cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trīsvienības koledža
Trīsvienības koledža (en) ir 1546. gadā dibināta Kembridžas Universitātes koledža. To dibinājis Anglijas karalis Henrijs VIII un tā ir viena no prestižākajām un nopelniem bagātākajām koledžām universitātē.
Trīsvienības koledžas locekļi ieguvuši 34 Nobela prēmijas (visvairāk kā jebkura cita Kembridžas vai Oksfordas Universitātes koledža), 5 Fīldsa medaļas un vienu Ābela prēmiju. Tās locekļu vidū minami Frānsiss Bēkons, 6 Lielbritānijas premjerministri, fiziķi Īzaks Ņūtons, Džeimss Maksvels, Ernests Rezerfords un Nīlss Bors, matemātiķi Šrīnivāsa Rāmānudžans un Maikls Atja (Michael Atiyah), dzejnieki Bairons un Alfreds Tennisons (Alfred, Lord Tennyson), vēsturnieki Tomass Makolejs (Thomas Babington Macaulay) un Eduards Karrs (E. H. Carr), filozofi Ludvigs Vitgenšteins un Bērtrands Rasels.
19. gadsimtā Trīsvienības koledža bija viena no Kembridžas apustuļu centriem. No Trīsvienības koledžas nāk trīs no pieciem Kembridžas piecinieka pārstāvjiem, tostarp pazīstamākais no tiem — Kims Filbijs.
Karina Lučiņina
Karina Lučiņina (dzimusi Liepājā) ir latviešu aktrise.
Mācījusies Liepājas vidusskolā. 1995. gadā klavieru specialitātē beigusi E. Melngaiļa Liepājas mūzikas skolu. 2003. gadā beigusi Daugavpils Universitāti, iegūstot bakalaura grādu aktiera un kultūras darbu organizatora specialitātē. No 2000. līdz 2013. gadam bijusi Daugavpils teātra aktrise; tāpat spēlējusi Liepājas teātrī, teātrī "Abažur" un teātrī "3 māsas".
Filmējusies vairākos latviešu seriālos, tai skaitā "Svešā dzīve", "Cerību iela 21", "Viņas melo labāk" un "Likteņa līdumnieki".
Mammu, es tevi mīlu
"Mammu, es tevi mīlu" ir 2013. gada latviešu drāmas filma, kuras režisors ir Jānis Nords.
Filma ir par trīspadsmit gadus vecu puisi Raimondu un viņa māti. Filmas pirmizrāde notika Berlīnes kinofestivālā, Latvijā —.
"Mammu, es tevi mīlu" ir saņēmusi vairākus apbalvojumus, tai skaitā Berlīnes kinofestivāla Starptautiskās žūrijas balvu kā labākā pilnmetrāžas spēlfilma. Tāpat tā ir ieguvusi balvas citos kinofestivālos Eiropā, ASV, Āzijā. "Mammu, es tevi mīlu" bija Latvijas nominācija Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā filma svešvalodā".
Maija apvērsums
Maija apvērsums var būt:
Mihals Kadlecs
Mihals Kadlecs (dzimis ) ir Čehijas futbolists, aizsargs, Čehijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē Čehijas 1. līgas kluba 1. FC Slovácko sastāvā.
Savu profesionālu karjeru uzsāka FC Slovako klubā, kur aizvadīja 34. spēles. 2005. gadā viņš pievienojās Prāgas "Sparta". Prāgas rindās viņš divreiz izcīnija Čehijas kausu un Čehijas čempionātu. 2013. gadā Kadlecs pievienojās Fenerbahce, kur izcīnija Turcijas čempiontitulu un Turcijas kausu.
2007. gadā debitēja Čehijas izlasē pret Slovākiju, iesitot bumbu savos vārtos. 2008. gadā pret Skotiju guva savus pirmos vārtus izlasē. Līdz šim izlasē aizvadījis 69 spēles un guvis 8 vārtus.
Sasniegumi
Sparta Prague
Fenerbahçe
Izpalīgs Bobs
Izpalīgs Bobs ir pašpasludināts ģēnijs, kurš absolvējis Jeila Universitāti un ir ASV Republikāniskās partijas biedrs. Karjeru sāka kā Klauna Krastija palīgs viņa vadītajā šovā, taču pēc ilglaicīgas ļaunprātīgās izmantošanas viņš izlēma Krastiju apvainot bruņotā aplaupīšanā (sērija Krusty Gets Busted). Šo plānu izjauca Bārts Simpsons, savukārt Izpalīgs Bobs tika apcietināts. Turpmāk viņš "Simpsonos" ir parādījies kā ļauns ģēnijs, kurš cenšas nogalināt Bārtu, tādējādi viņam atriebjoties.
Hidrolokators
Hidrolokators (grc, húdōr — ‘ūdens’; la — ‘novietojums’) jeb sonors (la — ‘skanīgs’) ir ierīce, kura zem ūdens ar hidrolokācijas metodi — ar akustiskajiem viļņiem un ultraskaņu — var atrast priekšmetus un to noteikt to atrašanās vietu, mērot laiku, kas paiet, kamēr no objekta atstarotā skaņa nonāk atpakaļ līdz ierīcei. To izmanto dažādiem nolūkiem — zivju bara atrašanā, zemūdens šķēršļu atrašanā, pretinieku zemūdeņu meklēšanā, jūras dibena kartēšanā. Vēl hidrolokatoru dēvē par sonāru. Šis nosaukums ir radies kā akronīms no angļu vārdu salikuma SOund Navigation And Ranging (SONAR).
Eholokācija
Eholokācija ir dzīvnieku izmantotais biosonārs, lai pārvietotos tumsā un atrastu barību. Sikspārņi, delfīni, dažas ciršļu dzimtas sugas izmanto eholokāciju. Piemēram, sikspārņi ar muti rada ultraskaņas viļņus un, vadoties pēc to atbalss, tie atrod un noķer naktstauriņus. Atbalss laiks ir atkarīgs no naktstauriņa attāluma, bet atbalss frekvence ir atkarīga no tā, vai naktstauriņš lido pretī vai prom no sikspārņa.
Latviešu dzeja
Latviešu dzeja ir nozīmīga latviešu rakstniecības vēstures sastāvdaļa kopš 19. gadsimta otrās puses, daudzi dzejnieki bijuši nacionāli nozīmīgi publicisti un politiski darbinieki.
Tautiskais romantisms
Par latviešu mākslas dzejas aizsākumu tiek uzskatīts Jura Alunāna krājums „Dziesmiņas” (1. daļa, 1856), kurā līdzās viņa paša dzejoļiem bija atdzejojumi no citām valodām. Sekoja tautiskā romantisma virziens, kura pārstāvji Auseklis, Andrejs Pumpurs un citi rakstīja par latviešu teiksmaino pagātni un mitoloģiskām būtnēm, tā stiprinādami tautas nacionālo apziņu. 1888. gadā publicēta A. Pumpura poēma „Lāčplēsis”, kas tiek uzskatīta par latviešu tautas eposu.
Svanetija
Svanetija (ka, svaneti) ir vēsturisks novads Kaukāza kalnos Gruzijas ziemeļrietumu daļā, kas mūsdienās ietilpst Megrelijas-Augšsvanetijas un Rača-Lečhumi un Lejassvanetijas mhares teritorijā. Abas Svanetijas daļas atdala Svanetijas grēda. Vairums novada iedzīvotāju runā gruzīnu un svanu valodās. Novada centrs ir Mestija.
Latviešu dzeja
19. gadsimta beigas
Pēc tautiskā romantisma beigām uzplauka sentimentālais romantisms, kura pārstāvji dzejoja galvenokārt par savām individuālajām izjūtām, bieži neveiklā veidā. Šādus dzejoļus rakstīja Esenberģu Jānis, Vensku Edvards, Edvards Treimanis-Zvārgulis un citi.
