cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vinniga nota
Pēc Tautas padomes izveidošanās 1918. gada 17. novembrī un Latvijas valsts pasludināšanas 18. novembrī Latvijas Pagaidu valdība īpašu uzmanību pievērsa attiecību noregulēšanai ar Vāciju, kurai piederēja faktiskā vara okupētajās latviešu zemēs. Jau 18. novembra vakarā Vinnigu informēja par Latvijas valsts nodibināšanos. Vācijas kabineta sēdē, kas notika dažas dienas pēc Latvijas valsts proklamēšanas, tika nolemts atzīt Ulmaņa valdību kā provizorisku varu “latviešu etnogrāfiskajā teritorijā” un Tautas padomi kā “kontrolējošo instanci”.
Kibertelpa
Kibertelpas raksturīgākā un būtiskākā iezīme ir tā, ka tai nav centralizētas pārvaldības institūcijas, kas realizētu kontroli pār visiem datortīkliem, kas šo jauno vidi veido. Tāpat kā reālajā pasaulē nav vispasaules valdības, arī kibertelpai nav iepriekšnoteikta hierarhiska centra.
Vinniga nota
25. novembrī Ulmanis no Vinniga saņēma notu ar tekstu: “Pagodinos prezidenta kungam paziņot, ka vācu valdība ir ar mieru provizoriski atzīt Latvijas tautas padomi par patstāvīgu varu un pagaidu valdību par tās izpildu komisiju (Vollzugausschuss) līdz tam laikam, kamēr miera konference izšķirsies par Latvijas nākotni saskaņā ar tautu pašnoteikšanās tiesībām.”
Kibertelpa
Termina izcelsme
Vizuālajā mākslā termins „kibertelpa” pirmo reizi parādījās 1960. gadu otrajā pusē, kad dāņu māksliniece Suzanne Ussinga (Susanne Ussing; 1940—1998) un viņas partneris arhitekts Kārstens Hofs (Carsten Hoff; 1934)) izveidoja „Atelier Cyberspace” („Ateljē Kibertelpa”). Šī nosaukuma ietvaros, abi izgatavoja virkni mākslas instalāciju un attēlu ar nosaukumu “sajūtu telpas”, kas balstītas uz atvērtās vai brīvās sistēmas principa, kas pielāgojās dažādu ietekmju rezultātā, piem., reaģējot uz cilvēku kustībām, kā arī jaunu materiālu fizikālajām īpašībām.
Vinniga nota
26. novembrī Vinnigs nosūtīja Pagaidu valdībai vēl vienu paziņojumu, kuru Latvijas puse uztvēra kā oficiālu Latvijas atzīšanas rakstu: "Rīgā, 1918. g. 26. novembrī. 1. Augstāko valdības varu latviešu etnogrāfiskajā apgabalā izpilda Latvijas Pagaidu valdība kā galvenais pārvaldes orgāns, kas atbildīgs Latvijas Tautas Padomes priekšā. 2. Vācu civilā pārvalde nodod pārvaldi Pagaidu valdības orgāniem, ko izdara saskaņā ar noteikumiem, kuri vēl izstrādājami vienošanās ceļā."
Kibertelpa
Termina izcelsme
„Atelier Cyberspace” darbojās laikā, kad nebija Interneta, kā arī mākslinieku un radošai sabiedrībai datori lielākā vai mazākā mērā bija nepieejami. 2015.gada intervijā Skandināvu mākslas žurnālam „Kunstkritikk” Kārstens Hofs atsauc atmiņā — lai arī „Atelier Cyberspace” mēģināja datorus ieviest mākslā un arhitektūrā, viņiem nebija nekādas intereses par virtuālo telpu kā tādu.
Vinniga nota
Šis dokuments saturēja divus būtiskus atzinumus:
Kibertelpa
Termina izcelsme
Termins "kibertelpa" daiļliteratūrā pirmo reizi parādījās 1980. gados, kiberpanku zinātniskās fantastikas autora Viljama Gibsona (William Gibson) darbos, viņa 1982.gadā publicētajā īsajā stāstā "Burning Chrome" (Degošais hroms) un 1984.gadā publicētajā romānā Neuromancer. Turpmākajos pāris gados termins tika pilnībā identificēts ar tiešsaistes datoru tīkliem.
Mūsdienās, kad termins tiek ļoti plaši lietots, Gibsons to kritizē, komentējot termina rašanos 2000.gada dokumentālajā filmā No Maps for These Territories (Šīm teritorijām nav karšu): "kad darināju terminu „kibertelpa” zināju tik vien, ka tas būtu efektīvs modes vārds. Tas šķita raisošs un pilnīgi bezmērķīgs. Tas uz kaut ko rosināja, taču tam nebija reālas semantiskas nozīmes, pat man ne, vērojot, kā tas parādās uz lapas."
KFC
KFC jeb pilnajā nosaukumā Kentucky Fried Chicken ir starptautisks ātras ēdināšanas restorānu tīkls, kura galvenais vadības centrs atrodas Lūivilā, Kentuki, ASV. Uzņēmumu 1930. gada 20. martā dibināja Pulkvedis Sanderss. Uzņēmums galvenokārt specializējas ceptas vistas izstrādājumos. KFC pieder ''Yum! Brands, kas ir arī Pizza Hut un Taco Bell'' restorānu īpašnieks.
KFC bija viens no pirmajiem ātrās ēdināšanas restorānu tīkliem, kas atvēra savus restorānus ārpus ASV. 1987. gadā KFC kļuva par pirmo rietumu pasaules restorānu, kas atvēra savu franšīzi Ķīnā. Pašlaik uzņēmums ir izpleties tādos mērogos, ka Ķīna ir uzņēmuma lielākais noieta tirgus.
Pēc 2013. gada decembra datiem, tas ir otrais lielākais ātrās ēdināšanas restorānu tīkls pasaulē aiz McDonald's. Uzņēmumam ir vairāk kā 18 875 restorānu, 118 pasaules valstīs.
KFC Latvijā
KFC atvēra savu pirmo restorānu Latvijā, Rīgā, Audēju ielā 14, restorāna platība ir 400 m2.
2019. gadā Igaunijas uzņēmums Apollo Group no Lietuvas uzņēmuma Cibus Group nopirka KFC restorānu ķēdes franšīzi Latvijā un Lietuvā.
Starptautiskā Šaušanas sporta federācija
Starptautiskā Šaušanas sporta federācija (en) ir starptautiska sporta organizācija, kas koordinē tās sastāvā ietilpstošo dalībvalstu nacionālo šaušanas federāciju darbību. Kontrolē starptautisko šaušanas sporta veidu sacensību norisi, veic izmaiņas sacensību noteikumos un to tiesāšanā.
Vēsture
Starptautiskās šaušanas sacensības pirmo reizi notika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās (Grieķija), bet 1897. gadā Lionā (Francija) notika pirmais pasaules čempionāts. Tomēr sacensību vadības institūcija tika izveidota tikai 1907. gadā. Tajā bija septiņas nacionālās federācijas: sešas no Eiropas (Austrija, Beļģija, Francija, Grieķija, Itālija, Holande) un viena no Dienvidamerikas (Argentīna). Šo sporta veidu federāciju pārstāvji 1907. gada 17. jūlijā Cīrihē (Šveice) nodibināja jaunu starptautisku organizāciju ar nosaukumu Nacionālo šaušanas federāciju un asociāciju starptautiskā savienība (en, fr), un šī sanāksme Šveicē tiek uzskatīta par pirmo ISSF Ģenerālo asambleju.
