cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polockas vēsture
Leģenda par varjagu apmešanos Polockā
Polocka pieminēta Nestora hronikas (Повесть временных лет) (sarakstīta ap 1113. gadu) vēstījumā par 862. gada notikumiem: "Izdzina varjagus aiz jūras un nemaksāja viņiem meslus, un sāka paši par sevi valdīt, un nebija viņu vidū taisnības, un dzimta nostājās pret dzimtu, un bija viņiem nesaskaņas, un sāka karot viens ar otru. Un sev teica: Sameklēsim sev kņazu, kas pār mums valdītu un tiesātu pēc taisnības. Un gāja aiz jūras pie varjagiem, pie rūsiem. Tie varjagi saucās par rūsiem, kā otri saucas par zviedriem, bet citi par normaņiem un angļiem, bet vēl citi par gotlandiešiem, lūk tā arī tie. Čudi, slāvi, kriviči un vesi teica rūsiem: Mūsu zeme ir liela un bagāta, bet kārtības tajā nav. Nāciet par kņaziem un valdiet pār mums. Un izvēlējās trīs brāļus ar viņu dzimtām, un ņēma sev līdzi visus rūsus, un atnāca un vecākais, Ruriks, apmetās Novgorodā, bet otrs, Siņeuss Beloozerā, bet trešais, Truvors, Izborskā. Un no tiem varjagiem sākās Krievzeme. Novgorodieši ir varjagu cilmes ļaudis, bet pirms tam bija slāvi. Pēc diviem gadiem nomira Siņeuss un viņa brālis Truvors. Un visu varu saņēma Ruriks, un sāka izdalīt saviem vīriem pilsētas - tam Polocku, šim Rostovu, citam Beloozeru. Tajās pilsētās varjagi ir ienācēji, bet pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slāvi, Polockā kriviči, Rostovā meri, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un par tiem visiem valdīja Ruriks."
1986. gada Tour de France
1986. gada Tour de France bija 73. Tour de France daudzdienu velobrauciens, kas notika no 1986. gada 4. līdz 27. jūlijam. Dalībniekiem bija jāveic 4094 km 23 posmos un to viņi paveica ar vidējo ātrumu 37,020 km/h. Šajā gadā velobraucienā pirmo reizi triumfēja ASV pārstāvis - Gregs Lemons. Viņš spēja apsteigt savu komandas biedru, leģendāro Bernāru Ino, kurš finišēja otrais.
Iekšdedzes dzinējs
Iekšdedzes dzinējs  ir dzinējs, kura darbināšanai nepieciešamo enerģiju iegūst, degkamerā sadedzinot no benzīna un gaisa sastāvošu degmaisījumu vai iesmidzinot dīzeļdegvielas tvaikus. Iegūtā mehāniskā enerģija tālāk, lietojot transmisiju (ķēdes pārvadu, kardāna pārvadu) tiek pievadīta citām mehānisma daļām (riteņiem, zobratiem, jūgvārpstai utt.).
Dzinējs sastāv no šādiem pamatmehānismiem:
Ceļu, ko virzulis noiet no visaugstākā līdz viszemākam stāvoklim, sauc par virzuļa gājienu. Virzuļa galējos stāvokļus sauc par maiņas punktiem — augšējo (AMP) (vistālāk no kloķvārpstas) un zemāko (ZMP) (vistuvāk kloķvārpstai). Cilindra telpu starp AMP un ZMP sauc par cilindra darba tilpumu. Telpu, kurā notiek sadegšana, sauc par darba telpu, jeb degkameru, bet telpu starp maiņas punktiem — par kompresijas telpu. Dzinēja jaudu raksturo kompresijas pakāpe — kompresijas telpas attiecība pret darba telpu. Lai dzinējs darbotos, nepieciešams dzinēja cilindrā ievadīt gāzes maisījumu, to saspiest, aizdedzināt un atbrīvot cilindru no sadegšanas produktiem. Procesus, kas atkārtojas noteiktā kārtībā, visus kopā sauc par darba ciklu. Darba cikla daļu, kas norisinās virzuļa viena gājiena laikā, sauc par takti.
Atkarībā no tā, ar cik kloķvārpstas apgriezieniem noslēdzas pilns darba cikls, dzinējus iedala divtaktu un četrtaktu dzinējos.
Četrtaktu dzinējs
Par četrtaktu dzinēju to sauc tādēļ, ka tā darbība tiek sadalīta četrās daļās - četrās taktīs.
Tā darbība noris divos pilnos kloķvārpstas apgriezienos (720 grādi), jo darba gājiens noris tikai katrā otrajā kloķvārpstas apgriezienā.
Dzinējs sastāv no cilindra, kloķvārpstas, virzuļa, klaņa (tas savieno kloķvārpstu ar virzuli), gāzu sadales vārpstas, bīdītājiem, divplecu sviras, ieplūdes un izplūdes vārstiem (pa vienam vai diviem), aizdedzes sveces, kas aizdedzina degmaisījumu vai sprauslas degvielas iesmidzināšanai cilindrā.
Par degvielu galvenokārt tiek izmantots benzīns vai dīzeļdegviela, tomēr iekšdedzes dzinēju ir iespējams darbināt arī ar dabasgāzi vai (galvenokārt no koka klucīšiem gāzģeneratorā iegūtu) metānu.
1893. gadā Rūdolfs Dīzels patentēja dīzeļa motoru.
Četrtaktu dzinējus uzstāda galvenokārt automašīnām, motoblokiem, zāles pļāvējiem. Dīzeļdegvielas īpatnības ļauj sasniegt lielāku kompresijas pakāpi, tādēļ ar dīzeļmotoriem bieži tiek aprīkota lauksaimniecības (piem. traktori) un militārā tehnika (tanki, zemūdenes utt).
Četrtaktu dzinēja darba kārtība
Par četrtaktu dzinēja darba kārtību sauc secību, kādā dzinēja cilindros notiek darba takts. Parastā četrcilindru četrtaktu dzinēja darba kārtība ir 1—3—4—2. Tas nozīmē, ka tad, kad pirmajā cilindrā ir darba takts, otrajā notiek ieplūde, trešajā — kompresija, bet ceturtajā — izplūde.
Divtaktu dzinēju konstrukciju īpatnības
Divtaktu dīzeļmotori mūsdienās tiek lietoti kā kuģa galvenā propulsijas iekārta. Ne visi mūsdienu divtaktu motori ir karburatormotori. Pastāv arī divtaktu motori ar elektronisko degvielas injekciju. Divtaktu dzinēji pēc savas konstrukcijas ievērojami atšķiras no četrtaktu dzinējiem. Divtaktu dzinēja viss darbs gājiens (iesūkšana, kompresija, darba gājiens, un sadegšanas gāzu izgrūšana) notiek kloķa vārpstas viena apgrieziena laikā.
Divtaktu dzinēja eļļošana
Divtaktu dzinēju eļļošana ir pavisam vienkārša: degvielai piejauc zināmu daudzumu motoreļļas. Eļļa, kas kopā ar degvielu nokļūst dzinēja karterī, nogulstas uz kartera sienām, gultņiem, cilindra un virzuļa sienām. Tieši eļļošanas īpatnības ir iemesls galvenajam šo dzinēju trūkumam — eļļai sadegot, cilindrā rodas piedegumi, kas ievērojami samazina dzinēja jaudu, tādēļ praksē divtaktu motori ir mazāk jaudīgi nekā četrtaktu dzinēji. Ar divtaktu motoriem tiek aprīkoti mazāki transporta līdzekļi: motocikli, motorolleri, kvadricikli, kā arī darbam āra apstākļos domātas ierīces (piemēram, motorzāģi). Divtaktu motorus dažkārt startera vietā lieto jaudīgu četrtaktu motoru iedarbināšanai (lokomotīvēs, kuģos un citur).