Svanetija
Vēsture
11.—15. gadsimtā Svanetija bija Gruzijas karalistes sastāvdaļa, tad kņaziste, kas bija sadalīta starp Mingrelijas un Imerētijas valstīm, bet 1833. gadā to pakļāva Krievijas Impērija.
Latviešu dzeja
19. gadsimta beigas
19. gadsimta beigās par spilgtiem dzejas talantiem kļuva Eduards Veidenbaums un Aspazija ar krājumu „Sarkanās puķes”. Revolucionārs patoss un protests pret netaisnību ir arī Raiņa dzejas nozīmīga daļa — viņa pirmais krājums „Tālas noskaņas zilā vakarā” gan iznāk tikai 1903. gadā.
Dekadence
1905. gada revolūcijas un tās sagrāves laikā latviešu literatūrā uzplauka dekadences virziens. Tā tika dēvēti jaunās paaudzes literāti, kas 1906. gada augustā parakstīja manifestu „Mūsu mākslas motīvi”: Jānis Akuraters, Kārlis Skalbe, Zemgaliešu Biruta, Kārlis Krūza, Kārlis Štrāls, Kārlis Jēkabsons un citi. Viņi akcentēja radošas personas neatkarību un vajadzību brīvi paust savus uzskatus, ietekmējās no Rietumeiropas un Krievijas simbolistiem. Nozīmīgi autori, kuru vārdi saistīti ar dekadenci, ir arī Viktors Eglītis, Edvarts Virza un Antons Austriņš. 1907. gadā iznāk nozīmīgi dekadences krājumi — E. Virzas „Biķeris” un V. Eglīša „Elēģijas”. Tomēr vēlāk šī kustība apsīkst.
Modernisms
Pēc Pirmā pasaules kara latviešu dzejā ienāk vairāk ietekmju no citu tautu literatūras. Nozīmīgākais virziens ir ekspresionisms, kura iezīmes izmanto gan Jānis Sudrabkalns, gan Pēteris Ērmanis, gan Linards Laicens un citi jauni autori.
Aleksandrs Čaks, kas pirmās 4 neliela apjoma grāmatas izdod 1928.—29. gadā, nāk ar imažisma un futūrisma ietekmēm, huligāna jeb „apaša” tēlu, kā arī ar interesi par vienkāršo nomales cilvēku dzīvi un tēliem, kurus pirms viņa latviešu dzejā atzina par „nepoētiskiem” — noteku cauruli, afišu stabu, krogus dzērājiem, kara invalīdiem.
Natolin
Natolin ir metro stacija Varšavā uz līnijas M1, kas atrodas Ursinovas rajonā. Tā tika atvērta 1995. gada 7. aprīlī, un tās celtniecība sākās 1984. gadā.
Latviešu dzeja
Modernisms
Kreisi noskaņotie rakstnieki pulcējās ap žurnāliem „Domas” un „Trauksme” (vēlāk „Jauno Trauksme”). Starp tiem līdzās A. Čakam bija arī Jānis Plaudis, Jānis Grots, Austra Skujiņa, Valdis Grēviņš, Pāvils Vīlips un citi. Īpatnēju modernisma un pagātnes dzejas sintēzi izstrādāja Eriks Ādamsons. Pēc 1934. gada kreiso uzskatu paušana un sabiedrības kritika tika krasi ierobežota.
Pozitīvisms
30. gadu vidū un otrajā pusē autoritārā Kārļa Ulmaņa režīma laikā attīstījās apliecinoša, dzimtenes skaistumu un varenību slavinoša literatūra. Edvarts Virza sarakstīja poēmu prozā „Straumēni” un klasicisma estētikas ietekmētus dzejoļus un poēmas. Jānis Medenis veidoja īpašus „Medeņa metrus”, kas bija darināti uz latviešu tautasdziesmu un antīko pantmēru pamata. Šajā laikā debitēja nozīmīgās dzejnieces Zinaīda Lazda un Veronika Strēlerte, kā arī Andrejs Eglītis un Vilis Cedriņš, Kurzemes dabu un cilvēkus aprakstīja Fricis Dziesma.
Natolin
Tai ir 120 metrus gara platforma, un nākamā stacija (Imielin) atrodas 1143 metru attālumā.
Latviešu dzeja
Sociālistiskais reālisms
Pēc Otrā pasaules kara Staļina laika literatūrā valdīja prasības pēc ideoloģiskuma, harmonijas, partijas un komunisma nozīmes uzsvēršanas un tautu draudzības. Šādus dzejoļus publicēja gan Mirdza Ķempe un Jānis Sudrabkalns, gan arī Valdis Lukss, Andrejs Balodis un citi dzejnieki.
„Elles ķēķis”
50. gadu sākumā parādījās jauna latviešu dzejnieku paaudze — Velta Sniķere Anglijā, Dzintars Sodums Zviedrijā, Andrejs Pablo Mierkalns Francijā, Ojārs Jēgens Dānijā.
50. gadu sākumā Ņujorkā nodibinājās neformāls rakstnieku un mākslinieku grupējums „Elles ķēķis”, kura nozīmīgākie pārstāvji dzejā bija Gunars Saliņš un Linards Tauns. Viņi slavināja moderno pilsētu, tās ātros ritmus un daudzkrāsainību, tomēr vienmēr salīdzināja to ar dzimtenes atmiņām. Šajā grupējumā piedalījās arī Jānis Krēsliņš vecākais, Rita Gāle, Baiba Bičole un citi dzejnieki. Pēc L. Tauna nāves 1963. gadā grupējums apsīka.
60. gadu paaudze
Pēc J. Staļina nāves 1953. gadā sākās totalitārā režīma noziegumu atklāšana un zināma padomju dzīves liberalizācija, tā dēvētais Hruščova atkusnis. Tā laikā bija iespējams publicēt grāmatas, kurās dzejnieki raksta par individuāliem, subjektīviem pārdzīvojumiem. Jaunā dzejnieku paaudze 60. gados kļuva par aktīviem polemizētājiem ar oficiālo ideoloģiju, tāpēc par to vairākkārt saņēma pārmetumus. Starp nozīmīgākajiem 60. gadu dzejniekiem minami Ojārs Vācietis, Vizma Belševica, Imants Ziedonis, Imants Auziņš, Vitauts Ļūdēns, Māris Čaklais, savu dzejas stilistiku kardināli mainīja Monta Kroma, desmitgades beigās debitēja arī Jānis Peters. Viņu dzeja uzrunāja plašu auditoriju un kļuva ļoti populāra. 1968. gada Prāgas pavasara notikumi un PSRS iekšpolitika nesa vilšanos „sociālismā ar cilvēcīgu seju”, arī šie dzejnieki dažbrīd piedzīvoja aizliegumus publicēties vai saņēma komunistiskās partijas līderu pārmetumus.
Šajā laikā ļoti populāra kļūst Ārijas Elksnes dzeja, kas emocionāli izteica sievietes iekšējo pasauli, līdzīgā manierē rakstīja arī Olga Lisovska un Lija Brīdaka.
Trimdā šajā laikā debitē „Elles ķēķa” poētikas ietekmētie dzejnieki Olafs Stumbrs, Aina Kraujiete, kā arī Astrīde Ivaska. Austrālijā 1961. gadā iznāca piecu jauno dzejnieku kopkrājums „Kvintets”, vairumam tā dalībnieku iznāca arī atsevišķas grāmatas.
70. gadu debitanti
1969. gadā dzejnieks Knuts Skujenieks atgriezās no ieslodzījuma un turpmākajos gados kļuva par neformāla „nepadomju” dzejnieku grupējuma garīgo iedvesmotāju — šie dzejnieki necentās atklāti oponēt oficiālajai ideoloģijai, bet tiecās izveidot tādu poētiku, kas būtu maksimāli brīva no šīs ideoloģijas. Šādu uzskatu ietekmē dzeju rakstīja arī Uldis Bērziņš, Jānis Rokpelnis, Leons Briedis un Juris Kunnoss, tam tuvi ir arī Laimas Līvenas, Hermaņa Marģera Majevska, arī Jura Helda dzejoļi. Savrupā, romantisma ietekmētā manierē strādāja Egils Plaudis un Velga Krile.