1915. gadā Savienība uz laiku tika likvidēta un 1921. gada 8. janvārī Parīzē tika atjaunota kā Starptautiskā Šaušanas savienība (fr), kas apvienoja 14 Eiropas, Āzijas un Amerikas valstis. 1939. gadā organizācijas darbība atkal tika apturēta, un 1947. gada augustā 13 valstu sastāvā tika organizēta Starptautiskā Šaušanas sporta savienība (UIT). Jaunais nosaukums — Starptautiskā Šaušanas sporta federācija (ISSF) — savienībai tika piešķirts 1998. gada 15. jūlijā ar UIT Ģenerālās asamblejas lēmumu.
Federācijas struktūra
Starptautisko Šaušanas sporta federāciju veido prezidents, viceprezidents, ģenerālsekretārs, Ģenerālā asambleja, Administratīvā padome, tehniskās un sekciju komitejas.
Augstākā institūcija ir Ģenerālā asambleja, kas tiek sasaukta reizi divos gados, parasti olimpisko spēļu un pasaules čempionātu norises vietā un laikā vai vietā, ko izvēlas ar tās locekļu balsu vairākumu. Federācijas vadības un tehnisko institūciju vēlēšanas notiek Ģenerālajā asamblejā.
Laikā starp asamblejas kongresiem federācijas vadību veic Administratīvā padome, kas tiekas katru gadu.
Federācijas galvenā mītne atrodas ģenerālsekretāra dzīvesvietā (šobrīd Vācijā Minhenes pilsētā).
Kontinentālās federācijas
Starptautiskajā Šaušanas sporta federācijā ir 145 nacionālās federācijas, kas sadalītas piecās kontinentālajās:
Sacensības un rekordi
Starptautiskā Šaušanas sporta federācija atzīst šādas sacensības par ISSF čempionātiem: Šīs sacensības tieši uzrauga federācijas komitejas, un tajās var tikt uzstādīti pasaules rekordi.
Kurzemes sacelšanās
Kurzemes sacelšanās (pl, ru) bija karadarbība Kurzemes hercogistes teritorijā no 1794. gada 25. jūnija līdz 1794. gada 12. augustam starp Krievijas impērijas un Žečpospolitas karaspēku Koscjuško sacelšanās ietvaros.
1794. gada 8. jūnijā pie Kurzemes hercogistes robežas atradās Lietuvas lielkņazistes divīzija horunžija Tomaša Vavžecka vadībā. 25. jūnijā nemiernieku vienība (apmēram 1500 karavīru un 2 lielgabali) Telšu ģenerālmajora A. Voitkeviča vadībā bez kaujas ieņēma Liepāju, atbruņojot nelielo kurzemnieku garnizonu. Šis manevrs pārrāva zemesceļu starp Krieviju un Prūsiju.
28. jūnijā tika svinīgi deklarēts Kurzemes hercogistes sacelšanās akts. Par hercogistes ģenerālmajoru tika ievēlēts Heinrihs Mirbahs, kurš sāka vietējo kaujas vienību viedošanu. Tika deklarēta vispārēja brīvība un vienlīdzība, tāpēc nemierniekiem sāka piebiedroties vietējie pilsētnieki un zemnieki. Kurzemes bruņniecība saglabāja naidīgu attieksmi pret nemierniekiem.
Kad 12. augustā Krievijas karaspēks ieņēma Viļņu, Vavžeckis atvilka lietuviešu karaspēku no Kurzemes.
Jūnass Holess
Jūnass Holess (dzimis 1987. gada 27. augustā) ir norvēģu hokejists, aizsargs, Norvēģijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) Holess spēlē Zviedrijas hokeja līgas kluba Linköping HC sastāvā.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Holess sāka 2004.—05. gada sezonā Norvēģijas hokeja līgas kluba Sarpsborgas "Sparta" rindās. Tā rindās Holess spēlēja līdz pat 2007.—08. gada sezonas noslēgumam.
2008.—09. gada sezonā Holess kopā ar Zviedrijas Elitsērijas klubu Färjestad BK izcīnīja Zviedrijas čempiona titulu. 2010.—11. gada sezonā 39 spēles aizvadīja NHL kluba Kolorādo "Avalanche" rindās, taču tad atgriezās Zviedrijā, divas sezonas aizvadot Vekšes "Lakers" sastāvā. No 2013. līdz 2015. gadam spēlēja KHL vienībā Jaroslavļas "Lokomotiv", taču tad pievienojās Färjestad BK rindām, komandas sastāvā aizvadot nākamās divas sezonas.
Amerikas brieži
Amerikas brieži (Odocoileus) ir viena no briežu dzimtas (Cervidae) ģintīm, kas pieder pārnadžu kārtai. Amerikas briežu ģintī ir 2 sugas, un abas savvaļā sastopamas Amerikā. Turklāt abas sugas izplatītas Ziemeļamerikā, bet Dienvidamerikā mājo tikai baltastes briedis (Odocoileus virginianus).
Evolūcija
Amerikas briežu ģints evolūcijas gaitā ir viena no vecākajām briežu dzimtā. Tā atdalījās no kopīgā priekšteča pirms apmēram miljons gadiem. Ģints veidojusies Ziemeļamerikas rietumos un miljons gadu laikā izplatījusies austrumu un dienvidu virzienā.
Kopīgās īpašības
Amerikas briežiem ir raksturīgs pelēkbrūns vai brūns kažoks un lielas ausis, kuras melnastes briedim ir īpaši lielas. Tie ir vidēji lieli brieži ar slaidām un garām kājām. To ragi ir lieli un žuburaini, salīdzinoši vieni no lielākajiem stirnu apakšdzimtai (Capreolinae) piederošo sugu ragiem. Bet salīdzinot abas sugas, žuburaināki un iespaidīgāki tie ir melnastes briedim (Odocoileus hemionus).
Walmart
Wal-Mart Stores, Inc. ir publisks amerikāņu mazumtirdzniecības veikalu tīkls. Pēc Forbes datiem tā ir 18. lielākā publiskā akciju sabiedrība pasaulē. Tāpat tā ir lielākā akciju sabiedrība pēc ieņēmumiem. Tas ir lielākais privātais darba devējs pasaulē ar vairāk nekā 2 miljoniem darbinieku un lielākais uzņēmums pasaulē.
Amerikas brieži
Kopīgās īpašības
Mazuļus mātes ar pienu zīda apmēram 2 mēnešus. Dzimumbriedumu jaunie brieži parasti sasniedz 18 mēnešu vecumā. Dzīves ilgums abām sugām savvaļā ir apmēram 8—10 gadi, bet nebrīvē var sasniegt 20 gadus.
Walmart
Uzņēmumu 1962. gadā dibināja Sems Voltons. Tā vadība atrodas Bentonvilā, Ārkanzasā, ASV. Walmart 15 valstīs ir 8500 veikali ar 55 dažādiem nosaukumiem.
Entonijs Bērdžess
Džons Entonijs Bērdžess Vilsons (en, dzimis, miris ) bija angļu rakstnieks un komponists.
Pamatā strādājis kā komiksu rakstnieks. 1962. gadā sarakstījis savu slavenāko darbu – distopisko satīru "Mehāniskais apelsīns" (A Clockwork Orange). 1971. gadā novele tika adaptēta Stenlija Kubrika filmā "Mehāniskais apelsīns".
Bērdžess strādāja arī par literatūras kritiķi vairākos laikrakstos, ieskaitot The Observer un The Guardian.
Bērdžess arī sakomponējis vairāk nekā 250 mūzikas darbus.
Kelasovka
Kelasovka ir ciems Kantinieku pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 227 km attālumā no Rīgas.
Maķedonijas krusts
Maķedonijas krusts (mk), pazīstams arī kā Veljusas krusts (Вељушки крст; Крстот од Вељуса) un Strumicas krusts (Струмички крст) ir kristiešu krusta variants, kas galvenokārt saistīts ar Ziemeļmaķedonijas kristietību. Krusts ir Maķedonijas pareizticīgās baznīcas simbols. Krustu var atrast daudzās Ziemeļmaķedonijas baznīcās, tas ir attēlots uz Maķedonijas pareizticīgās baznīcas ģerboņa, un krusts ir Maķedonijas pareizticīgās baznīcas "Svētā Maķedonijas krusta galda medaļas" galvenais elements.
