cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
MSK modulācija
MSK modulators
Attēlā redzamajā modulatora variantā ieejas vienpolārais ciparu signāls (0;1) tiek pārveidots divpolārajā (1;-1), pēc tam integrēts laikā, iegūstot fāzes kontroles signālu. Šis integratora izejas signāls viena simbola laikā izmainās par 90°, jeb π/2 rad atbilstošu lielumu. Ar fāzes kontroles signālu stūrē cos un sin funkciju ģeneratorus, kuru izejas signālus savukārt padod tipiska QPSK modulatora ieejās I un Q. QPSK modulatora frekvence ωc ir MSK modulatora vidējā frekvence.
Lai arī šāds risinājums liekas sarežģīts, ar mūsdienu ciparu elektronikas palīdzību to var realizēt bez grūtībām un tam ir stabili parametri.
MSK demodulators
Demodulators var būt koherents vai nekoherents. Koherents demodulators ir sinhrons ar nesējfrekvenci. Koherentam demodulatoram ir labāks izkritumu līmenis (BER). Nekoherentam demodulatoram nav nepieciešams sinhronizēties ar nesējfrekvenci. Šādi demodulatori ir lētāki Attēlā attēlotajā demodulatorā ieejas signālu demodulē ar kvadratūras demodulatoru (līdzīgu attēla 1 QPSK modulatoram), iegūstot I un Q komponentes. Katru komponenti filtrē zemo frekvenču filtrs, kam seko izvēles glabāšanas ierīce, kuru vada ar raidītāja datiem sinhroni impulsi. Šie impulsi atver izvēles glabāšanas ierīces tajos momentos kad attiecīgajā kanālā ir lietderīgā signāla maksimums. No šiem diviem signāliem ar loģiskās shēmas palīdzību iegūst pārraidīto signālu, protams aizkavētu laikā.
GMSK
Minimālas nobīdes frekvenču manipulācija ar Gausa funkcijas filtru GMSK (Gaussian minimum-shift keying) ir MSK, kurai ieejas signāls papildus filtrēts ar Gausa funkcijas formas impulsu filtru. MSK radītais frekvenču spektrs ir šaurāk nekā piemēram QPSK, taču tas ir nepietiekami, tādēļ modulatora taisnstūra ieejas impulsu stūri tiek noapaļoti ar Gausa funkciju.
Gausa funkciju apraksta formula: Gausa filtrus parasti raksturo ar reizinājumu BT, kur B īr joslas platums, bet T ir simbola ilgums.
GSM BT = 0,3, bet DECT BT = 0,5
Demodulators
GSMK demodulators neatšķiras no MSK demodulatora.
Anthidium florentinum
Anthidium florentinum ir griezējbišu dzimtas suga. Sastopama Dienvideiropā un Centrāleiropā, Kaukāzā, Turcijā, Irānā, Palestīnā, Sīrijā, Centrālā Āzijā, Sibīrijā un Ķīnā, ka arī ASV. Pieaugušie īpatņi apmeklē tauriņziežu un lūpziežu dzimtu puķes.
Ibsa
Ibsa (de) ir 138 kilometrus gara Donavas labā krasta pieteka Austrijā, Štīrijā un Lejasaustrijā.
Iztece netālu no Mariacelles pilsētas Štīrijā. Augštecē tek uz rietumiem, upes krastos atrodas Luncamzē, Geslinga pie Ibsas un Hollenšteina pie Ibsas. Lejpus Hollenšteinas upe pagriežas uz dienvidiem. Šajā posmā upes krastos ir Oponica, Valdhofene pie Ibsas. Aiz Zontāgbergas upe pagriežas uz dienviaustrumiem. Tās krastos atrodas Amštetene, pēc kuras Ibsa ietek Donavā lejpus Ibsas pie Donavas.
The Warriors
The Warriors ir 1979. gada ASV asa sižeta trillera filma, kuras režisors ir Volters Hills. Filmā galvenās lomas atveido Maikls Beks, Džeimss Remārs un Debora Van Valkenburga. Filma ir balstīta uz Sola Jurika 1965. gada romāna The Warriors, kas savukārt tika balstīta uz sengrieķu vēsturnieka Ksenofonta darba "Anabāze".
Filma stāsta par Ņujorkas ielu bandu The Warriors, kuriem ir jābēg caur visu pilsētu pēc tam, kad viņi tiek nepamatoti apsūdzēti par ietekmīgas bandas vadoņa nogalināšanu.
The Warriors pirmizrāde notika. Pēc ziņojumiem par vandalismu un vardarbību filmas izplatītājs Paramount Pictures uz laiku apturēja savu reklāmas kampaņu un atbrīvoja teātru īpašniekus no pienākuma rādīt filmu. Neskatoties uz sākotnējo filmas kritiku, filma laika gaitā ir iemantojusi kulta statusu.
Darja Bilodida
Darja Bilodida (uk; dzimusi ) ir ukraiņu džudiste, Eiropas čempione un divkārtējā pasaules čempione.
Biogrāfija
Darja Bilodida dzimusi 2000. gada 10. oktobrī pazīstamā ukraiņu džudista Genādija Bilodida un viņa sievas Svetlanas Kuzņecovas ģimenē. Kopš bērnības viņa gāja sava tēva pēdās. Vecāki kļuva par viņas treneriem.
Pirmos nozīmīgākos panākumus Bilodida sasniedza 2015. gadā. Savā vecuma kategorijā viņa uzvarēja valsts, pēc tam arī Eiropas un pasaules čempionātā.
Pirmo "pieaugušo" zelta medaļu viņa ieguva 2017. gada martā Prāgā, uzvarot atklātajā Eiropas kausa izcīņā. 2017. gada 20. aprīlī Varšavā notikušajā Eiropas čempionātā, svara kategorijas līdz 48 kilogramiem fināla Darja Bilodida uzvarēja krievieti Irinu Dolgovu un kļuva par čempioni. Ceļā uz finālu Darja pieveica arī Mariju Persidsku (Krievija), Milicu Nikoliču (Serbija) un Evu Černovecki (Ungārija). Pieaugušo līmenī šīs bija tikai viņas otrās sacensības.
Dalību 2018. gada pasaules čempionātā Bilodida sāka uzreiz otrajā kārtā, kur ar Waza-ari rezultātu uzveica Distriju Krasniki (Kosovas Republika). Tālāk viņa guva ātras ippon uzvaras pār Jao Sjunu (Ķīna) un Galbadrahinu Otgoncecegu no Kazahstānas, kurām viņa zaudēja 2017. gada Pasaules čempionātā. Pusfinālā Darja izcīnīja Waza-ari uzvaru pār Rio 2016. gada olimpisko čempioni Paulu Pareto (Argentīna). Finālā pret esošo pasaules čempioni Funu Tanaki (Japāna) ukrainiete cīņas trešajā minūtē ieguva ipponu, 17 gadu vecumā kļūstot par pasaules čempioni. Tādējādi džudo vēsturē ukrainiete kļuva par jaunāko pasaules čempioni gan vīriešu, gan sieviešu vidū.
2019. gada Pasaules čempionātā, kas notika Tokijā, viņa ieguva zelta medaļu, finālā pieveicot Japānas sportisti Funu Tanaki.
Jērstrauts
Jērstrauts ir Vidusupes labā krasta pieteka Talsu novadā.
Izteka - pie Ģibuļiem. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Vidusupē augšpus Lieknieku mājām. Jērstrautu šķērso valsts autoceļš V1301 (Ģibuļi–Renda).
Viada
VIADA (no 2016. līdz 2018. gadam LUKoil) ir Latvijas degvielas uzpildes staciju (DUS) tīkls. To pārvalda AS VIADA Baltija, nomājot DUS no SIA Petrol Property un SIA AMIC Latvija. VIADA zīmolu Lietuvā pārvalda uzņēmums UAB Viada LT.
