cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abdullahs Gils
Prezidentūra
2013. gada novembrī Gils aicināja musulmaņu valstis cīnīties pret to, ko viņš sauca par islamofobiju, uzstājoties COMCEC 29. sesijā Stambulā, sakot:"Islamofobija joprojām ir kritiska problēma, kas rada nepamatotus aizspriedumus pret mūsu reģionu un musulmaņiem. Teroram ir nozīme šādu problēmu pastāvēšanā. Mums ir jācīnās pret jebkāda veida deviācijām, kas, nonākot konkrētu cilvēku uzmanības lokā, veicina terorisma pielīdzināšanu islāmam, kas ir mīlestības, iecietības un miera reliģija."
Istalsnas baznīca
Istalsnas Svētā Staņislava Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ludzas novada Isnaudas pagasta Istalsnā.
Vēsture
Istalsnas pirmo katoļu koka kapelu uzcēla muižkungs Jāzeps Sokolovskis 1800. gadā. Tā līdz 1927. gadam bija Eversmuižas katoļu draudzes filiālbaznīca. Kapela bija 6 asis gara, 3 asis plata un 2,5 asis augsta. Puse no dievnama augstuma bija mūra pamati, bet pārējā daļa bija celta no koka. Kapelai virs ieejas durvīm bija mazs tornītis ar zvanu.
Pašreizējo mūra baznīcu sāka celt ap veco kapelu, to nenojaucot, 1935. gadā. Tā paša gada 28. jūlijā toreizējais Ludzas dekāns, vēlākais bīskaps Antonijs Urbšs iesvētīja dievnama pamatus. Vecajā kapelā tika noturēti dievkalpojumi vēl laikā, kad jau varēja svinēt jaunās baznīcas spāru svētkus. Tā tika nojaukta, kad jaunā baznīca bija jau bija gandrīz lietošanas kārtībā. Nojaukšanas darbi ilga trīs nedēļas, pēc kurām dievkalpojumi sāka notikt jaunajā baznīcā. Blakus dievnamam atrodas veca kapsēta, kuros atdusas muižkungu Sokolovsku dzimta, prāvesti un draudzes locekļi.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Ringolds Klimons. Istalsnas draudze kā patstāvīga draudze nodibinājās 1927. gada, pirms tam tā bija Eversmuižas draudzes filiāle. Draudzei ir četras kapsētas — Zambaru kapsēta, Ivdru kapsēta, Vabaļu kapi, Speneru kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki un atlaidu dienas ir Svētā Staņislava diena (40 stundas), Svētā apustuļa Jēkaba svētki, Svētās Terezijas svētki.
Tehniska informācija
Istalsnas baznīca ir pelēku betona ķieģeļu viennavas celtne ar diviem torņiem, skārda jumtu un cementa grīdu, Tā ir 15 metrus gara un 10 metrus plata. Lietošanas kārtībā ir fisharmonijs.
Interjers
Dievnamā ir aplūkojami muižas īpašnieces H. Dinovskas dāvātais Krustā sistā tēls un Svētās Trīsvienības glezna. Baznīcai ir trīs altāri, no kuriem viens ir valsts nozīmes mākslas piemineklis, vērtīgas gleznas.
Ampīrs
Ampīrs (no fr — 'impērija') ir klasicisma stila paveids Eiropas arhitektūrā un lietišķajā mākslā 19. gadsimta 1. ceturksnī. Radies Francijā Napoleona impērijas laikā. Ampīra pamatā ir Romas impērijas laikmeta vienkāršotas arhitektoniskas formas, ko papildina Senās Ēģiptes mākslas motīvi. Ampīram raksturīga stingra, svinīga monumentalitāte, plastiskajiem rotājumiem izmantotas militāras emblēmas, lauru vītnes un vainagi, rozetes.
Ampīrs bija impērijas varenības simbols, mākslā tika izmantoti Romas impērijas simboli — bruņucepures, ērgļi u.c. Impērijas slavināšanai kalpoja arī triumfa arkas, piemēram, triumfa arka Karusēla laukumā un Triumfa arka tagadējā Šarla de Golla laukumā Parīzē. Ampīrs atspoguļojās arī mēbelēs, pasmagās mahagonija koka istabas dekorēja ar zeltītiem griezumiem un bronzas apkalumiem.
Izcelsme
Pēc Napoleona Ēģiptes karagājiena Francijas klasicisma arhitektūrā tika ieviestas no Senās Ēģiptes mākslas aizgūtas formas — sfinksas, kariatīdes ar ēģiptiešu sejām. Pēc 1804. gada, kad Napoleons I kronēja sevi par Francijas ķeizaru, mainījās ģērbšanās stils, tas kļuva grezns, ārišķīgs — impērisks. Tērpa siluets sāka atgādināt slaidu kolonnu.
Apliecinot Napoleona I impērijas varenību, ampīrs saglabāja klasicismam raksturīgo orientāciju uz antīko mākslu. Imperatora ietekme uz mākslu tiecās visur gan glezniecībā, gan tēlniecībā, kā arī mēbeļu izgatavošanā. Apzinādamies, cik liela loma bija attēlam revolūcijas laikā, Napoleons nolēma īstenot mākslas politiku, ko veidoja pasūtījumu, pārbaudes un apbalvojumu sistēma. Pēc Napoleona domām, mākslinieks bija tāds pats kā kareivis, kas deva iespēju noskaņot cilvēkus politiskai rīcībai.
Arhitektūra un tēlniecība
Ampīra arhitektūrai raksturīga monumentalitāte, ģeometriska precizitāte un ansambļa veidošana (triumfa arkas, kolonnas, pilis). Ampīrs nav iedomājams bez triumfālas skulptūras, kuru Vācijā lieliski reprezentē Gotfrīds Šadovs (1764—1850) ar savu Brandenburgas vārtu (arhitekts G. Langhass, 1788-1791) skulpturālo rotājumu ar četrjūgu centrā. Gan paši Brandenburgas vārti, gan šo zirgu statujas uzskatāma par vēlā vācu klasicisma augstāko sasniegumu. Ampīra piļu interjeram raksturīgi panno un freskas Pompeju stilā, ar reljefu, kas atgādināja ēģiptiešu sfinksas u.tml. Raksturīgākais ampīra interjers ir Fonteblo un Malmezones pilīs (arhitekti Š. Persjē un P. Fontēns).
Ampīra laika klasicisma skulptūra kļuva vēl statiskāka un patētiskāka, redzamākais tēlnieks šajā posmā bija dāņu izcelsmes skulptors Bertels Torvaldsens. Modē nāca reliģiskas tēmas, kas tika attēlotas atsvešināti un formāli, kapu pieminekļos var novērot vieglu sentimenta klātbūtni.
Apģērbu mode
Sievietes tērpam bija raksturīgs augsts viduklis. Modē nāca garāki svārki, sākumā šauri, vēlāk tie kļuva platāki. Kleitas bija ar paaugstinātu jostas vietu, akcents bija uzreiz zem krūtīm, kas vizuāli pagarināja augumu. Gaisīgo auduma kleitiņas nomainīja detaļām bagātāki un smagnējāki tērpi. Kleitas nēsāja vai nu bez korsetes, vai bez apakšsvārkiem. Vairums sieviešu gan iekštelpās, gan ārpus mājas valkāja cepures. Atkarībā no sievietes vecuma, kā arī no vientuļas vai precētas dāmas statusa cepures bija atšķirīgas. Būtiska sastāvdaļa bija arī šalle, parasti tās bija no zīda, kokvilnas vai vilnas auduma. No visiem aksesuāriem īpašu uzmanību pievērsa dāmu somiņām un cimdiem. Dāmu somiņas bija domātas ikdienas tualetes piederumiem. Šī ideja nāca pāršujot virsnieka somas ar ādas apdari. Vīrieša tērpa neatņemama sastāvdaļa bija balts krekls ar stāvu apkaklīti. Krekla manšetēm obligāti bija jābūt dubultām, tās saturēja zelta vai sudraba aproču pogas ar pērlēm un briljantiem. To papildināja vienkrāsaina, bet vēlāk raiba veste. Vestei bija jānosedz valkātāja jostas vietu un jābūt redzama zem frakas divu pirkstu platumā. Bikses visumā bija ērtas, bez atlokiem. Biksēm bija saitītes, tādējādi bikses tika nostieptas un ieguva stingru formu. Toties fraka kļuva par kungu visiecienītāko tērpu. Piedurknes plecu daļā bija paplatinātas, pie plaukstas veidoja piltuves formu. Frakas šuva no vienkrāsaina vai svītraina auduma. Pie tā pieskaņoja melnas laka, ševro ādas laiviņveida kurpes ar ripsa lenti. Frakām bija pieguļošas apkakles ar melna atlasa atlokiem un katrā pusē trīs pogas, kas netika pogātas. Galvā lika velūra — speciāla pussamta — cilindru.
Saloni
Parīzē īstu uzplauku piedzīvoja modes saloni. Tajos piedāvāja arī aksesuārus, smaržas, šī tradīcija ir saglabājusies līdz pat mūsdienām.
Ampīra celtnes Latvijā
Atbilstoši Krievijas Impērijas pilsētbūvniecības noteikumiem Rīgā līdz 1850. gadam jaunās ekas drīkstēja būvēt tikai atbilstoši paraugfasādēm, kuru zīmējumi bija apkopoti četros albumos. Vecrīgā var atrast 77 šajā periodā tapušas ēkas, kuru fasādes joprojām vairāk vai mazāk atbilst paraugfasāžu zīmējumiem.
Par ampīra vispārināti monumentālās, bieži vien pasausās formu valodas paradigmu kļuva četru vai sešu kolonnu portiks, kuru vainago trīsstūra formas frontons celtnes fasādes centrālajā daļā. Tādi ir, piemēram, Svitenes, Vandzenes, Pilsblīdenes, Padures, Liepas un citu muižu kungu namiem. Daudzu ampīra stila kungu namu centrālās daļas izceltas nevis ar portikiem, bet vienkārši ar rizalītiem, kurus rotā lielā ordera pilastru kārtojums, kas atgādina portika motīvu. Tādi ir kungu nami Aizupē, Bruknā, Jaunaucē un citur. Vairākiem kungu namiem, piemēram, Lestenē un Jaunraunā centrālā daļa izcelta vienīgi ar rizalītu, kuru vainago trīsstūra frontons. Gatartas muižā centrālo rizalītu rotā orderu elementi, sandriki, liela, klasicisma formu valodai raksturīga segmenta formas aila un citas arhitektoniskās apdares detaļas. Neparasts ampīra arhitektūras paraugs ir koka konstrukcijās veidotā Vārenbrokas muižas kungu māja.
Latvijas Valsts vēstures arhīvs
Latvijas Valsts vēstures arhīvs ir 1919. gadā Latvijas Republikā izveidota zinātniski pētnieciska iestāde, kurā tiek uzglabāti, pētīti, restaurēti, kataloģizēti un aprakstīti vēstures rakstītie avoti un dokumenti. Adrese: Slokas iela 16 Rīga.
Vēsture
Darbu uzsāka 1919. gada 1. septembrī Rīgas pilī kā Valsts vēsturiskais arhīvs — direktors Jānis Krodzinieks (Krīgers; 1851.-1924.). 191. gada 23. septembrī Ministru kabinets pieņēma „Noteikumus par Valsts vēsturisko arhīvu“, saskaņā ar kuriem tas atradās Izglītības ministrijas pārziņā, savukārt VVA bija pakļauti visi valsts resoru, komunālo un kārtu iestāžu arhīvi. Valsts vēsturiskajā arhīvā bija jānodod visus dokumentus, kuriem bija kāda vēsturiska nozīme un kuri nebija nepieciešami konkrēto iestāžu tiešajā darbā — VVA uzdevums bija sakārtot esošos dokumentus kā arī atgūt Pirmā pasaules kara gados izvestos arhīvus. 1920. gada aprīlī arhīvā jau strādāja 15 arhivāri, darbvedis un 4 apkalpotāji, aizņēma Rīgas pilī 60 telpas, no kurām 57 bija izvietoti arhīva fondi. 1924. gada 7. novembrī izsludināja „Likumu par Valsts vēsturisko arhīvu“ un to pārdēvēja par Latvijas Valsts arhīvu, atbrīvoja no citu arhīvu uzraudzīšanas (šo pienākumu uzdodot Pieminekļu valdei), definēja iesaistīšanos zinātniskajā darbā. Kopš šī gada arhīva direktors bija Jānis Bērziņš (1883—1941). 1927. gadā LVA Rīgas pilī aizņēma 82 telpas, kurās glabājās ap 500 000 arhivāliju.
1931. gadā (janvāris-jūnijs) LVA pārcēlās uz bijušo Rīgas pilsētas lombarda ēku Slokas ielā 16 (nams būvēts 1913. gadā, arhitekts Vilhelms Reslers). 1932. gada 1. jūnijā izsludināja labojumus Likumā par Valsts arhīvu, saskaņā ar kuriem tajā bija jānodod ne tikai valsts iestāžu, bet arī pašvaldību un sabiedrisko organizāciju dokumentu krājumi. No 1936. līdz 1939. gadam LVA ēkai uzcēla 5 stāvu jaunu piebūvi, bet 1939. gadā piešķīra papildus telpas Rundāles pilī, kur izvietoja Valsts kontroles un Valsts statistikas pārvaldes arhīvus. 1939. gadā īstenoja restrukturizāciju, izveidojot nodaļas pēc tematiskā principa: Lauku pašvaldību, Skolas un baznīcas, Kārtu un pilsētas pašpārvaldes, Biedrības un saimniecības, Finanšu un policijas, Guberņu administrācijas un tiesu iestāžu, Karšu un plānu, Latgales dokumentu un Ekonomiskā nodaļa. 1939. gadā LVA strādāja: direktors, vecākais arhivārs, 3 jaunākie arhivāri, 11 arhivāra palīgi, 2 otrās šķiras arhivāra palīgi, mašīnrakstītāja-svešvalodu pratēja, kurjers, kurinātājs, 8 apkalpotāji un sētnieks; papildus tika nodarbināti arī t.s. inteliģentie bezdarbnieki un rezerves darbinieki, kuriem algu maksāja Tautas labklājības ministrija.
Pēc Latvijas okupācijas un aneksijas Latvijas PSR Tautas Komisāru padome 1940. gada 22. augustā pieņēma lēmumu par arhīvu reorganizāciju. 1. septembrī Latvijas Valsts arhīvu pārdēvēja par Latvijas PSR Centrālo Valsts arhīvu un tas pārgāja Iekšlietu Tautas komisariāta pakļautībā, par arhīva direktoru iecēla Ansi Kadiķi. 1941. gada 29. martā izdotais nolikums noteica, ka visi Latvijas PSR arhīvi ir pakļauti PSRS Galvenajai arhīvu pārvaldei, tika reorganizēta arī arhīva iekšējā struktūra, izveidojot 5 nodaļas: Slepeno, Kara, Kultūras un sadzīves, Tautsaimniecības, Administratīvo un tiesu iestāžu fondu nodaļa. 1941. gada jūnijā, kad Latvijas teritorijā ienāca Trešā reiha armija, nelielu daļu arhīva fondu izveda uz Orenburgu (Čkalovu). Vācu okupācijas apstākļos arhīvs — ar nosaukumu Valsts arhīvs, — turpināja darbu Izglītības un kultūras ģenerāldirekcijas Zinātnisko iestāžu un arhīvu daļas pakļautībā. VA direktors šajā laikā bija Kārlis Mīlenbahs, savukārt arhīvam nu bija tikai 2 nodaļas: Vēsturiskā nodaļa (pārzināja dokumentus līdz 1918. gadam) un Otrā nodaļa, kura pārzināja starpkaru laika dokumentus. 1944. gada pavasarī lielu daļu VA fondu izveda uz Ēdoles pili, bet no turienes rudenī uz Opavu (Čehijā).
1945. gada pavasarī par arhīva — atkal LPSR Centrālais Valsts arhīvs, — direktoru atkal kļuva apakšpulkvedis A. Kadiķis, no 1946. līdz 1950. gadam — Boriss Pekers, 1950.-1951. gados — Jānis Blaums, 1951.-1953. gados — A. Kadiķis, 1954.-1957. gados — Kārlis Kacens, 1957.-1961. gados — Nikolajs Žaugro. Arhīvam izveidoja jaunu struktūru: Slepeno fondu, Padomju fondu, Tautsaimniecības fondu, Administratīvo un tiesu iestāžu fondu, Kultūras un sadzīves fondu, Kara fondu nodaļu, Kinofotodokumentu nodaļu, Mikrofoto laboratoriju, Restaurācijas laboratoriju, Iesiešanas dabnīcu, Zinātnisko publikāciju nodaļu, Izmantošanas grupu, Metodisko kabinetu, Zinātnisko uzziņu literatūras nodaļu, Izziņu nodaļu un Uzskaites nodaļu. Arhīvs bija pakļauts LPSR Iekšlietu ministrijai, bet tā vadība atradās iekšlietu dienesta virsnieku uzraudzībā.
Tika atgūti daudzi dokumentu krājumi, kas savulaik tika no Latvijas izvesti, piemēram, 1971. gadā atguva 1919. gadā uz Vāciju izvesto Kurzemes Zemes arhīvu (ap 3 t nesistematizētu dokumentu no XIV gs. latīņu, vācu, franču, senkrievu, poļu, zviedru u.c. valodās, ko bija jāizpēta un jāsakārto — darbu pabeidza 1986. gadā).
1980. gadu beigās arhīva iekšējo struktūru veidoja 7 nodaļas: Dokumentu saglabāšanas nodaļa, Valsts uzskaites un dokumentu zinātnisko uzziņu aparāta nodaļa, Specfondu nodaļa, Dokumentu izmantošanas nodaļa, Dokumentu publikāciju nodaļa, Plānošanas un organizatoriski metodiskā darba nodaļa (143 darbinieki). 1991. gadā arhīvu pārdēvēja par Latvijas Valsts vēstures arhīvu.
Sade
Sade var būt:
Armins van Bīrens
Armins Jozefs Jakobs Daniels van Bīrens (nl, dzimis 1976. gada 25. decembrī) ir trans mūzikas producents un dīdžejs. Dzimis Nīderlandes pilsētā Leidenē, bet uzaudzis nelielā ciematā Kaudekerkā pie Reinas.
2007. un 2008. gadā viņš tika atzīts par pasaules labāko dīdžeju "DJ Magazine" gada Top 100 balsojumā.
Biogrāfija
Armins aizsāka savu karjeru strādājot par dīdžeju kādā vietējā nakts klubā ar nosaukumu "Nexus", galvenais iemesls bija mīlestība pret mūziku, un vēlme dalīties tajā ar pūli. Pēc vidusskolas pabeigšanas 1995. gadā, viņš tālāk devās uz augstskolu studēt tieslietas un 2004. gadā viņš ieguva grādu tieslietās. Tajā gadā Armins pārcēla visu savu studijas aprīkojumu no savas guļamistabas uz īstām studijas telpām. Pirmās dziesmas, kuras viņš ierakstīja savā jaunajā studijā bija "Touch Me" un "Communication". Armins ir savulaik teicis: "Nekad neesi sava stila gūsteknis", tāpēc viņa veidotā mūzika ir ļoti dažāda un grūti klasificējama kādā noteiktā žanrā, tomēr visvairāk Armina veidotā mūzika atbilst Elektroniskās deju mūzikas transs apakšžanram.
Viņš savu mūzikas stilu raksturo kā atbrīvojošu, eiforisku, pacilājošu melodisku un enerģētisku (en).
Kopš 2001. gada 1. jūnija viņš veido iknedēļas radiošovu A State Of Trance, kas galvenokārt sastāv no jaunākajām transs un līdzīgu mūzikas žanru dziesmām. Šis radiošovs tiek uzskatīts par vienu no populārākajām radio programmām pasaulē, jo to nedēļā noklausās aptuveni 30 miljonu klausītāju.
2002. gada oktobrī Armins vispasaules dīdžeju balsojumā tika atzīts par DJ Magazine Top 100 5. populārāko pasaules dīdžeju. Nākamajā gadā, viņš pakāpās līdz 3. vietai, un noturēja to turpmākos 3 gadus, visu laiku viņam priekšā bija Pols van Daiks un Tiesto, bet 2007. gadā, kā atzina pats Armins, piepildījās viņa mūža sapnis, jo DJ Magazine gada Top 100 balsojumā viņš tika atzīts par pasaules labāko dīdžeju. 2008. gadā pirmā vieta tika saglabāta, jo Armina kā dīdžeja popularitāte pasaulē bija tikai augusi, turklāt ļoti labus pārdošanas rādītājus uzrādīja albums Imagine un abi populārākie 2008. gada singli Going Wrong un In And Out Of Love.
2008. gadā Armins devās koncertturnejā ar savu jaunāko šovu Armin ONLY Imagine, kurā uzstājās arī vokālisti, kas iedziedāja viņa studijas albuma Imagine dziesmas. Armin ONLY Imagine šovs noslēdzās 2008. gada 31. decembrī Losandželosā ar jaunā gada sagaidīšanu.
Albumi
{{columns |width=500px
Šūna (nozīmju atdalīšana)
Šūna var būt:
Ēriks Saāde
Ēriks Saāde (ar, Īrik Saʿāda, Eric Khaled Saade, izrunā: ; dzimis Helsinburgā, Zviedrijā) ir zviedru popdziedātājs un bērnu televīzijas raidījumu vadītājs. Divus gadus viņš darbojās puišu grupā What's Up!, taču 2009. gada februārī pameta grupu un uzsāka solokarjeru.
Biogrāfija
Bērnībā nodarbojies ar futbolu. 13 gadu vecumā sācis sacerēt dziesmas, taču nopietni pievērsās mūziķa karjerai 15 gadu vecumā, kad parakstīja pirmo līgumu ar mūzikas ierakstu kompāniju. Viņš ir svinējis uzvaru zviedru mūzikas konkursā Joker. Piedalījās Melodifestivalen 2010 ar dziesmu Manboy, taču finālā ieņēma 3. vietu. Pēc gada svinēja uzvaru šajā konkursā ar dziesmu Popular.
2010. gada 19. maijā izdeva savu debijas studijas albumu Masquerade.
2011. gada maijā viņš pārstāvēja Zviedriju 2011. gada Eirovīzijā ar dziesmu Popular. Otrajā pusfinālā viņš ieņēma 1. vietu ar 155 punktiem, taču finālā tika iegūta 3. vieta ar 185 punktiem.
2011. gada jūnijā izdeva otro albumu Saade Vol. 1. Arī izdeva albumu Saade Vol. 2 2011. gada novembrī.
Eiropas Biznesa atbalsta tīkls
Eiropas Biznesa atbalsta tīkls http://www.een.lv savu darbību Latvijā uzsāka 2008. gada 29. februārī un apvieno līdz šim atsevišķi pastāvējušos Eiropas Informācijas centru Rīgā, kas darbojās kopš 1997. gada kā viena no Latvijas Investīciju un attīstības aģentūras struktūrvienībām un Inovāciju Rosināšanas centru, kas darbojās Latvijas Tehnoloģiskā centra paspārnē.
Eiropas Biznesa atbalsta tīkls ir lielākais uzņēmējdarbības un inovācijas atbalsta kontaktpunktu tīkls, kas sniedz praktisku informāciju uz specifiskiem jautājumiem ES uzņēmējiem par ES lietām, īpaši izceļot mazos un vidējos uzņēmējus. Eiropas Biznesa tīkls ir viena no Eiropas Komisijas Konkurētspējas un Inovāciju ietvarprogrammas sastāvdaļām, kas darbojas pēc vienas pieturvietas aģentūras principiem, lai sniegtu vienotus pakalpojumus.
Tīkla pamatdarbībā ir ne—nepareizo durvju (no wrong door) koncepcija, kas nodrošina vienotus pakalpojumus neatkarīgi no tā, kurā valstī vai kontaktpunktā griežas uzņēmējs.
Tīkls piedāvā konkrētus risinājumus uzņēmējiem vairāk nekā 50 valstīs, iekļaujot 28 Eiropas Savienības valstis, kā arī kandidātvalstis (Turcija un bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika), Eiropas ekonomiskās zonas valstis un citas trešās valstis.
Tīklā ir apvienotas un koordinēti darbojas aptuveni 600 partnerorganizāciju, kurās nodarbināti ap 4000 speciālistu, lai veicinātu ES uzņēmējdarbību.
EEN Twitter konts http://twitter.com/EEN_Latvia
EEN Facebook konts http://www.facebook.com/EEN.Latvia
Tāla sīkplikstiņš
Tāla sīkplikstiņš (Arabidopsis thaliana) ir mazs ziedaugs, kura raksturīgais izplatības areāls ietver Eiropu, Āziju un Āfrikas ziemeļdaļu. Amerikā un citur pasaulē to pieskaita invazīvajām sugām. Tā īsā dzīves cikla un nelielā genoma dēļ A. thaliana ir kļuvis par vienu no ģenētikas modeļorganismiem. Tāla sīkplikstiņa genoms bija pirmais sekvenētais augu genoms.
Apraksts
Visas auga daļas ir klātas ar matiņiem. Stublājs ir stāvs, vienkāršs vai zarots, no lapu rozetes var atiet arī vairāki stublāji. Lapas – veselas, rozetē, uz stublāja maz lapu. Rozetes lapas lāpstveidīgas līdz otrādi olveidīgas: (garums 1–3,5 cm, bet platums 0,2–1 cm), raksturīga gluda mala un strups gals. Stublāja lapas ir sīkākas. Ziedi ķekarā stublāja un sānu vasu galos. Vainaglapas baltas (0,3–0,4 cm), kauslapas zaļas un īsākas (0,15–0,2 cm). Auglis – kails un izliekts pākstenis, kas diezgan garā kātā (0,5–1,5 cm) atstāv slīpi augšup no ziedkopas ass. Sēklas izkārtotas katrā cirknī vienā rindā. Ziedēšanas laiks – maijā, jūnijā.
Raksturīgie biotopi
Bieži sastopami augi dažāda lieluma grupas sausās vietās mežos, pļavās un smiltājos, kā arī sausās nezālienēs un taku malās.
Līdzīgie augi
A. thaliana ir līdzīgs dažiem citiem nelieliem krustziežiem ar baltiem ziediem, piemēram, smiltsķērsām (Arabis spp.) un lauka sīkķērsai (Cardaminopsis arenosa). Tomēr atšķirt to var diezgan viegli pēc divām pazīmēm: veselām lapām un ļoti skraji aplapota stublāja.
Pielietojums kā modeļorganismam
A.thaliana izmanto dažādās ar augu izpēti saistītās bioloģijas nozarēs, kā, piemēram, ģenētikas, evolūcijas, populāciju ģenētikas un augu fizioloģijas pētījumos. A. thaliana plaši izmanto transformēšanai. Tas ir ļoti piemērots augs gaismas mikroskopēšanai. Ir izveidotas plašas mutantu kolekcijas, kas ļauj nodarboties ar konkrētu gēnu pētījumiem un pētīt to mijiedarbību.
Kozlova
Kozlova var būt:
Slakteris
Slakteris (de — 'miesnieks'; sieviešu dzimtē Slaktere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sestdienas talka
Sestdienas talka ir tradicionāla vides sakopšanas masu akcija bijušajās postkomunistiskajās valstīs, kurā sabiedrība tiek aicināta bez atlīdzības sakopt apkārtējo vidi: ēku kvartālu iekšpagalmus, zaļās zonas, darba vietu pagalmus u.tml. Tradicionāli tiek organizēta aprīlī vai maijā. Šādas talkas Austrumeiropā bijušas laukos tradicionālas ik pavasari, kad pēc sniega nokušanas visi dzimtļaudis tika sasaukti uzkopt muižas teritoriju, pirms sakopt savas sētas, ejot talkā arī kaimiņiem, taču par valsts mēroga organizētu masu akciju pārtapa PSRS.
Vēsture
Pirmā valsts varas inspirēta visas valsts mēroga ikpavasara vispārējās sestdienas talkas kustība kā "brīvprātīgs, organizēts bezmaksas darbs sabiedrības labā no valsts darba brīvajā laikā" aizsākās 1920. gada 1. maijā padomju Krievijā, kad tika izsludināta Viskrievijas sestdienas talka. Tā kļuvusi leģendāra, pateicoties padomju valsts vadoņa Ļeņina līdzdalībai tajā un baļķa nešanai. Kopš tā laika ik pavasari šādas valsts mēroga vides sakopšanas talkas tika rīkotas katru gadu visā PSRS, bet pēc 2. Pasaules kara - arī citās t.s. socbloka valstīs un daļā no tām turpinās arī mūsdienās.
Mūsdienu Latvijā
Latvijā tradīcija ar nosaukumu "Lielā talka" (tautā pēc iesakņojušās tradīcijas turpināta dēvēt par "Lielo sestdienas talku" ) atsākta 2008. gada 13. septembrī par godu Latvijas 90. gadu jubilejai. Talkas idejas autore ir rakstniece Anna Žīgure, bet talkas patrons ir Latvijas Valsts prezidents Valdis Zatlers, kurš arī piedalījās pirmajā Lielajā talkā Lapmežciema pagastā. 2009. gada pavasara sestdienas talkā piedalījušies aptuveni 100 000 cilvēki.
Sēna un Marna
Sēna un Marna (fr, ) ir Francijas departaments, viens no astoņiem Ildefransas reģiona departamentiem. Sēnas un Marnas administratīvais centrs ir Melēna. Departaments administratīvi ir sadalīts piecos apgabalos (arrondissements):
Periodiska funkcija
Periodiska funkcija ir funkcija, kuras vērtība neizmainās, ja tās argumentu palielina par kādu noteiktu lielumu. Mazāko lielumu ar šādu īpašību sauc par funkcijas periodu. Formāli, funkcija f(x) ir periodiska, ja eksistē tāds T>0, ka f(x+T)=f(x) visiem x. Mazākais T, kam izpildās šī īpašība, ir funkcijas f(x) periods. Svarīgi periodisku funkciju piemēri ir trigonometriskās funkcijas, kuru periods ir 2π vai π (piemēram sinuss, kosinuss un tangenss), kā arī funkcija {x} (daļveida daļa no x). Periodiskas funkcijas tiek lietotas, lai aprakstītu svārstības un viļņus.
Viktors Dobrecovs
Viktors Dobrecovs (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, uzbrucējs. Šobrīd ir Latvijas 1. līgas kluba Grobiņas SC galvenais treneris.
Valdemarna
Valdemarna ir Francijas departaments, viens no astoņiem Ildefransas reģiona departamentiem. Tas tika izveidots 1968. gadā, iekļaujot Parīzes dienvidaustrumu piepilsētas Marnas upes krastā. Valdemarnas administratīvais centrs ir Krēteija. Departaments administratīvi ir sadalīts trijos apgabalos (arrondissements):
Viktors Dobrecovs
1998., 1999. un 2003. gada sezonā Dobrecovs kļuva par Virslīgas rezultatīvāko spēlētāju.
2009. gada sezonā apstākļu spiests viņš atgriezās futbolā un sezonas beigās aizvadīja 6 spēles Metalurga sastāvā, gūstot vienus vārtus un palīdzot komandai izcīnīt čempionu titulu.
2014. gadā pēc FK Liepājas Metalurgs darbības pārtraukšanas kļuva par FK Liepāja galveno treneri. 2015. gada sezonā aizveda Liepājas klubu līdz Virslīgas čempionu titulam. Pēc 2016. gada sezonas, kurā komanda ierindojās 4. vietā, atstāja galvenā trenera amatu.
Pirms 2017. gada sezonas pievienojās 1. līgas klubam Grobiņas SC, kļūstot par komandas galveno treneri.
2019. gada februārī kļuvis par Lietuvas A līgas kluba Klaipēdas "Atlantas" galveno treneri.
Die Krupps
Die Krupps ir vācu industriālā metāla/EBM grupa, kas izveidota 1980. gadā Diseldorfā, Vācijā.
Grupas nosaukums radies no pazīstamas vācu rūpniecības dinastijas - Krupiem, tēraudlietuvju un kara aprīkojuma ražotņu īpašniekiem. Grupai ir aktīva antimilitāra nostāja, un iespējams, ka šāds grupas nosaukums izvēlēts, lai izceltu Krupu dinastijas nozīmi Trešā reiha apbruņošanai Otrā pasaules kara laikā.
Die Krupps sākotnējais skanējums bija izteikti iekļaujams EBM žanrā, bet sākot ar 1992. gada albumu I, grupa savā mūzikā iekļāva smagajam metālam raksturīgus ģitāru rifus, kas ļāva grupai kļūt par vieniem no Neue Deutsche Härte mūzikas virziena aizsācējiem.
Grupa izjuka pēc albuma "Paradise Now" (1997) iznākšanas. Tomēr uz 25 gadu jubileju kopš grupas dibināšanas 2005. gadā mūziķi atkal apvienojās, lai sniegtu dažus koncertus. 2007. gadā "Die Krupps" atkārtoti ierakstīja savus labākos skaņdarbus un izdeva tos divu disku albumā “Too Much History”, kurā ietilpa arī viena jauna dziesma un divas iepriekš neizdotas dziesmas.
Garozes pagasts
Garozes pagasts bija viena no Jelgavas apriņķa (līdz 1920. gadam Dobeles apriņķa) pašvaldībām tā austrumos, Lielupes labajā krastā. Robežojās ar Jelgavas apriņķa Pēternieku, Ozolnieku, Teteles, Vecsvirlaukas un Salgales pagastiem, kā arī Bauskas apriņķa Iecavas un Zālītes pagastiem. Pagasta valde atradās Garozā.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 2. novembrī pagastā izveidoja Garozes un Līčulauku ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Jelgavas rajonā. Mūsdienās Garozes pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Jelgavas novada Salgales pagastā, kā arī nelielas teritorijas Cenu pagastā, Bauskas novada Iecavas pagastā un Olaines novada Olaines pagastā.
Lāčplēsis
Lāčplēsis ir simbolisks latviešu tēls, kas ir aprakstīts literatūrā un filmās. Lāčplēša vārds un tēla elementi ir sastopami arī plašākā latviešu kultūrā. Viens no pazīstamākajiem darbiem, kurā aprakstīts Lāčplēsis, ir Andreja Pumpura varoņeposs "Lāčplēsis". Lāčplēsis ir balstīts uz latviešu teikas tēla.
Ir sastopama varoņa vārda variācija — Lāčausis. Šis vārds radies no viņa cepures lāča ausīm, viņa pārspēka slepenais avots.
Filmas
Par Lāčplēsi ir uzņemta 1930. gada Aleksandra Rusteiķa mēmā filma "Lāčplēsis", kā arī 2010. gada Jāņa Vingra groteska filma "Pēdējais Lāčplēsis".
Tēla vārda citas nozīmes
11. novembris ir piemiņas diena — Lāčplēša diena — 1919. gadā Latvijas spēki uzvarēja cīņā pret Bermonta vadīto karaspēku.
Lāčplēša Kara ordenis bija Latvijas augstākais militārais apbalvojums laikā no 1920. līdz 1940. gadam.
Peldēšana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 4x100 metru stafete brīvajā stilā vīriešiem
Sacīkstes 4 x 100 metru stafetē brivajā stilā vīriešiem notika 10. un 11. augustā. Sacīkstēm kvalificējās 16 komandas. Zelta medaļu izcīnija ASV komanda.
Priekšsacīkstes
Priekšsacīkstes tika aizvadītas divās peldējumu grupās. Astoņu labāko peldējumu rezultāti izcīnija vietu finālā.
WR - Pasaules rekords
OR - Olimpiskais rekords
ER - Eiropas rekords
NR - Nacionālais rekords
.sk
.sk ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Slovākiju. Domēns izveidots 1993. gadā. Domēna sponsors ir SK-NIC, a.s., kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu. Zem šī domēna var reģistrēties tikai Slovākijas pilsoņi vai uzņēmumi, kas atrodas Slovākijā. Pirms 1993. gada tika izmantots Čehoslovākijas domēns .cs.
Ārējās saites
Toppdomän
Velcra
Velcra ir somu mūzikas grupa, izveidota 1999. gadā. Grupas mūzika satur sievietes vokālu (gan tīru, gan distorsētu) ar smagi distorsētām ģitārām, ritmiskiem bītiem un bagātīgi izmantotiem sempliem, ko var definēt kā industriālo metālu vai repmetālu.
No pirmā albuma Consequences of Disobedience izlaistie singli "Can't Stop Fighting" un "My Law" ieguva piekto vietu Somijas singlu topā, bet singls "Our Will Against Their Will" no nākamā albuma Between Force and Fate sasniedza šajā topā trešo vietu.
Ģirts Karlsons
Ģirts Karlsons (dzimis Liepājā) ir bijušais Latvijas futbolists, uzbrucējs.
Savu futbolista karjeru Karlsons sāka FHK Liepājas Metalurgs sastāvā 1998. gadā un spēlēja tajā līdz 2003. gadam. 2003. gada sezona bija viņa veiksmīgākā sezona, jo tajā viņš kļuva par Virslīgas otru rezultatīvāko spēlētāju ar 26 vārtiem. 2004. gadā Karlsons devās uz Jaroslavļas "Šiņņik", taču nospēlēja tajā tikai sezonu, jo nespēja nostiprināties sastāvā. 2005. gadu Ģirts Karlsons uzsāka FK Venta sastāvā, taču, tā kā klubs bankrotēja, sezonas vidū Karlsons atgriezās Metalurga sastāvā. 2008. gada februārī Karlsons pārgāja uz Nīderlandes augstākās līgas futbola klubu Dūtinhemas "De Graafschap" Pēc aizvadītās pussezonas Nīderlandē, jūlijā Karlsons atgriezās Liepājas komandā. 2017. gada 13. jūnijā Karlsons pameta FK Ventspils un parakstīja vienošanos ar FK Liepāja.
Latvijas izlasē Ģirts Karlsons debitēja 2003. gada beigās pārbaudes turnīrā Kiprā pret Kuveitas izlasi. 2006. gada beigās viņš nostiprinājās izlasē un 2008. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā jau kļuva par izlases pamatsastāva spēlētāju, 11 spēlēs gūstot divus vārtus.
Tuvcīņas nozīme (apbalvojums)
Tuvcīņas nozīme (de — 'tuvcīņas sprādze') bija Trešā reiha apbalvojums Vērmahta sauszemes spēkos Otrā pasaules kara laikā. Ar to apbalvoja gan karavīrus, gan virsniekus, kas bija piedalījušies tuvcīņā noteiktu laika posmu. Apbalvojums tika izveidots 1942. gada 25. novembrī pēc Ādolfs Hitlera rīkojuma. Apbalvojumu varēja pasniegt arī citu ieroču šķiru karavīriem, tomēr lielākoties tas bija kājnieku apbalvojums. Šis apbalvojums tika pasniegts arī Luftwaffe, bet pēc neilga laika, tika aizvietots ar savu analogu šim apbalvojumam. Tuvcīņas nozīmei pastāvēja vairāki veidi.
Ar vārdu "tuvcīņa" bija jāsaprot tas, ka abas puses cīņās izmantoja tuvcīņas ieročus, piemēram, nažus, durkļus, rokas granātas un citus. Par atskaites punktu cīņām Austrumu frontē bija 1941. gada 22. jūnijs, bet Āfrikas kontingentā 1943. gada 26. marts. Turklāt pastāvēja noteikta izdienas gradācija gadījumiem, ja potenciālais apbalvojamais nebija piedalījies visu noteiktu minimālo laiku tuvcīņās:
Šo apbalvojumu varēja piešķirt arī pēc karavīra nāves, tad tas tika atdots kritušā radiniekiem. Komandējošais sastāvs (divīzijas līmenī vai augstāk) varēja ieteikt apbalvot karavīrus, kuri ievainojumu dēļ nav varējuši piedalīties cīņās visu noteikto laika posmu. Tādos gadījumos:
Nozīmes vidū bija izvietota zīme, kura sastāvēja no četrstūra uz kura bija sakrustota granāta un durklis, bet virs tiem ērglis ar svastiku nagos. Nozīmes platums variēja no 90 līdz 97,5 milimetriem, bet augstums no 25 līdz 27 milimetriem. Šie izmēri bija atkarīgi no izgatavotājfirmas. Nozīme tika izgatavota no tombaka, bet vēlāk no cinka vai pat no alumīnija. Apbalvojums tika pasniegts kartona futlārī, uz kura gotiskā stila burtiem bija rakstīts šī apbalvojums nosaukums. Līdzi nāca dokuments, kurā bija rakstīts apbalvotā vārds, vienība, apbalvotāja paraksts un zīmogs. Reizē apbalvojuma piešķiršana tika ierakstīta arī karavīra apliecībā. Tuvcīņas nozīmes skices tika izstrādātas Vilhelma Pikhauza Berlīnes firmā. Šīs nozīmes zelta versija tika pasniegta apmēram 650 cilvēkiem.
Tuvcīņas nozīme bija jānēsā krūšu kreisajā pusē, virs formas tērpa jakas krūšu kabatas (apmēram 1 cm augstumā). Ja karavīrs tika apbalvots ar vairāku pakāpju nozīmēm, piemēram, bronzas un vēlāk sudraba, tad bija jānēsā tikai augstākās pakāpes nozīme.
Kārtslēkšana
Kārtslēkšana ir vieglatlētikas lēkšanas disciplīna, kurā dalībniekiem pēc iespējas augstāk jāpārlec pāri latiņai ar kārti, kas mūsdienās tiek izgatavota no oglekļa saturoša materiāla vai stikla šķiedras. Kārtslēkšana ir viena no vīriešu desmitcīņas disciplīnām.
Pirmie kārtslēkšanas sacensības rīkoja senie grieķi, kā arī krētieši un ķelti. Kārtslēkšana ir iekļauta olimpisko spēļu vieglatlētikas sacensību programmā. Vīrieši olimpiskajās spēlēs sacenšas kopš 1896. gada, sievietes — kopš 2000. gada.
Pasaules rekords kārtslēkšanā vīriešiem ir 6,22 m un pieder Armandam Duplantisam no Zviedrijas, uzstādīts Klermonferānā. Pasaules rekords kārtslēkšanā sievietēm ir 5,06 m un pieder Jeļenai Isinbajevai no Krievijas, uzstādīts.
Osmaņu impērijas izaugsme
Osmaņu impērijas izaugsme (saukta arī latīņu valodā par Pax Ottomana) ir Osmaņu impērijas pastāvēšanas laika posms, kurā tika paplašināta tās teritorija dienvidrietumos, pievienojot Ziemeļāfriku, un austrumos, karojot ar islāma šiītu Sefevīdu impēriju.
Kārtslēkšana
Latvijas rekords kārtslēkšanā vīriešiem ir 5,80 m un to Brjanskā uzstādīja Aleksandrs Obižajevs. Latvijas rekords kārtslēkšanā sievietēm ir 4,27 m un tas pieder Alisonai Diānai Neiderei, uzstādīts Jūdžīnā.
Osmaņu impērijas izaugsme
Bajezids II (1481—1512)
Sultānam Bajezidam II nokļūstot tronī pēc sava tēva nāves, bija jāsāk cīņa pret savu jaunāko brāli Džemu, kurš bija ieņēmis Bursu un Inegēlu (turku valodā: Inegöl) un pasludinājis sevi par Anatolijas sultānu. Pēc kaujas pie Jenišehiras Džems kā zaudētājs aizmuka uz Kairu. Pēc gada viņš atkal atgriezās, iekaroja Anatolijas austrumus, Ankaru un Konju. Tad viņu atkal sakāva un viņam nācās atkal bēgt un viņš devās uz Rodas salu.
1499. gadā padišahs Bajezids II uzbruka Vīnei un 1503. gadā panāca miera līgumā Vīnes cietokšņus visā Peloponēsā, kā arī atsevišķus ciemus Adrijas jūras piekrastē. 1500. gados memluki un persieši šaha Ismaila I vadībā apvienojās kopējai cīņai pret osmaņiem. 1511. gadā beidzās karš ar osmaņu uzvaru.
Pēc uzvaras pār memlukiem un persiešiem, Bajezida II dēls Ahmeds piespieda tēvu atzīt viņu par reģentu. Viņa brālim Selimam Ahmeds lika pārcelties uz Krimu, bet pirms Ahmeda kronēšanas, pasākumu gaitu izjauca jeničeri, kas Ahmedu nogalināja un lika Bajezidam II atsaukt atpakaļ Selimu, kuru vēlāk kronēja par jauno padišahu. Bajezids II atteicās no troņa un uzreiz pēc tam mira.
Selims I (1512—1520)
Selims I savā valdīšanas laikā (1512—1520) spēja ievērojami paplašināt impēriju uz austrumiem. Viņš sakāva memlukus un iekaroja lielāko mūsdienu Sīrijas daļu, Libānu, Palestīnu, Izraēlu un Ēģipti, tai skaitā arī svēto Jeruzalemes pilsētu un Kairu, kas bija Abasīdu kalifa krēsls. Līdz ar to Selims I varēja sevi saukt par visu ticīgo valdnieku, resp. islāma kalifu.
Selims I Safavīdu impēriju drīz atkal zaudēja, jo safavīdi atkaroja osmaņiem austrumus un ieņēma Bagdādi. 1514. gadā, Čaldiranas kaujā Anatolijas austrumos osmaņi sakāva safavīdu karaspēku, nodrošinot savu austrumu robežu uz ilgākiem laikiem.
Suleimans Lieliskais (1520—1566)
Suleimans Lieliskais apspieda Damaskas gubernatora organizēto sacelšanos, tad 1521. gadā ieņēma Belgradu. 1526. gada 29. augustā Mohāčas kaujā Suleimans I sakāva Ungārijas karali Lajošu II. 1541. gadā Suleimans I bija iekļāvis Osmaņu impērijā gandrīz visu no mūsdienu Ungārijas teritoriju un par pārvaldniekiem Transilvānijas vasaļvalstī iecēla Zapoljas ģimeni. Par impērijas vasaļvalstīm kļuva arī Valahija un Moldāvija. Svētās Romas impērijas ķeizars Ferdinands I pasludināja Ungārijas karalistes robežu par robežu starp Osmaņu impēriju un Hābsburgu impēriju.
1533. gadā notika vairākas jūras kaujas pret spāņu floti. 1535. gadā Svētās Romas impērijas ķeizaram Kārlim V izdevās izcīnīt uzvaru pret osmaņiem Tunisā, bet jau 1536. gadā pret spāņiem ar osmaņiem apvienojās Francijas karalis Fransuā I un 1538. gadā Prevezas kaujā viņi uzvarēja Kārli V, nodrošinot osmaņu kontroli Vidusjūrā uz 33 gadiem, 1554. gadam osmaņu floti sagrāva Portugāle.
Selims II (1566—1574)
Mehmeds Sokolovics pašā bija viens no padišaha Suleimana I lielvezīriem un pēc viņa nāves ieguva neierobežotu varu. Selima II laikā viņš bija faktiskais Osmaņu impērijas valdnieks līdz savai nāvei 1579. gadā.
Ahmeds I (1603—1617)
Ahmeda I valdīšanas sākumā likās, ka viņš var pieņemt labus lēmumus, bet vēlākie notikumi liecināja par citu. Kari, kuros viņš piedalījās Ungārijā un Persijā, bija impērijai neveiksmīgi un iedragāja tās prestižu ar 1606. gada Sitvatorokas līguma parakstīšanu. Impērijai bija jāatsakās no nodokļiem, kurus tai maksāja Austrija un Persijai nācās cedēt Gruziju un Azerbaidžānu.
Osmans II (1618—1622)
Pēc Osmaņu impērijas austrumu robežas nostiprināšanas līgumā ar safavīdu Irānu Osmans II pats devās karaspēka priekšgalā uz Poliju un pēc Čotinas kaujas (1621) viņu piespieda parakstīt miera līgumu, atgriezās Konstantinopolē, vainodams jeničerus un savus valstsvīrus par gļēvumu.
Murads IV (1623—1640)
Murads IV savā valdīšanas laikā izcēlās ar īpašu nežēlību, ieviešot stingru valsts pārvaldi. Murada IV laiku saista ar karu pret Persiju, kurā Osmaņu impērijai izdevās iekarot Azerbaidžānu, Tebrīzu, Hamadanu un Bagdādi (1638). Murads IV personīgi komandēja karagājienu uz Mezopotāmiju un pierādīja savas labās armijas vadoņa spējas.
Karbazols
Karbazols (dibenzpirols, difenilēnimīns, C12H9N) ir heterociklisks slāpekli saturošs organiskais savienojums, kura molekula sastāv no kondensētiem diviem benzola un viena pirola gredzena (karbazols pieder pie "aromātiskajiem" savienojumiem ar delokalizētu π elektronu sistēmu, tādēļ tā molekula ir visai stabila). Ūdenī praktiski nešķīst, labi šķīst hloroformā un citos organiskajos šķīdinātājos. Kristalizējas no ksilola bezkrāsainu plāksnīšu veidā.
Atrašanās dabā
Karbazolu lielos daudzumos satur akmeņogļu darva.
Iegūšana
Karbazolu rūpnieciski iegūst no akmeņogļu darvas (pievienojot tai kālija hidroksīdu, pārdestilējot paliek karbazola kālija sāls).
Ancīši
Ancīši (Agrimonia) ir rožu dzimtas daudzgadīgi lakstaugi. Lapas plūksnaini dalītas, ziedi dzelteni.
Karbazols
Iegūšana
Var iegūt, karsējot difenilamīnu vai (kopā ar skābēm) o-o'-diaminodifenilu.
Īpašības
Piemīt vājas bāziskas īpašības, ar skābēm veido sāļus (grūti šķīstošu pikrātu un perhlorātu). Tāpat kā visi otrējie amīni, veido N-nitrozoatvasinājumu.
Izmantošana
Karbazolu lieto dažādu krāsvielu sintēzei.
Andromeda
Andromeda var būt:
Kuģubūve
Kuģubūve ir smagās rūpniecības nozare, kas veic kuģu būvēšanu un remontu. Kuģus parasti izgatavo speciālos uzņēmumos - kuģu būvētavās.
Vēsture
Kuģubūves kā cilvēku kolektīvas darbības pirmsākumi meklējami jau senatnē, kad cilvēki sāka kuģot pa ūdeņiem ar liela izmēra plostiem, laivām un kuģiem. Kuģubūve bija attīstīta Senajā Ēģiptē, Feniķijā, Ķīnā. Viduslaikos kuģus lielos daudzumos būvēja Bizantijā, Vidusjūras un Ziemeļeiropas zemēs, senajā Krievijā. 15. - 16. gadsimtā kuģubūve intensīvi sāka attīstīties Portugālē un Spānijā, vēlāk arī Anglijā, Nīderlandē, Francijā un citās valstīs.
Latvijā lielākas kuģu būvētavas sāka veidoties 17. gadsimtā Kurzemes hercogistes laikā. Pirmā lielo kuģu būvētava bijusi Kuldīgā, vēlāk pārcelta uz Ventspili, kur hercoga Jēkaba valdīšanas laikā uzbūvēti vairāk nekā 40 kara kuģi un ap 80 tirdzniecības kuģi. Pavisam Kurzemē bijušas 6 kuģu būvētavas.
Kuģubūve Latvijā
Latvijā mazo kuģu būvi veic arī vairāki mazie un vidējie uzņēmumi. 2003 gadā SIA "MARINAR" uzbūvēja zvejas kuģi "RONDO", no projekta līdz atslēgai, tajā pat gadā tika uzbūvēts zvejas kuģa "ARTURS" korpus. Abi minētie kuģi veiksmīgi zvejo Baltijas jūrā.
Hermanis Asars
Hermanis Asars (1882—1942) bija latviešu žurnālists un revolucionārs. Alkoholisma apkarošanas kustības aktīvists.
Dzīves gājums
Dzimis 1882. gada 7. martā Kauguru pagastā rentnieka ģimenē. Jāņa Asara brālis. Mācījās Kauguru pagastskolā, E. Heines privātskolā Valmierā. Studēja Tērbatas Universitātē farmāciju, bija aptiekāra māceklis Valmierā (1897-1900), aptiekāra palīgs Rīgā (1900-1905). Līdztekus darbojās atturības biedrībā "Auseklis", strādāja laikrakstos "Dienas Lapa" (1902-1903) un "Pēterburgas Avīzes" (1905).Publicēja demokrātiskas ievirzes rakstus par izglītības, literatūras u. c. jautājumiem, teātra recenzijas. 1905. gada revolūcijas laikā aktīvi piedalījās sabiedriski politiskajos notikumos, par piedalīšanos revolucionārajā kustībā arestēts. Pēc atbrīvošanas vadīja žurnālu "Stari" (1908) un piedalījās Latviešu skatuves biedrības un Jaunā Rīgas teātra dibināšanā, bija laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" redakcijas loceklis (1909-1914).
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma strādāja laikrakstā "Jaunais Vārds" un žurnālā "Domas" (1914-1915). Par Krievijas armijas un valdības kritiku Petrogradas Latviešu bēgļu kongresā 1915. gada oktobrī viņu apcietināja un izsūtīja uz Irkutskas guberņas Ņižņeudinskas pilsētu. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas H. Asaru ievēlēja par Irkutskas guberņas zemstes valdes priekšsēdētāja vietnieku. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā viņu kā Irkutskas latviešu pārstāvi ievēlēja Sibīrijas valsts domē. 1919. gadā viņš Irkutskā organizēja Sibīrijas, Urālu un Tālo Austrumu latviešu nacionālo centru un Vidussibīrijas latviešu koloniju pārstāvju kongresu, kas ievēlēja Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālo padomi. Bija biļetena "Brīvā Latvija" redaktors. 1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezies Rīgā, strādāja laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920-1922), bija laikraksta "Latvis" galvenā redaktora palīgs (1921-1928), Rīgas pilsētas domnieks (1923).
Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 31. martā viņu apcietināja un deportēja uz PSRS. Miris 1942. gadā Gulaga nometnē.
Super Aguri F1
Vēsture
Par komandas piedalīšanos tika paziņots 2005. gada nogalē.
Paziņojums no Honda F1 komandas
2005. gada sezonas beigās BAR vadība paziņoja par to, ka Honda koncerns, kurš iepriekš viņiem piegādāja dzinējus, nopērk pārējās komandas kontrolpaketes daļas un pārņem vadību pār šo komandu. Kopš tā laika BAR sauc par Honda F1. Neilgi pēc sezonas beigām Honda arī paziņoja, ka F1 pirmo reizi kopš 2002. gada vidus piedalīsies 11 komandas. Viņi nepateica neko vairāk par to, ka šī komanda šobrīd piedalās citā sacīkšu sērijā un, ka Honda būs komandas dzinēju piegādātājs.
Nedaudz vēlāk izrādījās, ka tā ir IRL komanda Super Aguri Hernandez. Tā kā tās līdzīpašnieks nevēlējās mainīt sacīkšu sēriju, jaunās komandas nosaukums bija Super Aguri F1. Drīz arī tika noskaidrots komandas pirmais pilots - tas bija Takuma Sato, kurš pēc neveiksmīgas sezonas BAR tika aizvietots ar Rubenšu Barikello. Tika baumots, ka otrais pilots būs Kosuke Matsura, bet tenkas izrādījās nepatiesas. Vēlāk tika paziņots, ka Judži Ide, kurš vēl nesen brauca Formula Nippon, piebiedrosies Sato. Tā kā iesniegums tika iedots FIA par vēlu, sākotnēji tas tika noraidīts, taču pēc tam, kad visas pārējās komandas atļāva Aguri startēt, komanda tomēr varēja sākt gatavoties sezonai.
Sacīkšu vēsture
2006. gada Bahreinas GP bija debijas sacīkste ne tikai Aguri komandai, taču tā bija vienīgā, kura tika izveidota no nulles. Pirmajā sacīkstē pilotu atpalīcība no pārējiem bija ievērojama - no 19. vietas īpašnieka Tiagu Monteiru kvalifikācijā Sato atpalika 2 sekundes, bet Ide - piecas. Ja nebūtu Raikonena formulas balstiekārtas bojājuma, tad pēdējā starta rindā būtu tikai japāņu komandas piloti. Sacīkstē Ide izstājās, bet Sato atpalika četrus apļus no līdera. Komanda autosporta fanu aprindās jau bija ieguvusi "mūžīgi pēdējo" statusu, kuru līdz 2005. gada beigām ieņēma Minardi.
Pirmā reize, kad finišēja abi piloti, bija sezonas trešajā sacīkstē, Austrālijā. Pēc Sanmarīno GP Ide tika kritizēts par avāriju ar Albērsu. FIA viņam pat atņēma superlicenci, kas nozīmēja, ka komandai nācās meklēt jaunu pilotu. Par tādu kļuva bijušais Renault testpilots Franks Montaņī, kurš iztika ar mazāk incidentiem, tomēr īpaši neuzlaboja komandas rezultātus. Pēc Francijas GP komandā atkal brauca divi japāņi, jo Takumas Sato komandas biedra vietu ieguva Sakons Jamamoto. Pirmajās četrās sacīkstēs viņš izstājās, bet pārējās trīs viņš finišēja attiecīgi 16., 17. un 16. vietā. 2007. gada sezonas sākumā komandas piloti (Takuma Sato un Entonijs Deividsons) visus pārsteidza - kādreiz tik vājie Super Aguri kvalificējas 10. un 11. vietā. Pirmie punkti tika iegūti Spānijas GP, kad Sato finišēja astotais, bet Kanādas GP viņš finišēja sestais un izcīnīja trīs punktus. Lielu daļu skatītāju visvairāk pārsteidza fakts, ka komanda lielāko daļu sezonas pārspēja pat savu māteskomandu Honda F1.
2008. gadā komandā palika gan Deividsons, gan Sato. Komanda lietoja tādu pašu formulu kā Honda, tomēr sezonas gaitā abas komandas savus spēkratus attīstīs dažādi. Aguri Sudzuki pārdeva pusi komandas Alehandro Agagam, bet tā paša gada martā tika ziņots, ka komandu iegādājās Magma Group kompānija no Dubaijas. Par spīti tam, tika strauji samazināts finansējums un tika ziņots, ka Super Aguri ir jāatrod alternatīvs risinājums līdz, vai arī tā nevarēs sacensties.
Bankrots
Komandas personālam bija liegta ierašanās Turcijas GP, jo Honda pārstāvis Niks Frajs organizētājiem bija pavēstījis, ka Aguri nepiedalīsies sacīkstē. Komandas piloti un vadītājs bija pārsteigti par šo lēmumu.
komanda oficiāli atsauca dalību no 2008. gada F1 sezonas sakarā ar finansiālām problēmām un beidza pastāvēšanu. Paziņojumā presei komandas dibinātājs Aguri Sudzuki pateicās atbalstītājiem, pilotiem, personālam, Honda un Bridgestone par ieguldījumu projektā. 2008. gada bija pirmā sacīkste kopš 2005. gada nogales, kad piedalījās tikai 10 komandas.
Anatomija
Anatomija (grc, ánatomé — ‘uzšķēršana’) ir bioloģijas nozare par dažādu dzīvo organismu formu un uzbūvi. Anatomijā pēta visa organisma vai tā daļu uzbūves likumsakarības, kā arī izmaiņas dzīves laikā (vecuma posmu anatomija).
Apakšnozares
Vispārīgi anatomiju iedala makroskopiskajā anatomijā (ķermeņa un to daļu pētīšana ar neapbruņotu aci) un mikroskopiskajā anatomijā (izmanto mikroskopu un citus optiskus instrumentus). Makroskopiskajā anatomijā pēta ķermeņus no ārpuses, pēta atsevišķas orgānu sistēmas vai ķermeņu daļas, piemēram, galvu vai krūškurvi. Pie mikroskopiskās anatomijas pieder citoloģija, kur pēta šūnu iekšējo anatomiju, un histoloģija — pēta audu un orgānu uzbūvi.
Salīdzinošajā anatomijā uzmanība vērsta uz dažādu organismu formu un uzbūves atšķirībām. Balstoties uz šīm atšķirībām, veido organismu klasifikāciju.
Pēc vecuma posmiem izdala embrioloģiju, kur pēta embriju anatomiju.