cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grieķijas Karaliste
Otrais pasaules karš
Lielāko pretestības kustību — Nacionālās Atbrīvošanas fronti (EAM) un tās militārās vienības (ELAS) — kontrolēja komunisti, bet Nacionālo Grieķu Republikāņu līgu (EDES) — antikomunisti. Starp pretestības kustībām 1943. gada rudenī izcēlās sadursms, kas turpinājās līdz 1944. gada pavasarim, kad 1944. gada maijā briti Libānā organizēja grieķu pretestības kustību konferenci, kas izveidoja nacionālās vienotības valdību (ar sešiem EAM pārstāvjiem) Papandreu vadībā. 1944. gada oktobrī, vāciešiem atkāpjoties no Grieķijas, valstī ieradās britu karaspēka vienības, kas 1944. gada 14. oktobrī atbrīvoja Atēnas, taču Krētā un Egejas jūras salās līdz pat 1945. gada maijam palika vācu garnizoni. Pēc vāciešu atkāpšanās 1944. gada oktobrī, Papandreu trimdas valdība ieradās Atēnās. Komunistu dominētā EAM-ELAS partizānu armija kontrolēja lielāko valsts daļu, taču nepārņēma valsts vadību iespējams tāpēc, ka Staļins ar Čērčilu kara laikā bija vienojušies, ka Grieķija paliks britu ietekmes zonā. Dažādu nesaskaņu dēļ komunisti drīz izstājās no Papandreu valdības. 1944. gada 3. decembrī policisti šāva uz EAM atbalstītāju demonstrācija Atēnās nogainot 28 un ievainojot desmitiem cilvēku. Turpmākās 33 dienas Atēnās notika sīvas kaujas starp komunistiem no vienas puses un monarhistu un britu spēkiem no otras. Kaujas beidzās ar komunistu sakāvi, ELAS bruņoto vienību atbruņošanu un teroru pret komunistu atbalstītājiem. Komunisti boikotēja 1946. gada marta vēlēšanas un Pilsoņu karš (1946-1949) atsākās ar pilnu spēku. ELAS partizāni veidoja dumpinieku bruņoto vienību kodolu. Komunisti, saprotot, ka Grieķijas valdību gāzt nebruņotā ceļā nebūs iespējams, izveidoja pagaidu valdību.
1946. gada beigās izveidotā komunistu Grieķijas Demokrātiskā armija ar Dienvidslāvijas, Albānijas un Bulgārijas atbalstu karoja pret Nacionālo armiju, ko atbalstīja briti, bet pēc 1947. gada Trumena doktrīnas pasludināšanas — ASV. 1947.-1948. gadā komunistu spēki kontrolēja lielu valsts daļu, tomēr Nacionālā armija ar amerikāņu ieroču piegādēm un lauku iedzīvotāju pārvietošanu uz kontrolētiem reģioniem, lēnām sāka gūt panākumus pret skaitliski mazāko Demokrātisko armiju. Pēc Dienvidslāvijas un PSRS attiecību pārraušanas 1949. gadā Tito pavēlēja slēgt robežu un pārtraukt sniegt atbalstu grieķu komunistiem. 1949. augustā Nacionālā armija sāka ofensīvu un oktobrī sakāva pēdējos komunistu spēkus, kas bēga uz Bulgāriju. Pilsoņu karā bojā gāja ap 100 000 cilvēku. Vismaz 25 000 grieķu, 25 000 albāņu un nezināms skaits Maķedonijas slāvu devās trimdā uz Austrumu bloka valstīm. Valsts iekšienē ap 700 000 iedzīvotāju nācās pamest savas dzīvesvietas, liela daļa emigrēja uz Austrāliju un citām valstīm.
1947. gada Parīzes miera konference piešķīra Grieķijai itāļu okupētās Dodekanesas salas, un valsts sasniedza savas galīgās robežas. Grieķu nacionālisti joprojām valstij vēlējās pievienot britu koloniju Kipru, grieķu minoritātes apdzīvotos Albānijas dienvidus un Turcijas Imvros un Tenedas salas.
Karaļa Pāvila valdīšana (1947—1964)
Pēc karaļa Georga II nāves 1947. gada aprīlī tronī kāpa karalis Pāvils. Pirmo valdību pēc pilsoņu kara veidoja centristi, taču tā krita 1952. gadā un līdz 1963. gadam pie varas bija labēji konservatīvas Nacionāli Radikālās Savienības (ERE) valdība, kuru no 1955. gada vadīja Konstantīns Karamanlis. Kreisie spēki 1951. gada jūlijā kā alternatīvu aizliegtajai komunistu partijai izveidoja Apvienotos Demokrātiskos Kreisos (EDA) un piedalījās vēlēšanās, taču netika pielaisti pie valsts pārvaldes. Pēc centra valdības sabrukuma EDA daļēji ieguva arī centrisko vēlētāju balsis, attālinājās no savām komunistu saknēm un 1958. gada vēlēšanās uzrādīja savu visu laiku labāko rezultātu, saņemot 24,4 % balsu un 79 no 300 vietām parlamentā, kļūstot par galveno opozīcijas partiju. Papandreu vadīto centrisko spēku politiskā atgriešanās sākās 1961. gadā līdz ar Centra Savienības izveidošanu; uzvaru 1963. un 1964. gada vēlēšanās.
1950. gadu beigās saasinājās attiecības ar Lielbritāniju, seno Grieķijas politisko un ekonomisko sabiedroto. Lielbritānijas kolonijas Kipras lielākā iedzīvotāju daļa bija grieķi, kas vēlējās apvienošanos ar Grieķiju. To nevēlējās pieļaut Lielbritānija un Turcija, kurām bija savas intereses salā. 1960. gadā Kipra kļuva par neatkarīgu republiku, taču tajā turpinājās etniska vardarbība starp grieķiem un turkiem,
Ja 1950. gadā Grieķijas iekšzemes kopprodukts uz iedzīvotāju (USD 1951) atpalika no Portugāles (USD 2132), Polijas (USD 2132) un Meksikas (USD 2085) un bija līdzīgāks Bulgārijai (USD 1651), Japānai (USD 1873) un Marokai (USD 1611). No 1953. līdz 1972. gadam, līdzīgi kā daudzās citās valstīs, Grieķijā bija straujas ekonomiskās izaugsmes periods. 1962. gadā valsts pievienojās Eiropas Ekonomikas Kopienai, ES priekštecei. Turpinājās liekā darbaspēka emigrācija uz Rietumeiropu. Ārvalstu investīcijas, tūrisma attīstība, kuģniecības sektora izaugsme un emigrantu uz mājām sūtītā nauda uzlaboja valsts maksājumu bilanci. No 1965. līdz 1970. gadam metalurģijas sektors auga par 11%. Strauji attīstījās arī tekstilu ražošana un ķīmiskā rūpniecība. Viena no starptautiski veiksmīgajām ekonomikas nozarēm bija kuģniecība, valdība palīdzēja atjaunoties kuģniecībai, garantējot apdrošināšanas izmaksas.
Karaļa Konstantīna II valdīšana (1964—1973)
1964. gada 6. martā par karali kļuva 24 gadus vecais Konstantīns II. 1965. gada Grieķijas valdības krīze sākās kā neliels skandāls armijā, taču slikto personīgo attiecību dēļ starp karali Konstantīnu II un premjerministru, pārvērtās par politisku krīzi, kas noveda pie centriski liberālā premjerministra Georga Papandreu atkāpšanos un karaļa Konstantīna II lēmumu par jaunas „apstātu/nodevēju” valdības iecelšanu no līdzšinējo Papandreu Centra Savienības koalīcijas partneru vidus. 1967. gada 21. aprīļa agrā rītā armijas vidējā līmeņa komandieri sāka militāru valsts apvērsumu. Atēnu ielās tika izvietoti tanki un armijas patruļas izsūtītas pa visu pilsētu, lai pēc iepriekš sagatavota saraksta ātri arestētu valdības ministrus, visus vadošos politiķus, armijas vadītājus un opozīcijas aktīvistus. Kopumā tika aizturēti vairāki tūkstoši cilvēku. Viens no pirmajiem arestētajiem bija armijas virspavēlnieks ģenerālleitnants Spandidakis, kuru pulkveži drīz pārliecināja pievienoties apvērsumam un kurš nodrošināja pārējās armijas sadarbību.
1973. gada 1. jūnijā Grieķijā tika pasludināta prezidentālas republikas izveidošana un huntas vadītājs Jorgs Papadopuls pasludināja sevi par prezidentu. Lai apstiprinātu izmaiņas valsts iekārtā, 1973. gada 29. jūlijā notika republikas referendums, kurā uzvarēja huntas piedāvātais republikas modelis. 1974. gada 15. jūlijā Grieķijas militārās huntas organizēta apvērsuma Kiprā, Turcijas armijas atbildes iebrukuma un salas sadalīšanas divās daļās. Pēc huntas krišanas 1973. gada konstitūcija tika atzīta par nelikumīgu un atjaunota 1952. gada konstitūcija.
Monarhijas likvidēšana
Trimdā Londonā esošais karalis Konstantīns II bija pārliecināts, ka jaunieceltais premjerministrs Karamanlis, kurš jau no 1955. līdz 1963. gadam bija vadījis konservatīvo spēku valdību, aicinās viņu atgriezties Grieķijā. Taču karalim neļāva atgriezties Grieķijā, lai aizstāvētu monarhijas saglabāšanu. Valdība vienīgi atļāva Londonā esošajam Konstantīnam II televīzijā uzrunāt tautu. Savā runā viņš atzina savas pagātnes kļūdas, apliecināja uzticību demokrātijai un apsolīja, ka viņa nepopulārā māte Frederika neatgriezīsies Grieķijā. ​Konstantīns II tika vainots par 1965. gada jūlija politisko krīzi, nepietiekamu pretošanos apvērsumam un sadarbībā ar huntu. Premjerministrs Kramanlis izsludināja jaunu referendumu par valsts iekārtu, kas notika 1974. gada 8. decembrī. 69% no referenduma dalībniekiem atbalstīja republikas saglabāšanu un Konstantīns II pieņēma tautas izvēli.
Kārlis Barons (virsnieks)
Kārlis Barons (1900-1919) bija Latvijas Bruņoto spēku leitnants, Krišjāņa Barona mazdēls. Kārlis Barons līdz ar 9 citiem latviešu atsevišķā bataljona kareivjiem krita varoņa nāvē durkļu cīņā Bateru kaujā 1919. gada 22. martā.
Dzīvesgājums
Kārlis Barons dzimis Rīgā Krišjāņa Barona dēla, pazīstamā zobārsta Kārļa Barona ģimenē, vidējo izglītību ieguva Rīgas reālskolā, to beidzot ar labām sekmēm, pēc tam Pirmā pasaules kara dēļ ar ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Petrogradu. Kārlis Barons ar ģimeni 1918. gada nogalē atgriezās Latvijā un Latvijas brīvības cīņu pirmajās dienās 1919. gada 2. janvārī brīvprātīgi stājās jaunizveidotās Latvijas Republikas dienestā Atsevišķās studentu rotas rindās. Tās sastāvā Barons piedalījās cīņās pret lielinieku spēkiem Kurzemē un Zemgalē, tostarp Saldus un Jaunpils ieņemšanā. 1919. gada 17. februārī līdz ar Atsevišķo studentu rotu tika ieskaitīts 1. latviešu atsevišķā bataljona 3. rotas IV vadā.
1919. gada 22. martā 1. latviešu atsevišķais bataljons, pārvietojoties pa ceļu purvainā apvidū, nonāca zem negaidītas ienaidnieka ložmetēja uguns no Bateru mājām, kur pozīcijas bija ieņēmuši 10. Padomju Latvijas strēlnieku pulka karavīri. K. Barona komandētais IV vads tika nošķirts no pārējām latviešu vienībām un palika ceļa kreisajā pusē kopā ar jaunveidoto kapteiņa Graudiņa rotu. IV vada kareivjiem izdevās atturēt no bēgšanas nepieredzējušos Graudiņa rotas vīrus un abu vienību karavīri, tostarp arī Barons, izvērsās ienaidnieka pozīciju apiešanai kreisajā flangā, kamēr pārējās vienības turpināja frontālo apšaudi. Apiešanas manevrs notika biezā mežā un, kā drīz izrādās, līdzīgu manevru paredzējis arī ienaidnieks - tikai tuvā distancē IV vads un Graudiņa rota pamanīja ienaidnieku un uzsāka durkļu cīņu. Viens no pirmajiem tajā metās Barons un cīnījās priekšējās rindās. Trieciens kreisajā flangā iedrošināja arī pārējās vienības pāriet uzbrukumā un ienaidnieks tiks padzīts. Leitnants Barons kopā ar latviešu atsevišķā bataljona 8 karavīriem krita kaujā, lielinieku pusē bija ap 40 kritušo.
1920. gada 11. janvārī viņu pārapbedīja Rīgas Brāļu kapos, un pēc nāves par varonību 1921. gadā apbalvoja ar Lāčplēša Kara ordeņa III šķiru.
Turki (Kombuļu pagasts)
Turki ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 275 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Ildzs.
Pija Finka
Pija Finka (de; dzimusi Minzingenē) ir Vācijas distanču slēpotāja.
Karjera
Pasaules kausā debitēja sprinta sacensībās Lencerheidē, kas bija arī Tour de Ski atklāšanas posms, un ieņēma 36. vietu. 2018. gada Pasaules U-23 čempionātā divreiz ieguva 4. vietu: 10 km distancē klasiskajā stilā un skiatlonā.
Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2019. gadā Zēfeldē. Labāko rezultātu sasniedza 10 km distancē klasiskajā stilā, ieņemot 15. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā piedalījās vairākās individuālajās distancēs, kā arī stafetē, kurā Vācija ieņēma 5. vietu.
labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 15. vietu. Piedalījās arī skiatlonā un 30 km distancē brīvajā stilā, abās distancēs iegūstot 25. vietu.
Oskara Kalpaka Rīgas Tautas daiļamatu pamatskola
Oskara Kalpaka Rīgas Tautas daiļamatu pamatskola ir Rīgas pamatskola Skrindu ielā 1 Maskavas forštates apkaimē, kurā mācības notiek no 1. līdz 9. klasei.
Vēsture
Skolas pirmsākumi meklējami 1903. gadā, kad Reinholda Šmēlinga projektētajā ēkā Rodenburga ielā 1 (Rodenburgsche Straße) tika izveidota 6. Rīgas pilsētas skola, vēlāk Rīgas pilsētas apvienotā elementārskola. Vācu okupācijas laikā no 1917. līdz 1918. gadam ēkā darbojās ebreju skola, bet 1919. gadā poļu skola. 1919. gada 15. septembrī nodibināja Rīgas pilsētas 12. pamatskolu, ko 1937. gadā pārdēvēja par Rīgas pilsētas Pulkveža Kalpaka pamatskolu.