VIADA tīklā Latvijā ir 101 degvielas mazumtirdzniecības vietas, tajā skaitā pilna servisa stacijas, kā arī automatizētās degvielas uzpildes stacijas.
SIA VIADA Baltija īpašnieki ir Lietuvā reģistrēti uzņēmumi: UAB VIADA LT (97,32 % kapitāldaļu), UAB Jorūna (2,68 %).< Netiešu izšķirošu ietekmi pār AS VIADA Baltija īsteno Lietuvā reģistrēta komercsabiedrība UAB Vaizga, tai pieder 59,8 % UAB VIADA LT kapitāldaļu. SIA Petrol Property īpašnieki ir UAB Vaizga (95,0 % kapitāldaļu) un fiziska(s) persona(s). SIA AMIC Latvija pieder Austrijā reģistrētam uzņēmumam AMIC Energy Management GmbH.
Vēsture
SIA Viada tika dibināta 1991. gada 15. oktobrī, tās kapitāldaļas piederēja Viktoram Škuratovam un Alevtīnai Morozai. Uzņēmums attīstīja degvielas uzpildes staciju tīklu Viada.
2011. gadā SIA Viada vienu degvielas uzpildes staciju Rīgā, Mīlgrāvī pārdeva uzņēmumam Statoil Fuel & Retail Latvia, bet četras DUS (Rojā, Aknīstē, Tukumā un pie autoceļa A9 Valgundes pagastā) pārdeva SIA Astarte-Nafta. 2013. gadā SIA Viada pārdeva degvielas uzpildes staciju, un par uzņēmuma pamatdarbību kļuva tikai īpašuma iznomāšana. 2012. gadā uzņēmums strādāja ar 777 tūkstošu eiro peļņu, bet 2013. gadā, apgrozījumam samazinoties 4,2 reizes, Viada bija aptuveni 45 tūkstoši eiro zaudējumi.
2014. gada 19. jūnijā tika dibināts uzņēmums SIA Petrol Property, kas pārņēma īpašumā Viada degvielas uzpildes stacijas. 2015. gada 9. janvārī mira SIA Viada 50 % kapitāldaļu īpašnieks Viktors Škuratovs. 3. februārī tika dibināts uzņēmums AS VIADA Baltija, kas 12 DUS sāka nomāt no Petrol Property. Jūnijā Latvijas Konkurences padome saņēma SIA Akselss (darbojās ar LUKoil zīmolu) ziņojumu par apvienošanos ar AS VIADA Baltija. Tajā brīdī 74 % Akselss kapitāldaļu piederēja Lietuvā reģistrētai UAB LUKTARNA, bet izšķirošu ietekmi tajā realizēja SIA LUKoil Baltija R. 10. septembrī Konkurences padome atļāva Akselss un VIADA Baltija apvienošanos.
2018. gadā DUS zīmolu LUKoil nomainīja uz VIADA. 2018. gadā Lietuvas uzņēmums UAB Vaizga iegādājās SIA Petrol Property. Lai arī Konkurences padome atļāva darījumu, tā kā ziņojums par darījumu bija iesniegts pēc faktiskās apvienošanās, UAB Vaizga piemēroja naudas sodu. 2019. gada martā Latvijas Konkurences padome atļāva UAB Vaizga iegādāties SIA Pirmas kapitāla daļas, iegūstot izšķirošu ietekmi pār to. Pirmas nodarbojās ar benzīna, dīzeļdegvielas un autogāzes vairumtirdzniecību un bija VIADA Baltija degvielas piegādātājs. 2019. gada 12. septembrī Konkurences padome atļāva SIA Petrol Property iegādāties SIA "Baltijas Degviela" divas degvielas uzpildes stacijas Jūrmalā un Garkalnes pagastā.
2021. gada 25. februārī Latvijas Konkurences padome atļāva SIA Petrol Property iegādāties SIA "Latvijas nacionālā nekustamo īpašumu aģentūra", kas pārvaldīja degvielas uzpildes staciju tīklu DINAZ.
Roberts Rosens
Roberts Rosens (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Rosens pārstāv Zviedrijas hokeja līgas komandu Vekšes "Lakers".
Spēlētāja karjera
Iepriekš Rosens ir spēlējis Zviedrijas hokeja līgas klubos Modo Hockey un Stokholmas "AIK Ishockey". No 2018. līdz 2020. gadam spēlēja KHL vienībā HK Soči.
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2016. gada Pasaules čempionātā.
Ruses apgabals
Apgabals sadalīts astoņās pašvaldībās, bet tā kopējais iedzīvotāju skaits ir 235 252 (2011. gada februāris).
Ruses apgabalā atrodas Donavas tilts, kas ir viens no diviem tiltiem, kas savieno Bulgāriju un Rumāniju.
Ruses apgabalā atrodas UNESCO Pasaules mantojuma objekts — Ivanovas akmenī izcirstās baznīcas. Šī vieta atrodas Ruses upes ielejā, kompleksā ir akmenī izcirstas baznīcas, kapelas, klosteri, kas atrodas netālu no Ivanovas ciema. Pirmie veidojumi šajā vietā datēti ar 12. gadsimtu. 14. gadsimta gleznojumi liecina par māksliniecisko prasmi, kas pārstāv Tarnovas glezniecības skolu. Kandidātu sarakstā ir arī Rusenski Lomas nacionālais parks.
Polivinilhlorīds
Polivinilhlorīds ((C2H3Cl)n), pazīstams arī kā PVC, ir termoplastisks polimērs, vinilhlorīda radikāļpolimerizācijas produkts. Ķīmiski izturīgs, nav degtspējīgs, tīrs polivinilhlorīds ir amorfs un balts. Ļoti ciets ar augstu elastības moduli.
Trešais visvairāk ražotais plastmasas polimērs pēc polietilēna un polipropilēna (ik gadu tiek saražoti 40 miljoni tonnu polivinilhlorīda). Izmanto mašīnbūvē, ķīmijas rūpniecībā un elektrotehnikā — dažādu tvertņu, cauruļu, plēvju u.c. materiālu izgatavošanai.
Uguns spēks
Uguns spēks (en) ir 1991. gada drāma, kuras režisors ir Rons Hauards. Galvenās lomas atveido Kurts Rasels, Viljams Boldvins, Skots Glens, Dženifere Džeisone Lī, Rebeka de Mornaja, Donalds Saterlends un Roberts De Niro. Filmas pirmizrāde notika ASV.
Stīvens un Braiens Makkafriji ir divi brāļi-ugunsdzēsēji, kuri sākotnēji nesatiek. Drīz vien situācija mainās, un abiem ir jāiemācās sastrādāties, lai apturētu kādu ļaunprātīgu dedzinātāju.
Aleksandrs Maļcevs
Aleksandrs Maļcevs (dzimis 1949. gada 20. aprīlī) ir bijušais PSRS hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu, triumfējis vairākos Pasaules čempionātos.
Pašlaik (2013) ir KHL kluba Maskavas "Dinamo" vecākais padomnieks.
Spēlētāja karjera
Karjeru Maļcevs sāka 1967.—68. gada sezonā PSRS hokeja līgas klubā Maskavas "Dinamo". Tā rindās hokejists aizvadīja visu savu spēlētāja karjeru, to noslēdzot pēc 1983.—84. gada sezonas. "Dinamo" rindās Maļcevs aizvadīja 17 sezonas. 1970.—71. gada sezonā viņš bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, taču gadu vēlāk ieguva līgas vērtīgākā spēlētāja balvu.
1970. un 1972. gada Pasaules čempionātos bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs.
Gribuļupīte
Gribuļupīte (arī Gribule) ir Kaibalas kreisā krasta pieteka Aizkraukles un Ogres novados.
Iztece - uz ziemeļrietumiem no Līčiem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Kaibalā pie Strautmaļu mājām. Gribuļupīti šķērso valsts autoceļš V974 (Dzelmes – Veckrape). Upes krastos atrodas Viešļi.