Pirmais divtaktu dzinējs bija darbināms ar gāzi un to izgudroja Etjēns Lenuārs (Etienne Lenoir) 1860. gadā.
Maikls Gārnets
Maikls Gārnets (dzimis 1982. gada 25. novembrī) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā aizvadījis 24 spēles Nacionālās hokeja līgas kluba Atlantas "Trashers" sastāvā. Karjeras lielāko daļu, deviņas sezonas, spēlējis Kontinentālajā hokeja līgā.
Spēlētāja karjera
No 1999. līdz 2002. gadam Gārnets spēlēja Rietumu hokeja līgā, taču tad pievienojās Austrumkrasta hokeja līgas klubam Grīnvilas "Grrrowl". 2001. gada NHL draftā Gārnetu ar kopējo 80. numuru izvēlējās Atlantas "Thrashers" vienība. Ar katru sezonu arvien lielāku spēles laiku Maikls aizvadīja "Thrashers" Amerikas hokeja līgas fārmklubā Čikāgas "Wolves". 2005.—06. sezonā, pēc tam, kad Kari Lehtonens bija guvis traumu, Gārnets tika izsaukts uz Atlantu. Sezonas gaitā Nacionālās hokeja līgas kluba rindās Maikls aizvadīja 24 spēles. 2006.—07. sezonu Gārnets aizvadīja "Wolves" rindās, un pēc sezonas beigām izlēma savu karjeru turpināt Eiropā.
2007. gada vasarā Gārnets pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Ņižņekamskas "Ņeftehimik". Gārnets aizvadīja relatīvi veiksmīgu sezonu un nākamajā vasarā parakstīja divu gadu līgumu ar Balašihas "HK MVD" vienību. 2009.—10. sezonā Gārnets bija viens no komandas līderiem, kas panāca kluba nonākšanu Gagarina kausa finālā, kurā gan piekāpās Kazaņas "Ak Bars" vienībai. Gārnets tika arī iekļauts sezonas visu zvaigžņu maiņā.
2012.—13. gada sezonā Gārnets Gagarina kausa finālā spēlēja vēlreiz, šoreiz gan Čeļabinskas "Traktor" sastāvā. "Traktor" rindās Gārnets spēlēja līdz pat 2014.—15. gada sezonas noslēgumam. 2015.—16. gada sezonu aizvadīja Bratislavas "Slovan" rindās, kur bija komandas otrais vārtsargs aiz Berija Brasta. 2016. gada oktobra nogalē pievienojās Zagrebas "Medveščak". Vēlāk divas sezonas aizvadīja Lielbritānijas hokeja līgā, līdz 2019. gadā noslēdza karjeru.
Subekvatoriālā josla
Subekvatoriālajā joslā vasarā valda ekvatoriālā, ziemā — tropiskā gaisa masas. Gaisa temperatūra visu gadu ir apmēram vienāda — ap +25 °C. Tā kā nokrišņus nes ekvatoriālā gaisa masas, vasara ir mitra, bet ziema — sausa. Gada nokrišņu summa ir aptuveni 2000 mm.
Zabriskie Point
Zabriskie Point var būt:
Brilles
Brilles, sauktas arī par acenēm, ir optiska ierīce redzes spēju uzlabošanai — divas īpašā ietvarā iestiprinātas stikla lēcas. Brilles izmanto arī kā acu aizsargu pret ārēju iedarbību, traumām vai pārmērīgu stimulāciju. Brilles pasargā no gružu iekļūšanas acīs vai radiācijas, dod spēju redzēt spilgtā gaismā. Saulesbrilles ļauj labāk redzēt spilgtā dienasgaismā un var pasargāt no augsta ultravioleto staru starojuma. Tās var būt arī kā modes aksesuārs.
Pirmās brilles mūsdienu izpratnē tika izgatavotas 13. gadsimtā Itālijā. Arī pirms tam redzes korekcijai cilvēki izmantoja palielināmo stiklu, bet tas nebija nostiprināts speciālā ietvarā.
Materiāls
Briļļu ietvaru parasti izgatavo no metāla vai plastikāta. Lēcas visbiežāk tiek izgatavotas no stikla, bet mūsdienās arī no metāliska plastikāta — polikarbonāta vai cita materiāla. Šie materiāli ir izturīgāki par stikla lēcām. Dažu veidu plastikātiem ir arī dažādas papildu iespējas — pielāgošanās gaismai, lielāka ultravioleto staru absorbcija. Tas atvieglo lēcu izgatavošanu dažādos izliekumos un palīdz koriģēt dažādas redzes slimības, piemēram, tuvredzību vai tālredzību.
Veidi
Primāri brilles iedala pēc to izmantošanas mērķa. To iedalījums ir šāds:
Ražotāji un tirdzniecība
Francijas uzņēmums Essilor ar zīmolu Varilux ir pasaulē lielākais briļļu lēcu ražotājs, kam seko vācu Carl Zeiss Vision, Carl Zeiss meitasuzņēmums. Savukārt viens no lielākajiem briļļu rāmju ražotājiem ir Itālijas uzņēmums Luxottica. 2018. gada oktobrī Essilor un Luxottica izveidoja uzņēmumu EssilorLuxottica.
Korekcijas brilles galvenokārt tiek tirgotas specializētos optikas veikalos ar apmācītu personālu, kas sniedz arī profesionālus padomus briļļu lietošanā un apkopē. Citu veidu brilles, piemēram, saulesbrilles un aizsargbrilles, var nopirkt arī citās tirdzniecības vietās. Līdz ar tiešsaistes veikalu izplatību brilles var iegādāties arī internetā, tomēr šeit parādās trūkumi kā kvalitatīvu konsultāciju un citu pakalpojumu trūkums, piemēram, nepieciešamā stikla biezuma mērīšana.
Vēsture
Pirmās uz acīm liekamas brilles tika izgatavotas Pizā (varbūt iespējams Venēcijā) mūsdienu Itālijā laika posmā no 1285. līdz 1289. gadam. Pirms tam izmantoja tikai vienkāršas lēcas un palielināmo stiklu. Pirmo briļļu lēcas tika gatavotas no kalnu kristāla berila. Tieši no vārda ‘berils’ ir radies vācu vārds Brille, kas pēc tam arī pārņemts latviešu valodā.
Reaktīvās kustības laboratorija
Reaktīvas kustības laboratorija (en (JPL)) ir NASA pētniecības centrs, kas izvietots Pasadīnā un La Cañada Flintridge Kalifornijā, ASV, netālu no Losandželosas. To pārvalda Kalifornijas Tehnoloģiju institūts. Laboratorija nodarbojas ar NASA bezpilota kosmisko aparātu konstruēšanu un apkalpošanu. Plašāk zināmie pašreizējie projekti ir Cassini-Huygens misija uz Saturnu, Mars Reconnaissance Orbiter un Spicera kosmiskais teleskops.
Vēsture
JPL darbības pirmsākumi meklējami 1930. gados, kad Kalifornijas Tehnoloģiju institūta studenti sāka eksperimentus ar raķešdzinējiem. Starp viņiem bija Frenks Malina, Velds Arnolds, Apollo Smits, Cjaņs Sjueseņs, Džeks Persons un Edvards Formens. Pirmoreiz "Reaktīvās kustības laboratorijas" nosaukums parādījies dokumentā, ar kuru Cjaņs ar vēl diviem biedriem vērsās pie ASV armijas par vajadzību izstrādāt raķetes, ar kurām varētu atbildēt uz Vācijas V-2 raķeti. Otrā pasaules kara laikā ASV Armijas gaisa spēki pasūtīja JPL analizēt vācu V-2 raķetes, kā arī veikt citus darbus kara vajadzībām. Pēc šiem pētījumiem laboratorija izveidoja Corporal raķeti. Šis projekts vēlāk attīstījās par Sergeant raķeti.
1958. gadā JPL tika pievienota jaundibinātajai Nacionālajai aeronautikas un kosmosa administrācijai (NASA), un laboratorija sāka nodarboties ar bezpilota kosmiskajiem aparātiem. JPL inženieri uzkonstruēja un izgatavoja Explorer — pirmos ASV pavadoņus. Vēlāk, SAGATAVOJOT apollo programmu, tika īstenotas Mēness zonžu programmas: Ranger un Surveyor. Laboratorija ievadīja ASV starpplanētu pētījumus ar Mariner misijām uz Veneru, Marsu un Merkuru. 1970. gados JPL realizēja komplicētas Viking misijas uz Marsu un Voyager lidojumus uz Saules sistēmas ārējām planētām (Jupiteru, Saturnu un tālāk). 1990. gados tika veikts Magellan zondes lidojums uz Veneru, Galileo Jupitera pētījumi, kā arī sākti plašāki Marsa pētījumi (Mars Pathfinder un Mars Global Surveyor).
Misijas
Zemāk uzskaitītas nozīmīgākās misijas, kurās JPL piedalījusies.
Ārējās saites
JPL mājaslapa
Artjoms Rudņevs
Artjoms Rudņevs (dzimis Daugavpilī) ir bijušais Latvijas futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Latvijas izlases dalībnieks.
Karjera
Karjeru uzsāka Daugavpils klubā "Daugava" (tobrīd ar nosaukumu "Ditton"), bet 2009. gada februārī pievienojās Ungārijas futbola klubam Zalaegersegas TE. Tomēr līgums tika nekorekti noslēgts, jo spēkā joprojām saglabājās līgums ar FK Daugava, bet strīda risināšana tika nodota FIFA. 2009. gada maijā Rudņevs beidzot debitēja ZTE sastāvā. 2008.—2009. gada sezonā Ungārijas čempionātā paspēja aizvadīt četras spēles, kurās guva divus vārtus.
ZTE klubā Rudņevs aizvadīja arī visu nākamo sezonu, kopā ar komandu izcīnot 5. vietu Ungārijas čempionātā, kā arī iekļūstot Ungārijas kausa izcīņas finālā, kurā viņš guva vienus vārtus. Šajā sezonā Rudņevs kļuva par visa čempionāta otru labāko vārtu guvēju ar 16 vārtiem, kā arī par savas komandas rezultatīvāko spēlētāju. Pēc sezonas ungāru interneta portāli ziņoja, ka par Rudņevu interesi izrāda Vācijas, Anglijas un Kipras klubi, taču vienīgo reālo piedāvājumu izteica Polijas klubs Poznaņas "Lech", uz kuru Rudņevs devās uz pārbaudēm. Sākotnēji Rudņevs ar poļu klubu nespēja vienoties par līguma nosacījumiem, tādēļ 2010./2011. gada sezonu uzsāka vēl ZTE rindās, tomēr 4. augustā Artjoms Rudņevs oficiāli parakstīja līgumu ar "Lech" uz četrām sezonām. Sezonas gaitā Eiropas līgas ietvaros Rudņevs divās savstarpējās spēlēs ar Turīnas "Juventus" guva uzreiz četrus vārtus. Nākamajos mēnešos masu medijos parādījās informācija par vairāku Eiropas valstu līgu klubu, tai skaitā Itālijas A sērijas "Juventus", interesi par Rudņevu.
2012. gada maijā tika paziņots, ka Artjoms Rudņevs parakstījis 4 gadu līgumu ar Vācijas Bundeslīgas klubu Hamburgas SV, kļūstot par pirmo Latvijas futbolistu, kas spēlējis Bundeslīgā. 26. septembrī viņš iesita pirmos vārtus Bundeslīgā, bet visā sezonā guva 12 vārtus 34 spēlēs, dalot pirmo vietu komandas rezultatīvāko spēlētāju sarakstā, kā arī ierindojoties Top 10 rezultatīvāko Bundeslīgas spēlētāju sarakstā. Šo panākumu kaldināja toreizējā trenera Torstena Finka uzticēšanās Artjomam.
2014. gada pirmajā pusē Hamburgā notika treneru un administrācijas maiņas, kā rezultātā Artjoms tika izīrēts citam Bundeslīgas klubam Hannover 96, kas pēc īres beigām neizmantoja iespēju izpirkt futbolista līgumu no Hamburgas kluba. 2014.—2015. sezonā A. Rudņevs atgriezās Hamburgas SV, taču spēlēja salīdzinoši maz un nerezultatīvi, jo nespēja iekarot jauno treneru simpātijas, taču arī paša kluba sniegums bija vājš. Novembrī mačā pret Brēmenes "Werder" viņš guva savus pirmos sezonas vārtus, palīdzot komandai uzvarēt.
tika paziņots, ka Rudņevs pievienojas citam Bundeslīgas klubam 1. FC Köln. Ķelnes kluba rindās aizvadīja 18 spēles Bundeslīgā, gūstot trīs vārtus.
ģimenes apstākļu dēļ Artjoms pārtrauca līgumu ar ''1. FC Köln'' un paziņoja, ka beidz spēlētāja karjeru. Līdz šodienai joprojām nav zināmi patiesie iemesli karjeras pāragrai noslēgšanai. Arī publiskos futbola pasākumos Artjoms tikpat, kā neparādās un regulāri atsaka intervijas jebkāda veida medijiem un žurnālistiem.
Latvijas izlase
Uz Latvijas izlasi Rudņevs pirmoreiz tika izsaukts uz draudzības spēli pret Igauniju. Šo spēli viņš sāka pamatsastāvā. Spēlējis arī Latvijas U21 izlasē. Latvijas pieaugušo izlases sastāvā nespēja gūt vārtus pirmajās 14 spēlēs, līdz iesita savus pirmos vārtus spēlē pret Maltu.
Kopumā Latvijas izlasē aizvadījis 38 spēles un guvis 2 vārtus.
Personiskā dzīve
Artjoms Rudņevs ir precējies. 2011. gadā viņam piedzima meitiņa.
Statistika
!colspan="3"|Kopā !269!!96!!20!!13!!0!!0!!9!!5!!298!!114
Panevēžas "Ekranas"
Panevēžas futbola klubs "Ekranas" (lt) ir bijušais Lietuvas futbola klubs, kura bāzes vieta bija Panevēža. Klubs dibināts 1964. gadā, savas mājas spēles aizvadīja Aukštaitijas stadionā. Tas vienreiz uzvarēja Lietuvas PSR čempionātā, bet pēc neatkarības atjaunošanas septiņas reizes kļuva par Lietuvas čempioniem. Kluba panākumu kontā ir arī piecas reizes izcīnīts Lietuvas kauss un četras reizes Lietuvas superkauss. 2015. gadā finansiālu problēmu dēļ beidza pastāvēt.
Teodors fon Kārmāns
Teodors fon Kārmāns (de, hu; — ) bija ebreju izcelsmes Austroungārijā dzimis amerikāņu inženieris un fiziķis, kura darbība vairāk pazīstama aeronautikas un kosmonautikas jomā. Viņš ir veicis nozīmīgus pētījumus aerodinamikā, īpaši virsskaņas un hiperskaņas lidojumu raksturlielumu aprēķinos.
KM
KM vai km var būt:
1936. gada vasaras olimpiskās spēles
1936. gada vasaras olimpiskās spēles bija vienpadsmitās vasaras olimpiskās spēles. Tās no līdz 16. augustam notika Vācijas pilsētā Berlīnē. Oficiāli spēles atklāja Ādolfs Hitlers. Olimpisko uguni iededza Frics Šilgens. Šīs bija pēdējās olimpiskās spēles pirms Otrā pasaules kara un pēdējais gads, kad viena gada olimpiskās spēles (gan ziemas, gan vasaras) organizē viena un tā pati valsts.
Berlīnes olimpiskajās spēlēs piedalījās 49 valstis, kuras pārstāvēja 3963 sportisti.
Spēļu rīkošanas vietas izvēle
Berlīne par 11. vasaras olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Barselonā, Spānijā. Vienīgā pilsēta, kuru Berlīne uzveica par tiesībām rīkot olimpiādi, bija Barselona.
Rūdolfs Dīzels
Rūdolfs Dīzels (de, dzimis Parīzē, Francijā, miris  Lamanšā) bija vācu izcelsmes franču inženieris un izgudrotājs, kura nozīmīgākais izgudrojums bija dīzeļmotors (patentēts 1893. gadā). 1880. gadā Rūdolfs Dīzels sāka strādāt sava skolotāja Karla fon Lindes šķidrā amonjaka ražošanas fabrikā Parīzē.
Skots Parazinskis
1992. gadā tika uzņemts NASA astronautu kandidātu grupā. Trenējās kā misijas speciālists. Veicis piecus kosmiskos lidojumus ar Space Shuttle.
2007. gada oktobrī — novembrī piedalījās lidojumā STS-120 kā misijas speciālists.
Baltijas dzegužpirkstīte
Baltijas dzegužpirkstīte (Dactylorhiza baltica (Klinge) Nevski vai D. longifolia, Dactylorhiza majalis ssp. longifolia) ir orhideju dzimtas (Orchidacaea) suga. Latvijā tā ir diezgan bieži sastopama, bet ierakstīta Latvijas Sarkanajā grāmatā komerciāli apdraudēto sugu kategorijā.
Apraksts
Daudzgadīgs, aptuveni 15 - 60 cm augsts lakstaugs. Gumi "pirkstaini" (gr. dactylos 'pirksts', rhiza 'sakne'), saknes īsas. Stublājs stāvs ar cauru vidu - kas ir svarīga atšķirība no plankumainās dzegužpirkstītes. Lapas lancetiskas, virspusē plankumainas, šaurākas nekā Dactylorhiza majalis, no kurienes epitets longifolia 'garlapains'. Plankumi uz lapām gandrīz taisnstūrveidīgi, it kā paralēlās rindās. Lieli ziedi, sakārtoti blīvā, garā ziedkopā. Pieziedlapas lancetiskas, violetas. Ziedi purpurvioleti. Lūpa trīsdaivaina, visas daivas ieapaļas. Latvijā zied jūnijā un jūlijā.
Izplatība
Baltijas dzegužpirkstītes areāls plešas no Austrumeiropas līdz Āzijas rietumdaļai. Latvijā Baltijas dzegužpirkstīte pirmo reizi ievākta herbārijā 1880. gadā Lielupes krastā pie Mellužiem.
Biotopi
Aug mitrās pļavās, purvos, pārpurvotās pļavās, upju krastos, krūmājos, retāk skrajos mežos. Sugu apdraud meliorācija un augsnes rekultivēšana kā arī pļavu aizaugšana ar krūmiem un kokiem.
Fēnikss (nozīmju atdalīšana)
Fēnikss var būt:
Devīze
Devīze jeb moto (no it — 'vārds', 'teikums') ir frāze, kas formāli apraksta sabiedrības grupas vai organizācijas vispārīgo motivāciju vai mērķus. Devīze var būt jebkurā valodā, lai gan latīņu un mazākā mērā franču valoda tiek lietota neproporcionāli biežāk, jo tās ievērojamu laiku ir bijušas starptautiskas valodas. Valstu devīzēs parasti tiek izmantota vietējā valoda.
Heraldikā devīzes parasti izmanto kā parakstu zem vairoga, lai arī skotu heraldikā tās atrodams virs kroņa.
Zabriskipoints
Zabriskipoints (en) ir daļa no Amargosas grēdas, kas atrodas Nāves ielejas nacionālajā parkā, ASV Kalifornijas štatā, netālu no robežas ar Nevadu. Šis vieta ir slavena ar skaistām ainavām, kuras laika gaidā ir radījusi erozija. Tā ir veidojusies no Furneiskrīka ezera nogulumiežiem, kad tas izžuva pirms 5 miljoniem gadu — ilgi pirms radās Nāves ieleja. Šai vietai nosaukums ir dots par godu Kristianam Brevortam Zabriskim (Christian Brevoort Zabriskie). Viņš 20. gadsimta sākumā bija Pacific Coast Borax Company viceprezidents un ģenerāldirektors. Šī kompānija Nāves ielejā nodarbojās ar boraka ieguvi.
Troļļi
Troļļi ir būtnes skandināvu mitoloģijā. Tās ir būtnes, kas dzīvo izolēti no cilvēkiem un ir tiem bīstamas. Troļļu izskats tiek aprakstīts dažādi — viņi var būt gan neglīti ar lielām ausīm un neattapīgi, gan uzvesties tāpat kā cilvēki. Ar troļļiem var tikt saistīta ievērojamu dabas objektu izcelsme, piemēram, trollis saules gaismā pārakmeņojies. Troļļi mūsdienās ir viens no populārākajiem skandināvu folkloras elementiem.
2009. gada Tērvetes novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Tērvetes novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Tērvetes novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 5 kandidātu saraksti, kas veidoti no 59 kandidātiem. Tērvetes novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Vienoti novadā" (40,41%), bet novada domē iekļuva arī pārējie četri saraksti. Tērvetes novada domes vēlēšanās piedalījās 1275 vēlētāji jeb 43,92% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1272, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1254 vēlētāji.
Aglonas bazilika
Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilika ir nozīmīgs Latvijas katoļu reliģisks centrs. 1980. gadā, Aglonas dievnamam svinot savu 200 gadu jubileju, pāvests Jānis Pāvils II piešķīra tai titulu "Basilica minoris". 1993. gada septembrī savas Latvijas vizītes laikā pāvests apmeklēja baziliku. Pasākumos piedalījās ap 300 000 svētceļnieku. Aglonas bazilika ir veltīta Dievmātes Debesīs Uzņemšanas godam.
Dominikāņu darbības aizsākumi Aglonā
1697. gadā pēc zemes īpašnieces Evas Justīnes Šostovickas, dzimušas Selickas (pl) ar toreizējā Livonijas bīskapa, Nikolaja Poplavska atbalstu, 1688. gadā Aglonā ieradās Viļņas dominikāņu klostera priors tēvs Remigijs Mosokovskis (pl) un Aglonā izvēlējās vietu sakrālajām celtnēm. 1698. gada augustā starp divām priedēm dziļi ticīgajai Viškovas muižas kalponei Annai esot parādījusies Dievmāte Marija ar Jēzus bērniņu rokā. Šeit 1699. gadā dominikāņi nodibināja klosteri, bet 1670. gadā uzcēla pirmo koka baznīcu. 1700. gadā Eva Justīne Šostovicka ziedoja dominikāņiem 20 ciemus ar 90 mājām baznīcas būvniecībai. Dāvinājumu 1700. gada 8. aprīlī apstiprināja bīskaps Poplavskis, Polijas karalis Augusts II un pāvests Inocents XII. 1751. gada 10. septembrī, savā trešajā Aglonas apmeklējuma laikā, Livonijas bīskaps Jāzeps Dominiks Puzina (pl) koka baznīcu iesvētīja. Baznīcā dominikāņi novietoja Dievmātes svētgleznu, kura bija uzgleznota pēc Traķu Dievmātes svētgleznas parauga.
Mūra baznīca
Kad sākotnējā baznīca 1766. gadā nodega, tās vietā no 1768. līdz 1780. gadam uzcēla dominikāņu mūra klostera ēku un pašreizējo dievnamu. Pie klostera darbojās skola poļu valodā. No 1788. gada tajā strādāja baltkrievu drāmas pamatlicējs Kajatans Moraševskis. 1800. gadā baznīcu konsekrēja Mogiļevas palīgbīskaps Jānis Benislavskis. 1820. gadā šeit tika nodibināts garīgais seminārs. Seminārs tika slēgts pēc Novembra sacelšanās 1832. gadā, pēc 1864. gada Janvāra sacelšanās klosterī aizliedza iestāties jauniem mūkiem, bet 1880. gadā to slēdza. Klostera ēku tomēr izmantoja kā nevēlamu katoļu garīdznieku nometinājuma vietu. Citu starpā tajā tika nometināts Zigmunts Loziņskis (Zygmunt Łoziński).
Dievnama interjera apdare tapusi 18.—19. gadsimtā, taču kancele, ērģeles un biktssols — 18. gadsimta nogalē.
Aglonas bazilika celta vēlā baroka stilā, to rotā divi apmēram 60 m augsti torņi. Iekšpusē atrodas krusta velves, arkas, kolonnas, kas dekorētas ar rokoko stila rotājumiem.
Katru gadu 15. augustā Aglonā ierodas svētceļnieki, lai atzīmētu Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas dienu. Baznīcā glabājas gleznu, skulptūru un mākslas vērtību kolekcija, tajā skaitā svētbilde "Aglonas Brīnumdarītāja Dievmāte". Pastāv uzskats, ka gleznai piemīt dziednieciskas spējas.
No 2011. līdz 2013. gadam pēc diecēzes bīskapa Jāņa Buļa rīkojuma notika Aglonas Bazilikas restaurācijas darbi. Tika nomainīts jumta segums, skārda segumu nomainot pret kaparu un veikti renovācijas darbi bazilikā un klosterī. Bazilikā tika veikta pilnīga sienu krāsojuma nomaiņa, saglabājot iepriekšējo baroka un rokoko stilu, bet nomainot krāsu toņus un rakstus uz sienām. Altārdaļas lielās kolonnas un dzegas pārtapušas no imitēta zili zaļā marmora uz sarkanīgi rozīgo, tādējādi viss altāris kļuvis daudz "siltāks". Turpretim pārējā bazilikā nomainīts sienu krāsojums no dekoratīviem līniju elementiem gaiši dzeltenās un rozā krāsās uz marmora imitācijām zaļpelēkās krāsās. Visas bazilikas dekoratīvajā krāsojumā ir daudz vairāk marmora imitāciju, nekā tas bija iepriekš. Pazuduši dažu svēto attēli un kristietības simboli, piemēram balodis (kā Svētā Gara simbols), Dieva Jēra simbols, u. c.
Jeļena Lazareva
Jeļena Lazareva (dzimusi Krāslavā) ir Latvijas baltkrievu uzņēmēja un politiķe. Bijusi 11. Saeimas un 12. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Saskaņa".
Biogrāfija
J. Lazarevas tēvs ir krievs un māte — baltkrieviete. Izglītību ieguvusi Rīgas Tehniskajā universitātē (iegūts maģistra grāds uzņēmējdarbības ekonomikā).
1995. gadā sāka strādāt ģimenes uzņēmumā "Iļģuciems". Uzņēmumā J. Lazareva pildījusi grāmatvedes, galvenās grāmatvedes un finanšu direktores pienākumus. Tāpat ir biedrības "Latvijas Baltkrievu savienība" un Latvijas baltkrievu uzņēmēju asociācijas "Baltkrievijas ceļš" valdes locekle.
Politiskā darbība
J. Lazareva 2011. gadā kandidēja Saeimas ārkārtas vēlēšanās no apvienības "Saskaņas Centrs" saraksta un tika ievēlēta 11. Saeimā no Latgales vēlēšanu apgabala. 12. Saeimas vēlēšanās viņa neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu, taču 2017. gada vasarā, kad partijas biedrs Andrejs Elksniņš tika ievēlēts Daugavpils domē, J. Lazareva ieņēma viņa vietu 12. Saeimā. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gada rudenī, taču netika ievēlēta.
Broņislavs Malinovskis
Broņislavs Kaspers Malinovskis (pl; dzimis, miris ) bija poļu izcelsmes britu antropologs, kurš bieži vien tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta ietekmīgākajiem antropologiem, pateicoties saviem darbiem attiecībā uz etnogrāfiskā lauka darba pētījuma tehniku, pētījumiem par reciprocitāti un detalizētajiem Melanēzijas sabiedrību pētījumiem.
Biogrāfija
Malinovskis ir dzimis Krakovā, Austroungārijā (tagadējā Polijā) vidusšķiras ģimenē. Viņa tēvs bija skolotājs un viņa māte bija zemes īpašnieka meita. Bērnībā viņš bija vārgs, bieži slimoja, taču neskatoties uz to, bija akadēmiski pārāks par citiem. 1908. gadā viņš absolvēja Jagaiļa Universitāti, kur ieguva doktora grādu matemātikas un fizikas zinātnē. Nākamos divus gadus viņš pavadīja Leipcigas Universitātē, kur ietekmējas no Vilhelma Vunda (Wilhelm Wundt) un viņa teorijām par tautas psiholoģiju. Tā Malinovskim radās interese par antropoloģiju. Tajā laikā pazīstamākie antropologi bija Džeimss Freizers (James Frazer) un citi britu autori, un tieši tāpēc 1910. gadā Malinovskis devās uz Lielbritāniju, kur iestājās Londonas Ekonomikas skolā.
1914. gadā viņš aizceļoja uz Papua (vēlāk kļuva par Papua-Jaungvineju), kur Mailu veica pētījumu, un pēcāk arī daudz pazīstamajās Trobrianda salās. Birokrātisku šķēršļu dēļ viņam šeit nācās aizkavēties ilgāk, nekā sākumā tika plānots. Kad sākās Pirmais pasaules karš, Malinovskim kā Austroungārijas pilsonim britu kontrolētajā teritorijā nebija ne mazāko iespēju to pamest. Sākumā Malinovskis aktīvi izvairījās no jebkāda veida kontakta ar vietējiem iedzīvotājiem, ko viņš uzskatīja par "mežoņiem". Tomēr vēlāk vientulības nomākts viņš beidzot nolēma iekļauties trobriandiešu sabiedrībā. Malinovskis iemācījās vietējo valodu, izveidoja ciešu draudzību ar vietējiem cilvēkiem un pat klīda baumas, ka viņš esot iemīlējies vienā no salas sievietēm. Tieši šajā laika posmā viņš pētīja Kula apli un attīstīja teorijas par iekļauto novērojumu, kas mūsdienās ir kļuvis par vienu no antropoloģijas metodoloģiskajiem stūrakmeņiem. Bieži vien tiek uzskatīts, ka bez kara uzliesmojuma un izolācijas Malinovskis nekad nebūtu radījis savus ietekmīgos pētījumus, kas savukārt ietekmēja modernās antropoloģijas izveidošanos.
1922. gadā Malinovskis ieguva doktora grādu antropoloģijā un sāka pasniegt Londonas Ekonomikas skolā. Šajā pašā gadā tika publicēta viņa grāmata Argonauts of Western Pacific. Šī grāmata tiek uzskatīta par vienu no vispasaules meistardarbiem un Malinovskis kļuva par vienu no pasaules atpazīstamākajiem antropologiem. Nākamo trīsdesmit gadu laikā Malinovskis izveidoja Londonas Ekonomikas skolu par vienu no Lielbritānijas antropoloģijas centriem. Viņš apmācīja daudzus studentus, tai skaitā cilvēkus no Lielbritānijas kolonijām, kas vēlāk kļuva par nozīmīgām personām savās zemēs.
Idejas un sasniegumi
Malinovskis ir pazīstams kā viens no antropoloģijas prasmīgākajiem etnogrāfiem. Bieži vien viņš tiek dēvēts kā pirmais pētnieks, kas izveda antropoloģiju ārpus verandas ("Off the Verandah" ir Malinovska dzīvei veltītas dokumentālās filmas nosaukums). Iepriekšējie antropologi veica pētījumus ar strukturēto interviju palīdzību un necentās iesaistīties savu informantu ikdienas dzīvē. Malinovskis akcentēja to, cik svarīgs ir detalizēts iekļautais novērojums un centās pierādīt, ka antropologiem ir nepieciešams ikdienišķs kontakts ar informantiem, ja tie vēlas atbilstoši un pienācīgi atzīmēt "ikdienas dzīves nejaušības", kas savukārt ir nozīmīgi, lai izprastu atšķirīgas kultūras.
Viņš paziņoja, ka kultūras antropologa vai etnogrāfa mērķis ir:
Tomēr, atsaucoties uz Kula apli, Malinovskis paziņoja:
Šajos divos teksta fragmentos Malinovskis iezīmē atšķirības starp aprakstu un analīzi un starp aktoru un analītiķu uzskatiem. Šī atšķirība turpina ietekmēt antropoloģisko metodi un teoriju arī mūsdienās.
Uriah Heep
Uriah Heep ir angļu rokgrupa dibināta 1969. gadā. Lai gan grupa bija ļoti populāra Anglijā un Eiropā, tā neguva milzu popularitāti Amerikas mūzikas tirgū. Izņēmums bija 3 dziesmas — "Easy Livin'" no 1972.gada albuma Demons and Wizards, "Sweet Lorraine" no 1972.gada albuma The Magician's Birthday un "Stealin'" no 1973.gada albuma Sweet Freedom.
Orianti
Orianti Panagarisa (en; dzimusi Adelaidā, Austrālijā) ir austrāliešu mūziķe, dziesmu autore un ģitāriste. Viņa iespējams vislabāk pazīstama kā nenotikušās Maikla Džeksona koncerttūres This Is It vadošā ģitāriste. Viņas debijas singls According to You sasniedza Austrālijas topa 8. vietu, kā arī 17. vietu ASV topā. O. Panagarisa ir izdevusi trīs studijas albumus: Violet Journey (2007), Believe (2009) un Heaven in This Hell (2013). Believe Japānā tika sertificēts ar zelta disku. 2010. gada sākumā viņa piedalījās dziesmas We Are the World 25 for Haiti ierakstā, kas bija veltīta 2010. gada Haiti zemestrīces upuru piemiņai un ziedojumu vākšanai zemestrīces nodarīto postījumu novēršanai.
Pļavas sīksamtenis
Pļavas sīksamtenis (Coenonympha glycerion) ir raibeņu dzimtas (Nymphalidae) Latvijā dzīvojoša tauriņu suga, kas pieder pie samteņu cilts (Satyrini). Pļavas sīksamtenis mājo Eiropā, sākot ar Portugāles ziemeļiem līdz Krievijai, austrumu virzienā turpinoties pāri Āzijas mērenajai joslai līdz Japānai. Lai arī pļavas sīksamtenis ir izplatīts lielā daļā Eiropas, tomēr daudzos reģionos tas nav sastopamas, piemēram, Lielbritānijā, Skandināvijā, Somijā, Spānijas dienvidos un Francijas rietumos. Pļavas sīksamtenim patīk no vējiem pasargātas pļavas, bet tas sastopams arī kalnos līdz 1800 metriem virs jūras līmeņa. Latvijā pļavas sīksamtenis ir bieži sastopams tauriņš visā teritorijā, vietām ļoti bieži.
Morfoloģija
Pļavas sīksamtenis ir neliels dienas tauriņš, kura spārnu plētums ir 32—36 mm. Līdzīgi kā meža sīksamtenis arī pļavas sīksamtenis lidojumā izskatās izteikti tumšs. Tēviņiem spārnu virspuse ir tumši brūna, kas ir ļoti labi pamanāma lidojumā. Mātītēm līdzīgi kā citiem sīksamteņiem priekšspārni ir gaišāki, bet aizmugurējie tumšāki.
No apakšas uz aizmugurējiem spārniem ir vairākas melni-baltas gredzenveida "actiņas", kurai vidū ir balts punkts, tam apkārt melns gredzens, bet tam apkārt balts gredzens. Aizmugurējo spārnu pamattonis ir pelēks, bet gar ārmalu tauriņam ir vairākas šauras pelēkas līnijas un viena nedaudz platāka koši oranža līnija. Baltais laukums aizmugurējā spārna centrālajā daļā samērā izteikts, bet tas ir neliels un mainīgas formas, nereti vidusdaļā pārtraukts. Priekšējie spārni ir ornaži, bet to gali pelēki, parasti bez plankumiem un joslām, bet reizēm ir viens apaļš plankumiņš.
Ekoloģija
Pļavas sīksamtenis sastopams dažādos biotopus: mitrās pļavās, mežmalās, ceļmalās, izcirtumos, vietās, kur bagātīgi aug graudzāles. Pļavas sīksamtenim gadā attīstās viena paaudze. Pieaugušie tauriņi izšķiļas jūnija sākumā un lido līdz jūlija vidum vai beigām, barojoties ar dažādu ziedu nektāru. Kāpuri uz barības augiem novērojami no augusta līdz rudenim un pēc pārziemošanas līdz maijam, kad tie iekūņojas. Pļavas sīksamtenim pārziemo kāpuri. Kāpuri barojas ar dažadām graudzālēm, piemēram, ciņusmilgām, īskājēm, parastajām kamolzālēm, auzenēm un lāčauzām.
Fēnikss
Fēnikss (, phoínix) ir mitoloģisks putns, kurš sadegot ir spējīgs atdzimt no pelniem. Leģenda vēsta, ka fēnikss dzimst līdz ar saullēktu un mirst līdz ar saulrietu. Fēnikss vēlāk tika pieņemts kā Agrās kristietības simbols. Saskaņā ar leģendām, Fēnikss varētu dzīvot vairāk nekā 1400 gadus pirms atdzimšanas.
Saskaņā ar vēsturiskajiem ierakstiem, Fēnikss varētu simbolizēt ilgu mūžu, "atjaunošanos, kā arī sauli, laiku, impēriju, ziedošanu, augšāmcelšanos, dzīvi debesu paradīzē, Kristus, Mariju un dažādus kristīgo dzīves aspektus".
2012. gada Ungārijas Grand Prix
Luiss Hamiltons startēja no pole position, un arī guva uzvaru. Otro un trešo vietu ieņēma abi Lotus piloti, Kimi Reikenens un Romēns Grožāns.
Peldēšana
Peldēšana ir pārvietošanās veids ūdenī. Tajā netiek izmantota mākslīga palīdzība.
Peldēšanas prasmi vislabāk var apgūt jau agrā bērnībā, kad kustību iemaņas cilvēks apgūst visātrāk un visprecīzāk. Kustību iemaņas (to skaitā arī prasmi peldēt), kas iegūtas bērnībā, cilvēks parasti saglabā līdz sirmam vecumam.
Ir pierādīts, ka peldēšana harmoniski attīsta cilvēka organismu. Palielinās muskuļu masa, muskuļi kļūst spēcīgāki un elastīgi, zūd lielais tauku slānis, nostiprinās sirds un asinsvadu sistēma, nomierinoši tiek ietekmēta nervu sistēma, normalizēts elpošanas kustības, attīrītas ādas poras. Ūdens mehāniskās un termiskās iedarbības rezultātā peldētāja āda kļūst gluda un plastiska. Peldēšana labi attīsta un nostiprina elpošanas sistēmu. Pieauguša vīrieša plaušu tilpums maksimālas ieelpas laikā parasti ir 3000-3500 cm3, taču peldētājiem tas palielinās pusotras un pat vairāk nekā divas reizes.
Atrodoties miera stāvoklī vai lēni ejot, cilvēks uzņem 300 — 400 cm3 gaisa vienā ieelpā. Peldot ieelpa ir ievērojami dziļāka, izelpa pilnīgāka. Šādu padziļinātu elpošanu peldot cilvēks izdara daudzas reizes. Tā, piemēram, lai nopeldētu 500 m, viņš ieelpo 200-250 reizes. Ūdens spiediens uz krūškurvi sasniedz 6-8 kg. Taču peldētājs šo spiedienu sevišķi nejūt, jo tas vienmērīgi sadalās pa visu krūškurvja virsmu. Ieelpojot peldētājam šis ūdens spiediens jāpārvar — tā rezultātā attīstās un nostiprinās elpošanas muskulatūra. Tādēļ ārsti peldēšanu uzskata par lielisku plaušu vingrinājumu. Turklāt svarīgi tas, ka šis vingrinājums tiek izpildīts svaigā gaisā.
Peldēšana kā ārstniecības līdzeklis ieteicams daudzu slimību gadījumos. Tā, piemēram, lieliski palīdz samazināt vai pat pilnībā likvidēt locītavu kustību traucējumus, nereti noder arī sirds un asinsvadu slimību ārstēšanā. Sevišķi labvēlīgi peldēšana ietekmē bērnu organisma attīstību, veicina ēstgribu. Sistemātiskas nodarbības ūdenī pieradina asinsvadu sistēmu elastīgi un ātri piemēroties apkārtējās vides straujajām temperatūras izmaiņām. Tā rezultātā organisms norūdās un spēj sekmīgi pretoties dažādām saaukstēšanās slimībām. Tāpēc daudzu vecāku uzskats, ka peldēšanās izraisa saaukstēšanos, ir maldīgs. Bērna organisms pakļauts saaukstēšanās slimībām tikai tad, ja nav zināmi vai netiek ievēroti peldēšanās higiēnas pamatnoteikumi, kā arī nepareizi rīkojoties pirms peldēšanas, peldēšanas laikā un pēc peldēšanas.
Peldēšanas vēsture
Peldēšanas plašā izplatība aprakstīta Senajā Grieķijā Homēra "Iliadā" un "Odisejā". Grieķijā par nekulturālu cilvēku mēdz teikt ("Viņš neprot ne peldēt, ne lasīt"). Šis aforisms bijis plaši izplatīts arī Senajā Romā.
Pirmie baseini uzcelti mūsu ēras sākumā Romā. Vispazīstamākie bija Karakallu (56x23 m) un Diokletiānu (100x500 m) termās (pirtīs) uzcelti baseini.
17. gadsimtā Pēteris I ieviesa peldēšanas apmācību krievu armijā: „Visiem jauniem karavīriem bez izņēmuma jāmāca peldēt, ne visur ir tilti.”
18. gadsimtā Krievijā nostiprinājās doma par peldēšanas higiēnisko un lietišķo nozīmi. Tā laika periodiskākajos izdevumos (1776. gadā) lasāms: "Visiem jauniem cilvēkiem ir jāmācās peldēt, jo daudzos gadījumos no tā ir atkarīga dzīvības saglabāšana".
Sporta peldēšanas dzimšana datējuma ar 15. gadsimta beigām un 16. gadsimta sākumu. Viena no pirmajām sacensībām peldēšanā notikušas 1515. gadā Venēcijā. Pirmās peldēšanas skolas Vācijā, Austroungārijā un Francijā vērušas durvis 18. gadsimta otrajā pusē un 19. gadsimta sākumā. 19gs. Beigās peldēšana kā sporta veids jau bija populārs. Pirmā peldēšanas sporta organizācija pasaulē tika nodibināta Anglijā 1869. gadā. 1890. gadā notika pirmās Eiropas meistarsacīkstes, bet 1896. gadā peldēšanu iekļāva olimpiskajās spēlēs.
Peldēšana sevišķi sāka attīstīties 19. gadsimtā, kad gar upju, ezeru un jūru piekrastēm sāka iekārtot peldēšanas apmācības. 19.gs. otrā pusē Rietumeiropā dažās skolās peldēšana jau bija obligāts mācību priekšmets. Tā kā laucinieku jaunatne parasti iemācās peldēt savvaļa, tad par peldēšanas skolām galvenokārt rūpējās lielpilsētas.
Peldēšanas sportam ļoti liela nozīme tautas veselības uzturēšanā. Tā attīsta un veicina plaušu un sirds darbību, vienā laikā izdarot arī ļoti labvēlīgu ādas masāžu.
Peldēšanas vēsture Latvijā
Arī Latvijā 19. gadsimtā strauji pieauga peldēšanas popularitāte.
Arvien vairāk cilvēku sāka pavadīt brīvo laiku pie ūdens. Rīdziniekiem par iecienītāko atpūtas vietu izveidojās Jūrmala. Līdz ar peldviesu skaita pieaugumu Rīgas jūrmalā radās nepieciešamība pēc peldēšanas kārtības regulēšanas. Tā kā 19. gs. pirmajā pusē peldēšanās kostīmos bija pilnīgi nepazīstama, jau 30. gados peldviesiem noteica vīriešu un sieviešu peldēšanas stundas. To maiņu tika paziņota ar sarkanas un (vīriešu) un zilas (sieviešu) krāsas karogu uzvilkšanu no jūras puses redzamākajā Dubultu vietā; signalizācijai arī kalpoja zvans. Par peldstundu neievērošanu sodīja.
Turklāt vīriešiem un sievietēm paredzētais laiks nebija vienāds: 19. gadsimta otrajā pusē sievietes jūras peldēm varēja izmantot vidēji dienā 3,5-4,5 stundas, bet vīrieši — 5,5-9 stundas.
Jau 19. gs. pirmajā pusē tika izteikts priekšlikums visu jūrmalu sadalīt, ar starpzonām, divās daļās. Vienā daļā visu dienu varēs peldēties un pastaigāties sievietes, bet otrajā — vīrieši. 1875. gadā presē parādījās kautrīgs ierosinājums, ka peldēšanas kārtību varētu uzlabot, ja atpūtnieki peldētos peldkostīmos. Pirmo soli, vecu tradīciju laušanā 1881. gada sezonā, spēra Dubultu peldu biedrība. Jaunā peldēšanas kārtība paredzēja, ka no pulksten 6 — 9 vīrieši un no pulksten 9-11 sievietes, varēja peldēties kā iepriekš, toties pēc pusdienām no pulksten 15 — 17 peldēja sievietes kostīmos un no pulksten 17-19 — vīrieši peldēja kostīmos, bet pa jūrmalu varēja pastaigāties kostīmos gan sievietes, gan vīrieši.
Tomēr citās jūrmalas atpūtas vietās ne tikai nepieņēma šo peldēšanas kārtību, bet pat nosodīja to no morāles pozīcijām, un jau nākamajā gadā Dubultu peldbiedrība savu jauninājumu atcēla.
19. gadsimta beigās peldkostīmu piekritēji saņēma lielu atbalstu. 1897. gadā ar gubernatora rīkojumu visā jūrmalā vīriešiem un sievietēm pēcpusdienās tika paredzēta kopēja peldēšanās kostīmos. Beidzot 1914. gadā peldēties bez peldkostīma aizliedz visā jūrmalā.
2009. gada Tukuma novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Tukuma novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Tukuma novada domē tika ievēlēti 17 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 9 kandidātu saraksti, kas veidoti no 139 kandidātiem. Tukuma novads tika izveidots 2009. gada administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Tukuma novadā vēlēšanas notika 16 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts "Tukuma pilsētai un novadam" (58,95%), bet kopā novada domē iekļuva 4 no 9 sarakstiem. Tukuma novada domes vēlēšanās piedalījās 11 015 vēlētāji jeb 45,61% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 11 005, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 10 815 vēlētāji.
Djego Lugano
Djego Alfredo Lugano Moreno (dzimis Kanelonesā, Urugvajā) ir bijušais urugvajiešu futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, Urugvajas futbola izlases dalībnieks. Urugvajas futbola izlasē viņš pildīja kapteiņa pienākumus, viņš tika atzīts par 2010. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīra labāko kapteini.
Savu profesionāļa karjeru uzsāka 1999. gadā klubā Nacional. Fenerbahçe pievienojās 2006. gadā pēc līguma parakstīšanas 2006. gada 21. augustā par 7,5 miljoniem eiro uz četriem gadiem, 2009. gadā viņš pagarināja līgumu uz vēl 4 gadiem. Vēlāk savu karjeru Eiropā turpinājis Paris Saint-Germain, Málaga, West Bromwich Albion, BK Häcken. Savu karjeru noslēdzis Brazīlijas komandā São Paulo.
Kopā ar Urugvajas izlasi piedalījās 2010. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā, kur izcīnīja 4. vietu. Uzvarējis 2011. gada Copa América.
Sasniegumi
Nacional
São Paulo
Fenerbahçe
Urugvaja
Austrumvācijas ampelmaņi
Vācijā par ampelmaņiem (Ampelmännchen) sauc gājēju luksoforos redzamās cilvēka figūriņas.
Pēc Vācijas apvienošanās 1990. gadā bija plāni unificēt visas gājēju pāreju zīmes visā Vācijā, bet iedzīvotāju iebildumu dēļ tas nenotika.
Tagad šis cilvēciņs ir kļuvis par vienu no Austrumvācijas un t. s. nostalģijas simboliem. Mūsdienās tēls plaši izmantots Berlīnes suvenīros.
2005. gada janvārī tika nolemts ieviest šīs figūriņas arī Rietumberlīnē.
Adigeja
Adigejas Republika (ru, ady) ir viens no Krievijas Federācijas subjektiem Dienvidu federālajā apgabalā. Izvietojusies Lielā Kaukāza priekškalnēs Kubaņas un tās pieteku ielejās; to pilnībā iekļauj Krasnodaras novads. Galvaspilsēta ir Maikopa.
Vēsture
1922. gadā adigu kompakti apdzīvotajās teritorijās izveidoja Adigejas (Čerkesu) autonomo apgabalu ar centru Krasnodarā, kas apgabalā neietilpa. 1928. gadā to pārdēvēja par Adigejas autonomo apgabalu, 1936. gadā tam pievienoja Maikopas pilsētu, uz kuru pārcēla galvaspilsētu. 1990. gadā Adigeja izstājās no Krasnodaras novada, bet 1992. gadā reorganizēta par Adigejas Republiku.
Osmaņu impērijas valsts iekārta
Osmaņu impērijas valsts iekārta impērijas pastāvēšanas laikā (1299—1922) mainījās, atkarībā no ģeopolitiskās situācijas valstī. Valsts iekārta pamatā bija centralizēta un sultāns bija tās augstākais vadītājs. Impērijai bija laika gaitā izstrādāta efektīva teritoriālo vienību un iedzīvotāju pārvaldes sistēma, kurā personīgo labklājību un labu stāvokli sabiedrībā nevarēja mantot, bet tikai iegūt, virzoties pa hierarhijas kāpnēm uz augšu. Cilvēku pakāpes sabiedrībā apzīmēja ar dažādiem nosaukumiem, piemēram vezīrs vai aga (turku valodā: ağa [a:a]). Militārā sistēma bija valsts hierarhijas iekārtas pamatā.
Impērijas pārvalde
Līdz ar Osmaņu impērijas paplašināšanos, radās nepieciešamība izveidot strukturētu administratīvo pārvaldi. Laika gaitā izveidojās duāla pārvaldes sistēma ar civilo pārvaldi un militāro pārvaldi. Militārā pārvalde lielā mērā bija izpildu vara, bet civilā pārvalde atbildēja par tiesu varu un mazāk nozīmīgiem administratīviem jautājumiem. Šādai pārvaldes sistēmai netika pakļautas vairākas impērijas vasaļvalstis vai nodevu maksātājas valstis. Teritoriju nosaukumi, kas bija pakļautas sultāna impērijas pārvaldei, tika iekļauti sultāna pilnajā titulā.
Impērijas teritorija sastāvēja no vilājetiem (turku valodā: vilayet) un to vadīja viens bejs (gubernators). Vilājetu sistēmai par paraugu tika ņemta seldžuku vasaļvalsts („trešais bejliks”, turku valodā: Uç Beyliği) centrālajā Anatolijā. Laika gaitā impērija sevī iekļāva iepriekš pastāvējušas polisas un bejlikus, kurus vienoja valdošais Osmaņu nams.
Centralizētā pārvalde (militārā pārvalde)
Osmaņu impērijas centralizētā pārvalde sastāvēja no sultāna un viņa personīgi pakļautiem cilvēkiem (grāmatvežiem u.c.), ko sauca par Osmaņu namu. Osmaņu namam lēmumus un likumus sagatavoja divāns. Divāns sastāvēja no lielvezīra un vairākām augstām valsts amatpersonām. Divānā ietilpa militārās pārvaldes (turku valodā: askeri) pārstāvji (virsnieki, augstu titulu īpašnieki, galma amatpersonas u.c.) un civilās (reliģiskās) pārvaldes (turku valodā: ulema) pārstāvji.
Divāns ar laiku kļuva par ļoti ietekmīgu spēku un pēc sultāna Murada IV, viņa pēcteči vairs nepiedalījās dīvāna sanāksmēs.
Osmaņu nams
Osmaņu dinastijā titulu nemantoja pirmdzimtais vīriešu kārtas pēctecis vai vecākais brālis. Parasti par sultānu kļuva viņa dēls un mantošanas kārtība bieži tika mainīta.
Divāns
Sultānam kā absolūtajam monarham bija pakļauti vairāki padomnieki un ministri. Visaugstākie hierarhijā bija dīvāna vezīri, kuru darbu vadīja lielvezīrs. Divāns bija padome, kurā ietilpa vezīri un savās sanāksmēs apsprieda impērijai svarīgākos politiskos jautājumus. Lielvezīra pienākums bija informēt sultānu par divāna pieņemto viedokli. Sultāns parasti ņēma vērā divāna ieteikumus, bet viņam nebija tiem jāpakļaujas. Dažkārt divāna sapulces sasauca pats sultāns, īpaši izņēmuma gadījumos, piemēram, ja izcēlies karš. Šādos gadījumos vezīriem sultāns uzticēja izpildīt noteiktus uzdevumus. 14. gadsimta divānā bija trīs vezīri, bet 17. gadsimtā — 11, no kuriem četri bija „kupola vezīri”, kas bija nedaudz tuvāk lielvezīram par citiem. Divāna sanāksmēs dažkārt piedalījās arī jeničeru komandieris.
Politiskā elite
Skatīt arī rakstus: Lielvezīrs, Osmaņu lielvezīru saraksts