Trimdā šajā laikā debitē dzejnieki, kuri vai nu atstājuši Latviju agrā bērnībā, vai arī jau dzimuši trimdā. 70. gadu sākumā debitē Juris Kronbergs un Margita Gūtmane. Grāmatas publicē arī Pāvils Johansons, Sniedze Ruņģe (Dīna Rauna) un citi dzejnieki, taču aktīvu dzejnieka darbību viņi neturpina.
80. gadi
80. gados debitē daudzveidīgu dzejnieku paaudze, kuras centrā ir Klāvs Elsbergs, Māris Melgalvs, Amanda Aizpuriete, Guntars Godiņš, Anna Rancāne, Inese Zandere un Pēters Brūveris. Laikmetam raksturīgā ironija sastopama gan Elsberga un Melgalva, gan arī Egila Zirņa, Andra Žebera un Eināra Pelša dzejā. Šajā laikā ap žurnāla "Avots" krievu izdevumu "Rodņik" veidojas neformāls jaunās paaudzes krievu dzejnieku grupējums, kura nozīmīgākais pārstāvis ir Oļegs Zolotovs.
Šajā desmitgadē par populāru nacionālu dzejnieci kļūst Māra Zālīte. Atmodas notikumu iespaidā kļūst iespējams publicēt dzejoļus, ko sarakstījuši represēti un padomju laikā noklusēti autori, piemēram, Broņislava Martuževa un Paulis Kalva. Latvijā iznāk trimdas dzejnieku darbu izlases.
90. gadi
90. gadu sākumu raksturo ekonomiskā krīze, PSRS izdevējdarbības sistēmas sabrukums un intereses samazināšanās par dzeju. Nozīmīgākās dzejas izdevniecības šajā laikā ir "Preses nams" un "Nordik". Aizsākas K. Elsberga prēmijas laureātu grāmatu sērija, kā arī A. Dagdas prēmijas konkursa laureātu grāmatu izdošana, gadsimtu mijā "Preses nama" konkursā tiek apbalvoti un izdoti arī dzejoļu krājumi.
90. gadu debitanti izvairās no atklātas sabiedrisko notikumu aprakstīšanas, eksperimentējot ar fragmentāru formu un postmodernisma kategorijām, piemēram, Edvīns Raups, Eduards Aivars, Maira Asare un Liāna Langa. Pirmās grāmatas izdod arī Jānis Elsbergs (Jānis Ramba), Andris Akmentiņš, Ieva Rupenheite un Inguna Jansone, neilgi pēc pirmās grāmatas publicēšanas dzīvi beidz Ieva Roze.
1999. gadā Rīgā nodibināta krievu dzejnieku tekstgrupa „Orbīta”, kuras dalībnieki savos multimediālajos projektos sadarbojas arī ar latviešu dzejniekiem.
Gadsimtu mija un pirmā desmitgade
Jau 90. gadu otrajā pusē debitē dzejnieces Anna Auziņa, Jo un Inga Gaile, kas dzejoļos spilgti attēlo sievietes iekšējo pasauli. Drīz viņām piepulcējas arī Marts Pujāts, Kārlis Vērdiņš, Ingmāra Balode, Pēteris Draguns, Rihards Bargais, Ronalds Briedis, un Agnese Krivade, kuru darbus vieno emocionāla atvērtība, intimitāte, arī ironija un sižetiskums. Pilsētvidi savos darbos spilgti tēlojušas Andra Manfelde, Rūta Mežavilka un Ērika Bērziņa. Par nozīmīgāko dzejas izdevēju kļūst apgāds "Neputns".
2009. — 2018
21. gadsimta pirmās desmitgades beigās ekonomiskās krīzes iespaidā samazinās izdoto dzejas grāmatu nosaukumu skaits un tirāžas. Šajā laikā pirmās grāmatas iznāk jaunai dzejnieku paaudzei, kuras redzami pārstāvji ir Arvis Viguls un Artis Ostups. Pirmos krājumus izdevuši arī Gaiķu Māris, Andris Ogriņš, Jānis Hvoinskis, Elīna Kubuliņa — Vilne un Alise Zariņa.
Līdzās "Neputna" izdevumiem vairāki nozīmīgi dzejas krājumi iznāk arī apgādos "Mansards", "Pētergailis" un "Orbīta". Starp šā laika debijas grāmatām minamas Krišjāņa Zeļģa „Visas tās lietas” (2010), Jāņa Vādona "Virve" (2011), Annas Fomas „Jaunā Vāgnera klusēšana” (2012), Toma Treiberga „Gaismas apstākļi” (2012), Henrika Eliasa Zēgnera „Elementi” (2013), Katrīnas Rudzītes „Saulesizplūdums” (2014), Anitas Mileikas „Mūžīgā nepārtikusī stirna” (2015), Elīnas Bākules-Veiras „Zilonis Okeāns” (2015), Justīnes Janpaules „Tālsaruna” (2015), Madaras Gruntmanes "Narkozes" (2015), Jāņa Tomaša "Melnie darba cimdi" (2016), Aivara Madra "Zonas" (2019) un Ligijas Purinašas "Sīvīte" (2019). Dzejnieku Kikōnes un Anda Surgunta darbi jau pēc viņu nāves apkopoti krājumos, kas līdz ar citām grāmatām iznākušas sērijā "Orbītas bibliotēka". Starp dažādu paaudžu dzejniekiem ievērību guva Daina Sirmā, Ruta Štelmahere un Gunta Šnipke. Izdots Ināras Kaijas Eglītes dzejas apkopojums "Kliedziens starp āboliem" (2018).
Kopš 2018. gada
Šajā laikā izdevējdarbībai pievēršas Valters Dakša, kurš publicē vairākas eksperimentālās dzejas grāmatas. 2018. gadā izdots jauno dzejnieku kopkrājums "Kā pārvarēt niezi galvaskausā?", kurā apkopoti septiņu jaunākās paaudzes dzejnieku darbi. Šim krājumam seko atsevišķi krājumi: Raimonda Ķirķa krājums "Kartes" (2019), Laura Veipa "Interesantās dienas" (2020), Lotes Vilmas Vītiņas "Meitene" (2020), Edvarda Kuka "Vadi" (2021), Annas Belkovskas "Veranda" (2021) un Marijas Luīzes Meļķes "Nerealizēto potenciālu klubs" (2022). Šajā laikā iznāk arī citas debijas grāmatas: Elvīras Blomas "Izdzēstie attēli" (2020), Baibas Dambergas "Es un cit Es" (2020), Lienes Rūces "Atspulga balss" (2020) un Ivara Šteinberga "Strops" (2020).
Aija Baumane (baletdejotāja)
Aija Baumane (dzimusi, mirusi ) bija latviešu baletdejotāja, dejas pedagoģe un horeogrāfe.
Imielin (metro stacija)
Imielin ir metro stacija Varšavā, uz M1 līnijas, kas atrodas Ursinovas rajonā. Stacija tika atvērta 1995. gada 7. aprīlī, un tās celtniecība sākās 1983. gadā.
Tai ir 120 metrus gara platforma, un nākamā stacija (Stokłosy) atrodas 1106 metru attālumā.
Kārlis Veidemanis
Dzīvesgājums
Kārlis Veidemanis dzimis 1891. gada 23. oktobrī Porhovā Krievijā, bērnību aizvadījis Limbažos. Izglītojies vidusskolā.
1910. gadā viņš tika iesaukts Krievijas Impērijas armijā, dienējis 3. dragūnu pulkā Polockā. Pulka rindās K. Veidemanis piedalījies Pirmā pasaules kara pirmajās kaujās. 1915. gadā beidzis praporščiku skolu Pēterhofā, pēc tam dienējis 11. Sibīrijas strēlnieku pulkā. Viņš tika apbalvots ar IV šķiras Annas ordeni un tika paaugstināts līdz štabskapitānam. 1918. gadā tika kontuzēts karojot Rumānijā.
1919. gada martā viņš brīvprātīgi iestājās Latvijas armijā. No 6. maija Ziemeļlatvijas brigādes Rezerves bataljonā, pēc tam 2. (5.) Cēsu kājinieku pulka rindās piedalījies kaujās pret landesvēru un dzelzsdivīziju pie Cēsīm un Raunas.
1919. gada 22. jūnijā kaujā ar vāciešiem Lodes stacijas rajonā Veidemanis kā bataljona komandieris, mežā pilnīgi ielenkts, bija izlēmis nepadoties, kopā ar saviem kareivjiem turpināja cīņu līdz papildspēku pienākšanai un vāciešu sakāvei pie Skangaļu muižas. Par to 1920. gadā tika apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni III šķiras. Pulka rindās viņš piedalījies arī cīņās pret bermontiešiem un lieliniekiem Latgalē.
Šņepstu pilskalns
Šņepstu pilskalns jeb Lielais kalns atrodas Latgalē, Preiļu novada Rušonas pagasta Šņepstos, valsts autoceļa P62 (Krāslava — Preiļi — Madona) labajā pusē. Pilskalns atrodas aizsargājamo ainavu apvidus Kaučers teritorijā. Pilskalnu aprakstījis Ernests Brastiņš.
Tas ir savrups apmēram 19 metrus augsts paugurs. Plakums 80 x 60 metrus liels. Rietumu un ziemeļu nogāzes mākslīgi stāvinātas. Postīts jau no senākiem gam to arot, gan iegūstot granti, gan no mantračiem. Bijis apdzīvots līdz 12. gadsimtam. Teika par durvīm pilskalna sānos, aiz kurām atrodas jauna meita un melns suns.
Aliterācija
Aliterācija (no la — 'alfabēta burti') ir vienāds, saskanīgs vai mērķtiecīgs noteiktu līdzskaņu atkārtojums. Līdzīga aliterācijai ir asonanse, kad atkārtojas patskaņi. Nereti šos abus stilistikas elementus lieto kopā, kā arī tos bieži izmanto latviešu tautasdziesmās. Mūsdienās aliterāciju bieži izmanto dziesmu vārdos, laikrakstu virsrakstos, televīzijas šovos un citur.
Šrūka Vafa
Šrūka Vafa (ar; dzimusi ) ir Ēģiptes starptautiskā lielmeistare (2013). Divkārtējā Āfrikas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (2013, 2014).
Biogrāfija
Ēģiptes šaha lielmeistares Šāhendas Vafas vecākā māsa. 2013. gadā Tunisā uzvarējusi Āfrikas individuālajā šaha čempionātā sievietēm un ieguvusi tiesības piedalīties Pasaules šaha čempionātā sievietēm. 2014. gadā Vindhukā atkārtoti uzvarējusi Āfrikas individuālajā šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2015. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Sočos, kurā 1. kārtā zaudējusi Dzjui Veņdzjuņai.
Pārstāvējusi Ēģiptes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2012. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2013. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Lielās baltās haizivis
Lielās baltās haizivis (Carcharodon) ir makreļhaizivju dzimtas (Lamnidae) ģints, kurā ir tikai viena mūsdienās dzīvojoša suga un divas aizvēsturiskās sugas. Paleontologi joprojām nav vienojušies par aizvēsturisko milzu megalodonu (Carcharocles megalodon), kas nesenā pagātnē tika sistematizēts lielo balto haizivju ģintī. Lai arī mūsdienās megalodons tiek sistematizēts aizvēsturisko haizivju dzimtā Otodontidae, ir zinātnieki, kas joprojām nepiekrīt šīm sistemātikas izmaiņām un uzskata, ka megalodons ir tuvu radniecīgs lielajai baltajai haizivij.
Ģints zinātniskais nosaukums Carcharodon atvasināts no grieķu valodas un latviski nozīmē "asie, robainie zobi". Arī plēsīgo dinozauru ģintij ar līdzīgiem zobiem, kā šīs ģints haizivīm, ir dots nosaukums Carcharodontosaurus.
Sistemātika
Lielo balto haizivju ģints (Carcharodon)
Stokłosy
Stokłosy ir metro stacija Varšavā, uz M1 līnijas, kas atrodas Ursinovas rajonā. Tās celtniecība sākās 1983. gada 15. aprīlī, stacija tika atvērta 1995. gada 7. aprīlī.
Tai ir 120 metrus gara platforma. Nākamā stacija (Ursynów) atrodas 835 metru attālumā.
Fušuņa
Fušuņa (zh, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Liaoninas provincē Ķīnas ziemeļaustrumos. Izvietojusies provinces austrumos Huņhes krastos. Robežojas dienvidos ar Beņsji, rietumos — ar provinces galvaspilsētu Šeņjanu, ziemeļos — ar Tielinu, bet austrumos — ar Dzjiliņas provinci. Nozīmīgs smagās rūpniecības centrs, liela akmeņogļu, degslānekļa, dzelzs rūdas un alumīnija izejvielu ieguves rajona centrs.
Eduards (personvārds)
Eduards ir latviešu vīriešu personvārds, kas cēlies no angļu valodas personvārda Edward, kas savukārt atvasināts no anglosakšu Éadweard (saliktenis no ead — 'turība, veiksme' un weard — 'sargs'). Latviešu kalendārā vārdadienu svin 26. maijā.
Varianti dažādās valodās
Saīsinātā forma ir Edijs.
Izplatība Latvijā
Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2017. gada 31. martu Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 6286 personas ar vārdu Eduards.
Aizputes adventistu baznīca
Aizputes adventistu baznīca ir Septītās dienas adventistu baznīca Aizputē.
Septītās dienas adventistu draudze Aizputē tika nodibināta 1916. gada augustā. 1925. gada vasarā ap Aizputi darbojās reliģisko grāmatu izplatītāji – kolportieri Augusts Baķis un Pēteris Krēsliņš. 1936. gada sākumā draudzē bija 42 draudzes locekļi. 1937. gadā tika izdoti noteikumi, ka draudzē jābūt virs 50 draudzes locekļiem, tāpēc tika pieņemts lēmums apvienoties ar mazāko Kuldīgas draudzi. Padomju gados Aizputes draudzes vecākā Eduarda Damberga vārds tika minēts tūrisma ceļvežos, jo ap savu māju Aizputes pievartē viņš bija uzcēlis malkas pilis, kurus apskatīja tūristi. Draudze 1990. gadā iegādājās bijušo Aizputes pareizticīgo baznīcu un to piemēroja draudzes vajadzībām.
PHP paātrinātājs
PHP paātrinātājs ir spraudnis, kas paredzēts PHP programmēšanas valodā rakstītu skriptu ātrdarbības uzlabošanai.
Darbības princips
Vairums PHP paātrinātāju darbojas, kešojot kompilētos PHP skriptu baitkodus. Parasti PHP dzinējs darbojas šādi: pēc skripta pieprasījuma to nolasa no diska; veic kompilēšanu, izveidojot izpildāmu baitkodu; tad to izpilda un rezultātu nosūta pieprasītājam. PHP paātrinātāja gadījumā pēc kompilēšanas baitkods tiek uzglabāts atmiņā. Nākamā šī skripta pieprasījuma reizē to otrreiz vairs nekompilē, bet izpilda, paņemot tieši no atmiņas. Tas ietaupa procesora resursus un rezultāts tiek saņemts ātrāk.
PHP paātrinātāju uzskaitījums
Populārākie PHP paātrinātāji:
Augšup
"Augšup" (en) ir 2009. gada ASV animācijas filma, kuras režisori ir Pīts Dokters un Bobs Pītersons. Filmas pirmizrāde notika.
Filma 2009. gadā ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā animācijas filma".
Filmas galvenais varonis, vecs kungs Karls Fredriksens, piesien pie savas mājas tūkstošiem balonu, lai piepildītu savu sapni un redzētu Dienvidamerikas savvaļu, kā arī, lai piepildītu solījumu, ko Karls savulaik deva savai nu jau mirušajai sievai Elijai.
Akantārijas
Akantārijas (Acantharea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Acantharia kārta), kuras pārstāvjiem skeletu veido 10—20 adatas un tas sastāv no stroncija sulfāta jeb celestīna. Šī minerālviela ļoti viegli šķīst jūras ūdenī, un tāpēc akantāriju fosilijas gandrīz nav atrodamas. Centrālā citoplazma satur lielu daļu noformētu organellu. Tajā pat laikā ārējā plazma ir stipri vakuolizēta. Šie divi citoplazmas apgabali ir nodalīti ar perforētu ārpusšūnas kapsulu. Citoplazmas ārējais slānis ir savienots ar adatām ar miofrisku (mionemu) palīdzību. Starp masīvajām adatām atrodas tievi aksopodiji ar heksagonāli nopakotām mikrocaurulītēm. Šajos organismos ir bieži sastopamas zooksantellas. Šūnas, kas var būt relatīvi lielas, parasti ir daudziem kodoliem. Šo organismu dzīves cikls iekļauj cistu stadiju un gametu veidošanās stadiju. Klases dalījums 5 kartās (Actinellida, Arthracanthida, Chaunacanthida, Holacanthida, Symphyacanthida) tika veikts pamatojoties uz adatu izvietojumu, kā arī vadoties no dzīves cikla īpatnībam.
Edvarts
Edvarts (variants no ) var būt:
Nodosariātas
Nodosariātas (Nodosariata) ir foraminīferu klase (vai apakšklase), kas pārstāv pārsvarā brīvi peldošas formas. Ir zināma viena parazītiska suga. Ģeohronoloģiski nodosariātas ir zināmas no silūra perioda līdz mūsdienām.
Apraksts
Čaula ir vienkameru vai daudzkameru, pēdējā gadījumā tā ir vienrindu, spirāliska (pārsvarā evolventa) vai ar smailu galu, retos gadījumos sekundāri divrindu. Kameras parasti ir lodveidīgas, ovālas, iegarenas, trīsstūrveidīgas, V-veidīgas vai pirkstveidīgas. Papildus iekšējās septas ir tikai izmirušajai Colaniellida ģintij (devons-perms). Kaļķa čaulu sieniņas ir monofontīnas, caurspīdīgas ar regulārām pseidoporām. Gala atvērums ir vienkāršs (apaļš, ovāls, spraugveidīgs, pilienveidīgs) vai arī sarežģīts (spirālveidīgs, radiāls, sietveidīgs vai ar iekšēju caurulīti).
Sistemātika
Nodosariātu klases dalījums apaklasēs un kārtās: :
(†) - izmirušu organismu grupa.
Dens Grīns
Džeimss Hārdlijs Snaiders (en), pazīstams ar pseidonīmu Dens Grīns (en; dzimis ), ir amerikāņu balss aktieris un scenārists. Strādājis dublēšanas studijās 4Kids Entertainment, DuArt Film and Video, NYAV Post un Central Park Media. Dens Grīns pazīstams kā animācijas seriāla "Jugio" galvenā varoņa balss ierunātājs angļu valodas tulkojumā. Tāpat Grīns ir ierunājis tēlus anime seriāla Shaman King angļu versijā un datorspēlēs Sonic X un Sonic Riders: Zero Gravity.
Molla Vali Vidadi
Molla Vali Vidadi (az, dzimis, miris ) bija azerbaidžāņu dzejnieks.
Par viņu ir zināms maz. Lielāko dzīves daļu aizvadīja Šemkiras pilsētā, kur mācīja paša dibinātajā reliģiskajā skolā. Pēc dažiem avotiem, Vidadi vairākus gadus aizvadīja Tiflisā, kur bija karaļa Hēraklija II galma dzejnieks. Pēc karaļa dēla Levana nāves 1781. gadā, Vidadi veltīja viņam elēģiju. Viņa galma dienests nebija ilgs, iespējams, tāpēc, ka viņš atklāti kritizēja valdošās šķiras pārstāvjus. Agrākajos gados Vidadi dzejā tika izteikts pozitīvs skatījums uz dzīvi, tomēr gadiem ritot viņa daiļradē parādījās pesimistiskie motīvi. Viņš arī bija pazīstams ar savu poētisko dialogu ar dzejnieku Mollu Panahu Vagīfu. Vidadi stils bija vienkāršais un reālistiskais (dažkārt ar misticisma elementiem).
Edvards (personvārds)
Edvards ir tradicionāls vīriešu personvārds daudzām tautām. Cēlies no angļu valodas personvārda Edward, kas savukārt atvasināts no anglosakšu Éadweard (saliktenis no ead — 'turība, veiksme' un weard — 'sargs'). Latviešu kalendārā vārdadienu svin 26. maijā.
No 8. līdz 20. gadsimtam Edvards bija vairāku angļu Veseksu dinastijas, Plantagenetu dinastijas, Tjudoru dinastijas, Jorku dinastijas, Saksijas Koburgas un Gotas dinastijas, Vindzoru dinastijas karaļu vārds. 15. gadsimtā par Portugāles karali kļuva Edvards (Duarte I).
Varianti dažādās valodās
Saīsinātās formas ir Eds (Ed), Edijs (Eddy, Eddie), Teds (Ted), Tedijs (Teddy) un Neds (Ned).
Izplatība Latvijā
Pēc Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes datiem 2017. gada 31. martu Latvijā Latvijas Iedzīvotāju reģistrā bija reģistrētas 1823 personas ar vārdu Edvards.
Tianwen 1
Tianwen 1 (zh) ir Ķīnas Marsa zonde, kas sastāv no orbitālā aparāta, nolaižamā aparāta un visurgājēja. Zonde tika palaista 2020. gada 23. jūlijā. Marsu tā sasniedza 2021. gada februārī.
Lidojuma gaita
Tianwen 1 tika palaista 04:41:15 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 5 no Veņčanas kosmisko aparātu palaišanas vietas. 2. augustā tika veikts pirmais trajektorijas korekcijas manevrs, 5. oktobrī — otrs korekcijas manevrs.
2021. gada 10. februārī Tianwen 1 iegāja Marsa orbītā.
2021. gada 14. maijā 23:18 UTC nolaižamais aparāts nosēdās uz planētas virsmas Utopijas līdzenuma dienvidu daļā. 22. maijā visurgājējs Zhurong nobrauca no nolaižamais aparāta.
9. novembrī orbitālais aparāts veica pēdējo korekcijas manevru, ieiejot darba orbītā (265 × km, ar apriņķošanas periodu 7,8 stundas).
Uzbūve
Nolaižamais aparāts paredzēts visurgājēja nogādāšanai uz Marsa virsmas. Tam ir traps mobiļa nobraukšanai.
Visurgājēja izmēri ir 2,0 × 1,65 × 1,85 m un masa 240 kg. Tam uzstādīti zinātniskie instrumenti:
Nokia 1610
Nokia 1610 bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons, kas darbojās GSM 900 tīklā. Izlaists 1996. gadā.
Modelim bija monohroms displejs, kurā varēja parādīt divas teksta rindas. Telefonā izmantoja kredītkartes lieluma SIM karti. Nokia 1610 izmantoja NiMH akumulatoru ar ietilpību 600 mAh, bet to varēja nomainīt pret ietilpīgāku akumulatoru ar ietilpību 1200 mAh. Sākotnējā 1610 versijā nebija paredzēta īsziņu sūtīšanas iespēja, jo tajā laikā tā netika uzskatīta par svarīgu funkciju. Vēlāk SMS funkcija tika iekļauta, un šos modeļus apzīmēja kā 1610 Plus.
Nokia 1610 modifikācijas:
JY1-SAT
JY1-SAT (zināms arī kā Jordan OSCAR 97 jeb JO-97) ir Jordānijas pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Tas orbītā tika palaists 2018. gada 3. decembrī. Projektu vada Karaliskā Jordānijas radioamatieru biedrība, finansē Jordānijas Kroņprinča fonds un personīgi atbalsta kroņprincis Huseins bin Abdullahs.
Pavadonis ir nosaukts par godu nelaiķim karalim Huseinam, kurš nodarbojās ar radioamatierismu; viņa izsaukuma zīme bija JY1. Projektu izstrādāja Jordānijas studenti no dažādām universitātēm, kuri 10 nedēļu intensīvos kursos apguva aviācijas un kosmosa zinātni NASA ekspertu pārraudzībā.
Kosmiskais aparāts tika veidots CubeSat 1U formā 10 cm × 10 cm × 10 cm ar masu 1,11 kg. Tā platformu nodrošināja Nīderlandes uzņēmums ISIS. Uztvērējraidītājs tika izgatavots uz Apvienotāks Karalistes un Nīderlandes AMSAT Radioamatieru biedrības izstrādtā FUNcube-1 pavadoņa uztvērējraidītāja bāzes, papildinot to ar spēju pārraidīt saglabātos attēlus, kas saistīti ar Jordānijas kultūru un vēsturi, kā arī pārraidīt kroņprinča ierakstīto balss vēstījumu. Pavadonim ir 435 / 145 MHz radioamatieru lineārais retranslators un atsevišķās blakusfrekvenču joslas ciparu video (SSDV) sistēma saglabāto attēlu pārraidīšanai.
Lidojuma gaita
JY1-SAT tika palaists 18:34 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust no no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta laukuma SLC-4E. Kopā ar to tika palaisti 65 mazie pavadoņi. JY1-SAT tika ievadīts solārsinhronā orbītā aptuveni 600 km augstumā.
Vienkāršā pārmiju pārveda
Vienkāršā pārmiju pārveda pieder pie parasto pārmiju pārvedu grupas. Tā ir pati vienkāršākā no pārmiju pārvedu konstrukcijām gan uzbūves, gan ģeometrijas ziņā un tas ir pats izplatītākais no sastopamajiem pārmiju pārvedu veidiem. Ģeometriski vienkāršajai pārmiju pārvedai viens virziens ir taisns, bet otrs - no tās atzarojošais sānu virziens. Ordinātas atliek no taisnās rāmsliedes pret pārvedlīknes ārējo sliežu pavedienu. Parasti krustenis ir ar taisnām darba šķautnēm, bet ekspluatācijas īpašību uzlabošanai un pārvedlīknes pagarināšanai var būt arī līklīnijas formu pārvedlīknes virzienam. Tādā gadījumā krusteņi ir savstarpējami aizvietojami tikai konkrēta virziena prototipa pārmijām, atšķirībā no taisnajiem krusteņiem.
Āja Moataza
Āja Moataza (ar; dzimusi ) ir Ēģiptes starptautiskā meistare (2013).
Džozefīne Džeksone
Jūlija Seņuka (uk; dzimusi Ļvivas apgabalā Ukrainā), pazīstama ar skatuves vārdu Džozefīne Džeksone (en), ir ukraiņu pornoaktrise.
Āja Moataza
Biogrāfija
Pārstāvējusi Ēģiptes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Džozefīne Džeksone
Biogrāfija
Līdz 9. klasei Jūlija dzīvoja Zoločivā pie vectēva. Viņas vecāki dzīvoja Ļvivā. Pēc 9. klases Jūlija pārcēlās uz Ļvivu pie vecākiem un iestājās Komerciālajā akadēmijā, Starptautisko attiecību fakultātē.
Āja Moataza
Biogrāfija
Par panākumiem turnīros FIDE 2013. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Džozefīne Džeksone
Karjera
Jūlija sāka darboties pornoindustrijā kopš 23 gadu vecuma, pēc tam, kad viņai jau bija pieredze kailfoto filmēšanā. Pirmo reizi filmējusies Woodman Casting (Pjērs Vudmens). 2021. gadā viņa piedalījās ukraiņu komēdijas miniseriāla "Porno, es tevi mīlu" filmēšanā.
Personīgā dzīve
Jūlija nav precējusies un nevēlas precēties, lai gan viņai ir draugs.
Kevins Kaubers
Kevins Kaubers (dzimis ) ir Igaunijas futbolists, uzbrucējs. Kopš 2019. gada spēlē Igaunijas Meistarlīgas klubaPaide Linnameeskond sastāvā.
Sasniegumi
Jelgava
Feodārijas
Feodārijas (Phaeodarea, =Tripylea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Phaeodaria kārta), kuras pārstāvjiem skelets ir lielākoties dobs un sastāv no silīcija dioksīda ar organisko materiālu. Centrālajā kapsulā ir trīs atveres: astropils, kas funkcionē kā citostoms, un divi tam pretī atrodošies parapili, no kuriem nāk ārā aksopodiji. Astopilam priekšā atrodas dzeltenīgi brūngana pigmentēta masa, kas saucas feodijs. Feodija fizioloģiskā nozīme vēl nav īsti saprotama. Feodārijas ir dziļūdens formas un to bioloģija lielā mēra vēl nav izpētīta. Fosilā veidā tās gandrīz nav atrodamas. Pamatojoties uz skeleta morfoloģiskajām atšķirībām ir feodārijas tiek 6 kārtās (Phaeocystida, Phaeosphaerida, Phaeocalpida, Phaeogromida, Phaeoconchida, Phaeodendrida). Vadoties no molekulāri ģenētiskajiem pētījumiem Feodārijas tika iedalītas Cercozoa tipā, kas apvieno ģenētiski radniecīgas formas, bet kas morfoloģiski nav salīdzināmas.
Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai
2020. gadā tika izlaists filmas turpinājums — Borat Subsequent Moviefilm.
Wilanowska
Wilanowska ir metro stacija Varšavā, uz M1 līnijas. Tā atrodas Mokotovas rajonā. Tā tika atvērta 1995. gada 7. aprīlī, un tās celtniecība sākās 1984. gadā.
Pirmā metro līnija Varšavā tika oficiāli atklāta Wilanowska stacijā, un no šejienes izbrauca pirmais vilciens ar pasažieriem.
Branku
Klaudiu Ibrahims Vass Leals (pt, dzimis ), plašāk pazīstams kā Branku (Branco), ir bijušais Brazīlijas futbolists, spēlēja kreisās malas aizsarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Pazīstams par savu tiešo brīvsitienu izpildīšanu. Savas karjeras laikā spēlējis Brazīlijā, Itālijā, Portugālē, Anglijā un ASV. Ar Fluminense komandu 1984. gadā kļuvis par Brazīlijas čempionu, savukārt ar Porto komandu 1990. gadā kļuvis par Portugāles čempionu.
Ar Brazīlijas futbola izlasi uzvarējis 1994. gada FIFA Pasaules kausā un 1989. gada Copa América. Piedalījies arī 1986. un 1990. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Internacional
Fluminense
Porto
Grêmio
Brazīlija
Suso
Hesuss Hoakins Fernandess Saenss de la Torre (es, dzimis ), zināms arī kā Suso (Suso), ir Spānijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada Suso pārstāv La Liga komandu Sevilla.
Iepriekš spēlējis Anglijas komandā Liverpool, Spānijas komandā Almería un Itālijas komandās Milan un Genoa.
Spānijas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā.
Sasniegumi
Milan
Saulenītes
Saulenītes (Heliozoea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Heliozoa kārta) kuras pārstāvji pēc ārējā izskata nedaudz atgādina Sauli. Saulenītes ir lodveida vienšūņi, kam uz visām pusēm, līdzīgi stariem, atiet pseidopodijas. Tām ir pastāvīga adatveida forma, jo tām centrā ir blīvs skeleta pavediens no radiāli izvietotām krama nūjiņām. Dažkārt vairākas saulenītes ar pseidopodijām saplūst, veidojot nepastāvīgas kolonijas. Actinophrys sol kolonijas diezgan bieži sastāv no 10—20 īpatņiem.
Protoplazmā ir izšķirama blīvāka, sīkgraudaina endoplazma ar kodoliem un vakuolizēta ektoplazma, kurā atrodas pulsējošās vakuolas. Saulenītes barojas ar sīkiem organismiem, ko satver ar pseidopodijām. Tās satver ne tikai nelielas aļģes, vienšūņus u.t.t., bet ķer pat sīkus daudzšūņus — virpotājus, mazus vēzīšus.
Vairošanās
Saulenītes vairojas parasti bezdzimumiski, pārdaloties uz pusēm vai, retāk, — pumpurojoties. Mūsu saldūdeņos plaši izplatītajām ģintīm Actinosphaerium un Actinophrys ir aprakstīta arī dzimumvairošanās. Actinophrys sol dzimumiski vairojas šādi. Saulenīte dalās, pārklājas ar recekļainu apvalku, un meitu šūnu kodolos notiek divas nogatavošanās dalīšanās. Pēc tam divas meitu šūnas no jauna saplūst un veido zigotu, kas pēc miera perioda attīstās par pieaugušu saulenīti. Šāda veida dzimumprocesu, kurā viens īpatnis dalās uz pusēm, bet abas meitu šūnas no jauna saplūst un veido zigotu, sauc par pedogamiju.
Ekoloģija
Saulenītes dzīvo galvenokārt saldūdeņos. Lielākā daļa brīvi peld ūdenī, bet ir arī sēdošas formas, kas ar īpašu kātu piestiprinās pie substrāta. Saulenītes visbiežāk sastop tīrā, ar skābekli bagātā ūdenī, tomēr dažas no tām (Actinosphaerium un Actinophrys) ir sastopamas arī netīros purvu ūdeņos. Liela daudzumā saulenītes var atrast kūdras purvos. Latvijas teritorijā saulenītes ir maz pētītas. Pašlaik pie mums ir zināmas 5 saulenīšu sugas. 3 sugas (Actinophrys sol, Raphidiophrys pallila, un Acanthocyrstis turfacea) ir atrastas Daugavas planktonā. Pirmās divas sugas bieži ir atrastas sfagnu sūnās Rīgas un Jūrmalas apkaimē. Kā Latvijas faunas elementi, nenorādot atradņu vietas, tiek nosaukti Actinosphaerium eichhorni un Vampyrella spirogyrae. Pēdējo gan daži autori pieskaita pie kailamēbām. Savukārt Igaunijā ir konstatētas 14 saulenīšu sugas.
Muhtarova mošeja
Muhtarova mošeja (os, ru) ir no 1900. līdz 1908. gadam celta sunnītu mošeja, kas atrodas Krievijas Ziemeļosetijas-Alānijas republikas galvaspilsētās Vladikaukāzas centrā, Terekas upes kreisajā krastā. Krievijas Federācijas valsts nozīmes kultūras piemineklis. Mošeja ir Ziemeļosetijas musulmaņu minoritātes dievnams.
Projektu 20. gadsimta sākumā finansēja Baku naftas uzņēmējs Murtuza Muhtarovs pēc poļu arhitekta Juzefa Ploško projekta. 1934. gadā pilsētas varas iestādes nolēma mošeju nojaukt, tomēr protestu rezultātā tai tika piešķirts kultūras pieminekļa statuss. 1996. gadā pie mošejas tia uzspridzināta bumba, nodarot tai postījumus.
Glīvenes
Glīvenes (Potamogeton) ir glīveņu dzimtas ūdens, galvenokārt saldūdens, augu ģints. Ģints nosaukums veidots no grieķu valodas vārdiem "upe" un "kaimiņš". Latvijā visbiežāk sastopama ģints tipiskā suga — peldošā glīvene, pavisam Latvijā gadsimtu mijā bija zināmas 17 sugas un vēl 6 hibrīdsugas.
Taksonomija
Neraugoties uz pēdējos gadu desmitos veiktajām molekulārajām analīzēm, joprojām palikuši klasifikācijas strīdi, tai skaitā par to, vai ģints Stuckenia ir uzskatāma par atsevišķu ģinti jeb vai par glīveņu sastāvdaļu. Pašlaik tiek uzskatīts, ka glīveņu tuvākās radinieces ir Groenlandia ģints, kā cieši saistītas ģintis ir uzskaitītas arī Zannichellia, Althenia un Pseudoalthenia.
Ģints parasti tiek iedalīta divās grupās: platlapju un šaurlapju. Platlapju grupā ietilpst tādas sugas kā P. natans (peldošā glīvene), P. perfoliatus (skaujošā glīvene) un P. alpinus (Alpu glīvene). Šaurlapu grupā ietilpst tādas sugas kā P. rutilus (iesārtā glīvene), P. compressus (plakanā glīvene) un P. berchtoldii (Berhtolda glīvene). Batrachoseris sērijā vēsturiski bija tikai viena suga — Potamogeton crispus (krokainā glīvene), taču vēlāki pētījumi šai grupai pievienoja arī P. maackianus un P. robbinsii. Šo vispārējo dalījumu atbalstījuši molekulārās analīzes rezultāti, izņemot to, ka P. crispus tika pievienota platlapju sugām.
Detalizētā ģints pārskatā Vīglebs un Kaplans 1998. gadā atzina 69 sugas, taču daudzu sugu mainīgums nozīmē, ka pastāv domstarpības par precīzu sugu skaitu. 2021. gada aprīlī atzīto sugu skaits bija 165. Hibridizācija nodrošina arī turpmāku sarežģītību taksonomijā, jo hibrīdi nereti veidojas pat tad, ja pašu vecāku sugu nav tuvumā. Tiek uzskatīts, ka vismaz viena suga — P. obtusifolius — ir radusies hibridizācijas ceļā.
Apraksts
Glīveņu sugu izmēri svārstās no lieliem (ar kātiņu garumu 6 m vai vairāk) līdz maziem (mazāk nekā 10 cm). Augstumu ļoti ietekmē vides apstākļi, īpaši ūdens dziļums. Visas sugas ir tehniski daudzgadīgas, taču dažu sugu augi rudenī sadalās līdz lielam skaitam bezdzimuma ceļā radītu pumpuru, ko sauc par turioniem, kas kalpo gan kā ziemošanas, gan izplatīšanās līdzeklis. Turionus augs var nest uz sakneņiem vai kāta. Lielākā daļa sugu tomēr saglabājas ar daudzgadīgiem ložņājošiem sakneņiem. Dažos gadījumos turioni ir vienīgais veids, kā atšķirt sugas.
Ziedi vārpā ir zaļganbrūni, bez apziedņa, putekšņlapas un augļlapas pa 4. Augļi ir riekstiņi vai kauleņi, sfēriski, no zaļiem līdz brūniem, parasti 1—3 mm diametrā.
Izplatība
Glīveņu sugas visā pasaulē ir sastopamas daudzās ūdens ekosistēmās. Tomēr vislielākā sugu daudzveidība ir ziemeļu puslodē, it īpaši Ziemeļamerikā, kas, iespējams, ir ģints dzimtene. Molekulārie pētījumi liecina, ka ir notikušas vairākas neatkarīgas dienvidu puslodes kolonizācijas. Tomēr glīveņu populācijām ir ļoti zema daudzveidība, pateicoties to pavairošanai no turioniem, it īpaši, ja sugas dzīvo dziļā, noēnotā vai nemierīgā ūdenī, kur to kolonijas netērē enerģiju ziedu veidošanai. Tas apgrūtina ģenētisko datu izmantošanu, lai atrastu ģeogrāfiskās diferenciācijas modeļus.
Ekoloģija
Vairošanās notiek gan veģetatīvi, gan ar sēklām, lai gan pētījumi liecina, ka dažās sugās vai situācijās sēklu veidošana notiek reti. Augļus var saražot lielos daudzumos un tie izplatās ar ūdeni vai tos apēd ūdensputni. Dīgšanas eksperimenti ir parādījuši, ka sēklas paliek dzīvotspējīgas, izejot caur putnu gremošanas traktu, un šis, iespējams, ir vienīgais dabiskais mehānisms izplatībai starp izolētām ūdenstilpēm. Veģetatīvā pavairošana notiek ar dažādiem mehānismiem, ieskaitot turionus, kā arī ar sakneņu un dzinumu augšanu un sadrumstalošanos.
Lai gan glīvenes sastopamas dažādās vidēs, lielākā daļa sugu dod priekšroku stāvošiem vai lēni plūstošiem ūdeņiem ar nelielu kalcija saturu un diezgan zemu uzturvielu līmeni. Parasti smalklapu sugas ir iecietīgākas pret eitrofikāciju. Tās ir svarīgas kā pārtika un dzīvotne dzīvniekiem, tostarp kukaiņu kāpuriem, spārēm, ūdens gliemežiem, pīlēm un citiem ūdensputniem, kā arī ūdens zīdītājiem, piemēram, bebriem.
Lielākā daļa sugu nav nezāles, taču dažas no tām var kļūt saimniecībai apgrūtinošas, piemēram, krokainā glīvene (Potamogeton crispus). Vēsturiski izmantotas kā dabiskais mēslojums.
Pirmais pasaules karš Latvijā
1915. gada pavasarī un vasarā Vācijas Impērijas armija veiktās Kurzemes ofensīvas laikā okupēja gandrīz visu Kurzemes guberņas teritoriju, taču tika apturēta kaujās pie Rīgas un Daugavpils. Turpmākos divus gadus frontes līnija gandrīz nemainījās līdz Rīgas operācijai, kad 1917. gada 3. septembrī Vācijas karaspēkam izdevās ieņemt Rīgu. 1918. gada sākumā vācieši okupēja visu Latvijas teritoriju. Īsi pirms kara beigām okupētajā Latvijas un Igaunijas teritorijā vācieši nodibināja Apvienoto Baltijas hercogisti.
Vācu armijas ienākšana Latvijas teritorijā
1914. gada vasarā Baltijas guberņās norisinājās mobilizācija. Tautā pieauga pretvācu noskaņojums. Sākās saimnieciskās grūtības. Vācu karaflote apšaudīja Liepāju.
Blojungfrūnas nacionālais parks
Blojungfrūnas nacionālais parks (sv) ir 1926. gadā izveidots nacionālais parks Zviedrijas dienvidos, neapdzīvotajā Blojungfrūnas (tulkojumā Zilās Jaunavas) salā Kalmaras šaurumā, starp Ēlandes salu un Smolandi.
Lielu daļu no salas klāj klints, daudz ķērpju, atrodas vairākas alas. Salā ir melnā alka ligzdošanas vietas. Saglabājies aizvēsturisks akmens labirints. Zviedru folklorā sala ir vieta, kur tradicionāli pulcējas raganas. Tiek uzskatīts, ka no salas nedrīkst ņemt akmeņus, tad tie nesīs nelaimi mājās. 1741. gadā salu apmeklēja Kārlis Linnejs, bet 1896. gadā kāzas šeit svinēja Vērners fon Heidenstams. Uz salu var nokļūt ar ūdens transportu no Oskarhamnas. Šeit aizliegts nakšņot.
Pirmais pasaules karš Latvijā
Kaujas pie Daugavpils (1915)
Pēc uzvaras kaujā pie Šauļiem 1915. gada 3. augustā Vācijas karaspēks ieņēma Zarasus (tolaik Novoaleksandrovsku) un devās gar uzbrukumā Daugavpils cietoksnim. Krievijas Impērijas karaspēks ierīkoja aizsargjoslu ar tranšejām un bunkuriem Kščevas – Medumu – Ilgas līnijā. 1915. gada augusta sākumā uz Daugavpils fronti atsūtīja 12. Kaukāza strēlnieku pulku, kas pretuzbrukumā izdzina vācu karavīrus no Medumu muižas. 1915. gada 18. augustā par jaunizveidotās Krievijas Ziemeļu frontes armiju pavēlnieku iecēla infantērijas ģenerāli Nikolaju Ruzski (Рузский).
1915. gada 21. augustā (3. septembrī pēc jaunā stila) Vācijas Nemunas armija ieņēma Jaunjelgavu, frontes līnija gar Daugavas kreiso krastu stiepās līdz līnijai Ilūkste - Sventes ezers - Drisvjatu ezers un tālāk līdz Smarhoņai Baltkrievijā. Krievijas Impērijas 5. armijas Daugavpils grupējumā (Двинская группа) ietilpa 3., 16. un 23. korpusi, 1. kavalērijas divīzija un 5. kavalērijas divīzijas brigāde. Daugavpils aizsardzību vadīja 5. armijas pavēlnieks kavalērijas ģenerālis Pāvels Plēve (Плеве) un štāba priekšnieks ģenerālis Jevgeņijs Millers.
Vācijas karaspēks 1915. gada 10. (23.) oktobrī pārrāva Krievijas 5. armijas 19. korpusa (komandieris ģenerālis Dmitrijs Dolgovs) 17. divīzijas aizsardzības pozīcijas pie Ilūkstes. Kaujas laikā gandrīz pilnībā tika iznīcināta, 17. divīzijas pulki (67., 150., 151., un citi) zaudēja līdz 10 000 karavīru. 18. oktobrī (1. novembrī pēc jaunā stila) ģenerālis P. Plēve pavēlēja sākt Krievijas 5. armijas pretuzbrukumu vācu pozīcijām starp Sventes (Свентен) un Ilgas (Ильзен) ezeriem. Papildus uzbrukums notika Nitkelišķu (Ниткелишки) — Grezentāles (Грезенталь) virzienā. Niknākās kaujas notika Augšzemes augstienē pie Medumu muižas, kur aizstāvējās Vācijas armijas 77. Rezerves divīzija. 1915. gada 6. decembrī par Krievijas Ziemeļu frontes pavēlnieku tika iecelts ģenerālis P. Plēve. Atkārtotas kaujas pie Daugavpils atsākās krievu karaspēka ofensīvas laikā 1916. gada martā.
Pie Medumiem atrodas trīs krievu armijas brāļu kapi un piemiņas obeliski netālu no Medumiem gar Sanktpēterburgas – Varšavas maģistrāli un Krivinišķos. 2000. gadā Krievu biedrība pie Daugavpils – Varšavas šosejas kauju vietā uzstādīja piemiņas krustu. Pie Medumiem ir reģistrēti septiņi vācu karavīru kapi, citas vācu militārās kapsētas atrodas Lietuvā.
Latviešu bēgļi un bēgļu organizācijas
Krievijas kara laika pārvaldes iestādes darīja visu, lai panāktu iedzīvotāju un materiālo vērtību izvešanu no teritorijām, kuras apdraudēja vācu okupācija. Labības un kartupeļu stādījumus bēgļiem pavēlēja iznīcināt. Frontes joslā krievu karaspēks nodedzināja mājas. Daudzus ar varu piespieda doties bēgļu gaitās. Krievijas valdība izdeva pavēli atstāt dzimtās mājas visiem 18—45 gadus veciem vīriešiem. Avīzēs tika publicēta pretvācu propaganda. Ar to tika panākts, ka Kurzemi un Zemgali atstāja gandrīz pusmiljons bēgļu.