Zemgales vidusskola
Zemgales vidusskola var būt:
Ilziņu ezers
Ilziņu ezers ir ezers Balvu novada Medņevas pagastā, uz dienvidiem no Viļakas.
Ietek Ilziņas upe, iztek grāvis uz Kouras upi. Dibens — dūņains, pie Ilziņas ietekas ezerā smiltis. Ezera dienvidrietumu daļa stipri aizaugusi. Ezerā dzīvo raudas, karūsas, līņi, līdakas, asari. Novērojama bebru darbība. Ezera austrumu pusē atrodas autoceļš P45 (Viļaka—Kārsava).
KTM-5
KTM-5 (no ru; PSRS Vienotajā numerācijā — 71-605) ir augstās grīdas četrasu tramvaju modelis, kuru ražoja PSRS, vēlāk Krievija. Pirmie modeļa prototipi uzbūvēti 1963. gadā, bet sērijveida ražošana ilga no 1969. līdz 1992. gadam. Tramvajus ražoja Sergeja Kirova vārdā nosauktajā Ustjkatavas vagonbūves rūpnīcā. Ražošanas laikā uzbūvēja ap 15 000 vagonu. Šis ir vismasveidīgāk ražotais tramvaju modelis pasaulē.
KTM-5 tramvajus izmanto Baltkrievijas, Kazahstānas, Krievijas un Ukrainas pilsētās, kā arī Daugavpils tramvaju satiksmē Latvijā.
Priekšvēsture
1960. gadu sākumu uzskata par pretrunīgu laiku PSRS tramvaju saimniecībām. Daudzās pilsētās notika kampaņas par tramvaju sliežu demontāžu vēsturiskajos centros, tomēr līniju garumi palielinājās, pateicoties jaunu maršrutu uzbūvēšanai uz pilsētas nomalēm. Daudzās PSRS pilsētās tika atklātas jaunas tramvaju sistēmas, kuru apkalpošanai pietrūka ritošā sastāva. 1963. gadā Padomju Savienībā ražoja divus četrasu tramvaju modeļus: Ļeņingradas vagonremonta rūpnīcas LM-57, kuriem nebija pietiekamās jaudas piegādēm uz citām valsts pilsētām un RVR-6, tomēr Rīgas vagonbūves rūpnīcas pamatprodukcija bija elektrovilcieni, nevis tramvaji. Divu vagonu sakabēs varēja kursēt tikai Tatra ražotie vagoni, kurus piegādāja no Čehoslovākijas lielāko PSRS pilsētu vajadzībām.
Prototipi
Pirmo KTM-5 uzbūvēja 1963. gadā, modeļa galvenais konstruktors bija V. Leonīdovs. Tā elektriskā un mehāniskā konstrukcija, kā arī ārējais dizains tika aizgūti no RVR-6, kura prototips bija čehoslovāku Tatra T2, kas, savukārt, bija Ziemeļamerikas PCC tramvaja licencēta versija. Uzbūvē izmantoja reostatu vadības sistēmu. 1964. gadā divus KTM-5 tramvajus nosūtīja uz Čeļabinsku, 1965. gadā vagonus aizsūtīja atpakaļ uz UVR, lai tos varētu pārstrādāt.
Sākotnējie ražošanas modeļi
1965. gadā ierobežotā daudzumā sāka ražot modificētus KTM-5M tramvajus.
Jaunā tramvaja dizainu veidoja Sverdlovskas Tehniskās estetikas zinātniski pētnieciskais institūts. Salīdzinājumā ar priekštēci, ārējais izskats tika pilnībā pārveidots — izveidotas asas malas un lieli logi. Metāla virsbūve tika aizstāta ar stikla šķiedras paneļiem. Tas ļāva samazināt tramvaja svaru par 2 tonnām, kas kopā ar vieglākiem un jaudīgākiem vilces motoriem palielināja tramvaja ietilpību un braukšanas ātrumu. 1966. gada martā divus jaunus tramvajus nosūtīja uz Maskavu, kur notika izmēģinājuma braucieni ar pasažieriem. 1967. gada decembrī 3 tramvajus nogādāja uz Omsku, lai izmēģinātu tos Sibīrijas klimatiskajos apstākļos.
Izmēģinājumi izrādījās veiksmīgi un 1968. gadā sākās sērijveida ražošana. Pirmo saražotu partiju piegādāja Omskai un Tomskai 1969. gadā.
1970. gadā Maskavas Enerģētikas institūtā eksperimentālā kārtā izstrādāja tiristoru vadības sistēmu tramvaju ritošajam sastāvam, kas tika izmēģināta uz KTM-5M vagona Maskavā. Šis vagons nestrādāja ar pasažieriem un pēc izmēģinājumiem to nosūtīja atpakaļ uz rūpnīcu, lai varētu novērst konstatētos konstrukcijas trūkumus.
Hulīna
Hulīna (cz) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Kromeržīžas apriņķī uz austrumiem no Kromeržīžas.
KTM-5
KTM-5M3 "Ural"
1970. gadu sākumā vairākās PSRS pilsētās izraisījās ugunsgrēki, kuros iesaistīti KTM-5 tramvaji. Viens no smagākiem negadījumiem notika 1971. gadā Tomskā, kad izceļoties ugunsgrēkam tramvajā gāja bojā nenoskaidrots upuru skaits, lielākā daļa no tiem saindējās ar ķīmiskām vielām, ieelpojot toksiskos dūmus, kurus degšanas laikā izdalīja plastmasas apšuvums.
Hulīna
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1224. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
KTM-5
KTM-5M3 "Ural"
Rezultātā rūpnīcai lika nomainīt plastmasas pārsegus pret metāla pārsegiem, atgriežot rūpnīcā visus saražotos KTM-5M. Aptuveni 60 % vagonu tika atgriezti rūpnīcā un pārveidoti par KTM-5M3, pārējos modernizēja uz vietas tramvaju ekspluatējušos uzņēmumos. Modernizētajā konstrukcijā stikla šķiedras virsbūve tika aizstāta ar rievotu metāla virsbūvi, troses, kas virza durvis, nomainīja pret ķēdēm, bet luminiscences spuldzes pret kvēlspuldzēm.
Hulīna
Cilvēki
Hulīna ir futbolista Zdeneka Nehodas (Zdeněk Nehoda, 1952) dzimtā pilsēta.
KTM-5
KTM-5M3 "Ural"
Neskatoties uz modernizāciju, tramvajus ekspluatējošie uzņēmumi sūdzējās par KTM-5M3 slikto kvalitāti. Modernizācija risināja tikai transportlīdzekļa ārējās virsbūves problēmas, bet bremžu, durvju piedziņas un elektrības bojājumi joprojām saglabājās. Desmitgades otrajā pusē UVR uzlaboja uzbūves kvalitāti, pārvadātāji un mehāniķi apguva tramvaja sarežģītās īpatnības. 1981. gadā no konstrukcijas tika izņemta speciālā stāvbremze, tās vietā šo funkciju sāka pildīt tramvaja trumuļu bremzes. 1986. gadā mainīja pagrieziena signālu un bremžu signāllukturu izvietojumu.
Pēdējie ražošanas gadi
1980. gadu beigās kļuva skaidrs, ka modelis ir novecojis. Lai pagarinātu ražošanu, rūpnīca ierosināja jaunā KTM-5A (jeb 71-605A) modeļa vagonu ražošanu. Tika veikti vairāki uzlabojumi, nomainot veco motorģeneratoru uz jaunu pilnībā elektronisku statisko pārveidotāju. Pirmos uzlabotos vagonus piegādāja Prokopjevskai 1989. gadā.
