cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1906. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1906. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā).
Ich tu dir weh
Videoklips
Videoklipa režisors ir Jonass Okerlunds.
Dziesmas teksts
Vācijā šīs dziesmas dzīvais izpildījums ir aizliegts, dēļ tās provokatīvā satura.
Nikolā Apērs
Nikolā Apērs (, dzimis, miris ) bija franču šefpavārs, konditors un izgudrotājs. Viņš ir ievērojams ar to, ka izgudroja metodi, kā saglabāt pārtiku hermētiski noslēgtos traukos.
Iedvesmojoties no Directoire exécutif izsludinātā konkursa par pārtikas uzglabāšanu armijas vajadzībām, Apērs jau 1795. gadā uzsāka eksperimentus, kas ilga 14 gadus. Viņa ieteiktā metode — stikla traukā ievietota pārtika, pēc tam vārīta karstā ūdenī un beigās trauku hermētiski noslēdzot — ieguva pirmo vietu. 1810. gadā pasniegtā prēmija (12 tūkstoši franki) ļāva Apēram publicēt sava pētījuma rezultātus. Darba nosaukums bija L’Art de conserver, pendant plusieurs années, toutes les substances animales et végétales ("Māksla saglabāt visu veidu dzīvnieku un augu ēdienus uz vairākiem gadiem"). Naudu Apērs ieguldīja arī konservu fabrikas La Maison Appert (Apēra ēkas) izveidē Masī pilsētiņā, netālu no Parīzes. Fabrika pastāvēja no 1812. līdz 1933. gadam.
Apērs izgudroja arī buljona kubiņus, kā arī pilnveidoja autoklāvu.
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — K-4 500 metros sievietēm
Sieviešu K-4 500m kanoe sacensības 2008. gada Olimpiskajās spēlēs smaiļošanā un kanoe airēšanā notika 2008. gada 18. - 22. augustā Šunji airēšanas un kanoe parkā, Pekinā.
Sacensību grafiks
Visi laiki ir Ķīnas standartlaikā (UTC+8)
Priekšbraucieni
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, 4..7->Pusfinālā + 8. labākais laiks, pārējās ārā
Pusfināls
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Rīgas arhibīskapi (1255—1562)
Rīgas arhibīskapi bija augstākie laicīgie valdnieki Rīgas arhibīskapijas teritorijā, ko viņi pārvaldīja no 1255. gada kopā ar Rīgas domkapitulu, bet no 1432. gada kopā ar arhibīskapijas padomi. Pavisam bija 20 arhibīskapu, pirms tam četri Ikšķiles un Livonijas bīskapi.
Kozovas rajons
Kozovas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Zborivas, Ternopiļas, Terebovļas, Pidhajcu un Berežanu rajoniem.
Kozovas rajona Horobrivas ciemā dzimis poļu ģenerālis Tadeušs Komorovskis (Tadeusz Komorowski, 1895-1966).
Amerikāņu augstiene
Amerikāņu augstiene (en) ir dabas apgabals Austrumantarktīdā, Princeses Elizabetes Zemē. Ziemeļos to norobežo Ingridas Kristensenas krasts, rietumos — Lemberta glečers un Eimerija šelfa ledājs. Amerikāņu augstiene ir līdz 2800 m augsts paaugstinājums Austrumantarktīdas ledus vairogā. Tā vidienē paceļas nunataku grupa Grova kalni. Apvidu 1939. gada 11. janvārī atklāja un nosaukumu piešķīra Linkolna Elsvērta ekspedīcija.
1840. gads
1840. gads bija garais gads, kas sākās trešdienā.
Olekte
Olekte ir bijusī Daugavas kreisā krasta sānteka Ķekavas novadā, kas atdalīja Akmeņsalu no krasta. Tagad tā ir upīte, kas sākas kā grāvis ziemeļos no Pļavniekkalna un ietek Daugavā pie Krūmiņsalas. Krasti blīvi apbūvēti: ciemi Katlakalns un Rāmava, kā arī jaunie privātmāju rajoni Mākoņkalns un Rudzāji. Nosaukums cēlies no senā garuma mēra olekts.
Tumšupe (upe)
Tumšupe, saukta arī Melnupe, ir Lielās Juglas labā krasta pieteka Siguldas un Ropažu novados. Sākas grāvju sistēmā Jūdažu purva rietumu malā Allažu pagastā. Upes tecējums atrodas Viduslatvijas nolaidenumā un Ropažu līdzenumā mežainā un purvainā apvidū. Ietek Lielajā Juglā starp Zaķumuižu un Sunīšiem. Pietekas Arupīte (kreisā, 14 km) un Ķibīte (labā).
Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Allaži, Allažmuiža, Tumšupe. Upi šķērso autoceļi P3 un P10.
Bučača
Bučača (uk) ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Čortkivas rajonā. Līdz 2020. gadam Bučačas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1260. gadā. No 14. gadsimta beigām atradās Polijas sastāvā. 17. gadsimtā attīstījās kā tirdzniecības centrs ar Osmaņu impēriju. Pēc 1772. gada Polijas Pirmās dalīšanas — Austrijas Impērijā (vēlāk Austroungārijā) līdz pat Pirmajam pasaules kara beigām.
1918.-1919. gadā tā bija Rietumukrainas Tautas Republikas sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Bučača iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pēc PSRS iebrukuma Polijā, iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Tūrisms
Bučača atrodas krustcelēs starp nozīmīgiem Rietumukrainas tūrisma centriem — Ternopiļu, Ivanofrankivsku, Čerņivciem, Kamjanecu-Podiļsku.
Valstu uzskaitījums pēc mežu platības
Sajā rakstā uzskaitītas valstis pēc to meža platības 2005. gadā. Meža platība nav tas pats, kas mežainums, tāpēc valstis, kuras šajā uzskaitījumā atrodas pirmajās vietās, var arī nebūt mežainākās valstis.
Polārais plato
Polārais plato, saukts arī par Antarktīdas plato, ir plašs dabas apgabals Austrumantarktīdā. Plato vidējais augstums ir ap 3000 m vjl un tas aizņem lielāko Austrumantarktīdas daļu, ieskaitot Dienvidpolu. Apvidus pārsvarā ir plakans un līdzens, kurā var izcelt tikai vairākus ledus kupolus: Titāna ledus kupols, Čārlija ledus kupols, Arga leduskupols, Valkīras ledus kupols. Ledus vairoga biezums vidēji ir ap 2500 m, vietām sasniedzot pat 4450 m.
Plato atklāja Roberta Skota 1903. gada ekspedīcija. Daļu plato pirmais šķērsoja Ernests Šekltons 1909. gadā. Viņš to nosauca par Karaļa Edvarda VII plato par godu tā laika Lielbritānijas karalim. 1911. gadā pēc veiksmīgās Dienvidpola ekspedīcijas Roalds Amundsens apvidu nodēvēja par Hokona VII plato par godu tā laika Norvēģijas karalim.
Polārajā plato visu gadu ir zemas temperatūras. Krievu Vostokas polārstacijā gada vidējā temperatūra ir ap -47 °C. Uz plato vietējās dzīvības formas novērotas tikai bakteriālā līmenī.
Uz plato darbojas vairākas polārstacijas: vissezonas Amundsenskota-Sautpola (ASV), Vostoka (Krievija), Konkordija (Francija, Itālija) un vairākas sezonālās stacijas: Konene (Vācija), Domufudži (Japāna), Kuņluņa (Ķīna).
Pozitrons
Pozitrons (no en - pozitīvs un "-trons" - elektrona nosaukuma daļa) ir elektrona antidaļiņa. Attiecināms pie antimatērijas, ir elektriskais lādiņš +1, spins 1/2, leptona lādiņš −1 un masa, kas vienāda ar elektrona masu. Pozitrona anihilācijā ar elektronu to masa pārvēršas divu (retāk triju un vairāku) gamma staru formas enerģijā.
Kapteines (Vilces pagasts)
Kapteines ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Vilces pagastā. Izvietojusies pagasta austrumos Rukūzes labajā krastā 5,8 km no pagasta centra Vilces, 41 km no novada domes Jelgavā un 85 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie cūkkopības lielfermas.
Lielais Līdēris
Lielais Līdēris, arī Lielais Līderes ezers, Lielais Līdēres ezers, ir ezers Madonas novada Aronas pagastā.
Ezera platība ir 98,6 ha, vidējais dziļums — 3,7 m, lielākais dziļums — 8,3 m. Caurteces ezers, caurtek Viešupe. Sakarā ar Ogres regulēšanu 1958. - 1959. gados ūdens līmenis ezerā krities. Krasti stāvi. Ezera gultnē smilts, grants, akmeņi un dūņas. Eitrofs. Ezerā un tā krastos aug niedres, meldri, pameldri, kosas, grīšļi, vilkvālītes, kalmes, puķumeldri, bultenes, cirvenes, doņi, velnarutki, baltās ūdensrozes, dzeltenās un sīkās lēpes, abinieku sūrenes, vārpainās daudzlapes, peldošās un skaujošās glīvenes, elši. Ezerā sastopamās zivis: plaudis, rauda, līdaka, asaris, vēdzele, zutis, līnis. Ezerā ir peldvietas.
Jauda
Jaudas definīcijas formula
Mērvienības
SI jaudas mērvienība ir vats.
Dažkārt tehnikā jaudu joprojām mēra arī zirgspēkos (zs). 1 zirgspēks aptuveni ir 735 vati.
Elektriskā jauda
Ar elektrisko jaudu saprot elektromagnētiskās enerģijas pārveidošanas vai patērēšanas ātrumu elektriskās ierīcēs.
Momentānā elektriskā jauda
Momentānā jauda, kas izdalās uz elektriskās ķēdes elementa, ir vienāda ar momentānās strāvas un momentānā sprieguma reizinājumu:
Ja ķēdes elements ir rezistors ar pretestību R, tad
Līdzstrāvas jauda
Tā kā līdzstrāvas spriegums un strāvas stiprums ir pastāvīgi un momentānie spriegumi un strāvas ir vienādas jebkurā laika momentā, tās aprēķina pēc formulām:
Maiņstrāvas aktīvā jauda
Sinusoidālas maiņstrāvas vidējā jauda:
I un U — strāvas stipruma un sprieguma amplitūdas vērtības;
Ief un Uef — strāvas un sprieguma vidējās kvadrātiskās jeb efektīvās vērtības;
\phi — fāzu nobīde starp strāvu un spriegumu.
Koeficientu \cos\phi sauc par jaudas koeficientu.
Maiņstrāvas reaktīvā jauda
Raksturo enerģijas apmaiņu starp elektriskās ķēdes induktīvajiem un kapacitatīvajiem elementiem un barošanas avotu.
Reaktīvo jaudu mēra reaktīvajos voltampēros.
Maiņstrāvas pilnā jauda
Maiņstrāvas pilno jeb šķietamo jaudu izsaka ar sprieguma un strāvas efektīvo vērtību reizinājumu un mēra voltampēros. Lietderības koeficients n=cosф
Spāņu gripa
Spāņu gripa bija gripas paveids, kas no 1918. līdz 1920. gadam izraisīja pandēmiju pasaulē, inficējot aptuveni 550 miljonus cilvēku (aptuveni 29,5% no pasaules iedzīvotājiem), no kuriem nomira 50—100 miljoni pasaules iedzīvotāju (2,7—5,3% no kopējā skaita).
Īpatnējs šai gripai bija tas, ka lielākā daļa, kurus tā skāra, bija veselīgi cilvēki vecumā no 20 līdz 40 gadiem. Tikai 20. gadsimta beigās, pētot sasaldētus spāņu gripas paraugus, atklājās, ka tās ietekmē imūnsistēma darbojās pārlieku intensīvi, kas faktiski noveda pie pašiznīcināšanās. Arī 1977.—1978. gada krievu gripas un 2009. gada cūku gripas pandēmiju izraisīja spāņu gripas serotips (A H1N1).
Latvijā
Latvijā spāņu gripa sāka parādīties 1918. gada septembrī—oktobrī, kulmināciju sasniedzot novembrī—decembrī. Dažu mēnešu laikā Rīgā tika reģistrēti vairāk nekā 3000 ar spāņu gripu saslimušo, bet Liepājā no spāņu gripas nomira 82 cilvēki. No tās nomira mākslinieks Jāzeps Grosvalds, laikraksta Rigasche Zeitung redaktors Gregors Brucers, aktieris Jānis Staliņš, žurnālisti Fricis Vītoliņš un Ādolfs Dobelis un daudzi citi. Dažkārt spāņu gripas upuru vidū minēts arī dzejnieks Fricis Bārda, bet tam nav dokumentālu pierādījumu.
Kapteines
Kapteines var būt:
Kremenecas rajons
Kremenecas rajons ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Šumskas, Zbaražas un Zborivas rajoniem, Ļvivas apgabala Brodu rajonu, kā arī Rivnes apgabala Radiviļivas un Dubno rajoniem.
Rajona teritorijā atrodas Počajivas lavra - viens no Maskavas patriarhāta Ukrainas pareizticīgo baznīcas centriem Ukrainā.
Veins
Veins var būt:
Dainis Grantiņš
Dainis Grantiņš (dzimis, Dobelē) ir bijušais latviešu riteņbraucējs, 1981. gada Pasaules junioru čempions trekā, pārstāvot PSRS komandu.
Mācījies Jaunpils vidusskolā un Murjāņu sporta internātskolā. Sporta gaitas riteņbraukšanā sācis Tukuma BJSS pie Zigurda Kanberga. Murjāņu sporta inernātskolā trenējies pie Igo Japiņa.
Zizma
Zizma ir Lielupes labā krasta pirmā pieteka. Upe plūst pa Mežotnes un Codes pagastiem. Upes izteka atrodas apmēram 3 kilometrus uz dienvidiem no Codes Evaņģēliski luteriskās baznīcas un 15 km attālumā no tās ietekas vietas Lielupē.
Zizmas upei ir divas pietekas — Sidrabe un Malva.
Upi šķērso autoceļš A7 (Rīga—Bauska—Lietuvas robeža).
Medlina Olbraita
Medlina Korbela Olbraita (, dzimusi Marija Jana Korbelova, mirusi ) bija Čehoslovākijā dzimusi ASV politiķe no ASV Demokrātiskās partijas. Pirmā sieviete, kas ieņēmusi ASV valsts sekretāres amatu. Bija Džordžtaunas Universitātes pasniedzēja.