Pēc Otrā pasaules kara 1946. gadā to apvienoja ar Rīgas 39. vidusskolu, 1964. gadā pārveidoja par Rīgas 13. astoņgadīgo skolu. No 1970. līdz 1990. gadam skolā darbojās mācību ražošanas kombināts. 1991. gadā to pārveidoja par Rīgas Tautas daiļamatu pamatskolu, 2000. gadā skolai atjaunoja Oskara Kalpaka vārdu. Rekonstrukcijas darbu laikā 2013./2014. mācību gadā skola atradās Krišjāņa Barona ielā 116.
Jaspers Silesens
Jaspers Silesens (nl; dzimis ) ir Nīderlandes futbolists, vārtsargs, Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Nīderlandes Eredivisie kluba NEC Nijmegen sastāvā.
Sasniegumi
Ajax
Barcelona
Individuālie sasniegumi
Eižens Leimanis
Eižens Leimanis (1905-1992) bija latviešu matemātiķis. Latvijas Universitātes docents un Britu Kolumbijas universitātes profesors (1949-1974). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1905. gada 10. aprīlī Kocēnu pagasta Vecbaižās (tagad Vaidavas pagastā) skolotāja ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā (līdz 1924). Studēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātē (līdz 1929), pievērsās diferenciālvienādojumu teorijai un debess mehānikai. Strādāja LU Teorētiskās astronomijas un analītiskās mehānikas institūtā, papildinajās Leipcigā, Kopenhāgenā, Parīzē un Oslo. 1937. gadā viņu ievēlēja par docentu.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gada rudenī devās trimdā uz Vāciju, kur ieguva zinātņu doktora grādu Baltijas Universitātē. 1949. gadā pārcēlās uz Kanādu, kur strādāja par profesoru Vankūveras Britu Kolumbijas universitātē. Līdztekus darbojās Kanādas Matemātiķu savienības pētnieciskajā insitūtā (1953–1955) un bija Lockheed Missiles & Space Co. kosmosa izpētes programmas zinātniskais padomnieks.
Bija žurnālu Mathematical Review un Applied Mechanics līdzstrādnieks. 1991. gada 27. jūlijā viņu ievēlēja par Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju locekli. Miris Vankūverā 1992. gada 4. decembrī.
Tālis Millers
Tālis Millers (dzimis, miris ) bija latviešu ķīmiķis. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis, Latvijas Zinātņu akadēmijas prezidents (1994-1998).
Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gadā Ungurmuižas pagastā. Mācījās Liepenes pamatskolā, tad Jēkabpils Valsts ģimnāzijā (1942-1947). Studēja Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, kuru absolvēja 1952. gadā, 1954. gadā sāka strādāt Latvijas Zinātņu akadēmijas Neorganiskās ķīmijas institūtā, 1962. gadā ieguva ķīmijas doktora grādu Rīgas Politehniskajā institūtā.
Vairāk nekā desmit gadus vadīja LZA Neorganiskās ķīmijas institūtu (1984—1997). No 1992. līdz 1994. gadam un no 1998. līdz 2001. gadam Millers bija Latvijas Zinātņu akadēmijas viceprezidents, starpposmā — prezidents. Bija Latvijas Ķīmijas žurnāla (Latvian Journal of Chemistry) galvenais redaktors. No 1993. līdz 1994. gadam bija Latvijas Augstākās izglītības padomes priekšsēdētājs.
1283. gads
1283. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās piektdienā.
Tālis Millers
Dzīvesgājums
Miris.
Andrē Derēns
Andrē Derēns (dzimis 1880. gada 10. jūnijā, miris 1954. gada 8. septembrī) bija viens no fovisma dibinātājiem. Arī plaši atpazīstams kā mākslinieks, gleznotājs un skulptors. Derēns bija precējies ar Alisi Derēnu, viņiem bija kopīgs dēls.
Biogrāfija
Andrē Derēnam bija nozīmīga loma divu nozīmīgu mākslas kustību attīstībā divdesmitā gadsimta sākumā. Viņš ir pazīstams ar savu inovatīvo ainavu un pilsētu ainavu gleznām, kurās viņš pārveido objektu ar drosmīgām un lielā mērā nereālām krāsām. Agrā karjeras sākumā Derēns cieši sadarbojās ar kolēģiem Morisu de Vlaminku un Anrī Matisu, kuri arī centās palīdzēt pārliecināt Derēna ģimeni ļaut viņam turpināt karjeru glezniecībā. Derēns, Matiss un de Vlaminks bija atbildīgi, radot darbus ar pilnīgi jaunu stilu. Derēna darbos vēlāk parādījās vairāk izsmalcināti toņi un jauni priekšmeti, ieskaitot portretus un klusās dabas. Iedvesmojoties no Pablo Pikaso, Derēna fovisma darbi saplūda kopā ar klasicismu un kubismu. Ar šiem darbiem Andrē Derēns ieguvis plašu atzinību visā Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs.
Otrais pasaules karš
No 1935. gada Derēns dzīvoja laukos, strādājot izolācijā, bet viņš arī saglabāja dzīvokli Parīzē. Kara laikā, viņš tika uzaicināts uz Vāciju oficiālā vizītē, kur viņš tika izmantots nacistu propagandai. Pēc atbrīvošanas viņš tika uzskatīts par nodevēju līdzīgi kā arī daudzi citi.
Viņš mira ārpus Parīzes 1954. gadā.
Turpmākajos gados Derēns tika atzīts par vienu no ietekmīgākajiem franču ekspresionisma gleznotājiem. Mūsdienās viņš ir viens no pazīstamākajiem 20. gadsimta gleznotājiem. Viņa gleznas ienes miljoniem dolāru izsolēs visā pasaulē.
Gleznas
Daži no slavenākajiem Derēna darbiem, kurus var redzēt labākajos mākslas muzejos visā pasaulē, ir:
Pauls Ērlihs
Dzimis ebreju ģimenē Štrēlenē (mūsdienās Polijas teritorijā). Studēja Breslavā, Strasbūrā, Freiburgā Breisgavā un Leipcigā. Studija laikā iepazinās ar Roberta Koha pētījumiem. Sadarbojies ar Robertu Kohu, Emīlu fon Bēringu, Henriju Deilu un Paulu Karreru.
Koptu valoda
Koptu valoda (ⲘⲉⲧⲢⲉⲙ̀ⲛⲭⲏⲙⲓ, Met Remenkēmi) ir ēģiptiešu valodas jaunākais posms. Šajā valodā runāja mūsdienu Ēģiptes teritorijā no 2. līdz 17. gadsimtam. Tagad tā ir mirusi valoda, lai gan joprojām tiek izmantota kā liturģiskā valoda Koptu pareizticīgajā baznīcā un Koptu katoļu baznīcā. 1. gadsimtā ēģiptieši rakstībā sāka izmantot grieķu alfabētu, kā rezultātā izveidojas jauna rakstība — koptu alfabēts. Vārdu krājumā ir ļoti daudz aizguvumu no grieķu valodas.
Stīvs Makvīns (aktieris)
Terenss Stīvens Makvīns (en, dzimis, miris ), plašāk zināms kā Stīvs Makvīns (Steve McQueen), bija amerikāņu aktieris. 1966. gada Amerikas Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijā tika nominēts labākā aktiera kategorijai par tēlojumu filmā The Sand Pebbles. Citas viņa ievērojamas filmas ir "Lieliskais septiņnieks", The Cincinnati Kid, "Tomasa Krauna afēra" (The Thomas Crown Affair), Bullitt, The Getaway un Papillon. 1974. gadā viņš kļuva par vispelnošāko aktieri pasaulē, lai gan nebija filmējies kinofilmās četrus gadus.
Stīvs Makvīns bija kaislīgs autovadītājs un motociklists. Viņš ir piedalījies arī vairākās autosacīkstēs. Filmās pats izpildīja trikus ar automašīnām un motocikliem. Divas reizes viņam ir atņemtas autovadītāja tiesības par pārsniegtu braukšanas ātrumu.
Rūdolfs Ronis
Rūdolfs Ronis (dzimis (pēc vecā stila — ), miris ) bija latviešu cīkstonis, startējis grieķu—romiešu cīņā.
Biogrāfija
Dzimis Pukas dzelzceļa stacijā (Bockenhof) Vidzemes guberņas Tērbatas apriņķī (tagadējā Valgas apriņķa Pukas ciemā) Pētera Roņa un viņa sievas Kristīnes, dzimušas Poķes, ģimenē, kaut Latvijas pasē bija ieraksts, ka dzimis Valkā. Kristīts Valkas—Lugažu luterāņu baznīcā.
Pirmā pasaules kara gados devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, kur 1916. gadā kopā ar citiem latviešu sportistiem piedalījās sporta biedrības "Latvija" dibināšanā, kuru uzskata par pirmsākumu vēlākajai atlētu vidū populārajai sporta biedrībai "Krauze". Bija 1916. un 1918. gada Krievijas čempions, 1917. gada Krievijas vicečempions un 1918. gada Petrogradas čempions. Pēc kara atgriezās Latvijā.
Bija pieckārtējs Latvijas olimpiādes uzvarētājs, astoņkārtējs Latvijas meistars: 1920., 1921., 1923. un 1926. gadā pussmagajā; 1924. un 1930. gadā vidējā un 1925. gadā vieglajā svarā.
1921. gada 5.—8. novembrī Helsinkos notika Pasaules meistarsacīkstes grieķu-romiešu cīņā. Tajās piedalījās arī trīs Latvijas cīkstoņi: J. Polis (smagais svars), A. Muskats (pussmagais svars) un R. Ronis (vieglais svars). Rūdolfs Ronis 12 dalībnieku konkurencē ieguva otro vietu.
1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš guva četras uzvaras, bet piektajā cīņā, tiesnešu domām daloties, uzvaru piešķīra pretiniekam. Latvijas delegācija un R. Ronis, protestējot pret netaisnīgo lēmumu, no turpmākām cīņām atteicās un palika dalītajā 6.—9. vietā.
1926. gadā Eiropas čempionātā Ronis vidējā svarā izcīnīja 4. vietu.
1928. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, sacensībās pārstāvēja Rīgas policijas darbinieku sporta klubu (RPDSK) un kļuva par Rīgas čempionu vidējā svarā.
Aktīvās sporta gaitas beidza 1930. gadā pleca traumas dēļ. Bijis cīņas sporta tienesis. Miris 1970. gada 30. martā Rīgā.
Nozīmīgāko sacensību rezultāti
Rūdolfa Roņa nozīmīgāko sacensību saraksts:
Smārde (upe)
Smārde, arī Smārdupīte ir Iecavas kreisā krasta pieteka Bauskas novadā.
Izteka — mežu masīvā uz ziemeļiem no Krastiem. Tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Iecavā augšpus Penderiem. Lielākā pieteka — Vedzerīte.
Upi šķērso valsts autoceļš V935 (Taurkalne—Dobelnieki), tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Parastā vēršmēlene
Parastā vēršmēlene jeb medene (Sarcodon imbricatus) ir bankeru dzimtas bazīdijsēne. Tā ir sastopama Eirāzijā un Amerikā, kur aug sausos priežu mežos. Šīs sēnes cepurīte ir brūna ar lielām, biezām, koncentriskos riņķos novietotām atstāvošām zvīņām. Cepurīte atsevišķos gadījumos var būt pat 20—30 cm plata.
Duntes iela (Rīga)
Duntes iela ir iela Sarkandaugavas apkaimē Rīgā. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra, Skanstes un Upes ielu un beidzas krustojumā ar Ganību dambi un Tilta ielu. Ielas posms no tās sākuma līdz dzelzceļa līnijai Čiekurkalns—Rīga Krasta veido robežu starp Skansti un Brasu, bet tālāk ielas abas puses pieder Sarkandaugavai. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 2204 metri.
Parastā vēršmēlene
Medene ir ēdama sēne, ar īpatnēju garšu. Jaunās medenes var cept bez iepriekšējas novārīšanas, bet vecākas sēnes ir ieteicams novārīt rūgtās garšas dēļ. Medenes var izžāvēt un sadrupināt, pēc tam miltus izmantojot kā piedevu vai garšvielu ēdieniem.
Parasto vēršmēleni līdzīgā izskata dēļ var sajaukt ar rūgtu un uzturā nelietojamu sēni — rūgto vēršmēleni (Sarcodon scabrosus).
Duntes iela (Rīga)
Vēsture
1885. gadā iela ieguva savu nosaukumu - Duntes muižas iela. Nosaukums cēlies no Duntes muižas, kas 17. gadsimtā atradās Sarkandaugavā. Kā atsevišķa iela tā izveidota 1923. gadā.
Ielu savienojumi
Duntes iela ir savienots ar šādām ielām:
Rīgas pašvaldības policija
Rīgas pašvaldības policija ir militarizēta, bruņota pašvaldības institūcija sabiedriskas kārtības uzturēšanai un tiesībaizsardzībai, kas atbilstoši LR normatīvajos aktos noteiktajai kompetencei darbojas Rīgas administratīvajā teritorijā. Pašvaldības policija ir Rīgas domes patstāvīga struktūrvienība, kas risinot darba organizācijas jautājumus, sadarbojas ar Valsts policijas iestādēm un citām institūcijām.Tā ir lielākā pašvaldības sabiedriskās kārtības uzturēšanas institūcija Latvijā, ieņemot stabilu vietu citu tiesībsargājošo institūciju sistēmā. Rīgas pašvaldības policija ir vienota kompleksa struktūra, kas sastāv no vadības, sešām teritoriālajām pilsētas pārvaldēm un vairākiem specializētajiem dienestiem. Rīgas pašvaldības policijas izveides un darbības tiesiskais pamats ir LR Satversme, Nacionālās drošības likums, likums "Par policiju", likums "Par pašvaldībām" un citi normatīvie akti.
Hākons IV Vecais
Hākons Hākonsons (non, saukts arī Hākons Vecais; dzimis ap 1204. gada martā/aprīlī, miris ) bija Norvēģijas karalis 1217. līdz 1263. gadam.
Dzimis pilsoņu kara laikā. Hākona IV valdīšanas laiks iezīmējas ar Norvēģijas pilsoņu kara beigām un Norvēģijas varas un ietekmes zenītu. Dažādos laikos Hākonam piedāvāti Svētās Romas imperatora, Īrijas karaļa un Francijas Krusta karu flotes vadītāja amati. Valdīšanas beigās iekļāva Norvēģijas valstī Islandi un Grenlandes dienvidus. Hākona valdīšanas laiks iezīmējās arī ar plašu mūra ēku celtniecību un Eiropas literatūras tulkojumiem norvēģiski. Mira kampaņas laikā pret Skotiju.
Pordenone
Pordenone (it, ) ir pilsēta Itālijas ziemeļos, Friuli-Venēcijas Džūlijas reģionā. Tā ir Pordenones provinces administratīvais centrs. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 51,1 tūkstoši iedzīvotāju.
Kristians Nergords
Kristians Tērs Nergords (dk, dzimis ) ir Dānijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Dānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada Nergords pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Brentford.
Dānijas futbola izlases sastāvā Nergords ir piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Cjuaņdžou
Cjuaņdžou (zh, ), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Fudzjaņas provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos Taivānas šauruma krastā. Robežojas dienvidos ar Sjameņu, rietumos — ar Džandžou un Lunjaņu, ziemeļos — ar Saņminu, bet austrumos — ar provinces galvaspilsētu Fudžou un Putiaņu. Municipalitātē ietilpst trīs apriņķa līmeņa pilsētas (Šiši, Dzjiņdzjana un Naņaņa), kā arī formāli — Taivānas pārvaldītā Dzjiņmeņas sala.
Vēsture
Dibināta Tanu dinastijas laikā 718. gadā Dzjiņdzjanas upes grīvā. Sunu dinastijas laikā izaugusi par nozīmīgu tirdzniecības ostu, kas Eiropā bija zināma pēc atvasinātā arābu nosaukuma kā Zaitona. Pilsētas apkaimē attīstījās keramikas, cukura, alkoholisko dzērienu un sāls ražotnes. 11.—12. gadsimtā Cjuaņdžou bijusi viena no pasaules lielākajām un kosmopolītiskajām ostām — šeit saglabājušies tā laikmeta apbedījumi ar uzrakstiem arābu, sīriešu un latīņu valodās. Savā laikā Cjuaņdžou osta bijusi kā Ķīnas atskaites punkts attāluma noteikšanai līdz citām zemēm.
13. gadsimtā galvenās eksporta preces bija garšvielas, pērles un porcelāns. No Cjuaņdžou Marko Polo devās atpakaļceļā uz Eiropu. 15. gadsimtā Minu dinastijas izolacionisma laikā Cjuaņdžou panīka. Osta atdzima tikai 19. gadsimta beigās un 20. gadsimtā.
Ekonomika
Vēsturiski galvenās eksportpreces ir tēja, kampars, cukurs, indigo, tabaka, keramika, džuta un daži minerāli. Eksportē arī banānus, līčiju un rīsus. Galvenās rūpniecības nozares ir tekstilrūpniecība, mašīnrūpniecība, papīra rūpniecība un naftas ķīmiskā rūpniecība.
Bucks Fizz
Bucks Fizz ir britu popgrupa, kas guva panākumus 20. gadsimta 80. gados, uzvarot 1981. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Making Your Mind Up. Tā tika izveidota 1981. gada janvārī, speciāli Eirovīzijas dziesmu konkursam, grupa ietvēra 4 vokālistus: Bobiju G., Šerilu Beikeri, Maiku Nolanu un Džeju Eštoni. Uzvarēt Eirovīzijā grupai Bucks Fizz izdevās, izmantojot atraktīvas deju kustības.
Tas bija tikai karjeras sākums. Popgrupai ir divi sastāvi — oriģinālais sastāvs, kas sastāv no pirmajiem grupas dalībniekiem, un jaunais sastāvs, kurā ir tikai viens no "vecajiem" grupas dalībniekiem.
Grupa izjuka 1985. gadā, kad no grupas aizgāja Džeja Eštone, kura tika aizstāta ar Šelliju Prestoni.
Grupas biedru hronoloģija
Šajā grupā kopā ir bijuši 16 dalībnieki. No 1990. gada līdz 1993. gadam Bucks Fizz uzstājās kā trio.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Rumānijā
Sarakstā apkopotas tās vietas Rumānijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Kopā UNESCO sarakstā ir oficiāli iekļautas 7 vietas (6 — kultūras objekti un 1 — dabas objekts), savukārt 15 vietas ir iekļautas oficiālajā kandidātu sarakstā. Rumānija Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1990. gada 16. maijā.
Kandidātu sarakstā esošie objekti
{{Legend|#D0E7FF| — Pārrobežu objekts|outline=silver}}
1986.—1987. gada Eiropas kausa sezona
1986.—1987. gada Eiropas kausa sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 32. sezona. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Prātera stadionā Vīnē.
Otrā kārta
1 APOEL izstājās, jo Kipras valdība aizliedza komandai spēlēt pret Turcijas komandu.
Foksa baseins
Foksa baseins (en, iu, Amittuup Tariunga) ir plašs līcis Kanādas Arktikā. Izvietojies starp Bafina salu ziemeļos un austrumos un Melvila pussalu rietumos. Foksa šaurums dienvidos to savieno ar Hudzona līci un Hudzona šaurumu, bet šaurais Fjūri un Heklas šaurums ziemeļrietumos — ar Būtijas līci. Krasti stipri izroboti, daudz līču un pussalu. Foksa baseina ziemeļdaļā daudz salu, lielākā no kurām ir Prinča Čārlza sala. Līcis lielāko daļu gada pildīts ar ledu, kuģojams augustā un septembrī. Krasti mazapdzīvoti, vienīgās pastāvīgās apdzīvotās vietas ir Iglulika un Holbīča Melvila pussalas piekrastē.
Nosaukts par godu britu Arktikas pētniekam Lukam Foksam (Luke Foxe), kurš kā pirmais no eiropiešiem iekuģoja līča dienviddaļā 1631. gadā.
Pēteris Supe
Pēteris Aivars Supe (segvārds "Cinītis", 1920-1946) bija agronoms un nacionālās pretošanās kustības vadītājs Latgalē, Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) komandieris. 1946. gada 1. aprīlī viņu nogalināja NKVD provokators.
Dzīvesgājums
Dzimis 1920. gada 1. janvārī Purvmalas pagastā Vinca un Emīlijas Supes septiņu bērnu ģimenē. Mācījās Bokovas Viestura valsts sešklasīgajā pamatskolā, tad Viļakas ģimnāzijā, studēja LU Lauksaimniecības fakultātē Jelgavā, 1942. gadā kļuva par diplomētu agronomu. 1943. gadā viņu mobilizēja Latviešu leģionā. Operācijas "Mežaķakis" (de) ietvaros pēc Latgales okupācijas viņu kopā ar citiem latviešu brīvprātīgajiem 1944. gadā iesūtīja Sarkanās armijas aizmugurē. 1944. gada 11. novembrī Supe sāka organizēt partizānu kustību, viņa vietnieks bija LU Tautsaimniecības fakultātes students Staņislavs Ločmelis (segvārds "Dūze"). 1944. gada 10. decembrī mežā pie Stompakiem viņš nodibināja Latvijas nacionālo partizānu apvienību (LNPA), kurai bija savs štābs, propagandas, saimnieciskās un pretizlūkošanas nodaļas, tiesa un avīze. Dibināšanas brīdī tajā bija 123 vīri, bet 1945. gadā ap 1000 vīru un drīz vien organizācijas pakļautībā atradās partizānu grupas Viļakas, Alūksnes, Valkas, Gulbenes, Cēsu un daļēji Madonas apriņķī.
1945. gada janvāra sākumā LNPA partizāni pēc P. Supes pavēles sāka pulcēties Stompaku purvos starp Balviem un Viļaku, kur uz vairākām purva saliņām izveidoja nometni ar nosaukumu "Saliņu mītnes". 1945. gada marta sākumā viņš vadīja Stompaku kauju, kurā no partizānu puses piedalījās 300, bet padomju pusē vairāk nekā 560 karotāju.
1946. gada 1. aprīlī Pēteri Supi Jaungulbenes pagastā nošāva partizānu rindās iesūtīts NKVD aģents. Viņa māsa Mihalīna Supe turpināja darboties nacionālajā pretestības kustībā līdz 1954. gadam.
Rietumsulavesi
Rietumsulavesi (id) ir Indonēzijas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts vidusdaļā, aizņem Sulavesi salas rietumu daļu Makasaras šauruma krastā. Ziemeļaustrumos robežojas ar Centrālo Sulavisi, bet rietumos — ar Dienvidsulavesi provinci. Administratīvi iedalās 6 apriņķos, galvaspilsēta Mamudžu neveido atsevišķu apriņķa līmeņa administratīvo vienību. Province izveidota 2004. gadā, nodalot to no Dienvidsulavesi provinces.
Žilmars
Žilmars dus Santuss Neviss (pt, dzimis, miris ) bija Brazīlijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā spēlējis Brazīlijas komandās Corinthians un Santos.
Brazīlijas futbola izlasi pārstāvējis no 1953. līdz 1969. gadam, kopumā piedaloties 94 mačos. Ar izlasi uzvarējis 1958. un 1962. gada FIFA Pasaules kausā. Spēlējis arī 1966. gada FIFA Pasaules kausā. IFFHS Žilmaru noteica kā 20. gadsimta labāko brazīļu, kā arī vienu no pasaulē labākajiem vārtsargiem.
Sasniegumi
Corinthians
Santos
Brazīlija
Staņislavs Vasiļevskis
Staņislavs Vasiļevskis (1907-1988) bija latviešu astronoms. Latvijas Universitātes docents un Kalifornijas universitātes darbinieks (1949-1988). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Dzimis 1907. gada 20. jūlijā Laucesas pagastā Jeruzalemes mājās piensaimnieka ģimenē. Mācījās Daugavpils 1. vidusskolā (beidza 1925). Studēja Latvijas Universitātē (beidza 1939), strādāja par privātdocentu, vēlāk docentu. 1939. gada papildinājas Leidenes universitātē.
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Minheni Vācijā, 1949. gadā uz ASV, kur strādāja Kalifornijas universitātes Lika observatorijā (Lick Observatory). Miris 1988. gada 1. jūlijā Paloalto, Kalifornijā.
Piemiņa
1978. gadā S. Vasiļevska vārdā nosauca viņa 1973. gadā atklāto asteroīdu nr. 2014.
Svētupīte
Svētupīte ir Iecavas kreisā krasta pieteka Bauskas novadā.
Izteka — mežu masīvā Kurmenes pagasta ziemeļu daļā. Tek rietumu virzienā. Ietek Iecavā.
Upi šķērso valsts autoceļš P73 (Vecumnieki—Nereta—Subate), tās krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Embūte (dabas parks)
Embūte ir dabas parks Kurzemē. Izvietojies Rietumkursas augstienes Embūtes paugurainē, aizņem Lankas upītes ieleju un apkārtējo teritoriju, iekļaujot arī Embūtes ciemu; administratīvi ietilpst Dienvidkurzemes novada Embūtes pagastā. Dabas parks izveidots 1977. gadā izcilu gravu un nogāžu mežu aizsardzībai, Lankas un Kuiļupes palieņu pļavu, kā arī citu dabas parkā sastopamo īpaši aizsargājamo biotopu un sugu aizsardzību. Iekļauj arī Embūtes gravu, kas ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis. Parkā konstatēta arī ļoti reta augu suga — Eiropas kāpukviesis, kurai te ir viena no divām atradnēm Latvijā. Natura 2000 teritorija.
Kaldera
Kaldera (no es — ‘katls’) ir liela vulkāniskas izcelsmes apļveida ieplaka ar stāvām sienām un salīdzinoši līdzenu dibenu. No vulkānu krāteriem un māriem kalderas atšķiras ar izmēriem (parasti 1—100 km diametrā) un morfoloģiju. Pirmoreiz šādu terminu lietojis vācu ģeologs Leopolds fon Buhs 1815. gadā, aprakstot ceļojumu uz Kanāriju salām, kur aprakstījis Laskanjadas kalderu Tenerifes salā un Tavurjentes kalderu Palmas salā.
Kalderu veidošanās
Kalderas pēc to morfoloģijas iedalās divos tipos:
Lesje
Lesje (da) ir Dānijas sala Kategatā apmēram 19 kilometrus uz austrumiem no Jitlandes pussalas.
Sala ir svarīga plankumaino roņu dzimšanas vieta. 66 548 hektāri no salas ietilps Rāmsaras konvencijas liegumā. Salas vienā pusē ierīkots Eiropas tumšās medus bites (Apis mellifera mellifera) liegums. Salu šķērso elektrolīnija Konti–Skan, kas savieno Zviedriju un Dāniju.
Kaļķu gārša
Tiek aizsargāts biotops - ozolu mežs. Dabas lieguma teritorijā sastopamas īpaši aizsargājamsas augu un sēņu sugas - smaržīgā naktsvijole, kalnu grīslis, plaisājošā rūtaine.
Ceļojošais bruņinieks (1982. gada seriāls)
"Ceļojošais bruņinieks" (en) ir zinātniskās fantastikas un piedzīvojumu ASV seriāls par bijušo policistu un viņa pārinieku — mašīnu ar mākslīgo saprātu. Galvenajā lomā Deivids Haselhofs.
Sižets
Maikls Longs (Michael Long) bija policists un labi veica savu darbu. Taču cilvēki, kuriem viņš uzticējās, viņu nodeva un iešāva tam galvā. Jauno vīrieti izglābj cilvēku komanda, kurus vada smagi slims miljardieris Viltons Naits (Wilton Knight). Maikls izdzīvo, pateicoties metāla plāksnei galvā, kas tikusi ievietota jau laikā, kad Maikls dienēja armijā. Maiklu izdodas izglābt, veicot viņam plastisko operāciju un sagādājot jaunu identitāti. Tagad viņš ir Maikls Naits (Michael Knight), bet Maikls Longs oficiāli skaitās miris. Lai atriebtos pāridarītājiem, aiz kuriem stāv ietekmīgi cilvēki, pēc Viltona nāves Maiklam tiek dots palīgs – melna mašīna, kas būvēta uz Pontiac bāzes. Taču tas nav parasts automobilis. Bez lieliska ātruma šī mašīna (Knight Industries Two Thousand jeb saīsinājumā KITT) aprīkota ar turbostrūklu, kas palīdz lēcienos. Mašīnas virsma ir klāta ar jaunas paaudzes molekulāro savienojumu, kas padara mašīnas virsmu neievainojamu pret jebkāda veida bojājumiem. Turklāt mašīna ir aprīkota ar mākslīgo intelektu – mašīna spēj braukt arī bez šofera, bet tajā ierīkotais dators spēj analizēt apkārtni, rīkoties nestandarta situācijās, runāt un pat jokot.
Šapiro
Šapiro var būt:
Horvātija 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Horvātija piedalījās  2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Riodežaneiro, Brazīlijā no 2016. gada 5. līdz 21. augustam. Horvātijai šīs bija 7. vasaras olimpiskās spēles pēc Dienvidslāvijas sabrukuma.
Horvātijas olimpiskās komandas sastāvā uz 2016. gada Riodežaneiro spēlēm bija 87 sportisti (68 vīrieši un 19 sievietes), kuri startēja 18 olimpiskajos sporta veidos. No individuālajiem sporta veidiem visvairāk Horvātijas sportistu bija viegatlētikā. Horvātija bija pārstāvēta arī komandu sporta veidos — basketbolā, rokasbumbā un ūdenspolo. Pirmo reizi Horvātija bija pārstāvēta daiļlēkšanā, bet pēc 12 gadu pārtraukuma tās sportisti atkal piedalījās svarcelšanā. Horvātijas olimpiskās komandas sastāvā startēja 9 sportisti, kas iepriekšējās olimpiskajās spēlēs bija izcīnījuši medaļas.
Horvātija 2016. gada Riodežaneiro spēlēs izcīnīja 10 olimpiskās medaļas (5 zelta, 3 sudraba un 2 bronzas medaļas), tādējādi ierindojoties 17. pozīcijā pēc kopējo izcīnīto medaļu skaita. Tas bija līdz šim augstākais Horvātijas olimpiskās komandas sasniegums olimpiskajās spēlēs. Visvairāk medaļu, 3 medaļas, tika izcīnītas vieglatlētikā. Savukārt Horvātijas vīriešu ūdenspolo komanda bija vienīgā komanda, kas medaļas izcīnīja komandu sporta veidā. Bokseris Filips Hrgovičs un burātājs Tonči Stipanovičs bija pirmie, kas attiecīgajos sporta veidos Horvātijai izcīnīja olimpiskās medaļas. Sporta šāvēji Josips Glasnovičs un Džovanni Cernogorazsa kļuva par jaunākajiem olimpiskajiem čempioniem vīriešu trapa sacensībās.
Mohameds el Modīahkī
Mohameds el Modīahkī (ar; dzimis, Katarā) ir Kataras starptautiskais lielmeistars šahā (GM, 1998).
Biogrāfija
1986. gadā izcīnījis pirmo panākumu starptautiskajā arēnā, ieņemot 4. vietu Pasaules junioru šaha čempionātā (U-12) Sanhuanā (Puertoriko). 1990. gados kļuvis par Kataras šahistu līderi, bet 1998. gadā par pirmo Kataras šahistu, kuram FIDE piešķīrusi starptautiskā lielmeistara nosaukumu (GM).
Kataras izlases sastāvā no 1988. līdz 2014. gadam 12 reizes piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs, kur ieguvis 4 individuālās medaļas: 2 zelta (1996, 1998) un 2 bronzas (1994, 2002). Pārstāvējis savu valsti arī Āzijas komandu šaha čempionātos, kur izcīnījis 2 individuālās medaļas: zeltu (1993) un sudrabu (1995).
Četras reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (1999, 2000, 2001, 2004), bet visos cietis zaudējumus jau 1. kārtā. Četras reizes uzvarējis Arābu valstu šaha čempionātā (1994, 1997, 2000, 2002). 2003. gadā kļuvis par Āzijas vīriešu šaha čempionāta bronzas laureātu.
2014. gada marta beigās Rīgā piedalījās Latvijas dzelzceļa organizētajā starptautiskajā ātrā šaha turnīrā "Latvian Railway Open", kurā spēcīgā lielmeistaru konkurencē ieņēma 13. vietu.
Precējies ar Ķīnas šahisti Džu Čeņu, kura bija Pasaules čempione šahā (2001–2004).
Rietavas pašvaldība
Rietavas pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Žemaitijas novadā. Tā robežojas ar Pluņģes rajona, Telšu rajona, Šilales rajona un Klaipēdas rajona pašvaldībām.
92 (skaitlis)
92 (deviņdesmit divi) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 91 un 93. Gada deviņdesmit otrā diena ir 2. aprīlis (garajā gadā 1. aprīlis).
Romiešu skaitļu sistēmā deviņdesmit divi tiek pierakstīts šādi — XCII, bet binārajā skaitīšanas sistēmā deviņdesmit divi ir 10111002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 1348 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — 5C16. Deviņdesmit divi ir pāra skaitlis.
Ķīmisko elementu periodiskā tabulā deviņdesmit divi ir urāna (U) atomskaitlis. Deviņdesmit divi arī ir ASCII kods "\" simbolam, kā arī starptautisko tālsarunu kodu sarakstā šis kods ir piešķirts Pakistānai.
Ādolfs Šapiro
Ādolfs Šapiro (ru; dzimis ) ir PSRS, Latvijas un Krievijas teātra režisors.
Dzīvesgājums
Dzimis 1939. gadā Harkivā. 1962. gadā absolvēja Harkivas Teātra institūtu un sāka strādāt par režisoru Jaunatnes teātrī. 1964. gadā kļuva par Latvijas Teātra biedrības biedru. Pēc diviem gadiem Jaunatnes teātrī kļuva par tā galveno režisoru un šajā amatā darbojās līdz Jaunatnes teātra slēgšanai 1992. gadā. Pēc iestudējuma Jaunatnes teātrī režisējis filmu "Uzvarētāja" (1987).
2014. gada martā viņš kopā ar citiem kultūras darbiniekiem parakstīja aicinājumu pret karu, Krievijas pašizolāciju un totalitārisma restaurāciju, nepiekrītot Krievijas valdības politikai Krimā.
Vedzerīte
Vedzerīte ir Smārdes labā krasta pieteka Bauskas novadā.
Tek dienvidrietumu virzienā. Ietek Smārdē netālu no autoceļa V935 (Taurkalne–Dobelnieki). Upes krastos neatrodas lielākas apdzīvotās vietas.
Juri Džorkajefs
Juri Džorkajefs (fr, dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. Sava spēlētāja karjerā Džorkajefs spēlēja Francijā, Itālijā, Vācijā, Anglijā un ASV.
Bulduru konference
Konferencē piedalījās Igaunijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas, Ukrainas (Ukrainas Tautas Republikas) un Somijas valdību pārstāvji. 1920. gada beigās nodibināja Baltijas biroju, kura uzdevums bija panākt Bulduru konferencē pieņemtā Baltijas savienības līguma īstenošanu. Tomēr Viļņas apgabala piederības domstarpību izraisītā Lietuvas–Polijas militārā konflikta dēļ līgumu neizdevās īstenot. Līdztekus Rīgā 1920. gada 11. augustā starp Latviju un Krievijas PFSR tika parakstīts Latvijas—Krievijas miera līgums.
Juri Džorkajefs
Džorkajefs ir dzimis Lionā jauktas izcelsmes ģimenē: viņa tēvam ir poļu un kalmiku saknes, savukārt māte ir armēniete.
Bulduru konference
Bulduru viesnīcas ēka, kurā notika konference, nav saglabājusies, bet pie ēkas, kas uzbūvēta tās atrašanās vietā Bulduru prospektā 33, izvietota piemiņas plāksne.
Juri Džorkajefs
Francijas futbola izlases sastāvā, laika posmā no 1993. gada līdz 2002. gadam, Džorkajefs 82 spēlēs guva 28 vārtus. Izlases sastāvā Džorkajefs uzvarēja 1998. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 2000. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Monaco
Bulduru konference
Priekšvēsture
Pēc panākumiem Latvijas brīvības cīņās 1919. gada 11. septembrī Latvijas Pagaidu valdības saņēma Padomju Krievijas valdības piedāvājumu sākt miera sarunas. Līdzīgus piedāvājumus saņēma arī Igaunijas (31. augustā), Somijas (11. septembrī) un Lietuvas (15. septembrī) valdības. Sākotnējā Baltijas valstu (Somijas, Igaunijas, Latvijas un Lietuvas) nostāja bija tāda, ka sarunām ar Krieviju jānotiek kopīgi. Savukārt Krievija centās panākt sarunu uzsākšanu bilaterāli ar katru no Baltijas valstīm atsevišķi. 14.—15. septembrī Tallinā notika četru Baltijas valstu valdības vadītāju un ārlietu ministru konference, lai izstrādātu vienotu nostāju miera sarunām. Visiem konferences dalībniekiem bija vienota nostāja, ka ar lieliniekiem iespējams slēgt tikai pamieru. Nākamajā konferencē, kas notika Tartu no 29. septembra līdz 1. oktobrim, nolēma neuzsākt separātas miera sarunas un nenoslēgt separātus miera līgumus. Bermontiādes laikā no 11. līdz 19. novembrim Igaunijas, Latvijas un Lietuvas delegācijas un novērotāji no Polijas un Somijas satikās Tartu.
Juri Džorkajefs
Sasniegumi
Paris Saint-Germain
Inter Milan
Bulduru konference
Priekšvēsture
Pēc lielinieku panākumiem Krievijas pilsoņu karā Igaunijas valdība nolēma tomēr sākt miera sarunas ar Padomju Krieviju, kas sākās 5. decembrī Tartu. Sarunās piedalījās arī Latvijas novērotāju delegācija, kas 8. decembrī saņēma Padomju Krievijas piedāvāto pamiera projektu. Latvijas valdība izvirzīja noteikumus, ka sarunas iespējams uzsākt tikai tad, ja Krievijas valdība būs gatava atstāt Latgali un likvidēt P. Stučkas valdību. 24. decembrī Rīgā tika saņemta telegramma, ka Krievijas puse Latvijas prasības ir pieņēmusi. Tas izraisīja Polijas valdības neapmierinātību, kas bija iesaistīta Poļu-padomju karā (1919–1921). 1920. gada 3. janvārī sākās Polijas un Latvijas armijas kopīgais uzbrukums pie Daugavpils. Pēc Latvijas karaspēka panākumiem Latgales atbrīvošanas cīņās 13. janvārī Padomju Krievija bija spiesta piekrist slepena pamiera noslēgšanai.
Juri Džorkajefs
Sasniegumi
Francija
Individuālie sasniegumi
Bulduru konference
Priekšvēsture
1920. gada janvārī Helsinkos notika starpvaldību konference par Baltijas savienības izveides iespējām, kas nolēma nākamo konferenci sasaukt 1920. gada maijā Rīgā. 1920. gada 2. februārī Igaunija un Krievija Tartu parakstīja miera līgumu. 26. martā Latvijas ārlietu ministrs Zigfrīds Anna Meierovics paziņoja Krievijas pusei, ka Latvija ir gatava miera sarunu uzsākšanai, kas sākās 16. aprīlī Maskavā. 22. jūnijā Z. A. Meierovics ierosināja turpmākās sarunas pārcelt uz Rīgu. Sarunu gaitā Krievija atteicās reevakuēt no Latvijas izvestās iekārtas un citas materiālās vērtības, atteicās atzīt Latvijas tiesības uz Krievijas zelta daļu un atteicās kompensēt kara radītos zaudējumus. Sakarā ar Sarkanās armijas straujo virzīšanos Varšavas virzienā, Krievijas delegācija kļuva aizvien nepiekāpīgāka un pēc Latvijas puses piekāpšanās sarunas noslēdzās tikai pēc Bulduru konferences sākuma 9. augustā.
Konferences sagatavošana
Latvijas valdība 1920. gada 2. februāra sēdē nolēma nodibināt konferences sagatavošanas biroju, ko vadīja V. Zamuels. Birojam bija Rīcības, Politiskā, Nacionālā, Saimnieciskā, Juridiskā, Sociālā, Sanitārā, Kultūras, Propagandas un Militārā nodaļas, kuru vadītāji kopā ar biroja vadītāju sastādīja biroja padomi, kura savukārt ievēlēja biroja prezidiju. Atbilstoši savai tematikai nodaļas izstrādāja konferencei iesniedzamos projektus, cerot, ka konference vēlāk spēs vienoties par daudziem būtiskiem jautājumiem kaimiņvalstu vidū. Konferencei iesniedzamos projektus birojs izstrādāja kopā ar attiecīgiem resoriem, kuri sūtīja biroja nodaļās savus pārstāvjus. Nodaļu izstrādātos projektus, kuri attiecās uz konferences dienas kārtību, prezidijs iesniedza Ārlietu ministrijai un caur to konferencē ieinteresētajām valstīm.
Norise
Konference notika Bulduru viesnīcā Rīgas Jūrmalā. Tajā piedalījās Latvijas, Igaunijas, Lietuvas, Polijas un Somijas valdību delegācijas, kā arī Ukrainas un Baltkrievijas valdību pārstāvji kā novērotāji. Klāt bija arī Lielbritānijas un Francijas valdību pārstāvji. Konferences priekšsēdētājs bija Latvijas ministru prezidents Kārlis Ulmanis, viņa vietnieks Latvijas ārlietu ministrs Z. A. Meierovics, ģenerālsekretārs Hermanis Albats. Igaunijas delegācijas priekšstāvis bija ārlietu ministrs Kārlis Roberts Pusta, Lietuvas delegāciju vadīja diplomāts Dr. Jurgis Šaulis (Šaulys), Polijas delegāciju diplomāts prof. Vitolds Kameņeckis (Kamieniecki), Somijas delegāciju diplomāts Leonards Estrems (Åström).
1920. gada 4. augustā publicēja konferences dienas kārtības projektu. Konferences pirmā daļa noslēdzās 16. augustā, kad it kā tika parakstīts slepens "Līgums par kopēju rīcību pret Padomju Krieviju līdz pat bruņotas cīņas atsākšanai saskaņā ar Lielbritānijas un Francijas norādījumiem". 31. augustā parakstīja Baltijas valstu politiskās savienības līguma projektu, kas paredzēja savstarpējās sadarbības attīstīšanu, rūpēšanos par starptautiski neatzīto dalībvalstu de iure neatkarības atzīšanu, teritoriālu strīdu izšķiršanu miera ceļā. Politiskais nolīgums paredzēja arī otrām valstīm naidīgu organizāciju darbības nepieļaušanu dalībvalstu teritorijā, kā arī minoritāšu tiesību aizsardzību. No 1920. gada 3. augusta līdz 5. septembrim iznāca 30 biļetena "Bulletin publié par le Ministerè des Affaires Étrangerés de Latvia" numuri, kuros tika atspoguļota Bulduru konferences norise.
Bulduru konference nevainagojās ar militārās alianses noslēgšanu. Konferencei noslēdzoties 31. augustā valstis apliecināja savstarpēji atzīt savu neatkarību de iure un teritoriālos strīdus atrisināt sarunās. Pārējās valstis arī pieņēma rezolūciju aicinot Lietuvu un Poliju nekavējoties atrisināt Viļņas apgabala konfliktu. 1920. gada oktobrī poļi okupēja Viļņas apgabalu, un cerības uz lielu Baltijas savienību sabruka. Turpmākās sarunas koncentrējās uz Igaunijas, Latvijas un Lietuvas aliansi, kurā varētu piedalīties arī Somija. Igauņi nevēlējās bojāt attiecības ar poļiem, tāpēc bija gatavi aliansei tikai ar Latviju. Lietuvai lielā Baltijas alianse bija ļoti nepieciešama kā pretspēks Polijai. Attiecīgi, Polija darīja visu iespējamo, lai šāda Baltijas alianse neizveidotos.