Vēsture
Krusts pirmo reizi tika parādīts Svētās Dievmātes baznīcā Veljusas klosterī pie Strumicas. Ir zināms, ka baznīca tika uzcelta mūsu ēras 1085. gadā un ka tās dibinātājs bija toreizējais Strumicas bīskaps Emmanuels. Nezināms meistars krustu uz fasādes izveidoja no maziem sarkaniem ķieģeļiem uz kvadrātveida pamatnes, vēlāk tas uzkrāsots uz apmetuma. Sākotnēji šis krusts bija Veljusas klostera un Strumicas diecēzes simbols, vēlāk to sāka izmantot baznīcā arvien vairāk un tādējādi kļuva par Maķedonijas pareizticīgo baznīcas simbolu.
Odete Tulemonde un citi stāsti
"Odete Tulemonde un citi stāsti" ir Beļģijas rakstnieka Ērika Emanuēla Šmita īso stāstu krājums. Sarakstīts franču valodā, pirmo reizi izdots 2006. gadā Albina Mišela izdevniecībā.
Krājumā apkopoti 8 savstarpēji neatkarīgi stāsti, stāstu varones ir sievietes ar dažādiem dzīves stāstiem. Tie ir stāsti par mīlestību un ar to saistītiem notikumiem galveno varoņu dzīvēs.
Stāstu uzskaitījums:
Viens no stāstiem ir arī ekranizēts. 2006. gadā iznāca filma Odete Tulemonde ar Katrīnu Frotu un Albertu Dupontelu galvenajās lomās. Filmas režisors bija pats rakstnieks Ēriks Emanuēls Šmits.
Šaurlapu spilve
Šaurlapu spilve (la) ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir ļoti plaši sastopama Eirāzijā un Ziemeļamerikā. Suga ir bieži sastopama visā Latvijas teritorijā, purvainās pļavās, purvos, slapjos mežos un slīkšņainu ezeru krastos. Tās ietvaros nodala daudzas pasugas.
Augs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.
Apraksts
Šaurlapu spilve ir daudzgadīgs, 20—60 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš parasti nezaro un vismaz apakšdaļā ir apaļš. Pie stublāja pamata ir vairākas lineāras lapas. Uz stublāja lapu ir nedaudz un tās ir īsākas nekā stublājs. Lapas ir 0,2—0,5 cm šauras, ar garu maksti un gala trīsšķautņaino daļu. Augam stublāja galotnē ir čemurveida ziedkopa, kurā ir 3—7 nokarenas vārpiņas. Vārpiņas kāts ir gluds un plakans. Garākā seglapa pārsniedz ziedkopu. Augam segplākšņu žāklēs ir divdzimumu ziedi. Zieda segplēksne ir brūngana. Augam ir raksturīgi balti, līdz 3 cm gari lidmatiņi. Auglis ir gaišbrūns riekstiņš. Zied maijā, jūnijā.
Rojas katoļu baznīca
Rojas Svētā apustuļa Andreja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Talsu novada Rojas pagasta centrā Rojā. Adrese: Kāpu ielā 2b. 2019. gada 4. jūlijā baznīca tika nodota ekspluatācijai.
Vēsture
2003. gadā baznīca iesniedza iesniegumu Rojas pagasta padomei ar lūgumu piešķirt atļauju baznīcas celtniecībai, ko pagasta vadība atbalstīja. 2004. gadā draudze iegādājās zemes gabalu no privātīpašnieka Guntara Grosbaha. 2005. gada 23. jūlijā Liepājas diecēzes bīskapa Vilhelma Lapeļa vadībā noritēja Svētā apustuļa Andreja baznīcas pamatakmens iesvētīšana un kapsulas ar vēstījumu nākamajām paaudzēm iemūrēšana. Ceremonijā piedalījās visi Kurzemes dekāni — Ziemeļkurzemes dekāns Andrejs Mediņš, Viduskurzemes dekāns Gatis Bezdelīga, Dienvidkurzemes dekāns Marcins Vozņaks, kā arī cilvēki no Talsiem un Rojas.Tajā pašā gadā uzsākās dievnama celtniecība, ko veica Edgara Stikāna vadītā būvfirma "Alberts GS" pēc arhitekta Jura Paegļa un arhitektu biroja "Rigers" izstrādātā projekta. Līdzekļu trūkuma dēļ 2007. gadā būvniecības darbi tika pārtraukti, tos atsāka 2010. gadā. No 2011. gada vasaras baznīcā notiek regulāri dievkalpojumi.
Raksturojums
Dievnams ir viena joma ēka, celta modernisma stilā. Dievnams celts, pielietojot mūsdienu celtniecības tehnoloģijas, no lieliem betona ķieģeļiem, plaši izmantojot arī koku. Jumtu stiprina koka sijas, kas vienlaicīgi pilda dekoratīvu funkciju. Dievnamu apgaismo plašu trīsstūra formas logu karkass galvenās fasādes priekšējās un presbitērija sienas augšējā daļā, kas nobeidzas ar jumtu. Virs ieejas dievnamā atradīsies kora telpas. Dievnama grīda būs klāta ar flīzēm. Dievnamā tiek veikti iekšdarbi.
Dievnama finansētāji
Dievnama celtniecību finansējuši: Vācijas un Amerikas katoļi, kā arī vietējie draudzes un Latvijas ziedotāji.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Toms Priedoliņš. Draudzei pieder Rojas katoļticīgie iedzīvotāji. Draudze izveidojās 1992. gadā toreizējā priestera Vilhelma Lapeļa vadībā. Sākotnēji draudzes dievkalpojumi notikuši Rojas kultūras namā, bet vēlāk vairākus gadus Rojas evaņģēliski luteriskajā baznīcā. Dievkalpojumi baznīcā notiek no 2011. gada vasaras katru svētdienu un svētku dienās. Draudzē darbojas Svētdienas skola.
Rutku sala
Rutku sala, arī Iļķēnsala (de), ir bijusī sala Daugavā. Pastāvējusi vismaz līdz 1937. gadam, tagad Kundziņsalas ziemeļaustrumu daļa. Tā atradās lejup pa Daugavas straumi 7,5 kilometru attālumā no Rīgas centra.
Nosaukumi
Rutku salu sauca arī par Iļķēnsalu, 1909. gadā tā dēvēta par Hilkensalu un Vilksalu. Atsevišķos avotos salu dēvēja arī par Siena salu, atsaucoties uz 17. gadsimta Dubosa ciemu. 1936. gada Ernsta Plates Rīgas kartē tā nosaukta par Lielo Iļķeniešu salu.
Vēsture
Iļķēnsalas dzimtīpašumu 1593. gadā izveidoja tā laika Livonijas lielhercogs, Polijas-Lietuvas valdnieks Sigismunds III Vāsa, kas to piešķīra savam sekretāram, humānistam un pirmās Rīgas grāmatspiestuves izveidotājam Rīgas pilsētas rātes sekretāram jeb sindikam (Syndikus der Stadt), tiesībzinātniekam, notāram Dāvidam Hilhenam (1561-1610).
1905. gadā Iķēnsalas muižas zemes aptvēra arī sauszemi, pašreizējā Jaunmīlgrāvī — tagadējās Rīgas—Saulkrastu dzelzceļa līnijas Daugavas pusē starp esošajām Mangaļu un Ziemeļblāzmas dzelzceļa stacijām, kā arī tagadējā Ozo golfa kluba vietu. 1915. gadā Iļķēnsalas vietā Daugavā bija Rutku sēklis.
1917. gadā Kundziņsalu (līdz ar to arī Iļķēnsalu) pievienoja Rīgas pilsētai. 1936.-1937. gada Rīgas pilsētas kartēs sala vēl joprojām ir atzīmēta kā atdalīta no Kundziņsalas.
Dolgais Bors
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Deniss Čalovskis
Deniss Čalovskis (dzimis 1985. gadā Rīgā, Latvijā) ir Latvijas hakeris (pazīstams arī kā Imantas hakeris ) un viens no datorvīrusa “Gozi” radītājiem. Čalovskis ir sertificēts datu aizsardzības speciālists.
2015. gada februārī viņš tika izdots ASV, kur viņam draudēja brīvības atņemšana līdz 67 gadiem. 2015. gada septembrī Čalovskis atzinis savu vainu “Gozi” datorvīrusa izstrādē. 2016. gada 5. janvārī viņam piesprieda ieslodzījumu, kas bija vienāds ar apcietinājumā jau pavadīto laiku – kopā virs 20 mēnešiem Latvijas un Amerikas Savienoto Valstu cietumos.
“Gozi” datorvīruss darbojies no 2005. līdz 2012. gadam, inficējot 17 līdz 40 tūkstošus datoru, to skaitā ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa pārvaldes (NASA) datorus un radījis miljoniem dolāru lielus zaudējumus.
Kopš 2014. augusta Deniss strādā Latvijas Ārstu biedrībā. Deniss ir sācis vairākus sociālus bezpeļņas projektus Latvijas sabiedrībai.
Maiks Šmics
Maikls Šmics (angļu: Michael Schmitz) ir katoļu priesteris un organizācijas "Youth and Young Adult Ministries" direktors Dulūtas diecēzē, Minesotā, kā arī katoļu sludinātājs un autors. Šmics ir plaši pazīstams, pateicoties saviem YouTube videoklipiem. Viņš ir runājis dažādās katoļu programmās, tostarp "Fellowship of Catholic of University", "Ascension Press" un "Steubenville" konferencēs. Lighthouse Catholic Media ir publicējis lielu daļu viņa runu.
Misšalaurova
Polārā stacija «Misšalaurova» (ru) ir slēgta Krievijas polārā hidrometeoroloģiskā stacija Arktikā. Izvietojusies Jaunsibīrijas salu arhipelāgā, Lielās Ļahova salas dienvidaustrumos Dmitrija Lapteva šauruma krastā 15 km no salas galējā austrumu punkta Šalaurova raga (nosaukts par godu Ustjugas tirgotājam Ņikitam Šalaurovam, kas pirmais atzīmēja salas krastus kartē). Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā.
Vēsture
1928. gadā PSRS Zinātņu Akadēmija izveidoja Ļahovskajas ģeofizisko staciju Arktikas pētnieka un vēlākā rakstnieka Nikolaja Piņegina vadībā. Nākamajā gadā kuģis Poļarnaja Zvezda, ar kuru stacijai vajadzēja piegādāt pārtiku un jauno apkalpi, avarēja pie Buorhajas raga un Piņeginam ar pārējiem stacijas darbiniekiem ziemas laikā nācās patstāvīgi tikt līdz Jakutskai. Ekspedīcija vēlāk aprakstīta grāmatā «Polarlapsu zemē» (В стране песцов). Kopš 1934. gada stacija tiek saukta tagadējā vārdā. 1948. gada 19. maijā polārstacijas darbiniecei Fainai Kožurinai piedzima meita Anna, un tās tiek uzskatītas par Krievijā vistālāk ziemeļos notikušajām dzemdībām. Stacija slēgta 2004. gadā.
Parastā apmalpiepe
Taksonomija
Suga pirmoreiz aprakstīja Ulofs Svarcs 1810. gadā kā Boletus pinicola (pēc tālaika tradīcijas, visas stobriņu sēnes tika apvienotas vienā Boletus grupā). 1821. gadā tika dots nosaukums Polyporus pinicola, pašreizējo nosaukumu devis Peters Karstens 1881. gadā.
Augšanas apstākļi
Saprofīta sēne. Daudzgadīga, aug visu gadu uz lapu un skuju koku kritalām un bojātiem dzīviem kokiem to lejasdaļā, kā arī uz sagatavotiem kokmateriāliem. Epitets pinicola norāda uz augšanu uz priedēm, tomēr Latvijas avoti biežāk norāda uz eglēm un bērziem. Aug visā ziemeļu puslodes mežu joslā, ievazāta Okeānijā. Bieži aug lielās dažāda vecuma grupās, reizēm saaugot kopā. Viena no Latvijā visizplatītākajām lielajām piepēm.
Barības vērtība
Nav ēdama koksnainuma dēļ pat jaunā vecumā. Var tikt lietota pulverveidā kā garšviela.
Līdzīgās sugas
Atšķirama no citām piepēm pēc oranžās maliņas un skābenās smaržas. Līdzīga ir reti sastopamā rožainā apmalpiepe, kura aug uz egļu kritalām bez mizas un ir ar rozā vai brūni rozā apmali un viegli rozā apakšdaļu. Veci eksemplāri var tikt sajaukti ar bieži sastopamo pelēko īsto posapiepi (Fomes fomentarius), taču tai nav oranžas maliņas.
Roberts Liede
Roberts Liede (1967—2006) bija latviešu komponists.
Dzīvesgājums
Dzimis 1967. gada 29. jūlijā Rīgā. Mācījās E. Dārziņa mūzikas vidusskolā, kur viņa pirmie kompozīcijas pedagogi bija Imants Zemzaris un Ģederts Ramans. Studēja Latvijas Valsts konservatorijas Ādolfa Skultes kompozīcijas klasē, līdztekus strādāja par pedagogu Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā (1988–1990) un spēlēja kameransamblī "Mantojums". 1990. gadā Latvijas Nacionālajā operā notika viņa operas "Mazais princis" pirmuzvedums.
Pēc studiju beigām Roberts Liede strādāja Latvijas Televīzijā par mūzikas raidījumu režisoru, veidojot raidījumu ciklu "Eiropas muzikālās pilsētas" (1990–2000), vēlāk par Rīgas 3. bērnu mūzikas skolas pedagogu (2000–2002). Miris 2006. gada 5. martā Rīgā, apglabāts Baltezera kapos.
Liepājas Svētās Annas baznīca
Liepājas Svētās Annas Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Eduarda Veidenbauma ielā 1, Liepājā. Baznīcā darbojas Liepājas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā draudze. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Baznīcā esošās ērģeles ir trešās lielākās Latvijā. Tās 1913. gadā būvētas pēc Alfrēda Kalniņa skices, izgatavojis Liepājas meistars Kārlis Hermanis. Baznīcā esošā 5,8x9,7 m lielā altāra autors ir Nikolass Sēfrenss (altāra retabls ir iekļauts Latvijas kultūras kanonā ).
Antons Lapenko
Antons Lapenko (dzimis 1986. gada 1. septembrī Zelenogradā, Maskavā, PSRS ) ir krievu kino un teātra aktieris.
Marfa
Marfa ir maza pilsēta un apgabala centrs rietumu Teksasā, ASV.
Vēsture
Marfa dibināta ap 1880. gadu kā dzelzceļa pietura. Pilsētas nosaukums aizņemts no personāža Dostojevska romānā "Brāļi Karamazovi". Otrā pasaules kara laikā Marfas apkaimē apmācīja tūkstošiem lidotājus, (tā skaitā kino aktieru Robertu Stērlingu), kā arī daudzus ASV armijas mīnmetēju bataljonus. 1956. gadā Warner Bros. Marfā uzņēma filmu Gigants ar aktieriem Elizabete Teilore un Džeimss Dīns. Mūsdienās Marfā apmetušies mākslinieki un attīstījies savdabīgs mākslas tūrisms.
Kultūra
Uz Marfu ceļo lai apskatīt saglabāto klasisko Teksasas mazpilsētas pilsētvidi un jauno mākslu. Amerikāņu minimālists Donalds Džads (Donald Judd) atjaunojis vairākas Marfas ēkas un apkārtnē izvietojis dažus savus darbus. Marfā ir vairākas mākslas iestādes un galerijas un apkārtnē joprojām notiek savdabīgi pasākumi. Piemēram, trīs vācu mākslinieki nopirkuši pamesto Lobos ciemu un rīko "kino festivālus". Citviet ir uzbūvēts paviljons lai naktī novērot noslēpumainās "Marfas gaismas". Marfas tuvumā ceļ "Garās tagadnes pulksteni", kas arī saukts par 10 000 gadu pulksteni un par pasaules lēnāko datoru. Marfas mākslas galerijas līdzīpašnieks Vilis Inde angliski iztulkojis Raiņa lugu "Zelta zirgs". Pie Marfas ASV drošības iestādes izvietojušas dirižabli pret kontrabandistiem.
Fineass Geidžs
Fineass Geidžs (dzimis 1823. gadā, miris ) bija amerikāņu dzelzceļu celtnieks, kurš zināms ar izdzīvošanu pēc iegūtas smagas galvaskausa un smadzeņu traumas. Geidžs tika traumēts negadījumā pie klints spridzināšanas ar metāla stieni, kas iegājis galvaskausā (izdūries tam cauri) zem sejas robežas un izgājis tam cauri pieres un paura kaulu robežā kreisā pusē. Traumas dēļ smadzeņu kreisās pieres daivas lielākā daļa bija iznīcināta. Taču pēc šīs traumas viņš izveseļojās, lai gan atlikušos 12 dzīves gadus saglabājās pēctraumatisks efekts saistībā ar viņa personību un uzvedību. Tāpēc draugi pēc viņa atgriešanās, redzot Geidžu, teica, ka viņš "nav vairs Geidžs".
Andalusa
Andalusa  bija viduslaiku musulmaņu valsts, kalifāts pēc pārvaldes iekārtas, kas aptvēra pārsvarā mūsdienu Spānijas un Portugāles teritoriju. Vispārinātā nozīmē Andalusa var nozīmēt mauru pārvaldīto Pireneju pussalu laika posmā no 711. līdz 1492. gadam ar nepārtraukti mainīgām robežām, kad vairākām kristiešu karalistēm izdevās Rekonkistas kaujās pārņemt varu musulmaņu kontrolētajās zemes.
Līdz 8. gadsimta vidum Andalusa bija daļa no Umajādu kalifāta. 756. gadā Abderahmans I (Abd ar-Rahmans I ad-Dahils) pasludināja neatkarību un izveidoja Kordovas kalifātu. Jaunā kalifāta uzplaukums tika piedzīvots Abderahmana III valdīšanas laikā, kurš sevi pasludināja par jauno Rietumislāma impērijas kalifu.
711. gadā paussalā ienāca mauru iekarotāji. Kordovu par savu rezidenci izvēlējās Abderahmans I no Umajādu dinastijas un Kordova strauji attīstījās. Pilsētā bija ap 500 tūkstoši Iedzīvotāju, tā kļuva par Eiropas lielāko pilsētu.
Etimoloģija
Pastāv vismaz divas strīdīgas versijas vārda Al-Andalus izcelsmei, bet visas pieņem, ka tas radies pēc Romas impērijas sabrukuma. Daži apgalvo, ka vandaļu zemes reiz arī sauktas Vandalusija, bet citi, ka Andalusa radusies no arābu valodas apzīmējuma mītiskajai Atlantīdai.
Kelova
Kelova ir ciems Indras pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 302 km attālumā no Rīgas.
Brēmers
Brēmers var būt:
Hama
Hama (ar, Ḥamāh) ir pilsēta Sīrijā. Atrodas valsts rietumos Āsas uses krastā, 213 km uz ziemeļiem no Damaskas un 46 km uz ziemeļiem no Himsas. Ceturtā lielākā pilsēta valstī pēc Halebas, Damaskas un Himsas.
Pazīstama ar tās 17 norijām (10—22 m diametrā), kas tika izmantotas dārzu laistīšanā, dzeramā ūdens nodrošināšanā. 14. gadsimtā tika izgatavotas 32 norijas. Nozīmīgs lauksaimniecības tirgus centrs (kokvilna, graudaugi, augļi, dārzeņi).
Nozīmīga aizvēstures laika apdzīvota vieta. Laika gaitā to pārvaldījušas dažādas tautas un valstis, Sīrijas sastāvā ir kopš Pirmā pasaules kara noslēguma. 1175. gadā pilsēta cieta zemestrīcē. Nozīmīga Sīrijas pilsoņu kara norises vieta 2011. un 2012. gadā.
Ārdlija sala
Ārdlija sala (en) vai Ārdlija pussala (es) ir ap 2 km gara un 1 km plata saliņa Dienvidšetlendas salu arhipelāgā Antarktikā. Izvietojusies arhipelāga lielākās Karaļa Džordža salas dienvidrietumu piekrastē Maksvela līcī. Ar Karaļa Džordža salu to savieno ap 300 m gara pie augsta paisuma applūstoša strēle. Sala kalnaina (līdz 65 m vjl), vasarā brīva no ledus.
Salu pirmā nokartēja Discovery International ekspedīcija 1935. gadā un nosauca par godu kuģa virsniekam Ričardam Arturam Blaitam Ārdlijam (Richard Arthur Blyth Ardley). 1953. gadā salā tika ierīkots Argentīnas Kara flotes patvērums Baljve, 1982. gadā — Čīles patvērums Hulioripamonti.
Three Flavours Cornetto triloģija
Three Flavours Cornetto triloģija ir filmu sērija, kuru radījuši režisors un scenārists Edgars Raits, scenārists un aktieris Saimons Pegs, producente Nira Parka un aktieris Niks Frosts. Filmu sērijā iekļautas trīs filmas "Šons un miroņi" (2004), "Krutie kruķi" (Hot Fuzz, 2007) un "Pasaules gals" (The World's End, 2013). Lai gan filmu sižeti nav savā starpā saistīti, filmām ir kopīgi motīvi.
The Wonder
The Wonder ir 2022. gada Īrijas, Apvienotās Karalistes un ASV vēsturiska drāmas filma, kuras režisors ir Sebastjans Lelio. Filmā galveno lomu atveido Florensa Pjū. Filma ir balstīta uz 2016. gada Emmas Donohijas romānu ar tādu pašu nosaukumu. Donohija ir arī viena no filmas scenārija autorēm.
Filmas darbība norisinās 19. gadsimta Īrijā un stāsta par angļu medmāsu, kas tiek nosūtīta uz nelielu ciemu, lai novērotu meiteni, kas, saskaņā ar ģimenes teikto, nav ēdusi četrus mēnešus.
Filmas The Wonder pirmizrāde notika. Kopš filma ir pieejama straumēšanas platformā Netflix. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes par filmas mākslinieka un operatora darbu, mūziku un Pjū aktierspēli.
Vidusmuiža (Cīravas pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V1195, netālu no Dubeņas upes. Veidojusies ap vēsturisko Vidusmuižas (Mittelhof) pusmuižu.
Platlapu spilve
Platlapu spilve (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir ļoti plaši sastopama Eiropā, tostarp diezgan bieži visā Latvijas teritorijā, purvainās pļavās, pārmitros mežos un krūmājos, dažādos purvos.
Apraksts
Platlapu spilve ir daudzgadīgs, 25—80 cm garš lakstaugs. Augam ir stāvs, kails un nezarojošs stublājs, kurš ir pastrupi trīsšķautņains. Pie stublāja pamata ir vairākas lineāras lapas. Uz stublāja ir dažas (1—3) īsas un 0,4—0,8 cm platas, nedaudz šķēpveidīgas lapas ar īsu, trīsšķautņainu gala daļu. Vārpiņas stublāja galotnē ir nokarena čemurveida ziedkopa. Vārpiņas kāts ir raupjš. Ziedkopas seglapas ir īsas, tumšbrūnas vai zaļganbrūnas, ar maksti. Segplēkšņu žāklēs ir divdzimumu ziedi. Zieda segplēksne ir tumšbrūna, lidmatiņi ir balti un galā šķelti. Auglis ir sarkanbrūns riekstiņš. Zied maijā un jūnijā.
Aleksandrs Zāmelis
Aleksandrs Zāmelis (1897—1943) bija latviešu botāniķis, augu ģenētiķis. Latvijas Universitātes docents. Latvijas Lauksaimniecības Universitātes profesors. Dr. biol.
Dzīves gājums
1918. gadā atgriezies Latvijā un strādājis par skolotāju Valmieras reālskolā un Valmieras sieviešu ģimnāzijā. 1919.—1920. gadā kā brīvprātīgais piedalījies Latvijas brīvības cīņās.
1920. gada 1. februārī A. Zāmelis sāka strādāt LU Matemātikas un dabas zinātņu fakultātes Sistemātiskās botānikas katedrā par palīgasistentu profesora Nikolaja Maltas vadībā. 1921. gada pavasara sesijā viņš nokārtojis valsts eksāmenus Latvijas Universitātes Matemātikas un dabas zinātņu fakultātē un tā paša gada rudenī iesniedzis savu dabas zinātņu kandidāta darbu. 1925. gadā ievēlēts par privātdocentu, 1935. gadā — par docentu. 1942. gadā ieguvis bioloģijas zinātņu doktora grādu un uzsācis darbu kā ārkārtas profesors Latvijas Lauksaimniecības universitātes Mežsaimniecības fakultātē.
Aleksandrs Zāmelis miris 1943. gada 7. septembrī Siguldā, apglabāts Siguldas pilsētas kapos.
Atzīmējot A. Zāmeļa 125. jubileju 2022. gadā LU Muzejs izveidoja virtuālu izstādi, kurā publicētas interesantas fotogrāfijas un dokumenti no muzeja krājuma.
Zinātniskā darbība
Zāmelis veicis pētījumus augu anatomijā, morfoloģijā, sistemātikā un ģenētikā. 1927. gadā viņš LU Botāniskajā dārzā uzsāka pētījumus par krustziežu (Cruciferaea) dzimtas iedzimtību, par ko 1941. gadā aizstāvēja doktora disertāciju "Ģinšu un sugu krustošanas mēģinājumi krustziežu dzimtā". Krustojot sugas un hibrīdus, Zāmelis veica filadelfu un begoniju selekciju. Viņš pētījis rasaskrēsliņu (Alchemilla) un silpureņu (Pulsatilla) sugas Latvijā un Baltijā, aprakstījis vairākus zinātnei jaunus taksonus abās ģintīs (četras rasaskrēsliņu sugas un 6 silpureņu taksonus). Pēc LU Muzeja materiāliem.
1923. gadā A. Zāmelis papildinājies Berlīnes Universitātes botānikas muzejā un botāniskajā dārzā Dālemā.
Zāmelis ir veicis arī zinātnes popularizēšanas darbu — Izglītības ministrijas rīkotos kursos vidusskolu skolotājiem pasniedzis augu morfoloģiju, ziedaugu sistemātiku un ģenētiku. Rīgas radiofonā lasījis lekciju ciklus: ievads iedzimtības mācībā un mājkustoņu iedzimtība. Rakstījis rakstus žurnāliem, veicis pētījumu "Augi latvju dainās", kurā analizējis informāciju par augu nosaukumiem un to pielietojumu tautas medicīnā.
1920.—1930. gados Aleksandrs Zāmelis izveidoja svešzemju koku stādījumus sava tēva mājās Brenguļu pagasta "Ciekuržos". 2001. gadā tiem noteikts aizsargājamo dendroloģisko stādījumu statuss. 2018. gadā veiktajā inventarizācijā stādījumos konstatētas 18 introducēto koku sugas un divi dižkoki — Sibīrijas ciedrupriede un baltais vītols.
Aleksandrs Zāmelis bija biedrs Latvijas Bioloģijas biedrībā, kur uzstājies ar ziņojumiem par saviem pētījumiem. Bijis arī šīs biedrības sekretārs, viceprezidents un prezidents. Bijis biedrs arī Latvijas Ģeogrāfijas biedrībā, Naturforscher-Verein zu Riga, Deutsche Botanische Gesellschaft, Societas Botanicorum Poloniae un The American Genetic Association. Latvijas Veselības veicināšanas biedrības Tautas dzīvā spēka pētīšanas institūta loceklis. Sākot ar 1931. gadu līdzredaktors Hāgā izdotajam žurnālam "Resumptio Genetica". Viņš lasījis referātus Baltijas augu ģeogrāfu savienības sanāksmēs Rīgā 1931. gadā un Kuresarē 1935. gadā.
Aleksandra Zāmeļa savāktais herbārijs glabājas LU Muzeja herbārijā (RIG).
Darbi
Pilnīgu A. Zāmeļa bibliogrāfiju sagatavojusi Dagnija Ivbule 2022. gadā.
Žans Kokto
Žans Kokto (dzimis, miris ) bija franču rakstnieks, grafiķis, dizaineris un režisors. Kopš 1910. gadu vidus Kokto sāka darboties Parīzes mākslas dzīvē, sadraudzējoties ar tādiem māksliniekiem kā Marsels Prusts, Pablo Pikaso, Eriks Satī un Andrē Žids. Vēlāk Kokto deva lielu ieguldījumu sirreālisma attīstībā, neskatoties, ka pats sevi par sirreālistu neuzskatīja un sirreālisma dogmas noraidīja. 1955. gadā tika iecelts par Franču akadēmijas biedru.
Boļšaja Heta
Boļšaja Heta (ru) ir Jeņisejas kreisā krasta pieteka tās lejtecē, Krasnojarskas novada ziemeļos. Sākas no Jelovojes ezera Lejasjeņisejas augstienē, līkumojot tek ziemeļu virzienā paralēli Jeņisejai, ietek tajā ziemeļos no Dudinkas ap 190 km no ietekas Karas jūrā.
Upe barojas lielākoties no sniega kušanas ūdeņiem. Krasti krauji, straume ātra. Aizsalst septembra vidū, atveras maija beigās vai jūnija sākumā. Upes baseinā ap 6000 ezeru. Kuģojama 41 km no ietekas līdz Tuhartas ciemam.
Duresi amfiteātris
Duresi amfiteātris (sq) ir viens no lielākajiem zināmajiem romiešu amfiteātriem, tas atrodas Duresi pilsētā mūsdienu Albānijā. Celts 1. gs. beigās, pēc citām ziņām 2. gs., un ir viens no ievērojamākiem Senās Romas pieminekļiem Balkānu reģionā.
Dovale
Dovale (arī Dovole) ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta austrumos 10,4 km no pagasta centra Vārkavas, 12,7 km no novada centra Vecvārkavas un 213,6 km no Rīgas.
Duresi amfiteātris
Duresi amfiteātris atrodas Albānijas kultūras pieminekļu aizsardzības institūta uzraudzībā un kopš 1996. gada ir iekļauts UNESCO pasaules mantojuma kandidātu sarakstā.
Dovale
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V750 (Stolderi–Vecvārkava), uz austrumiem no Dovales ezera ezera, Dzilnas upes krastā.
Duresi amfiteātris
Amfiteātris atrodas Duresi pilsētas centrā, 350 metrus no Adrijas jūras krasta. Tas ir celts elipses formā, garums 132,4 m, platums 113,4 m, augstums 20 m. Arēnas garums 61,4 m un platums 42,2 m. Amfiteātra rietumu siena balstās kalna nogāzē, austrumu siena atrodas līdzenumā. Celtnes tribīnēs varēja ietilpt 15 līdz 20 tūkstoši skatītāju. Skatītāju rindas bija klātas ar balto mālu. Amfiteātris tika aktīvi lietots līdz 4. gs.-5. gs., tajā notika gladiatoru cīņu uzvedumi. Amfiteātra darbības izbeigšana saistāma ar 345.-346. gadu zemestrīcēm vai pēdējā vienotās Romas impērijas imperatora Teodosija I 391. gada rīkojumu aizvērt visas romiešu pagānisko kultu ēkas
4. gs. otrajā pusē amfiteātra daļā tika izveidota agrīno kristiešu kapela, tās sienas tika dekorētas ar freskām, kas daļēji ir saglabājušās un apskatāmas mūsdienās. 16. gs., pēc Osmaņu impērijas iebrukuma, pilsētas sienas būvniecības laikā amfiteātris tika aizbērts. Aptuveni trešdaļu pieminekļa 20. gs. 60. gados atklāja Vangjela Toci vadītajos izrakumos, pārējais tika atbrīvots no zemes 80. gados Lidas Miraj vadībā. Pēc izrakumu pabeigšanas amfiteātra stāvoklis pamazām pasliktinājās, jo netika veikta drupu konservācija. 2004. gadā Parmas Universitātes zinātnieki uzsāka pieminekļa saglabāšanas darbus.
2013. gadā starptautiskā nevalstiskā organizācija Europa Nostra iekļāva Duresi amfiteātri Eiropas apdraudētāko vēstures pieminekļu sarakstā.
Viktors Grāvītis
Viktors Gerards (Žerārs) Grāvītis bija latviešu ģeologs, folkloras vācējs, Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrības dibinātājs un aktīvists, Dabas un vēstures kalendāra izveidotājs un redaktors.
Dzīves gājums
Viktors Grāvītis dzimis 1925. gada 14. decembrī Parīzē, uz kurieni pēc 1905. gada revolūcijas bija emigrējis viņa tēvs Aleksandrs, Parīzes latviešu biedrības vadītājs un Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks, kurš tur apprecēja francūzieti, Viktora māti. Kopš 1927. gada ģimene ik pa laikam dzīvoja Rīgā, bet 1931. gadā pēc savas sievas pāragrās nāves tēvs ar Viktoru un viņa māsu pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi Rīgā. Vasaras Viktors pavadīja pie sava vectēva Liepnā.
Pēc 4. klases beigšanas Viktors sāka interesēties par iežiem un ģeoloģiju. 1939. gada beigās viņu ieinteresēja skolas «Lasāmajā grāmatā» ievietotais Jāņa Grestes raksts «Ko slēpj mūsu zeme?». Tajā pašā grāmatā Viktors atrada arī Zemes bagātību pētīšanas institūta adresi un ar tās palīdzību nonāca pie institūta muzeja vadītāja J.Grestes. Pēc J.Grestes stāstiem par ģeologu Nikolaju Delli un mineralogu Otto Melli, Grāvītis iepazinās arī ar šiem u.c. pētniekiem. Pēc tēva nāves ar šo cilvēku palīdzību Viktors, būdams vēl skolnieks, 1942. un 1943. gadā tika pieņemts Zemes bagātību pētīšanas institūtā par kolektoru praktikantu. Šajā laikā viņš izmantoja katru izdevību doties kaut nelielās ģeoloģiskajās ekskursijās. No 1946. gada pēc demobilizācijas no dienesta padomju armijā viņš sāka strādāt institūtā par vecāko kolektoru, vienlaicīgi pabeidzot vakara vidusskolu.
Pirmie darbi noritēja vectēva dzimtajā novadā, Ziemeļaustrumu Latvijas pamatiežu pētījumu grupā. 1947. gadā Grāvītis sāka ģeoloģijas studijas Latvijas Universitātē. 1950. gadā paralēli pieteicās mācīties Maskavas Neklātienes politehniskā institūta Kalnu fakultātē, tādējādi izvairoties no iespējamā norīkojuma darbā uz Krieviju. 1952. gadā LU ģeologu grupa tika likvidēta, un tāpēc mācības nācās turpināt Tartu Universitātē, kuru pabeidza 1956. gadā.
1951. gadā pēc J.Grestes aiziešanas mūžībā Grāvītis pārņēma Ģeoloģijas institūta muzeju un pielika pūles, lai to saglabātu, pasūtot jaunas vitrīnas, papildinot ģeoloģiskās kolekcijas, slēpjot no iznīcināšanas ģeoloģijas vēstures piemiņas lietas (muzejs pastāvēja līdz 1968. gadam).
Šajā laikā Grāvīti uztrauca tas, ka pēckara gados novārtā tika atstāts Latvijas brīvvalsts laikā veiksmīgi uzsāktais pilskalnu u.c. kultūrvēstures un dabas pieminekļu aprūpes un apzināšanas darbs. Bieži vien zinātņu vēsturei nozīmīgi objekti bija gājuši bojā. Kultūrizglītības darbinieku kongresa muzeju sekcijā 1957. gadā un Dabas aizsardzības konferencē 1958. gadā viņš ierosināja dibināt vienotu dabas un vēstures objektu pētīšanas un aizardzības biedrību. Vienošanās notika tikai 1960. gadā, kad 26. martā tika organizēts biedrības I kongress. Ģeologi tur pulcējās savā sekcijā.
1958. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1956. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts bija mačs starp pasaules čempioni O. Rubcovu un pasaules eksčempioni J. Bikovu. Tas bija pirmais revanša mačs sieviešu pasaules šaha čempionātu vēsturē. Mačs notika no 1958. gada 4. februāra līdz 12. martam Maskavā.
Viktors Grāvītis
Dzīves gājums
Tajā pat laikā Viktors pētīja Latvijas ģeoloģiju un rakstīja zinātniskās publikācijas. Viens no pirmajiem nozīmīgākajiem pētījumiem bija veltīts Virešu brahiantiklinālajai struktūrai devona iežos. Viņš noskaidroja tās izmērus un konstatēja, ka zem 40 m augstās dolomītu velves iegulošie smilšakmeņi ir izskaloti un šajā tukšumā ir haotiski sagāzušies dolomītu blāķi.
1958. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
Pēc 6. partijas Rubcova bija vadībā ar rezultātu — 4 : 2. Gūstot sešas uzvaras pēc kārtas, Bikova pārtvēra iniciatīvu, atrāvās no pretinieces par 4 punktiem, un pēc neizšķirti nospēlētās 14. partijas nodrošināja mačā priekšlaicīgu uzvaru ar 8½ : 5½ (+7 −4 =3), atkārtoti kļūstot par pasaules čempioni.
Viktors Grāvītis
Dzīves gājums
Paralēli zinātniskajam darbam V.Grāvītis nodarbojās ar ģeoloģijas vēstures apzināšanu, kā arī ģeoloģijas un dabas aizsardzības popularizēšanu. Pēc Latvijas Dabas un vēstures biedrības dibināšanas bija doma gatavot četrus izdevumus: zinātnisko rakstu krājumu, žurnālu, kalendāru un metodiskas brošūras. V.Grāvītis sāka ar kalendāra veidošanu. Redkolēgijā sākotnēji tika iesaistīti vēsturnieks T.Zeids un biologs Z.Spuris, tā uzsākot Dabas un vēstures kalendāra izdošanu, kuru V.Grāvītis vadīja no 1962. līdz 1980. gadam, bet publicēja savus rakstus tur arī turpmāk. Tajā un citos periodiskajos izdevumos publicēto rakstu skaits sniedzās krietini pāri simtam.
Pēc kalendāra izveidošanas Viktors pievērsās arī jaunās ģeologu paaudzes veidošanai. 1952. gadā Dabas muzejā sāka darboties pirmais oficiālais jauno ģeologu pulciņš. To noorganizēja A. Avotiņa un Ņ. Krūmiņa. Sākotnēji viņš neļāvās pierunāties, bet 1964. gadā piekrita vadīt pulciņa latviešu plūsmu. Kopā ar Avotiņu viņš noorganizēja arī neklātienes grupu, rīkoja nometnes-seminārus un prakses ziemas un vasaras brīvdienās, gatavoja republikas komandu Vissavienības jauno ģeologu salidojumiem. V.Grāvīša ietekmē tika dibināti pulciņi Pionieru pilī, Centrālajā jauno tūristu stacijā, pionieru namos un skolās. 70-tajos gados viņš sāka organizēt pirmos republikas jauno ģeologu salidojumus un olimpiādes. V.Grāvītis rūpējās par saviem audzēkņiem arī pēc skolas beigšanas un sekoja viņu studijām Viļņā u.c.
Pretestības gars V.Grāvīti pamudināja pievērsties vēl vienai nodarbei. Pēc Jāņu svinēšanas aizliegšanas un Staburaga appludināšanas 1967. gadā viņš sāka visos Latvijas novados vākt ziņas par Jāņiem un citu kalendārisko folkloru, par tautas astronomiskajiem vērojumiem, tautas senā kalendāra iedalījumu un atsevišķu gada dienu tradīcijām. Viņš aptaujāja ap 400 tautas teicēju, un, lai saglabātu šo seno tautas mantojumu, ir sarakstījis daudzas publikācijas.
Grāvīša lielākais zinātniskais devums ir Baltijas devona (pārsvarā vidusdevona) bezslēdzenes pleckāju pētījumi. No Rēzeknes svītas nogulumiem viņš aprakstīja jaunu ģinti, nosaucot to baltu mitoloģiskās dievības Laimas vārdā. Aprakstot jaunas pleckāju sugas, Viktors tām deva seno Baltijas novadu vārdus. Austrumlatvijā atrasto sugu Laima latgalica viņš nosauca seno latgaļu apdzīvotā apgabala vardā. Cyrtospirifer (Tenticospirifer) latavicus sugu viņš nosauca hronista Dionīsija Fabrīcija pieminētās Lātavas vardā. Senās Sēlijas novadam par godu viņš nosauca sugu Laima seliana no šī novada Narvas svītas. Bez Latvijas baltu novadiem Viktors sugu nosaukumos iemūžināja arī somugru novadus. Brīvo igauņu Sakalas novada piemiņai tika nosaukts pleckājis Bicarinatina sakalana, bet pie Tartu atrastā suga Bicarinatina ugalana tika nosaukta Ugalas novada vārdā. Savukārt, Līvzemē, Slīteres rezervātā atrasto sugu Bicarinatina livica Viktors nosauca par godu līvu tautai. Sugu nosaukumos V.Grāvītis iemūžināja arī šeit dzīvojušo pētnieku vārdus, kas bija saistīti ar Latvijas ģeoloģiju. Tā Latvijas izrakteņu pētnieka, ķīmijas profesora E.Rozenšteina piemiņai viņš nosauca sugu Bicarinatina rozenshteini, bet pazīstamajam 18. gadsimta mineralogam, grāfam M.J. fon Borham par godu tika nosaukta suga Bicarinatina borchi.
Bez pleckāju pētījumiem V.Grāvītis pievērsās arī Latvijas kramu izpētei. Tika apzinātas šo dolomītu dabisko pavadoņu atrašanās vietas krasta atsegumos un urbumos. Balti un pelēki krami mēdz veidot līdz 30 cm biezus slāņus vai atsevišķus «krama bambuļus». Ar polarizācijas mikroskopu V.Grāvītis pētīja to uzbūvi, kur reizēm tika atrasti sešstaru sūkļu adatu nospiedumi un paliekas. Viņš secināja, ka Jumpravas melno kramu paveidi, iespējams, ir tikuši izmantoti Latvijā atrasto darbarīku izgatavošanai, kuri tika lietoti jau no 9. gadu tūkstoša pr.Kr.
Pēc aiziešanas pensijā Viktors turpināja savus pētījumus un 1996. gadā uz folkloras materiālu pamata izveidoja seno latviešu kalendāra versiju, kā arī rakstīja par Latvijas ģeoloģijas vēsturi (Kārļa Šmita devumu Latvijas ģeoloģijā). Viktors Grāvītis mira 2001. gada 21. novembrī un tika kremēts. Urna tika apglabāta Raiņa kapos.
Žans Fransuā Liotārs
Žans Fransuā Liotārs (fr; dzimis, miris ) bija franču filozofs, sociologs, literatūrkritiķis, viens no postmodernisma redzamākajiem pārstāvjiem. Definējis un aprakstījis postmodernismu kā parādību 1979. gada darbā "Postmodernais stāvoklis" (La condition postmoderne: rapport sur le savoir).
Četrdesmito gadu beigās studēja filozofiju Sorbonnā. Piecdesmito gadu sākumā pasniedza filozofiju Konstantīnā (mūsdienu Alžīrijā). 1954. gadā Liotārs kļuva par kreisi radikālās Socialisme ou Barbarie (Sociālisms vai barbarisms) grupas dalībnieku, kuru pameta 1964. gadā. No 1972. līdz 1987. gadam pasniedza Parīzes VIII universitatē. Pēc emeritēšanās atlikušo mūža daļu pavadīja dažādās universitātēs ASV, Kanādā un Brazīlijā. 1983. gadā kopā ar Deridā, Delēzu un citiem nodibināja Starptautisko filozofijas koledžu (Collège international de philosophie). Lai arī "Postmodernais stāvoklis", iespējams, ir populārākais Liotāra darbs, ļoti ietekmīgi ir arī Liotāra 1971. gada Discours, figure, 1974. gada Économie Libidinale un 1983. gada Le Différend.
Alfrēds Audze
Alfrēds Audze (1897-1930) bija Latvijas armijas pulkvedis, brīvības cīņu dalībnieks, Lāčplēša Kara un Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris.
Biogrāfija
Latvijas armijā iestājies brīvprātīgi 1919. gada aprīlī. Septembrī kļuvis par bataljona komandieri 2. Ventspils kājnieku pulkā, kapteiņa dienesta pakāpē. 1920. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu. Lāčplēša Kara ordenis piešķirts 1920. gadā par kaujām Latgales frontē, kur Audze personīgi vadīja pusotru rotu uzbrukumā diviem lielinieku pulkiem, izsita tos no pozīcijām un saņēma gūstekņus tādējādi sekmēdams latviešu daļu virzību uz priekšu. Piešķirta jaunsaimniecība Zūru pagastā.
Pēc brīvības cīņu noslēguma palicis dienestā. Ticis piekomandēts Robežsargu divīzijai. 1921. gada decembrī pārcelts uz 9.Rēzeknes kājnieku pulku kur pildījis bataljona komandiera pienākumus, dažreiz aizvietojot arī pulka komandieri. 1923. gadā beidzis vecāko virsnieku kursus. 1924-1926.g. beidzis virsnieku akadēmiskos kursus. 1926-1928.g. bijis armijas komandiera štāba satiksmes daļas priekšnieks. 1928. gadā iecelts par 1. Kurzemes divīzijas štāba priekšnieku un paaugstināts par pulkvedi. Armijas 10 gadu svētkos 1929. gadā apbalvots ar III šķiras Trīs zvaigžņu ordeni.
Miris 1930. gada 27. jūnijā ar tuberkulozi. Apbedīts Rīgas brāļu kapos.
Artūrs Brēmers
Artūrs Brēmers (dzimis Siguldā) ir latviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā.