Bīlefeldes, plašāk pazīstams ar tā profesionālo futbola komandu, kas pašlaik spēlē Vācijas 2. Bundeslīgā. Mājas spēles aizvada Bielefelder Alm stadionā (sponsorēšanas nolūkos saukts par SchücoArena), kura ietilpība ir 26 515 vietas. Klubs ir dibināts 1905. gadā. Tas ir nosaukts par godu herusku vadonim Arminijam, kura vadībā Teitoburgas meža kaujā ģermāņi uzvarēja romiešu karaspēku. Kluba futbolisti ir trīs reizes spēlējuši Vācijas kausa pusfinālā. <!--
Komandas sastāvs
-->
Ļevs Rohļins
Ļevs Rohļins (ru; dzimis Araļskā, Kazahijas PSR; miris  Klokovā, Maskavas apgabalā) bija PSRS un Krievijas militārpersona un politiķis.
Rohļina militārā karjera strauji attīstījās Afganistānas kara laikā un pēc tā, dienestā sasniedzot ģenerālleitnanta pakāpi. Saņēmis daudzus militāros apbalvojumus, tai skaitā, Sarkanā Karoga ordeni un divus Sarkanās Zvaigznes ordeņus. Atteicies no apbalvojuma Krievijas Federācijas varonis par Groznijas ieņemšanu 1995. gadā Pirmajā Čečenijas karā, uzskatot, ka virsniekam ir amorāli pieņemt apbalvojumus karā, kurā gājuši bojā civiliedzīvotāji.
Pēdējos dzīves gados bija Krievijas Valsts Domes 2. sasaukuma deputāts un Valsts Domes Aizsardzības komitejas priekšsēdētājs (1996—1998), ģenerālleitnants, Armijas atbalsta kustības dibinātājs.
Sākotnējais dzīves posms
Dzimis 1947. gada 6. jūnijā Araļskā, Kazahijas PSR. Ļevs Rohļins bija jaunākais no trim bērniem Lielā Tēvijas kara dalībnieka, ebreja Jakova Rohļina un krievietes Ksenijas (dzim. Gončarova) ģimenē. 1948. gadā, 8 mēnešus pēc dēla piedzimšanas, Jakovs tika arestēts un vēlāk nomira Gulaga cietumā. Māte Ksenija Rohļina viena audzināja trīs bērnus.
Pēc desmit gadiem Rohļinu ģimene pārcēlās uz Taškentu. Rohļins mācījās 19. skolā Taškentas vecpilsētā. Pēc skolas beigšanas viņš strādāja Taškentas lidmašīnu rūpnīcā, pēc tam viņu iesauca armijā.
1970. gadā Rohļins ar izcilību pabeidza Taškentas augstākā militārā komandieru skolu. Tad viņš dienēja padomju spēku grupā Vācijas Demokrātiskajā Republikā, Vurcenē. Vēlāk viņš studēja Frunzes kara akadēmijā, pēc tās pabeigšanas dienēja Arktikā, kā arī Ļeņingradā, Turkestānā, Aizkaukāza militārajos apgabalos, kur bija korpusa komandiera vietnieks.
Militārās karjeras attīstība
1982—1984. gadā Rohļins dienēja Afganistānā. Tajā laikā norisinājās Afganistānas karš (1979—1989). Divas reizes tika ievainots, otrajā reizē tika evakuēts uz Taškentu.
Rohļins ar izcilību absolvēja Krievijas Federācijas Bruņoto spēku Ģenerālštāba militāro akadēmiju. 1987. gada martā tika iecelts par Kutaisi 152. motorizēto ieroču divīzijas komandieri 31. armijas korpusā.
1988. gada novembrī Rohļins kļuva par 4. armijas 75. motorizēto ieroču divīzijas komandieri Nahčivanas Autonomajā Republikā. 1990. gada sākumā divīzija tika nodota VDK padomju pierobežas vienībām, un Rohļins tika paaugstināts par ģenerālmajoru tā paša gada februārī.
1993. gadā viņš kļuva par Krievijas 8. gvardes korpusa vadītāju Volgogradā ģenerālleitnanta pakāpē kā vienīgais ebrejs, kurš Krievijā sasniedzis šādu pakāpi kopš Otrā pasaules kara.
Pirmā Čečenijas kara laikā Rohļins veica Krievijas spēku reorganizāciju Čečenijā un 1995. gadā beidzot ieņēma Čečenijas galvaspilsētu Grozniju. Satriekts par asinsizliešanu, dažas nedēļas vēlāk viņš pameta armiju un atteicās pieņemt Krievijas augstāko apbalvojumu Krievijas Federācijas varoņa titulu, ko viņam gribāja piešķirt par Groznijas ieņemšanu, Rohļins par to teica: "Komandieriem ir amorāli saņemt pagodinājumus pilsoņu karā. Čečenijas karā Krievija nevar gūt slavu, šis karš ir traģēdija".
Politiskā karjera
Pēc pensionāšanās no armijas 1995. gadā Rohļins tika ievēlēts Krievijas Valsts Domē kā Borisu Jeļcinu atbalstošās partijas "Mūsu mājas — Krievija" deputāts. Tomēr vēlāk viņš šo partiju pameta. Rohļins regulāri uzstājās Domē, atmaskojot korupciju, kas pārņēmusi prezidenta administrāciju, valdību un Aizsardzības ministriju. Viņš publiskoja faktus par slepena militārā aprīkojuma nelikumīgu pārdošanu ārvalstīs, kas notika ar Ministru kabineta un Jeļcina piekrišanu. Rohļins vadīja Domes Aizsardzības komiteju, līdz prezidents Jeļcins noslēdza vienošanos ar Komunistisko partiju par viņa atbrīvošanu no amata. 1997. gadā Rohļins izveidoja Armijas atbalsta kustību, kas vainoja Jeļcinu par karu Čečenijā un zemo morālo līmeni militārajā jomā. Viņš neveiksmīgi centās organizēt dienējošos un atvaļinātos karavīrus politiskā spēkā, kas varētu Jeļcinu piespiest atkāpties no amata.
Nāve
1998. gada 3. jūlijā, dažus mēnešus pēc tam, kad viņš mēģināja sarīkot pret valdību vērstu armijas karavīru masveida protestu, Rohļins tika nogalināts savā gultā ar šāvienu galvā. Rohļina sievu Tamāru, kura sākumā it kā bija atzinusies slepkavībā "naidīgu attiecību dēļ", Krievijas tiesa 2005. gadā notiesāja par vīra slepkavību, taču viņa turpināja uzstāt, ka vīru nogalinājuši vīrieši maskās, kuri ielauzušies viņu mājās. Viņai piesprieda nosacītu sodu 4 gadus.
Meža joslā netālu no nozieguma vietas vēlāk tika atrasti trīs sadedzināti līķi. Amatpersonas paziņoja, ka viņi esot nogalināti jau kādu laiku pirms Rohļina slepkavības, un viņiem ar to nav nekāda sakara. Bet daudzi no Rohļina kolēģiem domāja, ka tie ir īstie slepkavas, kurus Kremļa īpašais dienests likvidējis. Rohļinu nogalinājuši, jo viņš organizējis armijas aprindās sacelšanos pret Jeļcinu. Grāmatā Death of a Dissident par citu īpašā dienesta upuri Aleksandru Ļitviņenko aprakstīts viņa teiktais par Rohļina slepkavību — bijušais VDK un FSB ģenerālis Anatolijs Trofimovs (pats nošauts 2005. gadā) viņam pateicis, ka slepkavību, šķiet, organizējuši Krievijas slepenie dienesti.
Vomeronazālais orgāns
Vomeronazālais jeb Jakobsona orgāns ir īpašs degunā pie lemeša kaula (vomer) izvietots veidojums, kas uzskatāms par ožas sistēmas papildinājumu. Tas ir sastopams vairumam dzīvnieku un vairāk vai mazāk reducētā veidā arī cilvēkam. Vomeronazālais orgāns uztver feromonus un citas vielas.
Dmitrijs Rovners
Biogrāfija
Jau skolas gados uzvarējis Vinnicas pilsētas šaha čempionātā. Pēc skolas beigšanas turpinājis mācīties Ļeņingradā, kur kļuvis par inženieri celtnieku. No 1933. gada regulāri piedalījies Ļeņingradas šaha čempionātos. Ievērību izpelnījies 1935. gadā, kad divos simultānspēles seansos uzvarējis bijušo Pasaules šaha čempionu Hosē Raulu Kapablanku un spēcīgo lielmeistaru Salo Floru. 1937. gadā kopā ar A.Tolušu un V.Čehoveru uzvarējis Ļeņingradas šaha čempionātā. Pēc šī panākuma Rovneram 1938. gadā piešķirts PSRS sporta meistara nosaukums. Tajā pašā gadā Krievijas PFSR čempionātā viņš dala 4.-5. vietu. Pēckara gados daudz laika aizņēma darbs pamatprofesijā, un šaha turnīros Rovnera rezultāti vairs neaizsniedza pirmskara līmeni. 1952. gada PSRS šaha čempionāta pusfinālā viņš dala 5.-7. vietu, bet 1956. gada Ļeņingradas šaha čempionātā - 2.-3. vietu. 1952. un 1954. gadā piedalījies PSRS komandu kausa izcīņā šahā PSRS sporta biedrību «Zenit» un «Medik» komandu sastāvā. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā. Viņa dēls Jakovs Rovners (1929-1970) arī bija šahists un 1969. gadā kļuva par PSRS sporta meistaru šahā.
Budbergas katoļu baznīca
Budbergas Svētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Bauskas novada Brunavas pagasta Budbergas ciemā.
Vēsture
Dievnamu Budbergā sākuši celt 1930. gados, par to rūpējies toreizējās Kūrijas kanclers Eduards Stukels, kurš bija cēlies no šīs draudzes. Līdzekļus baznīcas devuši kanclers un draudzes locekļi. Dievnamu būvējuši Krāslavas būvuzņēmēji Jānis un Ferdinands Miltoviči, kas bija arī cēluši Kūkovas baznīcu. Baznīcas plānu veidoja pēc Kauņas katedrāles parauga, tikai samazinātā veidā, līdzīgi kā cēla Rīgas Kristus karaļa dievnamu un Aknīstes baznīcu. Dievnamu uzcēla un iesvētīja 1938. vai 1939. gadā, veltot to Vissvētākās Trīsvienības godam. Otrā pasaules kara laikā tika nopostītas ērģeles un cieta torņa smaile, kas tika atjaunota saīsinātā veidā.
Eksterjers
Baznīca ir celta modernisma stilā no cementa ķieģeļiem, tā ir 24 metrus gara, 11 metrus plata un 8 metrus augsta celtne ar vienu 15 metrus augstu torni, lēzeni segtu cinkotā skārda jumtu un nelielu krustu virsū. Dievnams no ārpuses nav apmests. Presbitērija daļā piebūvētas divas sakristejas, kas padotas uz āru. Katrā baznīcas pusē ir 7 šauri un augsti logi, bet virs presbitērija katrā pusē 3 apaļi logi. Katrā sakristejā ir trīs logi un vienas durvis. Sienas katrā pusē atbalsta pieci piloni. Ieejas durvis no gala un sāniem. Apkārt dievnamam ir dārzs bez žoga, kurā aug dažādi koki, galvenokārt egles. Dārzā uzstādīts koka Misiju krucifikss.
Interjers
Tā ir telpa ar cementa klona grīdu un koka, vēlāk apmestiem griestiem. Sienas ir apmestas. Virs ieejas atrodas kora telpas, kas balstās uz betona pīlāriem. Presbitērijā ir viens altāris, kurā ir Jēzus Sirds glezna. Sānos, lūgšanu zāles pusē ir mazi sānu altāri.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romualds Baļčūns. Draudze tika izveidota 1927. gadā, atdalot to no Brunavas draudzes. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Budbergā un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī. Draudzes lielākie svētki ir Vissvētākās Trīsvienības svētki un Kristus Karaļa svētki. Draudzei ir viena kapsēta.
Mitoloģijas (albums)
Mitoloģijas ir latviešu indīroka grupas "Sigma" otrais studijas albums, kas izdots 2018. gada 8. martā.
Tapšana
Albumā apkopotas desmit dziesmas ar mūsdienu latviešu dzejnieku tekstiem. Albuma ieraksts tapis "Sigmas" studijā Ikšķilē un Rīgā 2016. un 2017. gadā.
Vairākās dziesmās piedalās stīgu kvartets "EVVEntus" (Viktorija Žukova – vijole, Jekaterina Vaškeviča – vijole, Vika Osipoviča – alts, Elīza Sestule – alts), kura partijas kopā ar "Sigmu" aranžējis komponists Platons Buravickis. Albuma dziesmu pirmatskaņojums notiek tā atklāšanas koncertos Rīgā 2018. gada 8. un 9. martā.
Dziesmu mūzikas autori ir Jānis Ozoliņš, Kaspars Lastovskis, Uģis Eihvalds. Albumu aranžējusi un producējusi grupa "Sigma". Skaņu inženieri Haralds Stenclavs un Kaspars Lastovskis, miksējis Haralds Stenclavs. Albumu māsterējis Patriks Filipss studijā "Real World Studios" Lielbritānijā.
Albuma dizainere ir Līga Sarkane, tā vāka dizainā izmantots mākslinieka Ata Jākobsona ogles zīmējums "Amor Pius".
Atsauksmes
Lauma Spridzāne laikraksta "Diena" pielikumā "SestDiena" atzinīgi vērtē albuma aktualitāti: "Mūziķu devumu gribas īpaši izcelt, jo viņiem izdevies padarīt ne tikai aktuālu, bet arī burtiski sadzirdamu jauno latviešu dzejnieku asinsriti. Šķiet, viņiem kā nevienam citam, sadarbojoties un radot kopā ar citiem māksliniekiem, izdevies perfekti uztaustīt to aso, cauri nerviem skrienošo sāpi, kas nepelnīti nostumta malā vai pat nereti palikusi vispār nepamanīta..".
Kaspars Zaviļeiskis portālā "Delfi" raksta: "Jānis, Kaspars un Uģis grupas pastāvēšanas 13 gadu laikā jau atraduši vienu spēcīgu veselumu veidojošu, savu skanējumu, ko tikpat labi var dēvēt par aristokrātisku rokmūziku, kā par melanholisko džezroku. [..] Viegli iedomāties "Sigmu" spēlējot kādā nebūt karaliskajā galmā, kur cieņā ir tieši rokmūzika. Bet tieši šāda – smalki savīta, kristāldzirdi pieslīpēta un tajā pašā laikā ne garlaicīga." K. Zaviļeiska vērtējumā "grupas otrais studijas albums ieguls pašmāju mūzikas arhīvā kā spēcīgs, formā un saturā pārdomāts izsmalcinātas rokmūzikas darbs, kas turklāt iestājas par spēcīgu, skaistu un dziļu latviešu valodu 2018. gadā."
Uldis Rudaks pēc albuma atklāšanas koncerta laikrakstā "Diena" atzinīgi vērtē grupas skanējuma emocionalitāti: ""Sigmas" mūzikā vienlaikus ir spēks un trauslums, vīrišķais un sievišķais, tā ir stabila, bet viegli ievainojama. Un nekādas bravūras, ko demonstrēt uzskata par savu pienākumu gandrīz visi rokmūzikas solisti. [..] "Sigma" pavisam noteikti ir viena no interesantākajām parādībām mūsdienu latviešu mūzikā, tā ieņem to vietu, ko pasaulē Rūfuss Veinraits, Patriks Vulfs un "Perfume Genius", kurus arī drīzāk var dēvēt par parādībām, nevis vienkārši mūziķu profesijas pārstāvjiem."
Zeps Šauers
Zeps Šauers (de; dzimis 1949. gada 5. jūlijā Minhenē) ir vācu aktieris.
Mitoloģijas (albums)
Atsauksmes
Sandis Vanzovičs laikrakstā "Neatkarīgā Rīta Avīze" atzinīgi vērtē albuma aranžējumus: "Grupa saglabājusi visus savus iepriekšējos plusus un pielikusi klāt jaunus - kompozīcijas joprojām ir melodiskas un suģestējošas, taču skanējumā piesātinātākas. Stīgas, dažādas perkusiju nianses - it kā sīkumi, tomēr padara “Sigmas” mūziku vēl cienījamāku." Viņš kritiski vērtē atsauces uz iepriekšējā albuma dziesmām, savukārt atzinīgus vārdus velta dziesmu tekstiem: "Protams, lielākais pluss ir balstīšanās uz profesionālu dzejnieku varējumu, līdz ar to “Sigmai” iet secen daudzu latvju mūziķu “arodslimība” - vienkārši tukši dziedāt par to, kas, no rīta pamostoties un acis izberzējot, ir ieraudzīts."
Zeps Šauers
Dzīve un karjera
Papildus darbam filmās un televīzijā, Šauers ir saistīts arī ar teātri, kā, piemēram, Theaterzelt Das Schloss un Theater rechts der Isar teātros Minhenē. No 1981. līdz 1996. gadam viņš bija Georga Maiera Iberl-Bühne ansambļa dalībnieks Minhenē-Sollnā, kur viņš piedalījās vairāk nekā 1500 izrādēs.
Mitoloģijas (albums)
Atsauksmes
Mūzikas blogeris Raivis Spalvēns atzinīgi vērtē albuma kopējo ieceri: "Albums “Mitoloģijas”, kurā mūsdienu Latvijas dzejnieku teksti savienojumā ar Sigmas konkrētu žanru rāmjos grūti iekļaujamo skanējumu, izstāsta dramaturģiski jaudīgu stāstu, kas pa aizaugušām takām izved klausītāju no histērijas, iesēdina laivā un aizslidina kur nu kuru." Vēlāk angļu valodā publicētajā recenzijā starptautiskajā mūzikas portālā "Beehype" viņš uzsver: "Abos albumos izmantotie pamatinstrumenti ir tie paši – balss, klavieres, bass, sitamie instrumenti un dažkārt stīgas – taču tie skan atšķirīgi. Ja “Sazaroto taku dārzs” bija liriskāks un gaišāks, tad "Mitoloģijās" ir vairāk temperamenta, ritma un emociju. Jaunākajā albumā galvenais instruments ir bungas, un tas visam albuma skanējumam piešķir dramatiskāku efektu."
Zeps Šauers
Dzīve un karjera
Televīzijā Šauers kļuva pazīstams 1993. gadā, pateicoties lomai Dr. Günther Hofer seriālā Wildbach. Viņš piedalījās visās seriāla 52 epizodēs. 2001. gadā viņš piedalījās godalgotajā daudzsēriju TV seriālā Der Tanz mit dem Teufel - Die Entführung des Richard Oetker. Kopš pirmās epizodes 2005. gada septembrī Šauers atveidoja viesnīcas šefportjē Alfonsu Zonbīhleru seriālā Mīlas viesulis. 2009. gadā viņš tika atzīts par seriāla populārāko aktieri. No 986. sērijas (2009. gada decembrī) līdz 1033. sērijai (2010. gada martā) viņš arī spēlēja bezpajumtnieka Gustla Mozburgera (Alfonsa pusbrāļa) lomu Mīlas viesulī, kura bija tikai neliela loma. Šauers dubultlomā piedalījās vēl trīs reizes 2011., 2012. gadā un no 2013. gada decembra līdz 2014. gada janvārim. Viņam ir bijušas epizodiskas lomas arī tādos televīzijas seriālos kā Monaco Franze, Der Millionenbauer, Café Meineid, Forsthaus Falkenau, SOKO 5113, Der Bulle von Tölz, Kir Royal, Tatort un Medicopter 117.
Mitoloģijas (albums)
Atsauksmes
Dzejnieks un mūzikas kritiķis Henriks Eliass Zēgners portālā "Satori" atzinīgi vērtē dzejas interpretāciju mūzikā: "Kopumā "Mitoloģijas", par spīti tam, ka daļa dziesmu zināmas jau sen, atstāj labi sakārtota un vienota albuma iespaidu, tā struktūra ir dramaturģiski pārliecinoša. Gan ieraksta atmosfēra, gan dziesmu dziļums ir neviltots, un albuma emocionālā pasaule ir aizkustinoša. [..] Līdzās tiešām teju mitoloģiskai emocionālai pārlaicībai un intelektuālismam tā ir gan koķetēšana ar popmūziku, gan teatrāla drāma, gan tieša atklātība, kurai dzejas izmantojums tekstos, šķiet, tikai palielina jaudu."
Žurnāla "Mūzikas Saule" mūzikas kritiķe Dace Volfa raksturo albuma melodijas un izpildījumu kā izsmalcinātu, atzinīgi vērtējot arī dzejas interpretācijas. Gan Volfa, gan arī Normunds Vucāns atzīst "Sigmu" par vienu no labākajām šībrīža Latvijas grupām, kuras "teicamā debija nebija nejaušība bet gan loģisks reti talantīgu mūziķu darba auglis." N. Vucāns atzīmē grupas prasmi "vārdus, kas kopumā ir spējīgi dzīvot arī paši par sevi, ietērpt aizraujošos, komplicētos un tiem perfekti piemērotos muzikālajos pavadījumos." Uldis Rudaks atzinīgi vērtē albuma dziesmas un to aranžējumus: "Un šī patiešām ir jauna, daudz detalizētāk - līdz pēdējai skaņas niansei izkrāsota, bet joprojām bīstami trausla un viegli ievainojama "Sigmas" lappuse.."
Atzinība
2018. gada 6. novembrī tiek paziņots, ka albums ir nominēts "Austras balvai". Grupa piedalās arī balvas nominantu koncertā Rīgā, mūzikas namā "Daile".
2018. gada 21. decembrī portāls "Intro.lv" iekļauj albumu savā desmit labāko gada latviešu mūzikas albumu topā, ierindojot to 4. vietā. Albums tiek raksturots kā perfekti nostrādāts ieraksts, kurā liela uzmanība pievērsta detaļām: "Šis albums ir domāts ikvienam, kas vēlas dzirdēt kā skan kvalitatīva Latvijas alternatīvā mūzika 2018. gadā."
2018. gada 26. decembrī portāla "TVnet" mūzikas kritiķis Jānis Žilde iekļauj albumu savā desmit labāko gada latviešu mūzikas albumu topā, ierindojot to 6. vietā.
2019. gada 2. janvārī albums iekļauts portāla "beehype" 24 gada labāko latviešu mūzikas albumu apskatā.
2019. gada 8. janvārī albums tiek nominēts Zelta mikrofona balvai nominācijā "Gada alternatīvās vai indie mūzikas albums". 12. februārī, balvas pasniegšanas dienā, atklājas, ka albums nominēts arī kategorijā "Gada albums".
Galilejas Tankreds
Tankreds (fr; dzimis 1075. gadā, miris ) bija Dienviditālijas normāņu izcelsmes krusta karotājs. Būdams viens no Pirmā krusta kara līderiem, pēc Jeruzalemes iekarošanas 1099. gadā kļuva par Galilejas firstu. No 1101. līdz 1103. gadam bija Antiohijas reģents, kad Antiohijas firsts, mātesbrālis Boemunds I atradās turku gūstā, kā arī pēc 1104. gada, kad Boemunds devās uz Eiropu. No 1104. līdz 1108. gadam bija arī Edesas reģents. Izveidojies par vienu no Ziemeļsīrijas redzamākajiem katoļu līderiem, līdz pat nāvei karoja gan pret turkiem, gan bizantiešiem.
Brūnkrūtainais ezis
Brūnkrūtainais ezis, brūnkrūšu ezis, arī Eiropas ezis jeb parastais ezis (Erinaceus europaeus) ir ežu dzimtas (Erinaceidae) suga, kas pieder pie Eirāzijas ežu ģints. Brūnkrūtainais ezis ir endēma Eiropas suga, kas plaši izplatīta Rietumeiropā un Ziemeļeiropā, sākot ar Pireneju pussalu dienvidrietumos un beidzot ar Skandināviju un Krievijas ziemeļrietumiem izplatības areāla ziemeļaustrumos. Brūnkrūtainais ezis mājo arī Baltijas ziemeļos, bet nav sastopams lielā daļā Centrāleiropas un Austrumeiropas valstu. Šī ir vienīgā ežu suga, kas 19. gadsimtā ir tikusi introducēta Jaunzēlandē. To var bieži novērot apdzīvoto vietu tuvumā. Senajā Romā tos audzēja kā gaļas dzīvniekus, kā arī, lai iegūtu ādu. Tomēr lietot ezi pārtikā ir bīstami, jo eži ir dažādu slimību pārnēsātāji.
Kādreiz visas Eirāzijas ežu ģints sugas tika klasificētas kā viena suga — Eiropas ezis. Sistemātika mainījās 1990. gados, kad tika veikti padziļināti morfoloģiskie un ģenētiskie pētījumi.
Latvijā
Latvijā brūnkrūtainais ezis sastopams samērā reti. Sugas izplatības areāls Latviju sasniedzis caur Skandināviju, apmetot loku ap Baltijas jūru, no Igaunijas un Krievijas iesniedzas Vidzemē līdz vismaz Daugavas labajam krastam. Mājo galvenokārt mežos, sīkmežos, birzīs, mežmalās, krūmājos, retāk sastopams dārzos un parkos.
Latvijā mājo vēl viena ežu suga — ziemeļu baltkrūtainais ezis (Erinaceus roumanicus), kura ir bieži sastopama un ir izplatīta visā valsts teritorijā. Abas sugas izskatās ļoti līdzīgas un vislabāk atšķiramas, apskatot vēderu. Brūnkrūtainajam ezim uz krūtīm ir izteikts brūns laukums. Baltkrūtainajam viss vēders ir bālgani pelēcīgs. Brūnkrūtainais ezis ir arī nedaudz mazāks. Pastāv viedoklis, ka agresīvākais un spēcīgākais baltkrūtainais ezis izspiež brūnkrūtaino ezi no aizņemtajām teritorijām.
Izskats
Brūnkrūtainais ezis ir neliels zīdītājs ar kompaktu, apaļīgu ķermeni. Pieauguša dzīvnieka garums ir apmēram 20—31 cm, bet svars atkarīgs no sezonas. Rudenī pirms ziemas miega ezim ir uzkrātas tauku rezerves. Vasarā brūnkrūtainais ezis sver 600—800 g, rudenī apmēram 1000—1600 g, tipiski sverot līdz 1200 gramiem. Lielākā zināmā masa ir bijusi 2 kg. Tēviņi vidēji ir lielāki nekā mātītes. Galva salīdzinoši neliela, ķīļveidīga, ar noapaļotām, labi attīstītām, bet īsām ausīm (2,3—3,5 cm), ar apaļām, melnām acīm un nelielu, izstieptu, smailu, ļoti kustīgu, allaž mitru purniņu. Kājas īsas, turklāt pakaļkājas nedaudz garākas par priekškājām, ķepām pieci pirksti. Trīs vidējie pirksti labi attīstīti un samērā gari, bet abi malējie ķepas abās malās īsāki un vājāki. Nagi gari. Aste ļoti īsa, apmēram 2,3—3,7 cm.
Kā visi eži brūnkrūtainais ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, ap 2 cm garām adatām. Pieaugušam ezim ir apmēram 5000—6000 adatu. Dzīvnieks izskatās pelēkbrūns, lai gan brūnās adatas ir izraibinātas ar tumšām un baltām šķērsjoslām. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Starp adatām aug daži ļoti tievi, gari mati. Adatas pakāpeniski izkrīt un to vietā aug jaunas. Adataino bruņu priekšgalā ir kaila (ar adatām un apmatojumu nesegta) ādas iežmauga, lai ezim būtu vieglāk saritināties kamolā. Pārējās ar adatām nesegtās ķermeņa daļas klāj raupjš, tomēr salīdzinoši mīksts matojums. Apmatojuma, ieskaitot adatas, maiņa norit ļoti lēni un pakāpeniski. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē pelēka ar dažādām nokrāsām, no kakla līdz anālajai atverei stiepjas zīmīga brūnganā josla. Galva un sāni tumšāki par kaklu, krūtīm un vēderu. Retos gadījumos sastopamas arī gaišas formas, tomēr tie nav dzīvnieki albīni, jo šiem ežiem, lai arī adatas ir gaišā smilšu krāsā, acis ir melnas. Visbiežāk gaišie eži sastopami Orkneju salā Nortronaldsejā un Normandijas salā Oldernijā. Gaišie eži šajās populācijās sastāda 25%. Vēl retāk nekā gaišie eži ir sastopami albīnie eži.
Uzvedība
Brūnkrūtainais ezis ir vientuļnieks un nakts dzīvnieks, kļūst aktīvs vakara krēslas stundās, tomēr pavasarī nereti sastopams arī gaišajā diennakts periodā. Dzimumbriedumu sasnieguši tēviņi ir ļoti agresīvi viens pret otru. Ezis parasti pārvietojas vienmērīgos, ātros soļos, ik pa laikam apstājoties un ošņājot gaisu, bet spēj arī samērā ātri skriet un lekt. Nelabprāt, tomēr, ja nepieciešams, samērā labi peld. Ezim galvenās maņas ir oža un dzirde. Brūnkrūtainais ezis izdala specifisku muskusa smaku. Tas regulāri iezīmē savu apdzīvojamo teritoriju un aktīvi aizsargā to no sugas brāļiem. Ezis ir pēdminis un atbalstās uz visas pēdas apakšējās virsmas. Ejot izpleš pirkstus, turklāt priekškājām mazliet vairāk nekā pakaļkājām. Ar samērā garo vidējo pirkstu palīdzību regulāri tīra adatas.
Brūnkrūtainais ezis sastopams dažādos biotopos, gan cilvēku neskartās dabas ainavās, gan apdzīvoto vietu tuvumā. Tas mājo mežā, pļavās, ganībās, krūmājos, augļu dārzos, vīnogulāju laukos un parkos. Šīs sugas ežiem labāk patīk apmesties zemienēs līdz 400—600 metriem virs jūras līmeņa, retāk tas sastopams kalnos (Alpos un Pirenejos) līdz 1500—2000 metriem. Brūnkrūtainais ezis nelabprāt uzturas skujkoku mežos, iespējams, tādēļ, ka ziemas guļai šādā mežā trūkst materiāla migas iekārtošanai.
Hibernācija
Brūnkrūtainais ezis ziemas sezonā, īpaši reģionos ar aukstu ziemu ieslīgst ziemas miegā laikus sagatavotā migā, kas rūpīgi izveidota no sausas zāles, lapām. Ziemošanas miga var būt ierīkota dažādās vietās: zem koka saknēm, zem nogāzta koka stumbra, zem kritalu un lapu kaudzes un zem bieza žagaru krāvuma, alā, kā arī zem kādas būves pamatiem. Guļa Latvijā sākas oktobrī vai novembrī. Siltākos reģionos, kuros ziemas laikā pietiek barības, ezis var vispār negulēt ziemas miegu. Liela daļa ziemas laikā pamostas vismaz vienu reizi, reizēm pēc pamošanās ezis nomaina esošo migu pret siltāku. Reizēm tēviņš un mātīte ziemas guļā dodas kopīgā migā. Hibernācijas laikā vielmaiņa kļūst ļoti lēna, sirds darbība palēninās no 190 sitieniem minūtē līdz 20 sitieniem minūtē, arī elpošana kļūst ļoti lēna — viena vai divas ieelpas minūtē. Dzīvnieka ķermeņa temperatūra samazinās līdz 10°C. Vienīgais, kas uztur ezi pie dzīvības, ir tā tauku rezerves, kurām jābūt pietiekami lielām, lai dzīvnieks izdzīvotu. Ja ķermeņa temperatūra nokrīt zemāk par 1°C, ezis nosalt. Šādos gadījumos kā aizsardzības mehānisms nostrādā trīcēšana un sirds sāk sisties biežāk, veicinot ķermeņa sasilšanu. Ezis mostas, kad gaisa temperatūra sasniedz +15°C. Pavasarī pēc ziemas miega ezis pamostas par ⅓ vieglāks kā ieslīgstot hibernācijā. Pamodies dzīvnieks ir izsalcis un ļoti izslāpis. Siltajā sezonā midzeņus neveido, bet dienas pavadīšanai izmanto dažādas dabiskas slēptuves.
Ienaidnieki
Briesmu gadījumā brūnkrūtainais ezis parasti nevis bēg, bet saritinās kamolā. Lielākā daļa plēsēju ar adatām arī tiek aizbaidīti. Pirms sagrābšanas plēsējs cenšas ezi apvelt uz muguras. Tā galvenie dabiskie ienaidnieki ir liela auguma pūces, īpaši ūpji, klinšu ērglļi, āpši, mežacūkas, meža caunas, lapsas un suņi. Ļaunumu nodara arī neuzmanīgi transporta līdzekļu vadītāji un kūlas dedzinātāji. Ežus līdz nāvei var novārdzināt vairākas infekcijas slimības, turklāt visi savvaļas eži ir invadēti ar dažādiem gan ārējiem, gan iekšējiem parazītiem. Visbiežāk eži mirst hibernācijas laikā, nepārciešot ziemu. Ziemošanu nelabvēlīgi ietekmē ilgstošs kailsals, plāna sniega kārta, pavasara pali, ja tiem seko sals. Šādos apstākļos var aiziet bojā vairāk par pusi iepriekšējā vasarā dzimušo ežu.
Barība
Brūnkrūtainais ezis kā visi eži salīdzinoši ar savu lielumu daudz ēd. Ēdot parasti raksturīgi šmaukstina un pēc ēšanas sevi aplaiza. Ezis ir visēdājs un visu, ko vien var atrast un noķert, apēd. Galvenokārt tas pārtiek no kukaiņiem (arī indīgajiem), to olām un kāpuriem, tārpiem (visiecienītākās ir sliekas), gliemjiem. Ēd arī mitrenes, simtkājus, zirnekļus. Reizēm noķer kādu abinieku, rāpuli, izēd uz zemes ligzdojošu putnu perēkļus, peļveidīgo grauzēju midzeņus. Barojas arī ar zālaugiem, lapām, dažādiem augļiem, ogām, sēnēm. Reizēm barojas arī ar maitu. Ēšanas ieradumi atkarīgi no izplatības reģiona un dzīvnieka vecuma.
Viens ezis spēj uzturēt vidēji lielu dārzu tīru no kukaiņiem, jo katru nakti apēd apmēram 200 g kukaiņu un līdz 40 gliemežiem. Diemžēl kukaiņi, kas apstrādāti ar pesticīdiem, ietekmē arī ezi un var izraisīt pat tā nāvi. Ir plaši iesakņojies uzskats, ka ezis jāpiebaro ar pienu, tomēr ezi nevajadzētu barot ar pienu, jo tas ir dzīvniekam kaitīgs un izraisa tam vēdergraizes.
Vairošanās
Brūnkrūtainais ezis dzimumbriedumu sasniedz apmēram 10 mēnešu vecumā. Par mazuļiem rūpējas tikai mātīte. Kā visiem ežiem arī brūnkrūtainajam ezim ir poligāmas attiecības. Vairošanās periods sākas pēc hiberinācijas, Latvijā tas ir aprīlī. Riesta laikā tēviņi mēdz doties tālākos pārgājienos, lai atrastu mātīti. Pārošanās periodā dzīvniekus var novērot ne tikai pa pāriem, bet arī nelielās grupiņās, kas sastāv no vienas mātītes un diviem vai trijiem tēviņiem, kuri cits pret citu izturas agresīvi. Aplidojot mātīti, tēviņš svilpdams tekalē ap viņu, mezdams loku pēc loka, līdz sapārojas. Var paiet vairākas stundas tēviņam riņķojot ap mātīti. Ja mātīte turpina nepieņemt tēviņu, kas izpaužas izslietās adatās, tēviņš beidzot atkāpjas un pamet mātīti. Ja mātīte pieņem partneri, tā noglauž adatas un pieplok pie zemes. Pēc vairākkārtējas sapārošanās tēviņš partneri atstāj.