Biogrāfija
Dzimusi Prāgā Čehoslovākijas diplomāta Josefa Korbela ģimenē. 1948. gadā, kad Čehoslovākijā pe varas nāca komunisti, kopā ar ģimeni emigrēja uz ASV, kur tēvs sāka strādāt Denveras Universitātē (viena no Olbraitas tēva skolniecēm bija cita nākamā ASV valsts sekretāre — Kondolīza Raisa). 1957. gadā Olbraita ieguva ASV pilsonību. Studēja Veslijas koledžā, Džonsa Hopkinsa Universitātē un Kolumbijas Universitātē.
No 1976. gada aktīvi darbojās kā padomdevēja dažādiem Demokrātiskās partijas politiķiem un sabiedriskām organizācijām. Īpaši specializējās Centrāleiropas un Austrumeiropas politikā. No 1993. līdz 1997. gadam bija ASV vēstniece ANO, kur viņai izveidojās sarežģītas attiecības ar toreizējo ANO ģenerālsekretāru Butrosu Butrosu-Gali. Ieņēma neviennozīmīgu politisku nostāju Ruandas genocīda laikā.
No 1997. līdz 2001. gadam Madlēna Olbraita bija ASV valsts sekretāre un kļuva par vēsturē pirmo sievieti šajā amatā. Tomēr, tā kā viņa bija naturalizēta ASV pilsone, viņa tika izslēgta no tiesībām kontrolēt kodolčemodānu. Amata veikšanas laikā spēcīgi ietekmēja ASV politiku Balkānu karu laikā.
2022. gada 23.martā Vašingtonā mirusi, pēc ilgas cīņas ar vēzi.
Čikāgas Universitāte
Čikāgas Universitāte (en) ir privāta universitāte Čikāgā, ASV. Tiek uzskatīta par vienu no izcilākajām universitātēm pasaulē. Pasaules universitāšu akadēmiskajā reitingā ieņem 10. vietu (2016).
Vēsture
Čikāgas Universitāti 1890. gadā nodibināja naftas magnāts Džons Rokfellers.
Universitāte pazīstama ar vairākiem pasaules nozīmes atklājumiem. 1909. gadā universitātes laboratorijās Roberts Milikens izmērīja elektrona lādiņa lielumu. 1940. gadā Glens Sīborgs šeit ieguva plutoniju. 1942. gada 2. decembrī Manhetenas projekta ietvaros Enriko Fermi universitātē pirmoreiz veica vadāmu kodolreakciju. 1949. gadā Villards Libijs atklāja radioaktīvā oglekļa metodi. Čikāgas Universitātē 1944. gadā tika atklāta Zemes atmosfēras strāvplūsma (1942. gadā to neatkarīgi atklāja japāņi). 1952. gadā universitātē atklāja ātro miegu. 1953. gadā šeit veica Millera-Jūrija eksperimentu.
Pazīstami universitātes darbinieki
Ar * atzīmēti Nobela prēmijas laureāti.
Pazīstami universitātes absolventi
Ar * atzīmēti Nobela prēmijas laureāti.
Dzintars Kudums
Dzintars Kudums (dzimis Liepājā) ir latviešu izglītības darbinieks un politiķis. Bijis 11. Saeimas deputāts, šobrīd Dienvidkurzemes novada domes deputāts. Pārstāv Nacionālo apvienību "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK".
Prettanku ezis
Prettanku ezis — vienkāršs šķērslis tanku vai citas tehnikas kustības kavēšanai. Izveidots no trim profildzelzs (vislabāk H veida) gabaliem, tos sakrustojot un sastiprinot savā starpā tā, lai gali veidotu oktaedru.
Dzintars Kudums
Biogrāfija
Mācījies Liepājas rajona Kalētu pagasta pamatskolā, Kandavas lauksaimniecības sovhoza tehnikumā (1967—1971), tāpat Liepājas mūzikas skolā. Dienējis PSRS armijā. Liepājas Pedagoģiskajā institūtā ieguvis augstāko izglītību.
Strādājis Nīcas skolā par saimnieku, Kalētu pamatskolā par direktoru.
Prettanku ezis
Prettanku ežus ieviesa Čehoslovākijā, kur no 1935. g. līdz 1938. gadam tika nostiprināta robeža aizsardzībai pret Vāciju un Ungāriju. No šejienes arī cēlies šo šķēršļu nosaukums angļu valodā — Czech hedgehog (Čehu ezis). Prettanku ežus plaši izmantoja Sarkanā armija 2. Pasaules kara laikā. Īpaši efektīvi tie bija kaujās pilsētas apstākļos. Dažreiz pat viens "ezis" spēja aizšķērsot ielu tehnikai. Prettanku ežus izmantoja arī Vācijas spēki Atlantijas valnī.
Dzintars Kudums
Politiskā darbība
Dz. Kudums aktīvi iesaistījies Atmodas laika procesos, jau 1986. gadā 1986 iestājoties Vides aizsardzības klubā. 1988. gadā dibinājis Latvijas Tautas frontes reģionālo nodaļu.
1994. gadā iestājies "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK". Partijas sastāvā kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās. Tika ievēlēts 7. Saeimā un vēlāk kļuva par Saeimas Aizsardzības un iekšlietu komisijas priekšsēdētāju. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās. Bijis Valsts prezidentes Vairas Vīķes-Freibergas padomnieks nacionālās drošības jautājumos.
Prettanku ezis
Prettanku eži bija mazāk efektīvi par mīnu laukiem vai prettanku grāvjiem, toties tos varēja salīdzinoši viegli izgatavot, izvietot un pēc nepieciešamības arī pārvietot.
Dzintars Kudums
Politiskā darbība
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Priekules novada domē no Tautas partijas un "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" apvienotā saraksta, kļuva par Kalētu pagasta pārvaldes vadītāju. 2011. gadā veiksmīgi kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās no Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" saraksta, darbojās 11. Saeimā. 2014. gada 12. Saeimas vēlēšanās netika ievēlēts Saeimā.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Dienvidkurzemes novada domē no Nacionālās apvienības saraksta.
Holgers Badštubers
Holgers Badštubers (, dzimis Memmingenē ) ir Vācijas futbola aizsargs, kurš šobrīd pārstāv Bundeslīgas komandu VfB Stuttgart un Vācijas izlasi. Kopā ar komandu piedalījies 2010. gada pasaules kausa finālturnīrā.
Sasniegumi
Bayern Munich
Bošs
Bošs (de — 'mežs'; sieviešu dzimtē Boša) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Haifisch
Haifisch ir vācu grupas "Rammstein" trešais singls no sestā studijas albuma Liebe ist für alle da. Singls izdots.
Videoklips
Dziesmas videoklipa pirmizrāde notika 2010. gada 23. aprīlī, grupas MySpace mājaslapā.
Videoklipā parādītas grupas solista Tila Lindemana bēres. Kamēr pārējie grupas dalībnieki domā ar ko, lai aizvieto Tilu (atbalstu gūst Džeimss Hetfīlds), pie zārka notiek divu sieviešu kautiņš. Tila bojāeja ir balstīta uz vairākiem iepriekšējiem grupas videoklipiem, sākot ar sadedzināšanu ("Du hast"), nomešanu no klints pārgriežot alpīnisma virvi ("Ohne dich"), caurdurot Tila skābekļa rezervuāru uz mēness ("Amerika"), un nosmacējot resno Tilu bļodā ar spageti ("Keine Lust"). Pauls Landerss iedomājas sevi perot Tilu, uzģērbis Sniegbaltītes kostīmu ("Sonne"). Videoklipa nobeigumā grupas dalībnieki uzsāk kautiņu savā starpā, kā laikā Flake iegāžas kapā un salauž zārku, kā rezultātā secina, ka zārks ir tukšs. Videoklips noslēdzās ar skatu no Havajām, kur Tils nosūta grupai pastkarti uz kuras viņš attēlots pie paša noķertās haizivs.
Keins
Keins var būt:
Baltijas valstis
Baltijas valstis (arī Baltija) ir trīs Eiropas Savienības valstis Baltijas jūras austrumu piekrastē — Latvija, Lietuva un Igaunija. Ģeogrāfiskā un vēsturiskā ziņā par Baltijas sastāvdaļu var uzskatīt arī Krievijai piederošo Kaļiņingradas apgabalu, Polijai piederošos Suvalku apriņķi un Varmijas-Mazūrijas vojevodistes apriņķus, kur līdz pat 16. gadsimtam dzīvoja senprūšu ciltis. 13.—16. gadsimtā šīs zemes ietilpa Romas katoļu baznīcas Rīgas metropolijas teritorijā.
Sākotnēji par Baltijas provincēm sauca Zviedrijas aizjūras domīnijas, vēlāk Krievijas Impērijas provinces vai guberņas. Pēc Pirmā pasaules kara 20. gadsimta sākumā par Baltijas valstīm sāka dēvēt visas jaunās Baltijas jūras austrumu krasta valstis (t.s. Austrumbaltiju), kas bija izveidojušās pēc Krievijas Impērijas sabrukuma, ieskaitot Lietuvu un līdz Otrajam pasaules karam arī Somiju.
Etimoloģija
"Baltija" nav termins, ko sākotnēji būtu lietojušas tautas, kas dzīvo tagadējās Baltijas jūras piekrastē, kaut arī bieži apgalvo, ka šis vārds etimoloģiski saistīts ar latviešu un lietuviešu vārda sakni balt- ar nozīmi "balts" vai "purvs". 11. gadsimtā vācu hronists Brēmenes Ādams pirmo reizi pieraksta nosaukumu Mare Balticum. Pastāv vairākas versijas par vārda izcelsmi. Viena apgalvo, ka nosaukums atvasināts no latīņu vārda "josta" (balteus), jo tika uzskatīts, ka jūra aizvijas austrumu virzienā kā josta. Cita versija apgalvo, ka hronists šo nosaukumu varēja dot, atsaucoties uz mītisko, jūrā esošo Baltijas salu. Ir iespēja, ka hronists veidojis šo vārdu no ģermāņu vārda belt, ar kuru tiek apzīmēti vairāki Dānijas šaurumi. Pastāv arī skaidrojums — vārds cēlies no vietējo iedzīvotāju runā izmantotās indoeiropiešu pirmvalodas vārda saknes *bhel, kas nozīmē ‘balts’, ‘mirdzošs’, kas lietota jūras apzīmēšanai. Šī vārda sakne saglabājusies arī vairākās mūsdienu indoeiropiešu valodās, tostarp latviešu valodā.
Vēsture
1917. gada 28. novembrī Autonomās Igaunijas guberņas Igaunijas Pagaidu zemes padome formāli izziņoja savu suverenitāti, 6. decembrī pilnīgu neatkarību pasludināja Somijas lielhercogistes valdība, 11. decembrī Lietuvas Padome pasludināja Lietuvas valsts atjaunošanu savienībā ar Vācijas Impēriju. Latviešu Pagaidu Nacionālā Padome 30. novembrī pasludināja Latvijas autonomiju, bet 1918. gada 30. janvārī deklarēja, ka Latvijai jābūt neatkarīgai, demokrātiskai republikai, kura apvienotu Kurzemi, Vidzemi un Latgali.
1920. gada 2. februārī Krievija Tartu parakstīja miera līgumu ar Igauniju, 12. jūlijā Maskavā ar Lietuvu, bet 11. augustā Rīgā tika parakstīts Latvijas—Krievijas miera līgums. Krievijas miera līgums ar Somiju tika parakstīts tikai pēc Somijas pilsoņu kara noslēguma 14. oktobrī. 16. decembrī Tautu Savienības asamblejā notika pirmais balsojums par Baltijas valstu uzņemšanu, kurā vienīgi Somija tika uzņemta.
1921. gada 26. janvārī Antantes Augstākā padome vienbalsīgi nolēma atzīt Latviju un Igauniju de iure. 18. martā Rīgā tika parakstīts Rīgas miera līgums starp Poliju un PSRS. 1921. gada 22. septembrī Igaunija, Latvija un Lietuva tika uzņemtas Tautu Savienībā.
Pēc Pirmā pasaules kara nosaukums "Baltija" bija visai izplūdis jēdziens, ar kuru dažkārt apzīmēja arī citas pēc Krievijas Impērijas sabrukuma izveidojušās valstis, kas tiecās izveidot militāru savienību jeb "Baltijas Antanti". Tā pie Baltijas valstīm nereti pieskaitīja arī Somiju, taču pēc Otrā pasaules kara Somijas un Baltijas valstu ceļi šķīrās un Somijai laika gaitā izdevās panākt, ka to uzskata par vienu no Ziemeļvalstīm.
2018. gadā Baltijas valstīm piešķīra starptautisko Vestfālenes miera balvu par to nozīmīgo ieguldījumu šī Eiropas reģiona mierīgā un demokrātiskā attīstībā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas Baltijas valstīs
Pēc neatkarības atjaunošanas Baltijas valstīs 90.to gadu sākumā, iedzīvotāju skaits tajās pamazām samazinājies teju ik gadu. Ja 1990. gadā reģionā kopā bija 7,9 miljoni iedzīvotāju, tad 2022. gadā tikai vairs 6,0 miljoni iedzīvotāju (-24%). Tomēr jānorāda, ka demogrāfiskā rakstura problēmas, lai arī ne tik saasinātas, pēdējās desmitgadēs novērotas teju visās ES valstīs, un ne tikai.
Pēc 2020. gada, iedzīvotāju skaits uzrādījis nelielu pieauguma tendenci gan Igaunijā, gan Lietuvā, taču Latvijā tas līdz šim nav reģistrēts. Kopumā, uz situāciju 2022. gadā, salīdzinājumā pret 2015. gadu, Igaunija ir vienīgā Baltijas valsts ar iedzīvotāju skaita pieaugumu (+1.3%). Latvijā savukārt iedzīvotāju skaita lejupslīde bijusi visstraujākā (-5.5%), bet Lietuvā tā bijusi mērenāka (-3.9%).
Iedzīvotāju skaita statistika Baltijas valstīs (miljonos, gada sākumā)
''* Dati par 1939. gadu''
Aleksandrs Mateass
Aleksandrs Mateass ( — 1945. gada janvāris) bija Latvijas Bruņoto spēku un Latviešu leģiona virsnieks.
Dzīvesgājums
Dienesta gaitas uzsācis Latvijas Bruņotajos spēkos. Pēc Kara skolas pabeigšanas komandēja vadu Zemgales artilērijas pulkā un vēlāk Latgales artilērijas pulkā, kā arī Kurzemes artilērijas pulkā. Aktīvi darbojies arī Latvijas skautu organizācijā.
Latvijas okupācijas laikā no 1940. līdz 1941. gadam nav cietis padomju represijās un palicis Latvijas teritorijā. 1941. gada otrajā pusē, kad vācieši jau bija ieņēmuši Latviju, sākās divu jaunu Kārtības dienesta (policijas, Ordnungspolizei) bataljonu formēšana pie jau viena no esošajiem bataljoniem. 16. Zemgales bataljonā (16. Schutzmannschafts Bataillon), kuram bija paredzēts izbraukt Vērmahta rīcībā uz fronti, bija iestājies arī Mateass. Viņš komandēja šī bataljona 2. rotu. Bija viens no pirmajiem latviešiem, kas 1942. gada martā tika apbalvots ar Vācijas Dzelzs krustu (II šķiras). 1942. gada jūlija sākumā Mateass tika iecelts par Latvju jaunatnes organizācijas (LJO) vadītāju. Šajā amatā viņš strādāja līdz pat 1943. gadam.
Pēc tam Mateass dienējis Latviešu leģiona 15. ieroču SS grenadieru divīzijas artilērijas pulkā, kur bija baterijas, un vēlāk, diviziona komandieris. Dienesta laikā apbalvots arī ar I šķiras Dzelzs krustu. 1945. gada janvārī piedalījies kaujās Pomerānijā, kur Vilkensvaldes (de, pl) kaujā no 28. līdz 29. janvārim Mateass pazuda bez vēsts.
Džons Veins
Starp Veina pazīstamākajiem darbiem ir lomas filmās "Pasta kariete" (1939), "Meklētāji" (1956), Rio Bravo (1959), "Vīrs, kurš nošāva Libertiju Volensu" (1962). Par lomu filmā True Grit (1969) Veins ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais aktieris galvenajā lomā". Nominēts šai balvai arī par lomu filmā Sands of Iwo Jima (1949). Kā producents nominēts kategorijā "Labākā filma" par filmu The Alamo (1960).
4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks
4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks bija Latviešu strēlnieku bruņots formējums 1. Latviešu strēlnieku brigādes sastāvā, kas piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās no 1916. līdz 1918. gadam. Pulku izveidoja no 4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljona 1916. gada 3. novembrī. 1917. gada 30. decembrī pulku iekļāva Latviešu strēlnieku korpusā. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī pulku demobilizēja.
Bataljona izveide
4. Vidzemes latviešu strēlnieku bataljonu kā papildus bataljonu brīvprātīgajiem Rīgas aizstāvjiem sāka veidot 1915. gada septembrī, bet pabeidza 1916. gada 2. februārī. To formēja no jau agrāk citās Krievijas karaspēka daļās iesauktajiem latviešiem. Bataljona karogā bija attēlota uzlecoša saule ar zobenu un ozola zaru pār to. Sākotnēji katrā bataljonā bija četras rotas un piecas komandas - izlūku, ložmetēju, jātnieku-spridzinātāju, sakaru un saimniecības. Bataljona personālsastāvs - 26 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1246 instruktori un kareivji. Tajā bija arī 164 zirgi, 4 ložmetēji un 47 rati. Katrā bataljonā izveidojās savs kara orķestris. 1916. gada vasarā bataljonā izveidoja papildus divas rotas.
Pulka izveide
Gatavojoties Ziemassvētku kaujām, 1916. gada 3. novembrī bataljonu pārveidoja par pulku un iekļāva 1. Latviešu strēlnieku brigādē. Pulkā bija astoņas rotas un astoņas komandas - ložmetēju, sapieru, jātnieku izlūku, kājnieku izlūku, sakaru, policijas, ieroču lasīšanas un tranšeju lielgabalu. Personālsastāvs - 50 virsnieki, 7 ārsti un ierēdņi, 1497 instruktori un kareivji, 8 savvaļnieki. Tajā bija arī 290 zirgi un 104 rati.
Kaujas pie Ķemeriem 1916. gadā
16. februāra kauja pie Ķemeru – Tukuma šosejas: 2 krituši, 2 ievainoti. 14. februāra kauja pie Smārdes kroga: 4 pazuduši. 10. marta kauja pie Klapkalnciema un Ragaciema bez zaudējumiem. 15. aprīļa kauja: 5 kritušie. 1. septembra kauja pie Ķemeriem: 4 kritušie, 25 ievainoti. 8./9. septembra kauja pie Smārdes un Ķemeriem: 15 kritušie, 52 ievainoti.
Ziemassvētku kaujas Tīreļpurvā 1917. gadā
5./6. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 177 kritis, 525 ievainoti, 218 pazuduši. 11./13. janvāra kaujā Tīreļpurvā: nav datu. 25. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 896 karavīru. 30./31. janvāra kaujā Tīreļpurvā: 217 karavīru.
Rīgas aizstāvēšanas kaujas 1917. gadā
2. septembra kauja pie Grēna muižas Olaines tuvumā bez zaudējumiem.
Pokomtuki
Pokomtuki (pazīstami arī kā Pocumtook, Pokamtakuke) ir Ziemeļamerikas indiāņu cilts, kas 17. gs sākumā apdzīvoja mūsdienu Masačūsetsas štata rietumus, kā arī daļu no Konektikutas un Vērmontas štatiem.
Kopskaits
1600. g. pokomtuku bija aptuveni 5000. Eiropiešu ievazāto slimību rezultātā un cīņās ar mohaukiem viņu skaits strauji samazinājās. Lielākā daļa pokomtuku gāja bojā Karaļa Filipa karā 1675./76. g. Ap 600 bēgļu liela pokomtuku un nipmuku grupa patvērās starp mahikāņiem Šagtikokas ciematā pie Hudzonas upes. Citi devās uz ziemeļiem pie rietumu abenakiem (sokokiem). 1758. g. Šagtikokas pokomtuki/nipmuki pameta ciematu un pievienojās radiniekiem kuri dzīvoja starp sokokiem. Mūsdienās daudziem Savienoto Valstu un Kanādas abenakiem priekšteči bija arī pokomtuki.
Valoda
Izmirusī pokomtuku valoda piederēja pie algonkinu valodu saimes austrumalgonkinu atzara un bija līdzīga kaimiņu mahikāņu un vapingeru valodām.
Grupas jeb apakšciltis
Pokomtuku konfederāciju veidoja desmit apakšciltis, daļu no kurām var uzskatīt par atsevišķām, neatkarīgām konfederācijas ciltīm:
Kultūra
Pokomtuki dzīvoja vienā no visauglīgākajiem Jaunanglijas apgabaliem. Līdzīgi kaimiņu ciltīm arī pokomtuku pamatnodarbošanās bija zemkopība, - audzēja kukurūzu, pupas, ķirbjus. Meži bija bagāti medījumiem; Konektikutas upes baseins pārpilns zivīm, īpaši pavasaros zivju migrācijas laikā. Konektikutas ("garā upe") upe caur pokomtuku zemēm kalpoja kā svarīgs austrumu - rietumu tirdzniecības ceļš, kas savienoja iekšzemes ciltis ar Atlantijas piekrasti. Pastāvīgo karu dēļ ar mohaukiem lielākā daļa pokomtuku ciematu bija militāri nostiprināti, un, lai kopīgi aizstāvētos, pokomtuku ciltis bija apvienojušās brīvā konfederācijā.
Augstkalnes lidlauks
Augstkalnes lidlauks (ICAO: EVMA) ir nesertificēts lidlauks Dobeles novada Augstkalnes pagastā. Izvietojies ziemeļrietumos no Augstkalnes ciema 1 km no tā centra. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Izbūvēts padomju laikā un izmantots kā lauksaimniecības lidlauks.
Votu valoda
Votu valoda ir viena no somugru valodām, kurā runā voti Ingrijā, Krievijā, starp Sanktpēterburgu un Igauniju. Tuvākās radniecīgās valodas ir igauņu valoda un lībiešu valoda. Šobrīd votu valodā runā tikai divos Kingisepas apvidus ciemos — Krakoļē un Lužicā. Pirmā pasaules kara sākumā bija vēl 1000 votu valodas pratēju, bet PSRS laikā tā gandrīz izzudusi.
Latvijā vēsturiski bijusi votu valodas sala — tā saucamie Bauskas krieviņi.
Kalupes pagasts
Kalupes pagasts ir Augšdaugavas novada administratīva teritorija tā Latgales daļas ziemeļos. Pagasta centrs atrodas Kalupē. Robežojas ar sava novada Dubnas, Maļinovas, Vaboles, Līksnas un Nīcgales pagastiem, kā arī Preiļu novadu Rožkalnu pagastu.
Upes
Joņupe, Kalupe, Ūda, Viedzeleite.
Ezeri
Baltezers, Lielais Kalupes ezers, Mazais Kalupes ezers, Seiļu ezers.
Vēsture
Kalupes pagasts (līdz 1925. gadam Kolupes pagasts) izveidots 1866. gadā to atdalot no Līksnas pagasta. 1920. gada zemes reformas laikā Kalupes un Arendoles muižas ar Jadvigavas pusmuižu un Žervinavas, Rudinavas, Andravas foļverkiem sadalīja 424 vienībās 5944 ha kopplatībā (Arendoles pilī patversme un pagasta skola). Pagasta platība 1935. gadā bija 199,9 km².
1945. gadā pagastā izveidoja Kalupes, Līvbēržu, Rožkalnu, Stradiņu un Stūrīšu ciema padomes. 1954. gadā Kalupes ciemam pievienoja Stūrīšu ciemu, 1959. gadā daļu Osagala ciema, 1977. gadā - daļu Dubnas ciema. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novadu kopā ar Ilūkstes novadu iekļāva Augšdaugavas novadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits: 1624. No tiem 58% ir latvieši, 31% krievi, 4% čigāni, 4% poļi.
Apdzīvotās vietas
Apdzīvotās vietas: Aizupīši, Andrijova, Baltači, Baltmuiža, Barovka, Bībelišķi, Bisteri, Grancova, Grustiņi, Ivbuļi, Kalupe, Kapčinieki, Kuklišķi, Kusiņi, Ķeiši, Krivāni, Krutaruča, Miglāni, Morkonišķi, Peršaki, Plonišķi, Pudāni, Ratnieki, Rasnači, Ruži, Silagols, Sleiži, Somukokts, Stūrīši, Ūda.
Lodes pagasts
Lodes pagasts ir viena no Valmieras novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos. Robežojas ar sava novada Vilpulkas un Ķoņu pagastiem, kā arī Igaunijas Viljandi apriņķa Muļgu pagastu (agrāk Abjas un Karksi pagastiem).
Ezeri un ūdenstilpes
Pagastā atrodas 2 ūdenstilpes — Laņģezers (10,3 ha) un Lodes dīķis (3,6 ha).
Vēsture
Pirmo reizi vēstures avotos Lodes pagasts minēts 1504. gadā. Tas aptver bijušā Rūjienas draudzes novada Arakstes un Lodes muižu teritoriju. 1933. gadā Arakstes pagastu pievienoja Valmieras apriņķa Lodes pagastam. Kopējā platība bija 65,09 km² un tur dzīvoja 943 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Lodes un Arakstes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Lodes ciems ietilpis Rūjienas (1949-1959) un Valmieras (1959-2009) rajonos. 1954. gadā Lodes ciemam pievienots likvidētais Arakstes ciems. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Lodes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rūjienas novadā. 2021. gadā Rūjienas novadu iekļāva Valmieras novadā.
Pieminekļi
Pagastā aplūkojami valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi - Kalnalammiku apmetne, Kalnalammiku upurakmens, Arakstes muižas staļļi un klēts; kā arī vietējas nozīmes kultūras pieminekļi - Kokļu senkapi, Urgu Zviedru akmens ar uzrakstiem un zīmēm; īpaši aizsargājamie dabas objekti - Lodes un Arakstes parks.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Lode, Arakste.
Laucesas pagasts
Laucesas pagasts ir viena no Augšdaugavas novada administratīvajām teritorijām dienvidos no Daugavpils pilsētas, novada Augšzemes daļā. Robežojas ar sava novada Tabores, Skrudalienas, Demenes, Medumu un Kalkūnes pagastiem, kā arī Daugavpils pilsētu.
Upes
Jāņupīte, Kumpota, Laucesa. Ūdenstilpes: Dervanišku ezers.
Vēsture
1864. gadā, apvienojot četrus muižu pagastus, nodibināja Kalkūnes pagastu. Tajā apvienoja Kalkūnes muižu ar 74 saimniecībām, Klopmansrodes muižu ar 20 saimniecībām, Didrihšteinas muižu ar 16 saimniecībām un Meduma muižu ar 49 saimniecībām, kā arī Birkineļu, Baltās, Aleksandrhofu, Randenes, Berkovu, Kalīžu, Vasarišku, Neifeldas, Grencbergas, Kleimansrodes, Liginišku un Gecenšteinas pusmuižas un 4 biezi apdzīvotās vietas — Grīvu, Nīderkūnus, Judovku un Liginiškus.
1920. gada zemes reformas gaitā Kalkūnes (Kalkuhnen) muižu sadalīja 267 vienībās 3166 ha kopplatībā, Didrihšteinas (Didrichstein) muižu sadalīja 8 vienībās 190,6 ha platībā, Juneļu (Juneli) muižu sadalīja 10 vienībās 267 ha platībā, Medņu jeb Medumu (Medemhof jeb Medum) muižu ar Vilkumiesta (Ēģiptes) pusmuižu sadalīja 41 vienībā 660,6 ha platībā, Randenes muižu sadalīja 23 vienībās 60,3 ha platībā, Neifeldes (Neufeld) muižu sadalīja 86 vienībās 1501,2 ha platībā, Klotišķu muižu sadalīja 11 vienībās 169,4 ha platībā, Kaližu muižu ar mežu sadalīja 74 vienībās 1360 ha platībā.
1925. gadā pagastu pārdēvēja par Laucesas pagastu ar 156 km² platību. 1945. gadā Ilūkstes apriņķa Laucesas pagastā izveidoja Kalkūnes, Laucesas, Maija un Maltas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Laucesas ciems ietilpis Grīvas (1949-1955) un Daugavpils (1955-2009) rajonos. Laucesas ciemam 1977. gadā pievienoja daļu Skrudalienas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Laucesas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Daugavpils novadā. 2021. gadā Daugavpils novadu kopā ar Ilūkstes novadu iekļāva Augšdaugavas novadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits: 1591 (2009), no kuriem 50% krievi, 21% poļi, 17% latvieši, 8% baltkrievi.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Mirnijs (pagasta centrs), Dankeri, Dzilnas, Gļinovka, Laucesa, Lenderņa, Pirmie Peski, Otrie Peski, Priekuļi, Ročiški, Starodvoriški, Pustoška, Volodina.
Reliģija
Pagastā atrodas divas baznīcas: Laucesas katoļu baznīca un Volodinas vecticībnieku baznīca.
Reba Makintaira
Reba Makintaira (en; dzimusi ) ir amerikāņu kantrimūziķe un aktrise.
Mūziķes karjeru sākusi vidusskolas laikā skolas grupā. 1975. gadā parakstīja sadarbības līgumu ar Mercury Records, divus gadus vēlāk viņa izdeva savu debijas soloalbumu. Kopumā izdevusi 35 studijas albumus. Nominēta Grammy balvai par labāko aktrises sniegumu mūziklā vai komēdijā par lomu seriālā Reba. Rebu Makintairu dažkārt dēvē par "kantrimūzikas karalieni", viņa ir pārdevusi vairāk nekā 57 miljonus kopiju savu ierakstu ASV un vairāk nekā 90 miljonus visā pasaulē. Viņa ir visvairāk ierakstus pārdevusī kantrimūzikas māksliniece starp sievietēm.
Šics
Šics (, Schuetz — 'aizstāvis') ir vācu cilmes uzvārds, kas izplatīts arī Latvijā (sieviešu dzimtē Šica). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Smaiļošana un kanoe airēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — C-2 1000 metros vīriešiem
Vīriešu C-2 1000m kanoe sacensības 2008. gada Olimpiskajās spēlēs smaiļošanā un kanoe airēšanā notika 2008. gada 18. - 22. augustā Šunji airēšanas un kanoe parkā, Pekinā.
Sacensību grafiks
Visi laiki ir Ķīnas standartlaikā (UTC+8)
Priekšbraucieni
Kvalifikācijas noteikumi: 1..3->Finālā, 4..7->Pusfinālā + 8. labākais laiks, pārējie ārā
Pusfināls
Qualification Rules: 1..3->Finālā, pārējie ārā
Lauteres ezers
Platība 6,6 ha, lielākais dziļums 1,7 m. Ezers atrodas Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū. Vairākas peldošas saliņas. Caurteces ezers, ietek un iztek mazi strautiņi. Iztekošais strautiņš tek uz Lielo Līdēri, pirms tā ietekot Viešupē.
Ozolnieku vidusskola
Ozolnieku vidusskola ir valsts vidusskola Ozolniekos, kas piedāvā četras izglītības programmas: pamatizglītības programmu, speciālās pamatizglītības programmu izglītojamiem ar garīgās attīstības traucējumiem, speciālās pamatizglītības programmu izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem un vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programmu.
Ozolnieku vidusskolā darbojas 1.—4. klašu koris, 5.—8. klašu koris un jauktais koris, kā arī 1.—4. klašu un 9.-12. klašu tautisko deju kolektīvi.
Vēsture
Skola dibināta 1846. gadā kā Ozolmuižas (Paulsgnādes) pagasta skola pie vecā Rīgas-Jelgavas pasta ceļa. Pēc Latvijas brīvības cīņu noslēguma 1920./21. mācību gadā skolā strādāja 2 skolotājas — Lūcija Cīruļniece (22 g.v.) un Zelma Ruicēna (21 g.v.). 1926. gadā uzcēla divstāvu Ozolnieku četrgadīgās pamatskolas ēku, kurā tolaik mācījās 63 skolēni, bez tam pagastā darbojās arī Ozolnieku Skuju pamatskola.
1933./34. mācību gadā četrgadīgo pamatskolu pārveidoja par sešgadīgo pamatskolu ar 72 skolēniem un tajā sāka strādāt skolotājs Pēteris Brencis, kas 1934. gada 24. februārī nodibināja mazpulku organizāciju ar 31 dalībnieku. 1935. gadā skolā sāka skolotāja Berta Gorina. 1936. gadā skolai uzbūvēja trešo stāvu un tajā mācījās 127 skolēni. Tajā laikā skolā bija flīģelis, divlampiņu radioaparāts un skolas bibliotēkā 384 grāmatas.
Otrā pasaules kara laikā Ozolnieku skolas teritorijā iekārtoja nometni no armijas dezertējušajiem karavīriem, bet mācības pārcēla uz Ozolnieku Tautas nama ēku.
1948. gadā Ozolnieku skolu pārveidoja par septiņgadīgo pamatskolu, bet 1962. gadā par astoņgadīgo pamatskolu. 1970./1980. gadu mijā skolotājs Vladislavs Stafeckis izveidoja ģeogrāfijas lauciņu ar „zaļo klasi” un senlatviešu koka pils atdarinājumu ar nocietinājumiem.
1987. gadā pabeidza jauno skolas celtni, kurā darbu uzsāka jaundibinātā Ozolnieku vidusskola, kuras pirmais izlaidums bija 1990. gada jūnijā, bet vecajā skolas daļā vēl atradās pirmās klases. 1993. gada 25. martā skolā nodibināja jaunsargu organizāciju. No 1995. gada vidusskolas klasēs tika mācīta profesionāli orientētā valsts aizsardzības programma (1995—2002) un profesionāli orientētā robežsargu apmācības programma (2001—2004). 2001. gadā izveidoja Ozolnieku vidusskolas bērnu attīstības un izglītības centru sākumskolas skolēniem ar valodas sistēmas un stājas traucējumiem. 2005. gadā pabeidza skolas sporta un aktu zāles celtniecību atsevišķā ēkā. 2008.-2010. gadā ar ERAF līdzfinansējumu tika veikti projekti "Kvalitatīvai dabaszinātņu programmu apguvei atbilstošas materiāli tehniskās bāzes pilnveide Ozolnieku novada vidusskolā" un "Ozolnieku vidusskolas telpu piemērošana izglītojamiem ar funkcionāliem traucējumiem". Skola piedalījās ES Mūžizglītības programmas Comenius apakšprogrammas skolu daudzpusējās partnerības projektā "Kultūras kokteilis" (2010—2012).
2011./2012. mācību gadā skolā mācījās 456 skolēni, strādāja 51 pedagogs un 17 tehniskie darbinieki.
2022./2023. mācību gadā skolā mācās 762 skolēni, strādā 82 pedagogi un 26 tehniskie darbinieki.
Ozolnieku novada skolas
Agrākajā Ozolnieku novadā bez Ozolnieku vidusskolas darbojās arī Garozas pamatskola, Salgales pamatskola, Teteles pamatskola, ka arī Ozolnieku Mūzikas skola un Salgales Mūzikas skola.
Alfrēds Rubiks
Alfrēds Rubiks (dzimis Daugavpilī) ir PSRS un Latvijas politiķis, Latvijas Sociālistiskās partijas priekšsēdētājs no 1999. līdz 2015. gadam. Starptautiskās Informatizācijas akadēmijas loceklis.
Biogrāfija
Tēvs kritis karā Sarkanajā armijā, patēvs dienēja Latviešu leģionā. 1954. gadā iestājies LVU Enerģētikas fakultātē. 1954. gadā, kā arī no 1957. līdz 1961. gadam strādāja Rīgas Energomašīnbūves rūpnīcā, pārtraukumā dienējis armijā.
1959. gadā kļuvis par PSKP biedru. 1963. gadā absolvējis RPI Mehānikas fakultāti, inženieris. No 1962. līdz 1982. gadam komjaunatnes, PSKP darbā. No 1976. līdz 1982. gadam Rīgas pilsētas Ļeņingradas rajona (tagadējās Kurzemes rajona) izpildkomitejas loceklis. 1980. gadā beidzis Ļeņingradas Augstāko partijas skolu.
No 1980. līdz 1992. gadam LPSR, vēlāk LR Augstākās Padomes deputāts (izslēgts no AP pirms termiņa, ar kolēģu balsojumu). No 1981. līdz 1991. gadam LKP CK loceklis. No 1982. līdz 1984. gadam LPSR Vietējās rūpniecības ministrs. No 1984. līdz 1990. gadam Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētājs. No 1989. līdz 1991. gadam PSRS Tautas deputāts.
No 1990. līdz 1991. gadam PSKP centrālās komitejas un tās politbiroja loceklis, LKP pirmais sekretārs, LPSR un PSRS Konstitūcijas un pilsoņu tiesību komitejas un Sabiedrības glābšanas komitejas priekšsedētājs. 1991. gada augustā — Latvijas Ārkārtas stāvokļa valsts komitejas priekšsēdētājs. aizturēts, izvirzīta apsūdzība apvērsuma organizēšanā. 1993. gadā ievēlēts Saeimā no kustības "Līdztiesība" saraksta, kuras biedrs Rubiks bija līdz 1996. gadam.
1995. gadā notiesāts, sodīts ar brīvības atņemšanu uz 8 gadiem par darbībām, kas vērstas uz valsts varas gāšanu. Svītrots no Latvijas Sociālistiskās partijas Saeimas vēlēšanu saraksta. 1996. gadā izvirzīts Valsts prezidenta amatam, 1996. gada Latvijas prezidenta vēlēšanās ieguva 5 balsis no 100. 1997. gada novembrī pirms termiņa atbrīvots no cietuma. 1998. gadā piedalījās PCTVL izveidošanā.
1999. gadā ievēlēts par Latvijas Sociālistiskās partijas priekšsēdētāju. Automātiski kļuva par PCTVL līdzpriekšsēdētāju (līdz 2003. gadam, kad LSP izstājās no apvienības). No 2003. līdz 2006. gadam mēnešrakstu "Latvijas Sociālists" un "Социалист Латвии" apvienotās redakcijas vadītājs. Līdz 2004. gadam žurnāla "Марксизм и современность" redakcijas padomes loceklis.
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās A. Rubiks neguva vēlētāju atbalstu. 2015. gadā pameta Latvijas Sociālistiskās partijas priekšsēdētāja amatu (viņa vietā stājās Rīgas domes deputāts Vladimirs Frolovs).
Skudras (nozīmju atdalīšana)
Skudras var būt:
Drakona zobi
Drakona zobi ir piramīdas veida dzelzsbetona konstrukcijas, kuras izmanto tanku, kā arī citas tehnikas aizkavēšanai. Šādas aizsargbūves plaši izmantoja Otrā pasaules kara laikā. Par drakona zobiem sauca arī zemē ieraktas granīta bluķu virknes, kuras izmantoja Somija Ziemas kara laikā pret PSRS tankiem.
Zobi bija paredzēti tanku kustības ierobežošanai, kā arī to novirzīšanai uz vietām, kur tanki bija pakļauti prettanku ieročiem. Ieviešot drakona zobus, tika cerēts, ka tehnikai nav iespēju tikt cauri šādiem aizsprostojumiem, tomēr izrādījās, ka sapieri, izmantojot speciālu tehniku, iemanījās salīdzinoši viegli tikt galā ar šiem šķēršļiem.
Drakona zobus izmantoja arī Francija Mažino līnijā, kā arī Apvienotā Karaliste, veidojot nocietinājumus 1940.—1941. gadā, gatavojoties Vācijas iebrukumam.
Līdz mūsdienām ir saglabājies liels skaits drakona zobu, jo otrā Pasaules kara laikā tie tika izvietoti milzīgā skaitā.
Mūsdienās drakona zobus aizsardzībai ir gatava izmantot Šveice, kur tie ir novietoti gar stratēģiski nozīmīgiem ceļiem. Pēc nepieciešamības tos var pārvietot uz ceļiem. Zobi sastopami arī uz robežas starp Ziemeļkoreju un Dienvidkoreju.
Mazvilce
Mazvilce ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Vilces pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļaustrumos starp Zemdegu un Režu strautiem 4,4 km no pagasta centra Vilces, 38 km no novada domes Jelgavā un 81 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Mazvilces (Klein-Wilzen) pusmuižas.
Telstar 1
Telstar 1 bija ASV pavadonis, kas palaists 1962. gada jūlijā. Tas bija pirmais aktīvais sakaru pavadonis (pirms tā 1960, gadā palaistais Echo 1 bija pasīvs radioviļņu atstarotājs). Telstar pāri Atlantijas okeānam retranslēja telefona sarunas, faksa attēlus un televīzijas signālu. Šī bija pirmā privāti finansētā kosmiskā misija: projektu vadīja un finansēja sakaru uzņēmums AT&T. Pavadonis darbojās līdz 1963. gada februārim.
Kosmisko aparātu izgatavoja Bell Telephone Laboratories. Ar masu 77 kg tas bija lodes formā ar diametru 88 cm. No visām pusēm tas bija pārklāts ar saules baterijām. BEe sakaru retranslācijas aparatūras pavadonī bija uzstādīti instrumenti, lai mērītu enerģētisko protonu un elektronu izplatību Van Allena radiācijas joslās.
Telstar 1 tika palaists 08:35:00 UTC ar nesējraķeti Thor-Delta no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa LC-17B.
Pavadonis tika ievadīts orbītā, kurā apriņķojumu veica 2 stundās 37 minūtēs. Šajā laikā tikai 20 minūtes varēja izmantot transatlantiskajam seansam. Pirmais sakaru seanss notika 11, jūlijā. 23. jūlijā notika pirmais publiskais transatlantiskais televīzijas sakaru seanss. Augustā Telstar 1 kļuva par pirmo pavadoni, ar kura palīdzību sinhronizēts laiks starp diviem kontinentiem, sinhronizējot ASV un Apvienotās Karalistes laikus ar precizitāti 1 mikrosekunde (līdz tam laikam labākā precizitāte bija 2 μs).
Telstar 1, kaut arī neaktīvs, vēl joprojām atrodas orbītā.
Mālpils lidlauks
Mālpils lidlauks (ICAO: EVMP) ir nesertificēts lidlauks Siguldas novada Mālpils pagastā. Izvietojies novada ziemeļdaļā pie Buku ciema 4,5 km no Mālpils centra. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Izbūvēts padomju laikā un izmantots kā lauksaimniecības lidlauks. 2013. gadā lidlauks pārdots izsolē.
Mikipele
Mikipele, Mikijs jeb Mikimauss (en, ) ir animācijas filmu tēls, kas kļuvis par The Walt Disney Company ikonu. Tā ir antropomorfa pele. Mikipeles tēlu 1928. gadā radīja amerikāņu animācijas filmu veidotāji Volts Disnejs un Abs Aiverks un ieskaņoja Volts Disnejs. Tēls tiek izmantots arī komiksos, videospēlēs un kā talismans atrakciju parkos.
Par Mikipeles "dzimšanas dienu" tiek uzskatīts, kad tēls pirmo reizi parādījās animācijas filmā “Tvaikonis Villijs”. Lai gan Mikipele bija redzams jau 6 mēnešus agrāk animācijas filmā “Lidmašīnu trakums” (en), “Tvaikonis Villijs” bija pirmā Mikipeles animācijas filma ar skaņu.