1990. un 1991. gadā tika saražoti 12 71-605A vagoni, kurus piegādāja Daugavpilij. 1992. gadā UKV sāka ražot jaunus KTM-8 vagonus un KTM-5 modeļa ražošana tika pabeigta.
Vjačeslavs Moše Kantors
Vjačeslavs Moše Kantors (ru, dzimis 1953. gada 8. septembrī Maskavā) ir Krievijas sabiedriskais darbinieks, ebreju starptautiskais līderis, uzņēmējs, miera aktīvists, starptautiskais filantrops un zinātnieks, kurš aktīvi piedalās iecietības un izlīguma veicināšanā mūsdienu pasaulē. Viņš arī iesaistās rasisma, antisemītisma, ksenofobijas, neonacisma un neiecietības apkarošanā, apspriež un izstrādā veidus, kā apturēt kodolieroču izplatīšanu un novērst kodolkatastrofu.
Kantors ir Eiropas Ebreju kongresa prezidents, Eiropas tolerances un samierināšanās padomes (ECTR) prezidents, Starptautiskā Luksemburgas foruma par kodolkatastrofas novēršanu prezidents, Pasaules Holokausta foruma fonda (WHF) prezidents, Eiropas Ebreju fonda priekšsēdētājs (EJF) un Pasaules Ebreju kongresa (WJC) Politikas padomes priekšsēdētājs.
Troizēna
Troizēna (grc) bija sengrieķu joniešu pilsēta Argolīdā, Peloponēsas austrumos, Grieķijā. Netālu atrodas neliels ciemats Trizina, kas iepriekš saucās Damalas (Δαμαλάς), bet tagadējo nosaukumu par godu Troizēnai ieguva 1929. gadā. Troizēna skaitās mitoloģiskā varoņa Tēzeja dzimtā pilsēta.
Vēsture
Pirmie Troizēnas iedzīvotāji bija jonieši no Atikas.
Pēc Pausānija atstāstītās leģendas pirmais Troizēnas valdnieks bija Ors (Ώρος), kura vārdā valsti sauca par Oraju (Ὠραία). Viņu tronī nomainīja Alfeps, Poseidona un Ora meitas, Leidas (Ληίδα), dēls, kurā vārdā valsts tika pārdēvēta par Alfepiju (Ἀλθηπία). Alfepa valdīšanas laikā starp Poseidonu un Atēnu izcēlās strīds par to, kam pieder šī valsts, taču pēc Zeva gribas starp abiem ķildniekiem notika izlīgums. Pēc Alfepa valdīja Sarons, kurš noslīka līcī pie Argolīdas, un šis līcis viņa vārdā tika nosaukts par Saroniku. Valdnieku Hipereta un Antasa valdīšanas laikā tika dibinātas pilsētas Hipereja (Ὑπέρεια) un Anteja (Ἄνθεια), bet pēdējo vēlāk Aetijs, Anfa dēls pārdēvēja par Poseidoniju (Ποσειδωνία). Kad pie Aetija atnāca Pelopa dēli Troizens un Pitejs, tie pamatīgi nostiprinājās valstī. Pēc Troizena nāves Pitejs apvienoja abas pilsētas Hipereju un Poseidoniju vienā pilsētā, un par godu savam brālim nosauca to par Troizēnu. Ovidijs Troizēnu sauca par Piteja valsti (lat. Pittheïa regna). Piteja meita Efra kļuva par Tēzeja māti.
Sākotnēji Troizēna bija pakļauta Argosai, taču pēc Heraklīdu atgriešanās troizēnieši atzina no Argosas atnākušo doriešu varu. Uz seno Troizēnas valdīšanas laiku attiecas divu troizēniešu koloniju — Halikarnāsas un Mindas dibināšana. Troizena dēli, Anaflists un Sfets pārcēlās dzīvot uz Atiku. Ap 720. gadu pr.Kr. ahajieši un troizēnieši dibināja Sibarīdu. 7. gadsimta pr.Kr. sākumā Troizēna atzina Spartas hegemoniju. Konflikta gaitā starp Spartu un Atēnām pēc trīspusēja līguma noslēgšanas starp Spartai naidīgajām Argosu, Tesāliju un Atēnām 462/461. gada pr.Kr. ziemā, 461. gadā pr.Kr. atēnieši ieņēma Troizēnu un izvietoja tur savu garnizonu.
Grieķu-persiešu karos troizēnieši aizsūtīja uz Salaminu piecus kuģus, bet pati Troizēna kalpoja kā grieķu flotes savākšanās punktu un patvērumu atēniešu sievietēm un bērniem, kas bija pametuši savu pilsētu (vēl Pausānija laikā pilsētas galvenā laukuma stojā atradās marmora statujas, kas attēloja sievietes un bērnus, kuri lūdza troizēniešiem pasargāšanu). Platēju kaujā karoja viens tūkstotis troizēniešu. Viņi piedalījās arī Mikales kaujā.
Pēc 445. gada pr.Kr. miera līguma prasības atēnieši atdeva Troizēnu spartiešiem.
Obara
Obara var būt:
Troizēna
Vēsture
Peloponēsas kara sākumā troizēnieši atbalstīja Korintu pret Kerkīru, un nodeva tās rīcībā divus kuģus, kā rezultātā atēnieši 430. gadā pr.Kr. izpostīja Troizēnas apgabalu, bet 425. gadā pr.Kr. nostiprinājās Metanā un no turienes veica sirojumus valsts iekšienē. 394. gadā pr.Kr. Korintas kara laikā troizēnieši atbalstīja lakedemoniešus, bet 373. gadā pr.Kr. Beotijas kara laikā atkal nostājās pret atēniešiem un tēbiešiem, lai novērstu Epaminonda iebrukumu Peloponēsā.
Maķedoniešu hegemonijas laikā Troizēna gāja no rokas rokā. 303. gadā pr.Kr. to iekaroja Maķedonijas ķēniņš Demētrijs I Poliorkets. 278. gadā pr.Kr. spartietis Kleonims atbrīvoja troizēniešus, kurus atkal iekaroja Antigons II Gonāts. 243. gadā pr.Kr. Troizēna tika iekļauta Ahajas līgā, bet 223. gadā pr.Kr. spartieši to atkal atkaroja. 1. gadsimtā pr.Kr. pēc Strabona liecības Troizēna bija nozīmīga pilsēta un, spriežot pēc Pausānija apraksta, nezaudēja savu varenību arī 2. gadsimtā pr.Kr. Pēc Pausānija stāstītā apmeklētājiem pilsētas iedzīvotāji ar lepnumu rāda savvaļas olīvkoku, kas bija izaugusi no iesakņojušās Hērakla vāles, kā arī Tēzeja klinti un Ipolita stadiju.
Augstie Tatri
Augstie Tatri (sk, pl, rue) ir Tatru kalnu austrumu daļa un visu Karpatu kalnu augstākā daļa Slovākijas ziemeļos un Polijas dienvidos. Kalnu augstākā virsotne ir 2655 metrus augstā Gerlaha smaile, kas ir Slovākijas augstākā virsotne, bet uz Polijas—Slovākijas robežas esošais Risijs ir Polijas augstākā virsotne.
Augstie Tatri ir ievērojams tūrisma objekts. Abās valstīs izveidoti nacionālie parki — Tatru nacionālais parks Slovākijā un Tatru nacionālais parks Polijā. Kalnos sastopami endēmi augs Cochlearia tatrae, kā arī reti un aizsargājami dzīvnieki — Tatru ģemze (Rupicapra rupicapra tatrica), Eirāzijas brūnais lācis, Eirāzijas lūsis, caunas, vilki, Alpu murkšķis (Marmota marmota).
Fēlikss Circenis
Fēlikss Circenis (, Vaiņode — ) bija Latvijas pedagogs, vieglatlēts, šahists, viens no biatlona aizsācējiem Latvijā.
Biogrāfija
Dzimis Vaiņodē, netālu no Lietuvas robežas, kā vienīgais bērns ģimenē. Māte Elza Circene (1903—1996) strādājusi Vaiņodes tuberkulozes sanatorijā. 5 gadu vecumā zaudējis tēvu. Beidzis Liepājas Politehnikumu (tagad — Liepājas Valsts tehnikums), bet vēlāk arī Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Zemes iemērīšanas fakultāti. Vēl studējot Lauksaimniecības akadēmijā sācis skolotāja gaitas Mālpils Meliorācijas skolā (tagad — Mālpils profesionālā vidusskola), kur mācījis ūdens saimniecību un ģeodēziju. Pēc Lauksaimniecības akadēmijas beigšanas pārgājis uz Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas tehnikumu (tagad — Priekuļu un Jāņmuižas valsts tehnikums). 1962. gadā kļuvis par šīs mācību iestādes direktoru un vadījis tehnikumu līdz 1977. gadam. 1966. gadā par panākumiem pedagoga darbā apbalvots ar medaļu "Par darba varonību". 1977. gadā pārcēlies uz Ādažiem, kur deviņus gadus strādājis par Ādažu astoņgadīgās skolas direktoru. Vēlāk bijis rasēšanas skolotājs Ādažu vidusskolā. Atmodas laikā aktīvi iesaistījies Latvijas Tautas frontes darbībā. Piedalījies visos Tautas frontes kongresos. Vēlāk iestājies Demokrātiskajā centra partijā, kas vēlāk apvienojusies ar Demokrātisko partiju "Saimnieks". 1996. gadā partijas Vidzemes apgabala sarakstā piedalījies 6. Saeimas vēlēšanās. 1997. gadā pēc Demokrātiskās partijas "Saimnieks" šķelšanās iestājies Darba partijā. No 1989. līdz 1999. gadam bijis Rīgas rajona padomes deputāts, kur vadījis izglītības un kultūras komiteju. Ādažu pagastā vadījis Sociālo jautājumu komiteju un pensionāru padomi.
Vieglatlēts
Studiju laikā aktīvi nodarbojies ar vieglatlētiku. 1940. gadu beigās un 1950. gadu pirmajā pusē bijis viens no labākajiem Latvijas garo distanču skrējējiem. 1950. gadā kļuvis par sporta biedrības "Daugava" čempionu 5000 m skrējienā. 1951. gadā atkārtojis šo panākumu. Vēlākajos gados bijis sporta biedrības "Vārpa" vieglatlētikas izlasē, kā arī starp Latvijas labākajiem vieglatlētiem 5000 m un 10 000 m distancēs.
Biatlona entuziasts
Priekuļos viņa tehnikuma direktora darbības laikā tika uzbūvēta pirmā biatlona šautuve un moderns stadions, kas 1966. gadā Vissavienības konkursā tika atzīts par labāko rajona stadionu PSRS. 1971. gada janvārī šeit tika aizvadīts PSRS kausa posms biatlonā, kas bija vienas no pirmajām augsta ranga sacensībām biatlonā Latvijā.
Šahists
Fēlikss Circenis bija pazīstams kā labs šahists. Ar šahu sācis nodarboties jau Liepājas pamatskolā. Vairākas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos: Priekuļos sācis darboties arī kā šaha treneris, vēlāk kļuvis par Rīgas rajona sporta skolas šaha treneri. Starp viņa audzēkņiem ir bijuši daudzkārtējais Latvijas šaha čempions Alvis Vītoliņš un starptautiskais lielmeistars Edvīns Ķeņģis. 1992. gadā bijis Latvijas sieviešu izlases treneris Pasaules šaha olimpiādē Manilā, kas ieguvusi 12. vietu kopvērtējumā. Savus trenera vērojumus un iespaidus bieži publicējis žurnālā "Šahs". Pēc viņa nāves Ādažu šaha klubs ir nosaukts Fēliksa Circeņa vārdā.
Piemiņas turnīrs šahā
2018. gadā Ādažos tika atjaunota Fēliksa Circeņa piemiņas turnīru tradīcija. Par pirmā ātrā šahā turnīra uzvarētāju 52 dalībnieku konkurencē kļuva lielmeistars Aleksejs Širovs. 2019. gada 1. jūnijā Aleksejs Širovs uzvarēja arī otrajā piemiņas turnīrā, kurā piedalījās 67 dalībnieki. 2020. gada 30. maijā piemiņas turnīrs pirmo reizi notika interneta vidē, tomēr arī šoreiz par uzvarētāju pēc labāka performances reitinga tika atzīts Aleksejs Širovs. 2021. gada 29. maijā piemiņas turnīrs otro gadu pēc kārtas notika interneta vidē, tajā piedalījās 37 dalībnieki no piecām valstīm, bet uzvarēja baltkrievu lielmeistars Kirils Stupaks. 2022. gada 28. maijā 5. piemiņas turnīrs atkal varēja notikt klātienē, pulcinot 61 dalībnieku no septiņām valstīm, par uzvarētāju kļuva Krievijas lielmeistars Aleksandrs Motiļevs. 2023. gada 6. jūnijā 6. piemiņas turnīrā, kurā sacentās 104 dalībnieki no piecām valstīm, par uzvarētāju kļuva Konstantīns Gudovskis no Rīgas.
Jelgavas 5. vidusskola
'''Jelgavas 5. vidusskola''' ir valsts vidusskola Aspazijas ielā 20 Jelgavā.
Izglītības programmas
Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma, Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma, Pamatizglītības mazākumtautību programma (21011121), Speciālās pamatizglītības mazākumtautību programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (21015621), Mazākumtautību vispārējās pirmskolas izglītības programma (01011121).
Vēsture
Skola dibināta 1972. gadā blokmāju apbūves mikrorajonā Jelgavas rietumu daļā. No 1992. līdz 1998. gadam no skolas bija atdalītas sākumskolas klases. 2001. gadā nodibināja skolas teātra studiju „Kaija”. 2001. un 2006. gadā notika renovācijas darbi un tika izveidoti skolas simboli. 2011. gadā notika renovācijas darbi skolas aktu zālē. 2019. gadā Jelgavas 5. vidusskolai nolēma pievienot likvidējamās Jelgavas 2. pamatskolas klases.
Erevānas dialekts
Erevānas dialekts (armēņu: Երևանի բարբառ) ir austrumarmēņu valodas dialekts, kurā runā Erevānā un tās apkārtnē. Vēsturiski tas bija pazīstams kā Ararata dialekts.
Vēsture
Izcilais armēņu rakstnieks Hačaturs Abovjans 1841. gadā pabeidza savu romānu "Armēnijas brūces" Erevānas dialektā.
Gandrīz 160 gadus ilgā krievu un padomju vara Austrumarmēnijā (1828—1917, 1920—1991) ir atstājusi ietekmi uz armēņu sarunvalodu. Ikdienā tiek lietoti daudzi krievu, persiešu, turku, arābu un citi aizgūti vārdi. Padomju vara mudināja padomju armēņu eliti "atbrīvot armēņu valodu no arābu, turku un persiešu valodas ietekmes". Padomju perioda beigās Armēnijā krievu valoda bija "plaši izplatīta, un no krievu valodas tika veidoti atvasinājumi, izmantojot vietējos afiksus", tikmēr krievu valoda kalpoja arī kā starpnieks, caur kuru armēņu valodā ienāca Eiropas termini.
1989. gadā erevānas dialektā ārpus Erevānas runāja 162 ciematos un 5 pilsētās, kopumā ap 275 000 cilvēku.
Mūsdienās
Vēstures gaitā dialektu ietekmējušas vairākas valodas, īpaši krievu un persiešu, un aizgūtie vārdi tajā ir ievērojami sastopami arī šodien. Mūsdienās tas ir visizplatītākais armēņu dialekts.
Daži armēņu valodas vārdi armēņu sarunvalodā nav dzirdami, to vietā tiek lietoti krievu valodas ekvivalenti:
Lielākā daļa no nesenajiem armēņu emigrantiem, kuri kopš 20. gadsimta 80. gadu beigām ir emigrējuši uz ārzemēm, runā Erevānas dialektā. Armēnijā vērojama tendence palielināt Erevānas dialekta nozīmi. Armēnijas televīzijas kanāli parasti izmanto Erevānas dialektu, nevis standarta armēņu valodu, īpaši izklaides raidījumos, kas izraisa valodnieku kritiku.
Trakais basketbols
Trakais basketbols (en) ir 1998. gada amerikāņu filma, kuras režisors ir Deivids Cukers. Filma divreiz tika nominēta Zelta avenes balvai.
Gustavo Alfaro
Gustavo Hulio Alfaro (es; dzimis ) ir argentīniešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā. Kopš 2020. gada ir Ekvadoras futbola izlases galvenais treneris.
Trakais basketbols
Filmā galvenās lomas attēlo Trejs Pārkers, Mets Stouns, Dians Bahars, Jasmīne Blīta, Dženija Makārtija, Roberts Vons, Ernests Borgnains, Karīms Abduldžabārs un Viktorija Silvsteda.
Filmā divi draugi izgudro jaunu spēli — beisketbolu. Beisketbols ir basketbols ar beisbola noteikumiem.
Gustavo Alfaro
Trenera karjera
Trenera karjeru uzsāka 1992. gadā Atlético de Rafaela, tajā pašā klubā, kurā noslēdza spēlētāja karjeru. Karjeras turpinājumā vadīja dažādus Argentīnas klubus. 2001. gadā palīdzēja klubam Olimpo uzvarēt otrajā pēc līmeņa Argentīnas līgā un iekļūt Pirmajā divīzijā. Šo panākumu atkārtoja ar Quilmes 2003. gadā. 2007. gadā ar Arsenal de Sarandí uzvarēja otrajā nozīmīgākajā Dienvidamerikas klubu turnīrā Copa Sudamericana.
2019. gada janvārī kļuva par Boca Juniors galveno treneri. Tā paša gada maijā ar šo klubu uzvarēja Argentīnas superkausā. 2019.—2020. gada sezonā aizveda komandu līdz čempionu titulam Argentīnas Pirmajā divīzijā.
2020. gada augustā Alfaro tika iecelts par Ekvadoras izlases galveno treneri. 2022. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas turnīru Dienvidamerikas zonā izlase noslēdza 4. vietā, kvalificējoties finālturnīram.
Mikolajivas rajons
Mikolajivas rajons var būt:
Japānas lāčauza
Japānas lāčauza (la) ir graudzāļu dzimtas suga, kura savvaļā sastopama Eiropas dienvidos, dienvidaustrumos un Rietumāzijā. Latvijā diezgan rets adventīvs (ievazāts) augs, ziemeļos no dabiskā izplatības apvidus.
Apraksts
Japānas lāčauza ir viengadīgs, 20-70 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stiebru un matainām lapu makstīm. Lapas ir 0,3-0,4 cm platas un īsas. Maksts ir slēgta. Ziedu skara ir skraja, zari ir tievi, tie noziedot nolīkst. Vārpiņas ir slaidas, 2-2,5 cm garas, it kā gari un pakāpeniski nosmailotas, katrā zarā pa 2 vai 3. Ārējā vārpiņas plēksne ar 3-5 dzīslām, iekšējā - ar 5-9 dzīslām. Ārējā zieda plēksne ir šauri olveidīga. Auglis ir aptuveni 0,6 cm garš plēksnenis - plēksnēs ieslēgts grauds. Zied jūnijā, jūlijā.
Rigische Anzeigen
Rigische Anzeigen von allerhand Sachen, deren Bekanntmachung dem gemeinen Wesen nöthig und nützlich ist (no vācu valodas — 'Rīgas sludinājumi par dažādām lietām, ar kurām sabiedrību iepazīstināt ir vajadzīgi un noderīgi') bija no 1761. līdz 1852. gadam Rīgā reizi nedēļā izdots laikraksts vācu valodā, kurā iekļāva sludinājumus, likumus un pavēles. Laikraksta pirmais redaktors bija Gotfrīds Bērenss. No 1761. gada līdz 1767. gadam tika izdots laikraksta pielikums Gelehrte Beyträge zu den Rigischen Anzeigen.
Lēnas
Lēnas ir ciems Kuldīgas novada Nīkrāces pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie Imalas (Lēnupes) ietekas Ventā 9 km no pagasta centra Dzeldas, 45,5 km no novada centra Kuldīgas un 156 km no Rīgas.
Lēnas vēstures avotos pirmoreiz minētas 1242. gadā, kad Livonijas krusta karu laikā Vācu ordenis šajā apvidū sakāvis kuršus. Mūsdienu apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lēnu muižas (Lehnen) centru. Daļa ciema ar Lēnu baznīcu un krogu atrodas ziemeļos no muižas pie autoceļa P116 un Kojas ietekas Ventā. No 1949. līdz 1954. gadam Lēnas bija Lēnas ciema padomes centrs. Lēnu baznīca un krogs ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi, Lēnu senkapi — arheoloģijas piemineklis. Lēnu muižas ansamblis ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis. Pie Lēnām sākas «Kalpaka taka» — vieta, kur 1919. gada 3. martā Oskara Kalpaka vienība pārcēlās pāri Ventai, lai sāktu uzbrukumu.
Tosins Aijeguns
Tosins Aijeguns (en; dzimis ) ir Nigērijā dzimis futbolists, pussargs, Beninas izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada spēlē Šveices Superlīgas kluba FC Zürich sastāvā. Spēlējis Latvijas Virslīgā, pārstāvot FK Ventspils. 2018. gadā kļuva par Ventspils komandas labāko vārtu guvēju.
Opus Dei
Opus Dei (lv), oficiāli Svētā krusta un Dieva darba prelatūra (la), ir Romas Katoļu baznīcas prelatūra, kuras mērķis ir līdzdarboties Romas katoļu baznīcas evaņģelizācijas misijā, izplatot aicinājumu uz svētumu un ikdienas darbu svētdarīšanas vērtību. Prelatūru dibināja spāņu priesteris Hosemarija Eskrivā. 1950. gadā Romas pāvests Pijs XII to apstiprināja, bet 1982. gadā Romas pāvests Jānis Pāvils II pasludināja to par personālo prelatūru.
Mingrelija
Vēsture
Senatnē Mingrelija bija Egrisi valsts jeb Kolhīdas (8. gadsimtā p.m.ē. — 2. gadsimtā), vēlāk Lazikas (2. — 7. gadsimtā) galvenā daļa. 11.-15. gadsimtā Mingrelija jeb Odiši bija Gruzijas karalistes sastāvdaļa, tad neatkarīga kņaziste, ko 1568. gadā pakļāva Osmaņu impērija, bet 1803. gadā Krievijas Impērija. Līdz 1857. gadam Mingrelijā valdīja Dadiani kņazu dzimta.
Aulendorfa
Aulendorfa (de) ir pilsēta Rāvensburgas rajonā, Tībingenes apgabalā, Bādenē-Virtembergā, Vācijā. Tā atrodas 20 km uz dienvidrietumiem no Bīberahas, un 19 km uz ziemeļiem no Rāvensburgas.
Aulendorfa pirmo reizi ir pieminēta 10. gadsimtā kā Aligedorf. Pilsēta sākotnēji piederēja Velfu dinastijai, pēc tam Hoenštaufenu dinastijai, bet vēlāk Kēnigsegu dinastijai, kuri tur arī dzīvoja. Aulendorfa tirgus tiesības ieguva 1682. gadā. 19. gadsimtā tā kļuva par svarīgu dzelzceļa mezglu. Pilsētas tiesības tā ieguva 1950. gadā, bet pēc zemes reformas 1972. gadā Aulendorfas teritorija palielinājās pievienojot 3 ciemus.
2022. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
2022. gada (73.) Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2022. gada 28. marta līdz 3. aprīlim Ungārijas galvaspilsētā Budapeštā. Baltkrievijas un Krievijas cīkstoņiem Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ aizliegts pasākumā pārstāvēt savas valstis.
Komandu vērtējums
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 25 punktus, 2. vietu — 20 punktus, 3.—4. vietu — 15 punktus, 5.—6. vietu — 10 punktus, 7. vietu — 8 punktus, 8. vietu — 6 punktus, 9. vietu — 4 punktus un 10. vietu — 2 punktus.
Latvijas cīkstoņi
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās trīs cīkstoņi:
Purva ķauķis
Purva ķauķis (Acrocephalus palustris) ir neliels kāpelētājķauķu dzimtas (Acrocephalidae) dziedātājputns. Ligzdo Eiropā un Āzijas rietumos, ziemo galvenokārt Āfrikas dienvidaustrumos. Ģeogrāfisko variāciju nav. Purva ķauķis starp citiem ķauķiem izceļas kā meistarīgs citu putnu dziesmu atdarinātājs.
Izplatība
Purva ķauķis ligzdo Eiropas centrālajā daļā. Areāla ziemeļu robeža sasniedz Francijas ziemeļus, Dāniju, Norvēģijas un Zviedrijas dienvidus, Somijas vidieni un Urālu centrālo daļa. Austrumu un dienvidaustrumu virzienā turpinās pāri Rietumsibīrijai līdz Obas upei, Kazahstānas ziemeļrietumiem, Volgas deltai, Krievijas Eiropas daļas dienvidiem, Kaukāzam un tālāk uz dienvidiem līdz Turcijas austrumu daļai un Irānas ziemeļiem. Savukārt areāla dienvidu mala Eiropā ir neregulāra, iesniedzoties Šveicē, Itālijas ziemeļos, fragmentāri arī Balkānos, Grieķijā un pat Turcijas ziemeļrietumos. Ziemo Āfrikas dienvidaustrumos.
Latvijā
Purva ķauķis Latvijā ir parasts un izplatīts ligzdotājs. Ligzdo apmēram 70 000—120 000 pāru. Sastopams dažādās pļavās, kur aug atsevišķi krūmu puduri, jo purva ķauķis ligzdu parasti būvē krūmos. Nereti ligzdo arī meliorācijas grāvju malās, kuras aizaug ar krūmiem, un ezeru krastos, ja tie robežojas ar pļavām.
Lai raksturotu lauksaimniecības platību vides kvalitāti, tiek izmantoti dažādu lauku putnu populāciju indeksi. Purva ķauķis, lai arī Eiropas indeksa veidošanā netiek izmantots, Latvijas indeksā ir iekļauts, jo ir tipiska Latvijas lauku ainavas suga.
Izskats
Purva ķauķis ir otrs lielākais kāpelētājķauķis Latvijā (lielākais niedru strazds). Kopumā tas ir vidēji garš, pasmags putniņš ar salīdzinoši gariem spārniem. Ķermeņa garums 13—15 cm, spārnu plētums 18—21 cm, svars 10—13 g.
Apspalvojums vienmērīgs, bez svītrojuma. Uz muguras krāsa variē no koši olīvbrūnas līdz bāli pelēkbrūnai, apakšpuse dzeltenīgi bāla vai krēmbalta, pazode koši balta, sāni un krūtis ar vieglu, brūnganu tonējumu. Virs acs bāla, samērā īsa uzacs. Lidspalvas košākas kā ķermeņa apspalvojums. Kājas gaiši brūnas. Abi dzimumi izskatās līdzīgi.
Līdzīgas sugas
Lai arī purva ķauķis ir nedaudz lielāks par ezeru ķauķi, tomēr to ir grūti no tā atšķirt. Dabā drošākā pazīme ir balss, bet turot putnu rokās jāskatās primāro lidspalvu projekcija.
Uzvedība
Purva ķauķis vislabprātāk uzturas mitrās vietās ar blīvi augošiem, gariem augiem, piemēram, nātrēm, vīgriezēm un kazenēm, uzturas arī krūmos un kokos, kukurūzas un citu kultūraugu tīrumos, kurus ieskauj zemi krūmi, piemēram, mežrozītes. Sastopami arī grāvju krūmos, mežmalās, aizaugušās, krūmainās pļavās, brikšņainās dīķmalās, purvainās un aplūdušās vietās, kur aug niedres un krūmi, un pat aizaugušos dārzos. Purva ķauķis ir ļoti aktīvs un kustīgs putniņš.
Dziedātprasme
Purva ķauķa dziesma ir ļoti daudzveidīga un sarežģīta. Tajā daudz biežāk nekā pārējo ķauķu dziesmās dzirdami trāpīgi citu putnu balsu atdarinājumi. Savā dziesmā tas iepin ne tikai vairāk kā 100 Eiropā dzīvojošu sugu skaņas, bet arī vismaz tikpat daudz Āfrikas putnu sugu balsu. Turklāt pārsteidzošs fakts ir tas, ka purva ķauķim kā sugai patiesībā nav savas dziesmas, jo tie atdarina tikai citu putnu dziesmas.
Barība
Purva ķauķis galvenokārt barojas ar kukaiņiem un zirnekļiem, nelielā daudzumā ar gliemežiem un vasaaras beigās un rudenī arī ar ogām. Barību meklē uz augiem un krūmos, reizēm koku apakšējos zaros. Parasti apkārtni novēro, sēžot uz kāda nokaltuša auga, retumis pārmeklē vietu, virs tās plivinoties, bet vēl retāk paceļas gaisā, lai kukaini noķertu lidojumā.
Ligzdošana
Ligzdošanas sezona ilgst no maija līdz jūlijam. Parasti veido monogāmus pārus uz vienu sezonu. Ne vienmēr atgriežas ligzdot uz vienu un to pašu vietu. Ligzdošanas laikā purva ķauķi ir teritoriāli, lai gan ļoti bieži ligzdas grupējas netālu viena no otras vaļīgās kolonijās. Toties ārpus vairošanās sezonas tie kļūst izteikti vienpatņi, kas aktīvi aizstāv savu teritoriju.
Ligzdai raksturīga dziļa, cilindriska forma, kas vīta no nātru stiebriem, lapām un citiem augiem. No iekšpuses izklāta ar smalkākiem zāļu stiebriņiem, augu pūkām un matiem. Vijums savienots ar 2—5 vertikāliem augu stiebriem. Ligzda visbiežāk atrodas blīvi augošos augos 30—70 cm augstumā no zemes, kā arī zemos vai vidēji augstos krūmos, un to būvē tikai mātīte.
Sezonā parasti viens perējums. Dējumā 3—6 gaišas olas ar raibumiņiem. Inkubācijas periods ilgst 12—14 dienas, perē un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 10—14 dienu vecumā.
Pjērs Žervē
Pjērs Žervē (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču burātājs, olimpiskās zelta un bronzas medaļas ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Viktorija Modesta
Viktorija Modesta (en; dzimusi Viktorija Moskaļova Daugavpilī) ir Latvijas izcelsmes Lielbritānijas dziedātāja, dziesmu autore, modele.
Pjērs Žervē
Žervē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja burāšanas sacensībās. Open klases braucienā viņš nefinišēja, bet līdz 0,5 tonnu laivu klases pirmajā braucienā ieguva zelta medaļu, savukārt otrajā braucienā — bronzas medaļu.
Viktorija Modesta
Dzimusi Daugavpilī, dzemdību laikā ārstu dēļ tika savainota viņas kāja. Pēc tam Viktorija piedzīvoja 15 operācijas. 12 gadu vecumā ar vecākiem pārvākusies uz dzīvi Londonā, Lielbritānijā, savukārt 20 gadu vecumā, lai novērstu turpmākās veselības problēmas, izlēma amputēt kāju.
Londonā pievērsusies modeles un mūziķes karjerai. Plašu popularitāti ieguvusi ar dziesmu Prototype 2014. gadā, dziesmai tika uzņemts arī videoklips, pēc kura Modestas dzīvesstāsts tika publicēts daudzos medijos. Popularizēšanas kampaņas laikā tika saukta par "pasaulē pirmo popzvaigzni ar bionisku ķermeņa daļu". 2012. gadā piedalījās 2012. gada vasaras paraolimpisko spēļu noslēguma ceremonijā.
Sjidzjina
Sjidzjina (西京, Xījīng — ‘Rietumu Galvaspilsēta’) var būt:
Tartu observatorija
Tartu observatorija (et) ir lielākā astronomijas observatorija Igaunijā, kas dibināta 1810. gadā Tartu apgabalā. 1964. gadā, lai samazinātu gaismas starojuma ietekmi, observatorija pārcēlās uz piemērotāku vietu novērošanai — Teraveres ciemu (20 km uz dienvidrietumiem no Tartu). Laika gaitā observatorija savu vārdu ir mainījusi vairākas reizes — Dorpatas observatorija (1810—1893), Svētā Georga Observatorija (1893—1919), Tartu astronomijas observatorija (1919—1964), Tartu astrofizikas observatorijas Strūves Igaunijas Zinātņu akadēmijas observatorija (1964—1995) un Tartu observatorija (kopš 1995. gada).
Observatorijas vēsture
Observatorija tika izveidota pie Tartu Universitātes 1810. gadā. Observatorijas ēka (tagad tā ir Tartu Universitātes Vecā observatorija) tika uzcelta uz Toomes (Doma) kalna, to projektēja Johans Vilhelms Krauze. Pirmos observatorijas instrumentus uzstādīja 1814. gadā Frīdrihs Georgs Vilhelms Strūve; viņš arī uzsāka novērojumus ar šiem teleskopiem. 1824. gadā tika uzstādīts 9 collu refraktoru Frauenhofera ražots teleskops — tolaik lielākais ahromatiskais teleskops pasaulē. 1946. gadā observatorija tika atdalīta no Tartu universitātes un kļuva par Igaunijas PSR Zinātņu akadēmijas īpašumu. 1947. gada 1. janvārī tika izveidots Igaunijas PSR Matemātikas un mehānikas Zinātņu akadēmijas Fizikas institūts. Vecā Tartu universitāte kļuva par šīs iestādes daļu. 1950. gadā sāka meklēt jaunu vietu observatorijai. 1952. gada 9. oktobrī institūts tika pārdēvēts par Fizikas un astronomijas institūtu. 1957. gadā institūts saņēma zemi jaunās observatorijas celtniecībai 20 km uz dienvidrietumiem no Tartu, nākamajā gadā tika uzsākta būvniecība.
2023. gada NATO samits
2023. gada NATO samits bija NATO samits, kas notika no 2023. gada 11. līdz 12. jūlijam izstāžu kompleksā Litexpo, Laisvės prospektā 5, Viļņā, Lietuvā. Tajā galvenā uzmanība bija pievērsta alianses reakcijai uz Krievijas iebrukumu Ukrainā un Ukrainas vēlmei kļūt par NATO dalībvalsti. Samita dienaskārtībā bija arī jauno reģionālo aizsardzības plānu apstiprināšana un Zviedrijas uzņemšana aliansē, kā arī dalībvalstu aizsardzības izdevumu palielināšana. Samitā piedalījās 31 NATO dalībvalsts vadītāji, Austrālijas, Dienvidkorejas, Gruzijas, Japānas, Jaunzēlandes, Ukrainas un Zviedrijas vadītāji, kā arī Eiropas Savienības vadītāji.
Paziņojumi pirms samita sākuma
Gatavojoties NATO samitam, sešu valstu – Latvijas, Igaunijas, Lietuvas, Polijas, Ukrainas un Vācijas – parlamentu spīkeri Rīgā pieņēma paziņojumu Ukrainas atbalstam dalībai NATO. 10. jūlijā Turcijas prezidents Redžeps Tajips Erdogans paziņoja, ka atbalstīs Zviedrijas uzņemšanu NATO, ja Eiropas Savienība atsāks iesaldētās iestāšanās sarunas ar Turciju. Samita priekšvakarā tapa zināms, ka prezidents Erdogans piekritis atbalstīt Zviedrijas pieteikumu dalībai NATO un nosūtīt to ratifikācijai Turcijas parlamentā. Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis asi kritizēja NATO vilcināšanos nosaukt konkrētu termiņu, kad Ukraina varētu kļūt par NATO dalībvalsti. Savukārt NATO ģenerālsekretārs Jenss Stoltenbergs paziņoja, ka ir piedāvājis trīs elementu paketi ar praktisku atbalstu un daudzgadu programmu, lai nodrošinātu savietojamību starp Ukrainas un NATO spēkiem:
Panāktās vienošanās
NATO līderi vienojās par palīdzību Ukrainas karaspēkam pāriešanai uz Rietumu standartiem, atcēla prasību pēc Dalības rīcības plāna un izveidoja NATO–Ukrainas padomi. Ukraina un 11 valstis parakstīja memorandu par Ukrainas pilotu apmācību uz iznīcinātājiem F-16 Dānijā un Rumānijā.
19. Latgales policijas bataljons
19. Latgales policijas bataljons bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza 1943. gada 8. februārī ar iekļaušanu 2. latviešu SS brīvprātīgo brigādē kā 42. pulka II bataljons.
Izveidošana
Bataljona komandieris - kapteinis Gustavs Praudiņš
Dienesta gaitas
15. maijā bataljons sasniedza Krasnoje Selo staciju un novietojās tuvējā Lemedinjaki sādžā, kur veica īsas apmācības taktikā un vietējos apstākļos. Apmācības tika izvestas līdz jūlija vidum, bataljonam ik pa laikam ciešos zaudējumus no ienaidnieka artilērijas uguns. Nonākot frontes pievārtē bataljons saņēma krievu granātmetējus bez optiskajiem tēmēšanas instrumentiem, tos izdevās sagādāt tikai pēc pulkveža Kanda iejaukšanās.
20. jūlijā ienaidniekam izdevās pārraut fronti 21. Liepājas bataljona sektorā un 19. Latgales bataljons, līdz ar 115. vācu policijas bataljonu, 21. jūlijā tika iesaistīts cīņās pārrāvuma likvidēšanai. Šajā kaujā, saskaroties pat ar ienaidnieka tankiem, bataljons savās ugunskristībās nevienu kritušo nezaudēja. Bataljons pēc šīs sadursmes palika frontē, kur notika dzīva artilērijas apšaude; no 18. līdz 25. jūlijam bataljons bija zaudēja 3 kritušos, 4 ievainotos un 4 kontuzētos. 1. augustā pulkvežleitnants Veiss un kapteinis Galdiņš, apmeklējot bataljonu, atveda pavēli pārcelties uz Krasnoje Selo, kā arī solījumu, ka bataljonu drīz sūtīs uz Rīgu pārformēšanai.
Gonadoliberīns
Gonadoliberīns (arī gonadorelīns, gonadotropīna atbrīvotājhormons vai luteinizējošā hormona atbrīvotājhormons) ir hormons, kuru izstrādā hipotalāma sīkšūnu kodolu neirosekretorās šūnas. Tas ietekmē reproduktīvo sistēmu, vielmaiņu un metabolismu. Gonadoliberīns ir polipeptīds, kurš sastāv no 10 aminoskābju atlikumiem. Šis hormons saistās ar plazmatiskajiem receptoriem uz šūnu virsmas.
Gonadoliberīna fizioloģiskā iedarbība: