cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venera-1
Lidojuma gaita
Sakaru seansā tika konstatēta saules orientācijas sistēmas nestabila darbība. Pēc kosmiskā aparāta programmas šādā gadījumā tas tika iegriezts ap asi, kas orientēta uz Sauli un izslēgts vairums ierīču, lai taupītu elektroenerģiju. Starp izslēgtajām ierīcēm bija arī uztvērējs, tā ka zuda iespējas no Zemes uzsākt sakaru seansu. Pēc programmas nākamais sakaru seanss bija paredzēts pēc piecām dienām. 17. februārī, kā paredzēts, zonde veica sakaru seansu. Arī šoreiz izrādījās, ka traucēta orientācijas sistēma. Nākamajā reizē 22. februārī un vēlāk vairs neizdevās nodibināt sakarus.
Kusas pamatskola
Skolas nosaukumu maiņas
7. Kusas pamatskola (no 1992)
Venera-1
Lidojuma gaita
Pēc ballistiskiem aprēķiniem 19.—20. maijā Venera-1 palidoja aptuveni 100 000 km attālumā no Veneras. Ar britu Džodrela Benka radioteleskopu daži vāji signāli no zondes tika uztverti jūnijā. Pašlaik Venera-1 atrodas heliocentriskā orbītā.
Kusas pamatskola
Skolas direktori
1. Jānis Putniņš (1923-1928)
Venera-1
Rezultāti
Saules orientācijas sistēmas kļūmes iemesls bija optiskā sensora nehermētiskums, kā rezultātā tas pārkarsa. Tika nolemts turpmāk kosmisko aparātu radiouztvērējus nekad neizslēgt, lai būtu iespējams jebkurā brīdī ar tiem sazināties.
Kusas pamatskola
Skolas direktori
3. Pēteris Dreimanis (1942-1944)
4. J. A. Putniņš (1945-1946)
5. A. Ozoliņa (1947-1948)
6. U. Jātniece (Ilze Indrāne, 1949-1956)
7. V. Malnača (1956-1962)
8. B. Runce (1963-1967)
9. A. Olte (1968-1973)
10. J. Kuciņš (1974)
11. R. Sāre (1975-1986)
12. Z. Gusļista (1987-1990)
13. A. Sārs (no 1990)
Ktenofori
Ktenofori jeb ktenoporas (Ctenophora) ir jūras, galvenokārt planktona, dzīvnieki. To izmēri ir no 2-3 mm līdz 3 metriem. Zināmas 100 — 150 sugas (precīzu skaitu grūti pateikt sakarā ar to, ka ktenoforu sistemātika vēl pilnībā nav izstrādāta). Agrāk ktenoforus kopā ar dzēlējzarndobumaiņiem uzskatīja par vienu (zarndobumaiņu) tipu. Savukārt, tagad tie ir iedalīti atsevišķos tipos, kuru savstarpejā radniecības pakāpe pagaidām vēl nav skaidra.
Morfoloģija
Ktenoforiem ir divstaraini radiāla simetrija, kas pēc būtības tuvojas bilaterālai. Simetrijas pamatelementi ir saplacināta rīkle; gastrālās sistēmas kanāli (taustekļktenoforiem arī taustekļi), kas izvietoti plaknē, kura perpendikulāra rīkles plaknei; četras skropstainas vadziņas, kas starveidīgi atiet no aborālā (mutes atverei pretējā) pola un dihotomatiski zarojoties, pāriet astoņās meridianālās airplātnīšu rindās. Atšķirību trūkums starp antimeriem nedod iespēju izšķirt muguras un vēdera puses. Tāpēc simetrija paliek radiāla, nevis bilaterāla, neatkarīgi no tā, ka simetrijas stari ir tikai divi.
Ārējā uzbūve
Pēc dzīves veida un ārējā izskata ktenoforas nedaudz atgādina medūzas; tās tāpat brīvi peld ūdenī, un sakarā ar to tām ir maigs, pusdzidrs, recekļains ķermenis. Šī līdzība tomēr ir tikai šķietama, jo ktenoforu ķermeņa uzbūve stipri atšķiras no medūzu ķermeņa uzbūves. To vairākumam ir ovāls vai bumbierveida ķermenis, bet ktenoforai Veneras josta - Cestus veneris, ķermenis lentveida, vairāk nekā l m garš. Ķermeņa vienā galā atrodas mute, bet otrā — īpatnējs maņu orgāns - aborālais orgāns jeb statocista. Dažām ktenoforām (beztaustekļktenoforām) ķermenis bez piedēkļiem, citām (taustekļktenoforu klasē) ir pāris taustekļu, kas parasti atrodas stingri simetriski abās ķermeņa pusēs. Gareniski ķermenim meridionālā virzienā 8 rindās stiepjas t.s. airplātnītes, kas ir kopā saaugušas ādas šūnu lielās skropstiņas. Zem airplātnīšu rindām atrodas zemādas muskulatūras kūlīši; tie kustina airplātnītes, un līdz ar to pārvietojas pati ktenofora, kas peld ar mutes galu pa priekšu.
Iekšējā uzbūve
Mutes atvere pāriet plakanā ektodermālajā rīklē. Rīkli īss barības vads savieno ar plašu kuņģi. Kuņģis saplacināts perpendikulāri rīkles saplacinājumam un gandrīz sasniedz aborālo galu, līdz kuram sniedzas divu izaugumu veidā. No kuņģa pamatnes atiet kanāli, kas analogi medūzu radiālajiem kanāliem, taču nav sakārtoti radiāli, bet divpusīgi simetriski. Horizontālā virzienā no kuņģa atiet divi kanāli, kas pēc tam divreiz dihotomiski sazarojas. Tādējādi ķermeņa virsmai tajās vietās, kur atrodas airplātnīšu rindas, pienāk astoņi kanāli. Šeit no kanāliem meridiāna virzienā atiet divi kanāli: viens — lejup uz mutes (orālo) galu, otrs — augšup uz aborālo galu. Tādā veidā viss ktenoforas ķermenis caurausts ar kanālu sistēmu, kas līdzīga medūzas gastrovaskulārajai sistēmai. Starp kanāliem un ķermeņa virsmu atrodas mezogleja, ko pēc izcelšanās, kā arī pēc daudziem tajā esošajiem muskuļu elementiem var uzskatīt kā primitīvu mezodermu jeb vidējo dīgļlapu.
Nervu sistēma ktenoforām parasti sastāv no subepiteliālām nervu šūnām; ap muti un zem airu plātnītēm nervu šūnas izvietotas blīvāk un izveido mutes gredzenu un astoņas gareniskas stiegras, kas saistītas ar aborālo orgānu. Aborālais orgāns jeb statocista ir līdzsvara orgāns. Tā pamatā ir statolīts (kalcija fosfāta graudiņš), kuru atbalsta četri S-veida skropstiņu kūlīši. No virspuses šo veidojumu pārsedz kapuces veidā saauguši skropstiņu kūlīši. Statolīts visu laiku svārstās, jo skropstiņu kūlīši, kas tos atbalsta, saliecas un atliecas. Šīs svārstības pārraida uz airu plātnītēm un koordinē to kustības. Ja aborālo orgānu izgriež, airu plātnīšu saskaņotajā darbībā rodas traucējumi.
Vairošanās un attīstība
Ktenoforas vairojas bez izņēmuma dzimumceļā, turklāt visas tās ir hermafrodīti. Gonādas attīstās no entodermas kanālos, kas atrodas zem airu plātnītēm. Dzimumproduktus izdala caur mutes atveri. Apaugļošanās notiek ūdenī. Attīstība vienkārša, bez paaudžu maiņas. Ola drostalojas nevienmērīgi; dīgļa vienā polā izveidojas sīki biastomēri - mikromēri, otrajā lieli - makromēri. Mikromēri apaug makromērus un izveido ektodermu. No makromēriem veidojas entoderma. Daļa entodermas šūnu ieiet starp ektodermu un entodermu, izveidojot īpašu šūnu grupu, no kuras vēlāk attīstās mezoglejas šūnu elementi un muskuļu veidojumi. Šo šūnu grupu var uzskatīt par vidējās dīgļlapas jeb mezodermas aizmetni.
No olas izšķiļas planktona cidippoīdais kāpurs, kas nosaukts pēc līdzības ar pieaugušiem ktenoforiem no Cydippe ģints.
Lašu pagasts (Ilūkstes apriņķis)
Lašu pagasts bija viena no Ilūkstes apriņķa pašvaldībām tā vidienē, Lietuvas pierobežā. Robežojās ar Prodes, Bebrenes, Pilskalnes, Sventes un Raudas pagastiem. Pagasta valde atradās Šēderē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Eglaine (ciems), Šēdere, Laši, Akmeņpils.
Ktenofori
Ekoloģija
Ktenoforas sastopamas visās jūrās, kaut gan vairākums piemērojies dzīvei mērenajās un siltajās jūrās. Visvairāk tās izplatītas augšējā horizontā. Rožainā pleirobrahija Pleurobrachia rhodopis panes sāļu koncentrācijas samazināšanos ūdenī līdz 7 promillēm, tādēļ sastopama arī Baltijas jūrā līdz Somu jūras līcim. Tā ir aukstūdens forma, tāpēc uzturas ūdens slāņos, kur temperatūra svārstās ap 8—10 °C. Tā kā ktenoforu ķermenis ļoti maigs, tās nepanes stipras ūdens kustības un, iestājoties vētrainam laikam, nolaižas lielākā dziļumā. Daudzas ktenoforas spīd, izstarojot diezgan spilgtu zilganu gaismu. Ktenoforas peld, pārvietojoties ar airplātnītēm.
Lašu pagasts (Ilūkstes apriņķis)
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu, apvienojot Annmuižas (Annenhof), Baltmuižas (Weißensee), Hogenbergas (Hohenberg), Lustbergas (Lustberg), Šēderes (Schödern) un Vecgrīnvaldes (Alt-Grünwald) muižu pagastus. Pēc 1920. gada zemes reformas Lašu muižu (Lassen) ar Jaunlašu pusmuižu (1366 ha) sadalīja 100 vienībās, Šēderes muižu (893 ha) 55 vienībās, Klopmaņa muižu (387 ha) 23 vienībās, Vecgrīnvaldes muižu (387 ha) 19 vienībās, Lustkalnes (Lustbergas) muižu (304 ha) 20 vienībās, Jaungrīnvaldes muižu (222 ha) 19 vienībās, Akmeņu (Šteinburgas) muižu (209 ha) 7 vienībās. Jelgaviņu (162 ha) sadalīja 4 vienībās, bet Jelovkas (Eglaines) ciemu (68 ha) 126 apbūves gabalos.
1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Eglaines, Lašu un Zaļmežnieku ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Ilūkstes rajonā. Mūsdienās Lašu pagasta teritorija iekļauta Augšdaugavas novada Eglaines, Šēderes un Pilskalnes pagastos.
Ktenofori
Ekoloģija
Īpaša ir tā sauktā rāpotāju jeb plakano ktenoforu kārta; pie tās pieder nedaudz formu, galvenokārt no divām ģintīm — Coeloplana un Ctenoplana. Šie organismi ir ļoti interesanti, jo tiem ir gan ktenoforu, gan skropstiņtārpu pazīmes. Plakanās ktenoforas ir ovālas, stipri saplacinātas galvenās ķermeņa ass virzienā, t.i., no augšas uz apakšu. Ķermeņa apakšpusē atrodas rāpošanai noderīga pēda, augšpusē aborālais orgāns, taustekļu pāri un ktenoplanai vēl arī astoņas rindas airplātnīšu, ar kurām Ctenoplana var rāpot un peldēt. Coeloplana, kurai nav šādu airplātnīšu, spēj tikai rāpot pa substrātu vai piekārties pie ūdens virsmas plēvītes. Coeloplana kāpuriem ir airplātnītes, kas attīstības procesā reducējušās. Tādējādi šo formu var uzskatīt kā vairāk pārveidojušos, nekā Ctenoptana, un tālāk novirzījušos no sākotnējām formām.
OPEC
Naftas eksportētājvalstu organizācijas (OPEC) sastāvā ietilpst Alžīrija, Angola, Indonēzija, Irāna, Irāka, Kuveita, Lībija, Nigērija, Katara, Saūda Arābija, Apvienotie Arābu Emirāti un Venecuēla. Kopš 1965. gada OPEC galvenā mītne atrodas Vīnē, Austrijā.
Galvenie organizācijas mērķi, ir tās dalībvalstu naftas politiku koordinācija, kopīgu mērķu izvirzīšana, lai vislabāk varētu pasargāt savas intereses gan individuāli, gan kolektīvi. OPEC arī cenšas izstrādāt labākās metodes un pieņemt lēmumus, lai valdītu stabila situācija pasaules naftas tirgū un nerastos nevajadzīgas naftas cenas izmaiņas un naftas piegāde nepārtrūktu gan attīstītajām, gan attīstības valstīm.
Tomēr OPEC ietekme uz naftas tirgu ne vienmēr ir bijusi stabilizējoša. Tā satrauca pasauli, kad 1973. gadā tā sāka naftu izmantot kā ieroci, lai atbalstītu kādu karojošo pusi, tika pārtraukta naftas piegāde tās pretiniekiem. Tas izraisīja ļoti strauju naftas cenu kāpumu un krīzi visā pasaulē. OPEC spēja kontrolēt naftas cenu strauji samazinājās, taču vēl joprojām saglabājās ievērojamā līmenī.
Dalībvalstis
Pašlaik organizācijā ietilpst 13 dalībvalstis.
Vairumā OPEC dalībvalstu oficiālā valoda ir arābu, septiņas dalībvalstis ir arābu valstis. Tikai vienā valstī (Nigērijā) oficiālā valoda ir angļu, tomēr OPEC oficiālā valoda ir angļu valoda.
Vēsture
1949. gadā Venecuēla bija pirmā valsts, kura centās nodibināt ciešākas attiecības ar tādām naftas eksportētājvalstīm kā Irāna, Irāka, Kuveita un Saūda Arābija. 1960. gada septembrī Irākas valdība ielūdza uz tikšanos Bagdādē Irānas, Kuveitas, Saūda Arābijas un Venecuēlas pārstāvjus, lai diskutētu par naftas ieguves izmaksu samazināšanu šajās valstīs. Tikšanās rezultāts bija OPEC nodibināšana. OPEC pirmās dalībvalstis bija Irāna, Irāka, Kuveita, Saūda Arābija un Venecuēla. Laikā no 1960. līdz 1975. gadam organizācija paplašinājās un tai pievienojās jaunas dalībvalstis: Katara (1961), Indonēzija (1962), Lībija (1962), Apvienotie Arābu Emirāti (1967), Alžīrija (1969) un Nigērija. Četras valstis ir izstājušās no OPEC: Ekvadora, Indonēzija, Gabona un Katara, taču Ekvadora tajā atgriezās 2007. gadā, bet Gabona 2016. gadā. Vēl joprojām OPEC sastāvā ietilpst Irāka, neskatoties uz to, ka jau kopš 1998. gada marta Irākas saražotā nafta neatbilst OPEC naftas kvotām. 2010. gada novembrī 12 OPEC dalībvalstis saražoja aptuveni 40% no visas naftas un šajās valstīs atradās 79% no visas pasaules naftas rezervēm.
Alus pučs
Priekšvēsture
Gadu pirms Alus puča Itālijā fašistiem bija izdevies sagrābt varu pēc Marša uz Romu. Turklāt Veimāras republika tobrīd piedzīvoja spēcīgu inflāciju un citas ekonomiskās problēmas. 1923. gada septembrī pēc nemieriem un politiskās nestabilitātes Bavārijā tās premjerministrs Eigēns fon Knilings iecēla Gustavu fon Kāru par valsts komisāru (de), piešķirot diktatora pilnvaras. Fon Kārs kopā ar ģenerāli, Bavārijas Reihsvēra komandieri Oto fon Losovu un pulkvedi, Bavārijas valsts policijas priekšnieku Hansu fon Zeiseru veidoja triumvirātu.
Konservatīvo un labējo spēku pārstāvji cerēja izmantot iepriekšminētos apstākļus, lai sagrābtu varu, pirmkārt, Bavārijas lielākajā galvaspilsētā Minhenē, otrkārt, pēc tam doties uz Berlīni, lai sagrābtu varu visā valstī. Pučistu pusē bija vairāki tūkstoši bruņotu vīru no viņiem lojālajām kara veterānu un paramilitārajām organizācijām.
Norise
1923. gadā 8. novembra (jo 1918. gada 9. novembrī pēdējais Vācijas Impērijas imperators nolika savas pilnvaras, kas iezīmēja Novembra revolūcijas uzvaru) vakarā Hitlers kopā ar saviem atbalstītājiem ieņēma alus pagrabu Bürgerbräukeller, kurā tobrīd atradās triumvirāts — fon Kārs, fon Losovs un fon Zeisars. Alus pagrabā vēlāk ieradās Lūdendorfs, kurš kopā ar Hitleru pierunāja triumvirātu uz jaunas valdības sastādīšanu, kurā ienāktu arī pārstāvji no labējo organizāciju aprindām. Tikmēr pučistiem lojālie spēki pilsētā ieņēma kazarmas un citas svarīgas ēkas.
Vēlāk vakarā, kad Hitlers izgāja uz ielas, lai atrisinātu konfliktu, kas izcēlās starp triecienniekiem un citām pučistu grupām, Lūdendorfs atlaida brīvībā triumvirāta pārstāvjus. Virsnieki bija devuši viņam goda vārdu, ka viņiem nav padomā vērsties pret pučistiem, tomēr notika pretējais. Tikuši brīvībā viņi atteicās no vienošanās par jaunas Bavārijas valdības izveidi un veica pasākumus, lai novērstu puču.
9. novembra rītā ap 3000 pučistu nolēma maršēt uz Minhenes centrālo daļu, lai atsvabinātu ielenkto Ernstu Rēmu un mēģinātu panākt Reihsvēra un policijas pāriešanu pučistu pusē. Lai arī pilsētā jau bija ieņēmusi pozīcijas policija, tomēr vairāki posteņi viņus palaida garām. Odeonsplatz laukumā, kur atradās ap 100 policistu, pret pučistiem tika atklāta uguns. Izcēlās savstarpēja apšaude, kas radīja sajukumu pučistu rindās. Nemiernieki atkāpās, bet sīkākas sadursmes pilsētā turpinājās līdz pat 9. novembra pēcpusdienai. Kopumā sadursmēs gāja bojā 4 policisti un 16 puča dalībnieki, arī viens no tā galvenajiem organizētājiem, Makss fon Šeibners-Rihters.
Sekas
Pēc puča izgāšanās Hitlers, kurš krītot izmežģīja plecu, bija pametis Minheni, tomēr drīz viņu apcietināja. 1924. gadā tika tiesāti puča dalībnieki. Lūdendorfs tika attaisnots, bet Hitlers un vēl daži nacisti tika notiesāti. Spriedums, kurā Hitleram piesprieda 5 gadus cietumsoda, tika nolasīts 1924. gada 1. aprīlī, bet jau 20. decembrī puča dalībnieki saņēma amnestiju, kas ļāva no cietuma iznākt arī Hitleram. Cietumā viņš sarakstīja savu autobiogrāfiju "Mana cīņa", kas iznāca 1925. gadā.
Grēta Garbo
Grēta Garbo (sv, dzimusi Stokholmā, mirusi  Ņujorkā) bija zviedru kinoaktrise, pamatā pazīstama ar galvenajām lomām Holivudā 30. gadu lielbudžeta vēsturiskajās filmās un drāmās. Trīs reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomām filmās Romance (1930) / Anna Christie (1930), Camille (1936) un Ninotchka (1939). Saņēmusi Kinoakadēmijas goda balvu (1954).
Kinokarjera
Pirmās kino lomas Zviedrijā un Vācijā vēl 20. gadu pirmajā pusē, tomēr veiksmīgu starptautisko kinokarjeru uzsāk 1925. gadā, pārceļoties uz Holivudu, kur kļūst par kinostudijas MGM lielāko zvaigzni. Starp pazīstamākajiem aktierdarbiem ir lomas filmās "Karaliene Kristīne", "Anna Kareņina", "Mata Hari", Grand Hotel, "Ņinočka". Pēdējā loma 1941. gadā režisora Džordža Kjūkora komēdijā "Sieviete ar divām sejām".
20. gadu beigās un 30. gados bijusi viena no populārākajām kinoaktrisēm neatkarīgajā Latvijā.
Karagājieni uz Hariju
Karagājieni uz Hariju var būt:
Normānisma teorija
Normānisma teorija ir uz senkrievu hroniku tekstiem balstīta teorija par Senās Krievzemes rašanos 9. gadsimtā.
Teorijas rašanās
Pirmais to noformulēja Pēterburgas Zinātņu un mākslu akadēmijas loceklis G. F. Millers (Gerhardt Friedrich Müller) 1749. gada runā "Rusu vārda un tautas izcelšanās", kurā viņš aizstāvēja viedokli, ka par rosiem kaimiņu ciltis dēvēja vikingus, kas 862. gadā ieceļoja Novgorodas zemē. Viņam iebilda akadēmiķis Mihails Lomonosovs, pēc kura domām varjagi ieradušies nevis no Skandināvijas, bet gan no Nemunas upes grīvas un slāvu cilmes prūši bijusi viņu kaimiņu tauta (поруссы - "pieprūši"). Vēl tagad kurzemnieki runājot slāvu cilmes valodā un līdz ar to pierāda, ka viņi ir varjagu-rusu paliekas.
Hroniku ziņas
Saskaņā ar ap 1113. gadu sarakstīto hroniku "Pagājušo laiku stāsts" (Повесть временных лет, ), ko sarakstīja kāds mūks vārdā Nestors, rūsi bija varjagu (vikingu, jeb normaņu) grupa, kas dzīvoja Baltijas jūras pretējā krastā, Skandināvijā. Varjagi vispirms tika padzīti, bet tad ielūgti atpakaļ valdīt pār karojošajām slāvu un somugru Novgorodas ciltīm: ''"Četras ciltis, kuras bija spiestas maksāt nodevas varjagiem — čudi, slāvi, vepsi un kriviči izdzina skandināvus atpakaļ pāri jūrai, atsakoties maksāt turpmāk tiem meslus un sāka valdīt paši. Bet viņiem nebija likuma. Tāda veidā radās nesaskaņas to vidū un tie sāka karot viens ar otru. Tad viņi teica sev — ‘Meklēsim valdnieku, kas varētu valdīt pār mums un tiesnesi saskaņā ar paradumiem.’ Tā viņi nokļuva pāri jūrai pie vikingiem, pie rūsiem. Šie varjagi bija pazīstami kā rūsi, citi tos sauca par svēdiem, citi par normaņiem vai angļiem, bet vēl citi par gotiem. Tad čudi, slāvi, kriviči un vepsi teica rūsiem: "Mūsu zeme ir liela un bagāta, bet tanī nav kārtības. Nāciet un valdiet, kļūstiet par ķēniņiem pār mums." Tika izvēlēti trīs brāļi un tie paņēma sev līdzi visus rūsus un pārcēlās."''(Nestors)
Turpmāk hronika vēsta, ka viņi iekaroja Kijevu un izveidoja Kijevas Krievzemi. Teritorija, kuru tie pakļāva, tika nosaukta to vārdā, tāpat kā šīs zemes vietējie iedzīvotāji.
Musulmaņu ceļotāju ziņas
Normānisma teorija balstās arī uz 10. gadsimta musulmaņu ceļotāju Ibn Fadlanu, kurš lieto vārdu rusiyyah kā apzīmējumu cilvēkiem, kuri parasti tiek interpretēti kā Astrahaņas tuvumā esošie vikingi, un persiešu ceļotāju Ibn Rustahu, kurš bija apmeklējis Novgorodu un aprakstījis, kā rūsi ekspluatē slāvus: "Ja runā par rūsiem, tad tie dzīvo uz salas.... lai to apietu apkārt vajag trīs dienas, to klāj biezs pamežs un mežs, tā ir gandrīz neapdzīvota.... Viņi laupa slāvus lietojot kuģus lai tos sasniegtu, viņi tos izmanto kā vergus un pārdod. Viņiem nav apstrādājamu lauku, tie iztiek tikai no tā ko salaupa slāvu zemēs.... Kad dzimst dēls, tēvs pieceļas pār jaunpiedzimušo ar zobenu rokās, nomet to zemē un saka: ‘Es tev neatstāšu nekādu īpašumu, visu kas tev būs tu iegūsi ar šo ieroci.’" (Ibn Rustahs)
Bizantijas avoti
Kad varjagi ieradās Konstantinopolē (sensk. Miklagard, sensl. Czargrad), bizantieši uztvēra un aprakstīja rūsus kā no slāviem atšķirīgus cilvēkus. Bizantijas imperatora Konstantīna VII, 950. gadā sarakstītajā zinātniskā darbā, kas ar vienkāršoto nosaukumu pazīstams kā "Impērijas pārvaldīšana"(oriģinālā Προς τον ίδιον υιόν Ρωμανόν,, latīņu transkripcijā Pros ton idion yion Romanon), ir doti nosaukumi Dņepras krācēm divās valodās - rūsu un slāvu:
Svētā Bertana annālēs, kas attiecināmas uz imperatora Luija II galmu Ingelheimā, 839. gadā (tas pats gads, kad varjagi pirmo reizi parādās Konstantinopolē), tiek stāstīts, kā vizītē ierodas delegācija no Bizantijas imperatora. Delegācijas sastāva bija divi vīri, kas sevi sauca par rūsiem. Luijs jautāja par viņu izcelsmi un uzzināja, ka tie bija Svēdi(zviedri). Baidoties no tā, ka tie varētu spiegot savu brāļu dāņu labā, viņš tos ieslodzīja.
Lingvistiskie apsvērumi
Šī teorija vēsta, ka nosaukums rūsi ir līdzīgs tam, kā somi un igauņi sauc zviedrus (ruotsi, rootsi). Šis nosaukums ir cēlies no senskandināvu jēdziena ‘airētājs, cilvēks kurš airē’, jo airēšana bija parastais kuģošanas veids Krievijas upēs, kā arī tam ir sakars Zviedrijas provinci Roslāgenu, jeb Rodenu, no kuras nāca vairums varjagu. Mūsdienu skandināvu avotos Austrumeiropa dažkārt tiek dēvēta par Lielo Zviedriju vai Auksto Zviedriju, līdztekus daudz populārākam apzīmējumam — Gardarike(t.i. pilsētu zeme). Tiek proponēts, ka vikingiem ir bijusi paliekoša ietekme senajā Krievzemē, par ko liecina arī valodas aizguvumi, tādi vārdi kā
Arī pirmo triju Ruriku dinastijas valdnieku vārdi bija skandināvu izcelsmes — Oļegs (Helgi), Olga (Helga) un Igors (Ingvars).
Raudas pagasts
Raudas pagasts (līdz 1925. gadam Stelles pagasts) bija viena no Ilūkstes apriņķa pašvaldībām tā vidienē, Lietuvas pierobežā. Robežojās ar Lašu, Sventes un Kurcuma pagastiem. Pagasta valde atradās Šarlotē. Lielākās apdzīvotās vietas bija Šarlote un Rauda.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 1. augustā pagastā izveidoja Raudas un Senču ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Ilūkstes rajonā. Mūsdienās Raudas pagasta teritorija iekļauta Augšdaugavas novada Šēderes pagastā.
Insane in Vain
Insane in Vain ir igauņu grupas Vanilla Ninja trīspadsmitais singls un trešais no grupas albuma Love Is War. Singls tika izdots 2007. gadā tikai Igaunijas radiostacijās.
Anna Stjuarte
1707. gada 1. maijā, saskaņā ar Ūnijas aktu, Anglija un Skotija tika apvienota vienā valstī, izveidojoties Lielbritānijas Karalistei. Anna kļuva par tās pirmo valdnieci, vienlaicīgi būdama Īrijas karaliene. Anna valdīja 12 gadus, nomirstot 1714. gada augustā.
Tā kā karaliene Anna mira, neatstājot dzīvus pēcnācējus, Stjuartu dzimtas tiešā līnija bija izmirusi. Pēc viņas tronī kāpa Annas otrās pakāpes brālēns Hannoveres kūrfirsts Džordžs I, dibinot Hannoveres dinastiju. Džordžs I bija Bohēmijas Elizabetes mazdēls, savukārt Elizabete bija Džeimsa I Stjuarta meita.
Aglonas pagasts
Aglonas pagasts ir viena no Preiļu novada teritoriālajām vienībām. Atrodas novada dienvidaustrumos Rušona dienvidu krastā. Robežojas ar Krāslavas novada Grāveru, Kastuļinas, Šķeltovas, Augšdaugavas novada Ambeļu un Višķu un Preiļu novada Rušonas pagastiem. Pagasta centrs atrodas Aglonā.
Upes
Paršučka, Tartaks, Zelta upīte.
Ezeri un ūdenskrātuves
Aglonas ezers, Bieržgaļa ezers, Biešons, Ciriša ūdenskrātuve, Cirišs (ar Akmeņu salu, Alkšņu salu, Jauno salu, Jokstu salu, Laiviņu salu, Liepu salu, Mazo Alkšņu salu un Upursalu), Dzierkaļu ezers, Dziļūksnis, Gluhoje, Glušoks, Guļbinka, Itiņka, Jagodku ezers, Kameņecas Ilzs, Katleņš, Kazimirovkas ezers, Lielais Dubuļkas ezers, Martas ezers, Mazais Dubuļkas ezers, Nierezers, Oposta ezers, Pakalnis, Piertspakurs, Raudiņu ezers, Ruskuļu ezers, Salenieku dzirnavezers, Sekļa ezers, Skudriņka, Terehovas ezers, Tūleišu ezers.
Purvi
Akatnīku pūrs, Biernānu-Mikānu pūrs.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Aglona un Jaunaglona.
Vidējciems: Jaunaglona (375)
Mazciemi: Ciriša Ruskuļi, Kapiņi (48), Rajecki(l5), Starodvorje(33)
Aprūpes ciems: Salenieki (88)
Skrajciemi - 48
Mēnesis
Mēnesis ir laika vienība, kuru lieto kalendāros, un vēsturiski ir veidojies, kā laika posms, kurā nomainās visas četras mēness fāzes (29,53 dienas). Pasaulē plaši izmanto Gregora kalendāru. Tajā gads tiek dalīts 12 mēnešos, un dienu skaits vienā mēnesī ir 30 vai 31 (februārī ir 28 vai 29 dienas garajā gadā). Citos kalendāros mēnešu skaits gadā var būt arī citādāks un arī dienu skaits vienā mēnesī var atšķirties.
Jūlija un Gregora kalendārs
Mēnešu nosaukumi latviešu valodā un dažās citās valodās
Pirmais zināmais rakstu avots, kurā minēti senie latviešu mēnešu nosaukumi (skatīt tabulā), ir 1649. gadā izdotais Kurzemes vācbaltiešu luterāņu mācītāja Paula Einhorna Historia Lettica. Teologs Ludvigs Adamovičs gan apšauba, vai visi tajā minētie mēnešu nosaukumi ir pirmatnīgi un ņemti no latviešiem, par tādu atzīstot piemēram, veļu mēneša nosaukumu oktobrim, bet apšaubot, piemēram, sveču mēneša nosaukumu februārim un suņu mēneša nosaukumu oktobrim. Viņš atsaucas uz Vācijas gadījumu, kur, sākot lietot latīniskos mēnešu nosaukumus, Kārlis Lielais tos sākotnēji nesekmīgi vāciskoja, lai padarītu tuvākus un saprotamākus tautai.
Islāma kalendārs
Islāma kalendāra gadā ir 12 lunārie mēneši un tajā ir aptuveni 354 dienas. Lunārais gads ir par 11 dienām īsāks nekā saules gads, kuru lieto par pamatu Gregora kalendāram.
Kapteiņa Enriko pulkstenis
"Kapteiņa Enriko pulkstenis" ir 1967. gada latviešu padomju aktierfilma. Filmas režisori ir Jānis Streičs un Ēriks Lācis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā. Scenāriju uzrakstīja rakstniece Dzidra Rinkule-Zemzare pēc sava stāsta "Kapteiņa pulkstenis" motīviem, kas jau pirms tam bija iestudēts radioteātrī. Filmas pirmizrāde notika 1967. gada 16. novembrī.
Sižets
Uz parka celiņa, netālu no ostas, skolnieks Tomiņš atrod zelta kabatas pulksteni. To vajag atdot īpašniekam, tikai kurš ir šī pulksteņa īpašnieks? Tomiņam pazīstamais spekulants Džeks piedāvā pārdot pulksteni un par iegūto naudu nopirkt kinokameru. Tomēr Toms kopā ar klasesbiedriem dodas uz ostu (jo uz pulksteņa vāciņa ir uzraksts spāņu valodā), kur viņi izstāsta par atradumu kubiešu kuģa apkalpes komandai. Džeks ar savu sabiedroto mēģina nozagt pulksteni, bet pēc neveiksmīga mēģinājuma, nogrimēts Frīdis vēlāk vienkārši to savāc, izliekoties Tomiņam par pulksteņa saimnieku.
Nākamajā dienā skolā ierodas kuģa kapteinis, rīdzinieks Henriks Vanags un izstāsta, ka pulkstenis ir dāvana no viņa kubiešu drauga, revolucionāra. Pēc spāņu manieres, viņš Henriku sauca par Enriko. Saprotot, ka ir apmānīti, Tomiņš ar klasesbiedriem zvēr, ka uzies un atdos pulksteni likumīgajam īpašniekam.
Pikārs
Pikārs var būt:
Heaven Grey
Heaven Grey ir 1993. gadā izveidota Latvijas dūmmetāla/gotiskā metāla mūzikas grupa. Savas aktīvās darbības laikā 1990. gados bija viena no populārākajām smagās mūzikas grupām Latvijā. Grupa 2000. gadā pārtrauca savu aktīvo darbību, taču 2007. gadā atkal to ir atsākusi.
Vēsture
Grupa tiek izveidota 1993. gadā un drīz vien kļūst par vienu no smagā metāla pagrīdes vadošajām grupām. Sākumā spēlē nāves metālu, bet drīz vien maina stilu uz dūmmetālu ar gotiskā metāla ievirzienu. Dziesmu teksti bija gan latviešu, gan angļu valodās. 1994. gadā grupa izdod demo ierakstu „Under The Grey Clouds”, bet 1996. gadā demo ierakstu „Memory River”, kam 1998. gadā seko studijas albums „Northwind”. 1990. gadu beigās Heaven Grey aktīvi koncertē Baltijas valstīs un Čehijā, Latvijā sasniedzot kulta statusu. Ap 2000. gadu grupa izjūk, par iemeslu minot radošo krīzi.
2004. gadā mirst viens no grupas ģitāristiem Sigvards Blažēvics, bet 2005. gada 24. septembrī ceļu satiksmes negadījumā ar motociklu bojā iet grupas vokālists un dziesmu tekstu autors Ansis Melders.
2007. gada sākumā atkal apvienojas palikušie grupas dalībnieki un 31. martā kopā ar Frailty, Rūsu un Huskvarn sniedz piemiņas koncertu mirušajiem grupas biedriem. 2007. gada jūlijā Heaven Grey uzstājās Metalshow.lv Open Air festivālā Blomē, bet 2010. gada 18.jūnijā klubā „Melnā Piektdiena” notiek grupas otrā albuma „Falling Mist” prezentēšanas koncerts, pēc kā Heaven Grey uzsāk aktīvu koncertdarbību gan Latvijā, gan arī ārpus tās robežām.
Ferdinands Grīniņš
Ferdinands Grīniņš (dzimis 1884. gada 27. aprīlī, miris 1906. gada 27. decembrī), segvārdi Zaļais, Burlaks, bija latviešu sociāldemokrāts un profesionāls revolucionārs.
Dzīvesgājums
1906. gada oktobrī viņu apcietināja un sekojošajā tiesas prāvā, kurā tiesāja 16 cilvēkus, apsūdzības tika izvirzītas par dažādiem uzbrukumiem, kopumā vismaz par 24 epizodēm. Šajā prāvā F.Grīniņam un Otto Sniķeram (1885—1906) piesprieda 15 gadus ilgu cietumsodu. 1906. gada 27. decembrī pa ceļam uz Koknesi viņu nošāva, vedot uz ieslodzījuma vietu, it kā bēgšanas mēģinājuma dēļ.
1920.—1930. gados Kārlis Beierbahs (1902—1941), vācot foto liecības par 1905. gada revolūcijas dalībniekiem un notikumiem, nofotografēja arī F.Grīniņa un Otto Sniķera bojāejas vietu.
Diena
Diena ir diennakts gaišais periods, t.i. laika posms no saullēkta līdz saulrietam. Dienas garums ir atkarīgs no novērojuma punkta ģeogrāfiskā platuma un gadalaika. Dienas garuma izmaiņas gada laikā notiek tādēļ, ka Zemes ekvatora plakne un ekliptikas plakne atrodas 23°26′ leņķī. Zemei riņķojot ap Sauli, Saules redzamais stāvoklis pārvietojas no debess sfēras dienvidu puslodes uz ziemeļu puslodi, un attiecīgi mainās Saules pusdienlaika augstums virs horizonta. Ziemeļu puslodē visīsākā diena ir ziemas saulgriežos, bet visgarākā — vasaras saulgriežos. Rudens un pavasara saulgriežos dienas un nakts ilgumi ir vienādi.
Aiz polārā loka vasaras periodā dienas garums var pārsniegt diennakts garumu. Šī parādība tiek saukta par polāro dienu vai baltajām naktīm. Visgarākās polārās dienas ir Zemes polos un ilgst vairāk par sešiem mēnešiem (ziemeļpolā apmēram no 18. marta līdz 26. septembrim).
Militārā zinātne
Militārā zinātne ir zināšanu un pētījumu kopums par militāro konfliktu cēloņiem, to principiem un likumsakarībām, par valsts un tās bruņoto spēku veidošanu un sagatavošanu militārajiem konfliktiem un bruņotai cīņai, par valsts, tā teritorijas, suverenitātes un iedzīvotāju aizsardzību, militāru konfliktu un karu novēršanu, kā arī starptautisko drošību.
Objekts
Militārās zinātnes izziņas objekts ir jebkuras militārās aktivitātes, kuras tā pēta kopsakarā ar citām sociālajām, dabas un tehniskajām zinātnēm.
Virzieni
Militārā zinātne ietver: valsts aizsardzības teoriju, militārās vadības teoriju, starptautiskā militārā sadarbību, pētniecisko darbu vadību, militārās zinātnes attīstības vēsturi, tehnikas un tehnoloģiju attīstības tendences, starpvalstu projektu vadību (iepirkumi, pētniecība, militārā sadarbība). Praksē militārās zinātnes galvenais pētījumu virziens ir bruņoto spēku izveides principi un vieta valsts drošības sistēmā, militārās stratēģijas un taktikas teoriju analīze un jaunu koncepciju izveide.
Militārās zinātnes galveno sastāvdaļu saturu ievirze kopējā sistēmā ļauj izveidot pastāvīgu apkopojušu teoriju, kuras izveidi pamato vienotas metodoloģiskās pamatprasības visām šīs zinātnes sastāvdaļām. Kopējā teorija pēta objektu, priekšmetu, struktūru un militārās zinātnes metodes, tās vietu kopējā militāro zināšanu sistēmā, nosaka un apzina bruņotas cīņas, bruņoto spēku veidošanas un sagatavošanas militārajiem konfliktiem, valsts, tās teritorijas, suverenitātes un iedzīvotāju aizsardzības, militāro konfliktu (t.sk. terorisma) un karu novēršanas un starptautiskās drošības kategorijas, likumsakarības un principus saistībā ar kopējām zināšanām par karu.
Līdz ar to militāras zinātnes pētniecības objekts drīzāk ir specifisks menedžmenta veids jomā, kur par resursu tiek izmantots viss suverenitātes potenciāls. Militārais komponents ir tikai viens no suverenitātes starptautiski atzītiem aizsardzības līdzekļiem, kura nozīme drošības misijā mūsdienās aizvien samazinās. Līdz ar to par aktuālu kļūst tāda pētniecības joma, kura pētītu šo dinamiku — militāra segmenta nozīmes krasu samazināšanos nacionālas drošības garantēšanas līdzekļu klāstā un citu komponentu nozīmes pieaugumu; šī procesa virzītājspēka dabu, attīstības likumsakarības, lai vēlāk to izmantotu laikmetam atbilstošā drošības menedžmenta attīstībā, kurā izgaismotos un taptu definēta jauna militārā komponenta misija un uzsākts pētniecības darbs pie tās realizēšanas.
Piemēram, jautājums par materiāli tehnisko nodrošinājumu ir militārās zinātnes apakšnozares izpētes objekts. Militārie speciālisti izpēta un nosaka, kāds materiāli tehniskais ekipējums vajadzīgs pie jebkuras militārās aktivitātes. Aizsardzības ministrijas speciālisti kopā ar karavīriem aprēķina izmaksas. Parasti tiek analizēti vairāki varianti. Dažkārt materiāli tehniskā nodrošinājuma iegādi vai ražotnes organizēšanu nosaka politiski lēmumi. Lai politiķi varētu pieņemt galīgo lēmumu, viņiem ir jānodrošina militāri un ekonomiski pamatoti izvēles varianti.
Apakšnozares
Militārās zinātnes apakšnozare ir militārais nodrošinājums, kas pēta un analizē valsts aizsardzības struktūrām un personālam nepieciešamo materiāli tehnisko ekipējumu militāro aktivitāšu veikšanai. Šī apakšnozare ir tieši saistīta ar aizsardzības ekonomiku un tās ietvaros pētāmajiem jautājumiem.
Militārā zinātne Latvijas Republikā
Ar 2006. gada 6. jūnija Latvijas zinātņu padomes lēmumu Nr. 3-2-2 Militārā zinātne tika iekļauta Latvijas Zinātņu nozaru un apakšnozaru sarakstā. Latvijas Republikā militārās zinātnes centrs ir Nacionālā Aizsardzības akadēmija (NAA), kur zinātniskās darbības nodrošināšanai ir izveidots Aizsardzības zinātņu pētniecības centrs (AZPC).
Viviens Fukss
Viviens Ernests Fukss (Sir Vivian Ernest Fuchs, dzimis, miris ) bija britu ģeologs un polārpētnieks, Karaliskās biedrības prezidents (1982-1984), pirmais cilvēks, kas šķērsojis kontinentālo Antarktīdu.
Biogrāfija
Dzimis Vaitas salā vācu imigranta un anglietes ģimenē. Studējis Kembridžā, apguvis ģeoloģiju. Fuksa pirmā ekspedīcija bija 1929. gadā uz Grenlandi kopā ar viņa pasniedzēju Džeimsu Vordiju. Pēc universitātes absolvēšanas 1930. gadā Fukss Kembridžas universitātes ekspedīcijas sastāvā devās uz Āfriku, kur pētīja Austrumāfrikas ezerus un to ietekmi uz klimata izmaiņām. Vēlāk piedalījies vēl vairākās ekspedīcijās uz Austrumāfriku.
1938. gadā iestājies brīvprātīgajā Teritoriālajā armijā. No 1942. līdz 1943. gadam dienējis Zelta Krastā, vēlāk Londonā 2. armijas štābā un vēlāk okupācijas spēkos Vācijā, Šlēsvigā-Holšteinā. 1946. gadā atvaļinājies no armijas majora pakāpē.
1947. gadā iestājās darbā Folklendu Salu Teritoriju dienestā par ģeologu. 1957.—1958. gadā Fukss noorganizēja Britu Sadraudzības Transantarktisko ekspedīciju, kas bija pirmā Antarktīdas šķērsošana pa cietzemi. Ekspedīcija devās ceļā no Šekltonas bāzes Vedela jūras piekrastē un šķērsojot Dienvidpolu, sasniedza Rosa salu Rosa jūras piekrastē. Ekspedīcijas otrās daļas maršrutu sagatavoja un pagaidu bāzes ierīkoja jaunzēlandiešu ekspedīcija Edmunda Hilarija vadībā.
Pēc atgriešanās no ekspedīcijas karaliene Elizabete II Fuksam piešķīra bruņinieka titulu. Fukss kopā ar Hilariju sarakstīja grāmatu «Antarktīdas šķērsošana» (The Crossing of Antarctica).
No 1958. līdz 1973. gadam Fukss bija Folklenda Salu Teritorijas dienesta (kopš 1962. gada — Britu Antarktiskais dienests) vadītājs. 1974. gadā Fukss tika uzņemts Karaliskajā biedrībā un no 1982. līdz 1984. gadam bija tās priekšsēdētājs. Miris 1999. gadā Kembridžā.
1973. gadā tika nodibināta Fuksa medaļa par «izcilu uzticību Britu Antarktikas dienesta interesēm», kas ik gadu tiek pasniegta 1—2 cilvēkiem par to ieguldījumu Britu Antarktiskajā dienestā.
Vertikāla domāšana
Vertikāla domāšana ir analītisks domāšanas veids risinājumu meklēšanai balstoties uz iepriekš iegūtu pieredzi un zināšanām. Vertikālā domāšana iekļauj secīgus soļus, no kuriem katrs ir jāpamato. Vertikālās domāšanas pieeja atrod pareizo virzienu atspēkojot citus un parasti tiek izvēlēts problēmai atbilstošākais risinājums. Vertikālās domāšanas pieejā nedrīkst kļūdīties nevienā no posmiem.
Northwind
Northwind var būt:
Aleksejs Rikovs
Aleksejs Rikovs (Алексей Иванович Рыков, dzimis 1881.gada 1. februārī / 13. februārī, Saratovā; miris 1938.gada 15. martā, Maskavā) - padomju politiķis. Otrais PSRS Tautas komisāru padomes priekšsēdētājs (1924 - 1930), Ļeņina pēctecis šajā amatā.
Dzimis Saratovā, tirgotāja ģimenē. Studējis Kazaņas universitātē. 1898. gadā iestājās KSDSP. 1903. gadā KSDSP 2. kongresā Briselē / Londonā iekļāvās boļševiku frakcijā. 1905. gadā ievēlēts partijas CK. 1908. un 1909. gadā atbalstīja Ļeņinu pret Bogdanovu. 1910. - 1911. gadā - emigrācijā Francijā. Vēlāk izsūtīts uz Sibīriju, no kuras atgriezās 1917. gadā. Oktobra revolūcijas laikā darbojās Maskavā.
Pirmajā Padomju valdībā bija iekšlietu ministrs. 1917. gada 4. novembrī (v.s.) kopā ar Kameņevu un Zinovjevu demisionēja no CK un valdības, jo nepiekrita Ļeņina un Trocka nostājai "Vikžel" streika laikā. Pilsoņu kara laikā Tautas saimniecības Augstākās padomes vadītājs. 1920. gada 5. aprīlī atkal ievēlēts boļševiku partijas CK.
1930. gada 19. decembrī Rikovs tika atcelts no amata, bet par Tautas komisāru padomes priekšsēdētāju iecelts Vjačeslavs Molotovs. 1937. gadā Rikovs tika izslēgts no boļševiku partijas, 1938. gadā kopā ar Buharinu, Jagodu, Rakovski tiesāts paraugprāvā par sazvērestību pret Staļinu un nošauts. 1988. gadā reabilitēts.
Eindhovena
Eindhovena ir pilsēta Nīderlandes dienvidrietumos, Ziemeļbrabantes provincē pie Domelas upes.
Tā ir plašāk pazīstama kā pilsēta, kurā 1891. gadā radās elektronikas kompānija Philips. Ekonomikā pazīstama arī kā kravas auto ražotāja DAF galvenās mītnes un rūpnīcas vieta.
Mūsdienās liels tehniskās izglītības centrs — šeit atrodas 1956. gadā dibinātā Eindhovenas Tehniskā universitāte. 2005. gadā trešdaļa no investīcijām pētniecībā Nīderlandē tika realizētas Eindhovenā un tās apkārtnē. Ceturtā daļa no pilsētas darbavietām ir tehnoloģijas un IT sfērā.
Vēsture
Eindhovena pirmoreiz minēta rakstos 1232. gadā, kad Brabantes grāfs Henriks I piešķīra tai pilsētas tiesības. 1486. gadā to nopostīja Gelderlandes karaspēks. 1554. gadā ugunsgrēks nopostīja 75% māju. Nīderlandes revolūcijas laikā to vairākkārt ieņēma gan nīderlandieši, gan spāņi. Kara beigās tā palika Spānijas sastāvā, tomēr 1629. gadā iekļāvās Nīderlandē.
Rūpnieciskās revolūcijas laikā 19. gadsimtā Eindhovena ar kanāliem tika savienota ar apkārtējām pilsētām un šeit attīstījās tabakas un audumu ražošana.
1891. gadā pilsētā dibināts uzņēmums Philips, kuram līdz 1990. gadu beigām šeit bija galvenais birojs, kā arī ražotnes.
Otrā pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta bombardēšanā, no vēsturiskās apbūves maz kas saglabājies.
Cilvēki
Eindhovenā dzimuši:
1207. gads
1207. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.
Oļģerts Dunkers
Oļģerts Dunkers ( — ) bija latviešu aktieris un režisors. Aktīvi darbojies arī politikā, bijis 6. Saeimas deputāts.
Elektronu lampa
Elektronu lampa jeb vienkārši "lampa" ir jebkura elektriskās izlādes lampa, kurā viens vai vairāki elektrodi izdala elektriskos lādiņus termoemisijas rezultātā. Parasti par elektronu lampu jeb radiolampu pieņemts saukt vakuumierīci, kurā elektrisko strāvu rada elektroni, kurus emitē karsts katods un uztver viens vai vairāki auksti elektrodi, kas ir zem pozitīva sprieguma attiecībā pret katodu.
Oļģerts Dunkers
Biogrāfija
Mācījās Rīgas 16. pamatskolā (1947), tad Rīgas kultūras un izglītības darbinieku tehnikumā. No 1950. līdz 1951. gadam bija Jelgavas teātra aktieris. 1957. gadā absolvēja Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas Ļeņingradas Ostrovska institūtu, strādāja par bibliotekāru. No 1957. līdz 1958. gadam bija Valmieras Drāmas teātra režisors. 1958. gadā Daugavpilī sāka veidot Daugavpils Muzikāli dramatisko teātri ar latviešu un krievu trupu, mūziķiem un baletu. No 1959. līdz 1963. gadam pasniedza režiju Rīgas Valsts konservatorijā un bija Rīgas kultūras nama režisors.
No 1963. līdz 1964. gadam Oļģerts Dunkers bija galvenais Krasnojarskas Puškina drāmas teātra režisors. Laika periodā starp 1957. un 1971. gadu iestudēja vairāk nekā 30 izrādes Rīgas, Liepājas, Daugavpils, Krasnojarskas un citos teātros. No 1966. līdz 1967. gadam uzņēma vairākas zinātniski populāras filmas un sižetus Rīgas Kinostudijas kinožurnālam. Rīgas Kinostudijā strādāja no 1964. līdz 1989. gadam. Rīgas Operetes teātra (1992. gadā pārdēvēts par Rīgas Muzikālo teātri) galvenais režisors (1989—1993).
Elektronu lampa
Vēsture
Parādību, kas ir pamatā gandrīz katras radiolampas darbībai, atklāja pazīstamais amerikāņu izgudrotājs Tomass Edisons. 1883. gadā, mēģinot uzlabot savas elektriskās spuldzes, viņš ievietoja spuldzes balonā kvēldiega tuvumā papildus metālisku plāksnīti, kas ar kvēldiegu nesaskārās. Edisons konstatēja, ka, pieslēdzot plāksnītei baterijas pozitīvo polu, ķēdē plūst strāva, kaut gan no spuldzes balona gaiss bija izsūknēts. Savukārt, pieslēdzot plāksnītei negatīvo polu, strāva ķēdē nebija novērojama. Savā vārdā nosaukto efektu — elektriskās strāvas vienvirziena plūšanu vakuumā — Edisons tā arī neprata izskaidrot. Tomēr Edisonu var uzskatīt par pirmās diodes radītāju, kaut arī nekādas praktiskas nozīmes tolaik šai ierīcei nebija. Edisona efekts tika izskaidrots daudz vēlāk, tikai pēc elektronu atklāšanas 1897. gadā un to nosauca par termoelektronu emisiju.
Diodi praktiski pirmais pielietoja Džons Flemings 1904. gadā kā detektoru bezvadu telegrāfa signālu uztveršanai. 1906. gadā Lī de Forests starp diodes diviem elektrodiem ievietoja trešo elektrodu (tīkliņu), kuram varēja pieslēgt gan pozitīvu, gan negatīvu spriegumu attiecībā pret katodu. Šāda ierīce — triode — spēja pastiprināt elektriskos signālus. Tā bija revolūcija elektronikā. 1913. gadā Ērvings Lengmīrs ieteica uzlabot triodes īpašības, pielietojot otro tīkliņu — tā radās četrelektrodu lampa jeb tetrode. Tetrodes uzlaboja 1916. gadā Šottki un 1926. gadā Hells. 1929. gadā parādījās pirmās piecelektrodu lampas jeb pentodes, kas bija daudz kvalitatīvākas. Nedaudz vēlāk tika izgudrotas arī sešelektrodu lampas jeb heksodes (ar tām bija iespējams ērtāk veikt automātisko pastiprinājuma regulēšanu) un septiņelektrodu lampas (heptodes), kuras tika izmantotas frekvences pārveidošanai superheterodīna uztvērējos. 20. gadsimta 30. gados visas šīs radiolampas jau ražoja un izmantoja masveidā visā pasaulē.
Oļģerts Dunkers
Biogrāfija
Miris Rīgā. Apbedīts Liepupes kapos, Limbažu novadā.
Politiskā darbība
Oļģerts Dunkers tika ievēlēts 6. Saeimā. Bijis frakcijas "Latvijai" biedrs (dalība frakcijā no līdz ), frakcijas "Tautai un Taisnībai" biedrs (dalība frakcijā no  līdz ), demokrātiskās partijas "Saimnieks" biedrs (dalība frakcijā no  līdz ). Bija kultūras ministra amata kandidāts Ziedoņa Čevera piedāvātajā valdībā, ko neapstiprināja Saeima.
Elektronu lampa
Vēsture
Elektronu lampu noriets sākās pēc tranzistoru izgudrošanas 1947. gadā, to uzlabošanas 50. gados un masveida ražošanas uzsākšanas 60. gados. Tomēr vēl līdz pat 20. gadsimta 80. gadiem tās izmantoja radiouztvērējos un televizoros.
Elektronu lampas šodien
Pašlaik radiolampas izmanto galvenokārt jaudīgu radioraidītāju gala pakāpēs, kur tās joprojām ir pārākas par pusvadītāju ierīcēm. Plaši tiek pielietotas dažādas speciālas elektronu lampas, piemēram, magnetroni (augstfrekvences elektromagnētiskā starojuma ģenerēšanai dažādās iekārtās — no radariem līdz mikroviļņu krāsnīm), klistroni, skrejviļņa lampas, elektronstaru lampas (kineskopi).
"Klasiskās" radiolampas mūsdienās tiek lietotas sevišķi kvalitatīvu skaņas pastiprinātāju izgatavošanai.
Bulduri (stacija)
2015. gada 13.jūlijā uzsākta stacijas modernizācija. 2015. gada 19. novembrī jaunās, paaugstinātās platformas sāka izmantot pasažieri (pagaidu ekspluatācijā). Stacijā darbojas biļešu kase.
Stacijas ēka ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Bulduru stacija (de) atvērta reizē ar Tukuma dzelzceļa atklāšanu 1877. gadā kā pilnvērtīga dzelzceļa stacija. 1919. gadā pārdēvēta par Bulduriem. Otrā pasaules kara laikā koka stacijas ēka nopostīta, 1947. gadā, pēc arhitekta Voldemāra Ozoliņā projekta, uzcelta jauna mūra ēka.
Karagājieni uz Sakalu
Karagājieni uz Sakalu var būt:
Anna Vjaļicina
Anna Vjaļicina (ru; dzimusi ) ir krievu modele un pazīstama arī kā Anna V. Anna Vjaļicina ir Victoria's Secret modele, kopā ar grupas Maroon 5 solistu Ādamu Levinu piedalījusies video klipā Misery un Never gonna leave this bed. Viņai ir meitiņa Aļaska ar vīru Adamu Kahanu.
Birds of Peace
Birds of Peace ir igauņu grupas Vanilla Ninja četrpadsmitais singls. Singls tika izdots 2007. gadā. Grupa ar šo dziesmu piedalījās Eurolaul 2007, kas ir Igaunijas nacionālā atlase Eirovīzijai. Dziesma ierindojās 4. vietā.
Myspace
Myspace, tiek stilizēts kā My_____, iepriekš zināms kā MySpace, ir tiešsaistes sociālā tīkla tīmekļa vietne. Brīvās piekļuves tīmekļa vietnes īpašnieks ir News Corporation, kuras mītne atrodas ASV Kalifornijas štata Beverlihilsā. Tīmekļa vietne tika atvērta 2003. gadā. Tās moto ir "Vieta draugiem" (A Place for Friends).
Myspace kļuva par ASV populārāko sociālo tīklu 2006. gada jūnijā, šajā pozīcijā portāls noturējās visu 2007. un 2008. gadu. 2008. gada aprīlī populārāko tīmekļa vietņu sarakstā to apsteidza galvenais konkurents Facebook.
Myspace uzņēmumā strādā 1000 darbinieku. Vidēji mēnesī šo tīmekļa vietni apmeklē 43,2 miljoni lietotāju.
Silenes pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. Pēc 1920. gada zemes reformas Kumbeles muiža (Kummeln, 960 ha) sadalīta 73 vienībās, Briģenes muiža (Brüggen, 956 ha) 60 vienībās, Belmontes muiža (Belmont, 674 ha) 36 vienībās, Šēnheides muiža (Schönheyden, 541 ha) 65 vienībās, Ezernes muiža (Jezerne, 506 ha) 87 vienībās, Ilgas muiža (Ilgen, 492 ha) 53 vienībās, Jaunbornes muiža (Neu-Born, 361 ha) 26 vienībās, Riča (150 ha) 8 vienībās, Rozališķi un Sīķele (123 ha) 13 vienībās.
Pienvedēja Piedzīvojumi
Pienvedēja Piedzīvojumi ir rokgrupa no Latvijas, kas dibināta 1994. gadā Sabilē. Grupas pamatsastāvs nav mainījies kopš tās dibināšanas. Māris Žigats (vokāls, bass), Aldis Lunde (ģitāra) un Pēteris Lunde (sitamie instrumenti).
Vēsture
Grupa dibināta 1994. gadā Sabilē. Pēc divu pašizdotu albumu izdošanas kasetēs tā 1996. gadā noslēdz līgumu ar kompāniju "Mikrofona ieraksti", kur iznāk pirmie divi oficiālie grupas albumi "Cilvēks ar trepēm" un "Mazā meža zivs", kas padara grupu labi zināmu alternatīvās mūzikas klausītāju vidū.
Vēlāk ar pārtraukumiem darbība turpinās un tiek izdoti jauni albumi gan "Mikrofona ierakstos", gan citās kompānijās.
2017. gadā "Cilvēks ar trepēm" tiek izdots vinila formātā.
2019. gada albums "Nelaiks", kurā grupas skanējumu papildinājuši elektroniskās mūzikas elementi, iegūst balvu "Zelta mikrofons" kā gada labākais rokmūzikas albums.
2020. gada novembrī nāk klajā Jāņa Žildes sarakstītā grupas biogrāfija ""Pienvedēja Piedzīvojumi": Trīs no Sabiles".
Kauja pie Mīldorfas
Kaujā pie Mīldorfas (dēvētu arī par kauju pie Ampfingas), 1322. gada 28. septembrī, Bavārijas Ludvigs IV sakāva savu brālēnu Austrijas Frīdrihu I Skaisto. Aptuveni 1000 austriešu un Zalcburgas bruņinieku, ieskaitot Frīdrihu, krita bavāriešu gūstā. Par solījumu atteikties no troņa Frīdrihs tika atbrīvots.
Kauja ir slavena ar to, ka bija pēdējā Eiropā, kura izcīnīta neizmantojot šaujamieročus. Kauja izšķīra Svētās Romas impērijas kroni par labu Bavārijas Ludviķim un liedza to Hābsburgu dzimtai uz veselu gadsimtu.
Doom (nozīmju atdalīšana)
Doom var būt:
Pārvaldes centrs
Pārvaldes jeb administratīvais centrs (no la — 'pārvalde') ir valsts galvaspilsēta vai pilsēta, kurā ir koncentrēta valsts pārvalde ar politiskajiem spēkiem:
Desava
Desava ir pilsēta Vācijā, Saksijā-Anhaltē, pie Muldes upes ietekas Elbā, kopš 2007. gada 1. jūlija daļa no Desavas-Roslavas (Dessau-Roßlau) apriņķa brīvpilsētas. Anhaltes vēsturiskais centrs. Pilsēta vēsturiski pazīstama kā arhitektūras un dizaina skolas Bauhaus centrs.
UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļautas Bauhausa vietas Desavā (kopā ar objektiem Veimārā) un Desavas-Verlicas parku valstība - 18. gadsimta angļu stila parks ar tālaika apbūvi.