cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Golems: Kā viņš nāca pasaulē
Sižets
Filmas pamatā ir ebreju leģenda par golemu — mākslīgu būtni, kas tiek radīta no māliem, lai pildītu sava radītāja gribu. Darbība risinās 16. gadsimtā Prāgā, kur rabīns Levs pareģo, ka Prāgas ebreju kopienu sagaida ciešanas. Kad imperators Ludvigs liek viņiem pamest pilsētu, Levs rada golemu, kuram ar maģisku rituālu palīdzību (izsaucot dēmonu Astarotu) piešķir dzīvību (golems atdzīvojas, kad rabīns viņam uz krūtīm uzliek maģisku zvaigzni). Rabīnam izdodas panākt, lai imperators atsauc savu pavēli, taču viņš atklāj, ka, iestājoties noteiktai mēness fāzei, viņš pār golemu vairs nevarēs pavēlēt. Golems tomēr tiek atdzīvināts vēlreiz un dodas iznīcināt cilvēkus, līdz maza meitene noņem no viņa krūtīm zvaigzni.
Nepievienošanās kustība
Nepievienošanās kustība (en, NAM) ir starptautiska valstu organizācija, kuras dalībvalstis nevēlas oficiāli iesaistīties kādā militārā blokā, piemēram, NATO. 2012. gadā organizācijā bija 120 dalībvalstis un 17 novērotājvalstis.
Organizācija 1961. gadā tika izveidota Belgradā, lai tās dalībvalstis varētu norādīt uz savu neitralitāti Aukstā kara laikā. Nepievienošanās kustību dibināja piecu valstu līderi — Dienvidslāvijas SFR prezidents Josips Brozs Tito, Indonēzijas prezidents Sukarno, Ēģiptes prezidents Gamāls Abdels Nāsers, Ganas prezidents Kvame Nkruma un Indijas premjerministrs Džavāharlāls Nehru. 1961. gada septembrī organizācija apvienoja jau 25 valstis.
Salaspils kauja
Salaspils kauja bija lielākā Poļu—zviedru kara (1600—1629) kauja, kas notika uz austrumiem no tagadējās Salaspils pilsētas 1605. gada 27. septembrī. Apvienotais Polijas-Lietuvas kopvalsts un Kurzemes un Zemgales hercogistes karaspēks Lietuvas dižkunigaitijas karavadoņa Jana Karola Hodkeviča vadībā sakāva Zviedrijas karaļa Kārļa IX karaspēku.
Kaujas priekšvēsture
1600. gadā Zviedrijas karaspēks reģenta Kārļa IX vadībā bija ieņēmis visu Pārdaugavas hercogistes teritoriju, izņemot galvenos nocietinājumus gar Daugavas upi, proti, Daugavgrīvas, Rīgas un Kokneses cietokšņus. 1601. gada pavasarī Lietuvas hetmanim J. K. Hodkevičam izdevās uzvarēt zviedrus Kokneses kaujā un pārtraukt cietokšņa aplenkumu. Tā gada rudenī liels Polijas-Lietuvas karaspēks karaļa Sigismunda III vadībā pārcēlās pār Daugavu pie Kokneses un atkaroja zviedriem visu Vidzemi un Dienvidigauniju.
1605. gadā Zviedrijas karaspēks atkal devās uzbrukumā un 4000 zviedru karavīru grāfa Joahima Frīdriha fon Mansfelda vadībā izcēlās krastā Daugavgrīvā un aplenca cietoksni, sākot gatavoties Rīgas aplenkšanai. Zviedrijas karaspēku vadīja karalis Kārlis IX un tā sastāvā bija aptuveni 2000 jātnieku un 9000 kājnieku, ieskaitot Vidzemes zemessardzi. Lietuvas lielhetmanis Jans Karols Hodkevičs spēja sapulcināt karaspēku, kura sastāvā bija 2600 jātnieki un 1300 kājnieki, ieskaitot Zemgales hercoga Frīdriha Ketlera vadīto 300 Kurzemes un Zemgales jātnieku karaspēku Daugavas kreisajā pusē. Armijas kodolu veidoja labi trenēta smagā kavalērija — t. s. "spārnotie huzāri". Zviedru karalis 26. septembra vakarā, neraugoties uz rudens lietavām, nolēma gar Daugavu doties pretī Hodkeviča karaspēkam un abas armijas sastapās pie Salaspils 18 km attālumā no Rīgas.
Kaujas norise
Kopvalsts huzāru kavalērija kopā ar Kurzemes jātniekiem devās straujā uzbrukumā labajā flangā un sakāva zviedru jātniekus. Tad Hodkevičs pavēlēja uzbrukt arī kreisajā flangā un pilnīgi ielenca zviedru karaspēka priekšējo daļu. Panikā zviedri atkāpās un jau pēc pusstundas kauja beidzās ar pilnīgu zviedru karaspēka sakāvi. Kaujas laikā zviedru karalis Kārlis zaudēja savu zirgu un viņu no gūsta vai bojāejas izglāba kāds vidzemnieks Vrēde, kas noleca no sava zirga, ļaudams karalim aizjāt līdz Rīgai.
Pāvels Čerenkovs
Pāvels Čerenkovs (dzimis, miris ) bija padomju fiziķis. 1958. gadā kopā ar Iļju Franku un Igoru Tammu ieguvis Nobela prēmiju fizikā par Čerenkova—Vavilova starojuma atklāšanu un izskaidrošanu.
Čerenkovs bija divu Staļina prēmiju (1946, 1952) un PSRS Valsts prēmijas (1977) laureāts.
Biogrāfija
1928. gadā Čerenkovs pabeidza Voroņežas valsts universitātes Fizikas un matemātikas fakultāti un sāka strādāt Kozlovas pilsētas skolā. 1930. gadā apprecējās ar Mariju Putincevu. Drīz pēc tam tika arestēts sievastēvs Voroņežas literatūras un novadpētniecības speciālists Aleksejs Putincevs safabricētā "novadpētnieku lietā". Arī Čerenkova tēvs zemnieks Aleksejs Čerenkovs tika pakļauts represijām. 1931. gadā viņš tika apsūdzēts par piederību eseru partijai un izsūtīts. Vēlāk, 1937. gadā, viņu atkārtoti arestēja un 1938. gadā nošāva par "kontrrevolucionāro aģitāciju".
1970. gadā kļuva par PSRS Zinātņu akadēmijas īsteno locekli (akadēmiķi).
Čerenkovs nomira 1990. gadā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Zinātniskie darbi
1934. gadā, strādājot Sergeja Vavilova vadībā, Čerenkovs ievēroja zilganu spīdēšanu, kas parādījās traukā ar caurspīdīgu šķidrumu, kad to apstaroja ar ātrām, lādētām daļiņām. Starojums tika nosaukts par godu atklājējam Čerenkovam un viņa zinātniskajam vadītājam Vavilovam par Čerenkova—Vavilova starojumu (biežāk tiek saukts vienkārši par Čerenkova starojumu). Čerenkovs pierādīja, ka šis starojums atšķiras no agrāk zināmās fluorescences parādības. 1936. gadā viņš izpētīja starojuma īpašības, bet 1937. gadā to teorētiski izskaidroja Igors Tamms un Iļja Franks (Čerenkova starojums rodas, ja lādētas daļiņas kustas caurspīdīgā vidē ātrāk par gaismas ātrumu šajā vidē). 1958. gadā par kopējo ieguldījumu Čerenkova starojuma atklāšanā un izskaidrošanā visiem trim zinātniekiem tika piešķirta Nobela prēmija fizikā.
Pamatojoties uz Čerenkova starojumu, bija iespējams izveidot Čerenkova skaitītāju, kas tiek izmantots ātro, lādēto daļiņu detektēšanai, īpaši kodolreaktoros. No 1946. gada Čerenkovs strādāja pie elektronu paātrinātāju izstrādāšanas, piedalījies sinhrotrona izveidošanā. Devis ieguldījumu kodolfizikā, optikā un augstenerģijas fizikā.
Ožeše
Ožeše ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz austrumiem no Červjonkas-Leščiniem, Augšsilēzijas aglomerācijā.
Osmaņu impērijas Tulpju laikmets
Tulpju laikmets (Osmaņu turku valodā: لاله دورى, turku valodā Lâle Devri) Osmaņu impērijā ilga no 1718. līdz 1730. gadam. Šajā laikā Nevšehirli Damats Ibrahims pašā bija Osmaņu impērijas lielvezīrs un šis laiks raksturīgs ar mieru un izteiktāku virzību tuvāk Eiropas idejām un vērtībām.
Laika perioda nosaukums cēlies no tā, ka Osmaņu impērijā tika neprātīgi iecienītas un popularizētas tulpes. Tulpju sīpolus iegādājās visi bagātākie un dižciltīgākie impērijas pilsoņi; tulpju simboli un zīmējumi tika iekļauti visos mākslas un kultūras virzienos. Tulpju laikmets beidzās 1730. gadā, līdz ar Patrona Halila vadīto sacelšanos.
Tulpju slavināšana un izmantošana joprojām ir ļoti svarīga Stambulai, kur Osmaņu impērijas laikā tika audzēts lielākais skaits tulpju. Tulpes joprojām ir Stambulas simbols un katru pavasari pilsētā tiek rīkoti nedēļu ilgi Tulpju svētki.
Kārlis Balodis
Kārlis Balodis (de, ru, — ) bija latviešu ekonomists, finansists un demogrāfs. Ievērojams ar to, ka ieguvis Pēterburgas Zinātņu akadēmijas lielo zelta medaļu un tās prezidenta Dmitrija Tolstoja prēmiju par pētījumiem demogrāfijā (1897), bijis Palestīnas valsts saimnieciskās uzbūves plāna autors (1918), Vācijas Kara ministrijas ekonomiskais padomnieks, pārtikas kartīšu sistēmas autors un uz statistiskiem aprēķiniem balstīta pēckara Vācijas saimniecības atjaunošanas plāna izstrādātājs (1919). Viens no Latvijas Universitātes dibinātājiem (1919), Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātes profesors, Saeimas deputāts (1928-1931). Ierosinājis veikt būtiskas izmaiņas Latvijas Republikas tautsaimniecības plānošanā.
Dzīvesgājums
Kārlis Balodis ir dzimis 1864. gada 20. jūnijā Bilstiņu muižas Zīles krogā (tagad - Kokneses pagasts) muižas kalēja Miķeļa Baloža un viņa sievas Annas, dzimušas Ērgles, ģimenē. Viņš bija jaunākais piētiski noskaņotā trīs bērnu ģimenē, viņa vectēvs bija Vidzemes brāļu draudzes sludinātājs (tētiņš). Kārlis agri zaudēja tēvu, māte ar bērniem pārvācās uz Rīgu, kur dzīvoja spiedīgos materiālos apstākļos, tomēr viņš pašmācības ceļā spēja trīs gadu laikā nokārtot ģimnāzijas eksāmenus un 1883. gadā ieguva Jelgavas ģimnāzijas beigšanas diplomu kā eksterns.
No 1884. līdz 1887. gadam K. Balodis ar vecākā brāļa atbalstu studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē, 1888. gadā tika ordinēts par luterāņu mācītāju un devās uz Brazīliju, kur 1889. — 1891. gadā neveiksmīgi centās nodibināt latviešu koloniju. 1891.—1892. gadā viņš studēja ģeogrāfiju Jēnas Universitātē Vācijā un aizstāvēja doktora disertāciju Der Staat Santa Catharina in Südbrasilien par Santakatarinas štata ģeogrāfiju Brazīlijā. 1893. - 1895. gadā strādāja par luterāņu mācītāju Urālos un rakstīja pētījumus par demogrāfiju un statistiku. 1895. gadā no jauna devās uz Vāciju un Minhenes un Strasbūras Universitātēs studēja tautsaimniecību. 1898. gadā Vācijā ar pseidonīmu „Atlanticus” viņš publicēja savu ievērojamāko darbu „Nākotnes valsts”, kuru 1906. gadā krievu valodā izdeva arī Sanktpēterburgā.
Pēc 1899. gada K.Balodis strādāja par tautsaimniecības privātdocentu Berlīnes Universitātē. 1904. gadā viņš apprecējies ar Adeli fon Hugo, austriešu virsnieka atraitni ar divām meitām. 1905. gadā kļuva par Prūsijas Statistikas pārvaldes, 1908. gadā par Vācijas impērijas Finanšu ministrijas (Reichsschatzamt) ierēdni. 1914. gadā ievēlēts par Berlīnes Universitātes goda profesoru. 1918. gada pavasarī, Pirmā pasaules kara beigās, Balodis bija viens no Palestīnas atbalsta komitejas (Deutsches Pro Palästina Komitee zur Förderung der jüdischen Palästina-Siedlung), tās pirmais priekšsēdētājs un pirmā Palestīnas valsts saimnieciskās uzbūves plāna autors. 1919. gadā K. Balodis Vācijas valdības uzdevumā strādāja Socializācijas komisijā (Sozialisierungskommission) pie apgādes organizēšanas un ierosināja pārtikas kartīšu sistēmu.
Pēc kara beigām viņš atgriezās Latvijā, kļuva par Latvijas Augstskolas profesoru un, īslaicīgi, par vicerektoru. 1919. gada 29. septembrī viņš teica akadēmisko runu “Mūžīgā miera ideja un pasaules sauszemes izdalīšana tautu starpā” augstskolas dibināšanas svinībās 1.pilsētas teātrī (tagad - Nacionālā opera), bet 1920. gada 18. novembrī akadēmisko runu “Par Latvijas stāvokli pagājušajā gadā un viņas izredzēm nākotnē” Latvijas Republikas dibināšanas otrajā gadadienā. Agrārās reformas sagatavošanas periodā viņš ieteica Latvijas valdībai daļu muižu zemes izpirkt, lai apgādātu ar to bezzemniekus, toties muižu centrus saglabāt, lai neizpostītu iekoptās zemes un saimniecības ēkas, tomēr tas netika ņemts vērā. 1923. gadā viņš argumentēja "par Daugavas aizsprostošanu un lielas spēkstacijas celšanu, lai ar lētu elektrību apgādātu jaunās valsts rūpniecību un lauksaimniecību". Arī vēlāk Kārlis Balodis bija akadēmiskā opozīcijā valdības saimnieciskajai politikai un Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē lasīja politekonomijas, ekonomikas un ekonomiskās ģeogrāfijas kursus. Ekonomikā visvairāk nodarbojās ar statistiku, izmantojot to galvenokārt ražošanas spēku attīstības un demogrāfisko procesu norises analīzei. 1928. gadā Balodis publicēja grāmatu «Latvijas saimniecība pie spējīgas un pie nespējīgas valdības», kurā viņš analizēja nodokļu sistēmu un deva padomus rūpniecības atjaunošanai. 1928. gadā Balodis tika ievēlēts par 3. Saeimas deputātu. 1931. gada 5. janvārī saslima ar gripu, tika aizvests uz slimnīcu, kur nomira 13. janvārī. Pēc viņa nāves viens no lielākajiem ASV laikrakstiem The The New York Times publicēja nekrologu, kurā Kārlis Balodis bija nodēvēts par "pasaulslavenu ekonomistu, kas bija viens no pirmajiem Palestīnas modernajiem pētniekiem".
Latvijas Zinātņu akadēmija piešķir Kārļa Baloža balvu, ko saņēmuši N. Balabkins (1994), P. Zvidriņš (1996), O. Krastiņš (1998), J. Krūmiņš (2004), R. Karnīte (2007).
Kirilica
Kirilica (bulgāru un mk, krievu un kk, uk, be, sr, mn) vai kiriliskais raksts ir alfabētiska rakstība, kas ir plaši lietota austrumslāvu un dienvidslāvu valodām, kā arī vairākām neslāvu valodām Krievijā un oficiāla rakstu sistēma arī Kazahstānā, Kirgizstānā, Tadžikistānā un Mongolijā. Vēsturiski viens no diviem senslāvu raksta variantiem. Tas izveidots, balstoties uz svētā Kirila un svētā Metodija radīto glagolicas alfabētu un uz Bizantijas grieķu alfabētu. Uz senslāvu kirilicas pamata izveidotus mūsdienu alfabētus izmanto sešas slāvu valodas — baltkrievu, bulgāru, krievu, maķedoniešu, serbu un ukraiņu, kā arī daudzas neslāvu valodas, pamatā bijušās PSRS teritorijā.
Burti
Senslāvu kirilicas alfabētā ir 43 burti. No tiem 24 pārņemti no grieķu unciāļu raksta, 19 izveidoti patstāvīgi, piemēram: ж, ш, ъ, ь un citi. Kirilicas burti tika izmantoti arī skaitļu apzīmēšanai.
Mari Lēna
Mari Lēna Kaselāna (et; dzimusi Tartu, Igaunijā) ir igauņu dziedātāja, kas kopā ar grupu Suntribe pārstāvēja Igauniju 2005. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā. Mari absolvēja Elvas mūzikas skolu, kur viņa apguva vijolspēli.
Savu solokarjeru viņa uzsāka, izpildot somu hita "Levoton Tuhkimo" kaverversiju, kuru Lēna pārsauca par "Rahutu Tuhkatriinu". Kad singls iekļuva Igaunijas topu pirmajās vietās, Mari Lēna laida klajā savu albumu Rahutu Tuhkatriinu, kura producents un dziesmu autors bija Svens Lehmuss.
Pampāļi
Pampāļi ir apdzīvota vieta Saldus novada Pampāļu pagastā, pagasta centrs. Izvietojušies Zaņas un tās pietekas Abrupes krastos 27 km no novada centra Saldus un 166 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Pampāļu (Pampeln) muižas centru pēc agrārās reformas. 1933. gadā Pampāļiem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 1935. gadā ciemā bija apmēram 470 iedzīvotāji. Padomju laikā Pampāļi veidojās par tāda paša nosaukuma kolhoza centru un 1989. gadā tajā dzīvoja 670 iedzīvotāji.
Pampāļos atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, pagasta muzejs, pasts, keramikas darbnīcas. Uz Zaņas upes ciema centrā uzpludināts Pampāļu dzirnavu dīķis.
Kaibala (stacija)
Kaibala ir dzelzceļa pieturas punkts, kas atrodas Latvijā Ogres novada Lielvārdes pagastā starp Jumpravas pieturu un Lielvārdes dzelzceļa staciju. Kaibala ir C biļešu zonas gala stacija.
No 2019. gada decembra tika samazināts pasažieru vilcienu reisu skaits, kas pietur Kaibalas pieturā. No 2022. gada bija paredzēts pieturu slēgt, tomēr Kaibalā joprojām ik dienas pietur 6 elektrovilcienu reisi Aizkraukles virzienā un 7 reisi Rīgas virzienā. Pieturas punktā nav biļešu kases.
Vēsture
Pieturas punkts tika atvērts 1930. gadā. Stacijas ēka tika būvēta blakus vecajai stacijas ēkai 1935. gadā. Stacijas ēkā atradās uzgaidāmā telpa, kases telpa, dzīvojama telpa un virtuve. Kase darbojās līdz 1995. gada 1. janvārim. Vēlāk stacijas ēkas ārpusē tika izvietots aparāts, kur varēja nokompostrēt braukšanas talonus, pēc konduktoru ieviešanas biļete jāiegādājas vilcienā.
Fernando Torress
Fernando Hosē Torress Sanss (dzimis Madridē, Spānijā) ir bijušais spāņu futbolists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks.
Savu karjeru viņš sāka Madrides "Atletico" klubā, kura sastāvā viņš bija viens no labākajiem jaunatnes komandā. Viņa profesionālā debija notika 2001. gadā un beidzot karjeru klubā bija pamanījies gūt 75 vārtus 174 "La Liga" spēlēs, nopelnot šajā laikā "La Liga" sev iesauku El Niño ("Bērns"). Pirms tam Torress nospēlēja divas sezonas Otrajā divīzijā, kur 40 spēlēs guva 7 vārtus. "Liverpool" klubam viņš pievienojās 2007. gadā pēc tam, kad klubs par viņu samaksāja rekordlielu pārejas samaksu, un jau pirmajā sezonā viņš bija pirmais kluba spēlētājs, kuram izdevies gūt vairāk par 20 vārtiem līgas sezonā kopš Robija Faulera 1995./96. gada sezonā.
Viņš arī spēlē Spānijas futbola izlasē un savu debijas spēli tās sastāvā aizvadīja pret Portugāli 2003. gadā. Pagaidām viņš ir piedalījies sešos nozīmīgos turnīros: 2004. gada Eiropas čempionātā, 2006. gada FIFA Pasaules kausā, 2008. gada Eiropas čempionātā, 2010. gada FIFA Pasaules kausā, 2012. gada Eiropas čempionātā un 2014. gada FIFA Pasaules kausā. Viņam neizdevās gūt vārtus 2004. gada Eiropas čempionātā, bet 2006. gada Pasaules kausā viņš guva trīs vārtus. Torress guva uzvaras vārtus 2008. gada Eiropas čempionāta finālā spēlē pret Vāciju, kurā Spānija uzvarēja ar rezultātu 1:0.
Agrīnā karjera
Torress, dzimis Madridē, jau bērnībā interesējās par futbolu un piecu gadu vecumā pievienojās savai pirmajai komandai "Parque 84". Viņa tēvs, Hosē, strādāja Torresa bērnībā un viņa māte, Flori, aizrāva viņu ar futbola treniņiem ikdienā. Viņa vectēvs nebija kaislīgs futbola cienītājs, bet bija Madrides "Atletico" atbalstītājs, un Fernando mantoja viņa mīlestību pret Madrides klubu.
Sākotnēji Torress vēlējās būt par vārtsargu, pozīcijā kurā spēlēja viņa brālis. Taču, kad viņš bija septiņus gadus vecs viņš salauza dažus zobus, kā rezultātā māte lika viņam nomainīt pozīciju vai nespēlēt vispār. Viņš sāka regulāri spēlēt uzbrucēja pozīcijā iekštelpu līgā par viņa apkaimes klubu "Mario's Holland", kā par iedvesmu izmantojot tēlu no animācijas filmas "Kapteinis Cubasa". Trīs gadus vēlāk, desmit gadu vecumā, viņš sāka spēlēt 11 cilvēku futbolu par komandu "Rayo 13". Pēc iespaidīgas sezonas ar viņa jauno klubu, kurā viņš guva 55 vārtus, Torress bija viens no trīs "Rayo 13" spēlētājiem, kuri nopelnīja izdevību doties uz Madrides "Atletico" pārbaudēm. Viņš radīja iespaidu uz jauno talantu meklētājiem un 1995. gadā, vienpadsmit gadu vecumā, pievienojās klubam.
Madrides "Atletico"
Pēc daudzsološa sākuma, 1998. gadā Torress ieguva savu pirmo nozīmīgo jaunieša titulu. Madrides "Atletico" nosūtīja U-15 komandu uz Nike Cup turnīru, abi vietējie un Eiropas, lai ļautu jauniešu komandai spēlēt pret ievērojamiem klubiem; "Atlético" klubs uzvarēja turnīrā. Vēlāk balsojumā viņš tika atzīts par lābāko Eiropas futbolistu sava vecuma grupā. 1999. gadā, piecpadsmit gadu vecumā, Torress parakstīja viņa pirmo kontraktu ar Madrides "Atletico". Viņš savu pirmo gadu aizvadīja spēlējot jauniešu komandā un pēc tam piedalījās Honour Division, kad viņam bija 16 gadi. 2000./01. gada sezona sākās bēdīgi, jo Torress cieta no lielā liela kaula plīsuma un viņš nevarēja spēlēt līdz decembrim. Torress trenējās kopā ar pirmo komandu, lai sagatavotos nākamajai sezonai, bet galu galā debitēja komandā 2001. gada 27. maijā, Visentes Kalderona stadionā, pret "Leganes". Nedēļu vēlāk viņš guva savus pirmo vārtus kluba labā spēlē pret Albasentes "Balompie", un sezonas nogalē ar "Atletico" gandrīz ieguva vietu uz "La Liga".
2001./02. gada sezonas beigās "Atletico" atgriezās "La Liga", Torresam šī bija mazrezultatīva sezona, kurā viņš guva tikai sešus vārtus 36 spēlēs Otrajā divīzijā. Torresa pirmā sezona Spānijas futbola augstākajā līgā 2002./03. gada sezonā bija veiksmīgā, gūstot 12 vārus 29 spēlēs, bet "Atletico" sezonu pabeidza 11. vietā. 2003./04. gada sezonā, viņa otrajā "La Liga", Torress guva 19 vārtus 35 spēlēs, un līgas beigās bija trešais rezultatīvākais vārtu guvējs līgā. Būdams tikai deviņpadsmit gadus vecs, viņš kļuva par "Atletico" kluba kapteini. "Atletico" klubs piekāpās par ceļazīmi uz UEFA kausu, bet par 7. vietu 2004. gadā viņi kvalificējās UEFA Intertoto kausam, dodot iespēju Torresam pirmo reizi sajust Eiropas klubu sacensību smaržu. Viņš guva divus vārtus divu kārtu četrās spēlēs pret "OFK Beograd", katru gūstot katrā kārtā. "Atletico" aizkļuva līdz finālam, bet pēcspēles soda sitienos zaudēja "Villarreal" klubam. Premjerlīgas čempions Londonas "Chelsea" 2005. gadā bija ieinteresēti par Torresu, bet "Atletico" prezidents Enrike Sereso teica, ka viņiem nav "nekādu izredžu" iegūt viņu savā īpašumā. Sereso vēlāk, 2006. gada janvārī, teica, ka klubs ir gatavs uzklausīt piedāvājumus par Torresu, un Torress pretendēja uz vietu Ņūkāslas "United" sastāvā, kas solīja ar viņu parakstīt līgumu martā.
Pēc 2006. gada FIFA Pasaules kausa, kurā viņš pārstāvēja Spānijas futbola izlasi, viņš apstiprināja to, ka ir atteicies no iespējas pievienoties "Chelsea" klubam 2005./06. gada sezonas izskaņā. Nākamajā 2006./07. gada sezonā, kurā viņš guva 14. La Liga vārtus, Torresa nākotne "Atletico" klubā atkal bija lieta pārdomām pēc tam, kad viņi nespēje sev nodrošināt automātisku iekļūšanu UEFA kausā, ar Anglijas žurnālistu paziņoto, ka Torress ir galvenais "Liverpool" transfēru mērķis. Baumas sasniedza lielu ažiotāžu, tāpēc "Atletico" kluba prezidents Enrike Sereso deva paziņojumu sakot: "Mēs neesam saņēmuši nekādus piedāvājumus no "Liverpool" vai cita kluba vai spēlētāja." Tomēr, dažas dienas vēlāk tika paziņots, ka "Atletico" klubs ka ir piekritis darījumam ar "Liverpool" klubu par Torresu; baumas par samaksu bija 25 miljoni sterliņu mārciņu par Luisa Garsijas abpusēju apmaiņu. Vēlāk 30. jūnijā tika pasludināts līgums ar "Villarreal" par Djego Forlanu, kurš bija domāts kā apmaiņas spēlētājs Torresam pirms viņa aiziešana bija kļuvusi oficiāla. 2. jūlijā tika paziņots, ka Torress ir izbrīvējis sev īsas brīvdienas, lai atlidotu atpakaļ uz Madridi, un lai par visām reizēm nokārtotu darījumu ar "Liverpool" klubu. Nākamajā dienā Torress izgāja "Liverpool" medicīnisko ekspertīzi un tika paziņots, ka preses konference norisināsies Madridē 4. jūlijā, lai atvadītos no "Atletico" faniem. Samāksātā summa ir visvairāk samaksātā "Liverpool" kluba transfēru vēsturē, un 2008. gada martā treneris Rafaels Benitess apstiprināja The Times, ka Torress ir ticis nopirkts par aptuveni 20 miljoniem sterliņu mārciņu.
"Liverpool"
Torress "Liverpool" sastāvā debitēja 2007. gada 11. augustā spēlē pret Birmingemas "Aston Villa", kurā "Liverpool" uzvarēja ar rezultātu 2:1. Četras dienas vēlāk viņš debitēja UEFA Čempionu līgas spēlē pret "Toulouse" pēc maiņas, uznākot uz laukuma 79. spēles minūtē, kurā "Liverpool" klubs uzvarēja ar rezultātu 1:0. Savus pirmos vārtus Premjerlīgā viņš guva Enfīldas stadiona debijā, 19. augustā, spēles 16. minūtē pret "Chelsea", kuras beigu rezultāts bija 1:1. Viņa pirmais hat-trick bija spēlē pret "Reading" (4:2) Līgas kausā Septembrī, visus vārtus viņš guva otrajā puslaikā. Viņa pirmie vārti Čempionu līgā bija spēlē pret "FC Porto", kurā Liverpool uzvarēja ar rezultātu 4:1, un šajā spēlē viņam izdevās gūt divus vārtus.
Viņš ieguva Premjerlīgas februāra mēneša labākā spēlētāja titulu, kura laikā viņš guva četrus vārtus divās līgas spēlēs, ieskaitot hat-trick pret "Middlesbrough" 2008. gada 23 februārī. Šis hat-trick un cits 4:0 uzvarētajā spēlē pret Londonas "West Ham United" 2008. gada 5. martā nozīmēja, ka viņš ir kļuvis par pirmo "Liverpool" spēlētāju pēc Džekija Balmera 1946. gada novembra, kas guvuši hat-trick sekojošajās mājas spēlēs. Vēlāk martā, pēc tam kad viņš guva vārtus ar galvu 47. spēles minūtē pret "Reading" Enfīldas stadionā, viņš kļuva par pirmo "Liverpool" spēlētāju pirms Robija Faulera 1995./96. gada sezonā, kuram izdevies gūt 20 vārtus sezonā. Aprīlī viņš guva vēl vienus vārtus Čempionu līgā, šoreiz pret Londonas "Arsenal" ceturdaļfināla atbildes spēlē, kas pazīdzēja "Liverpool" tikt līdz pusfinālam. Šie vārti bija 29. visās sezonas sacensībās, aizēnojot bijušā "Liverpool" kluba favorīta Maikla Ovena personīgo rekordu sezonas vārtu ziņā. 2008. gada 11. aprīlī tika paziņots, ka Torress ir viens no sešiem futbolistiem kas pretendē uz PFA gada labākā spēlētāja titulu, kuru galu galā ieguva Krištianu Ronaldu no Mančestras "United". Spānijas izlases spēlētāji arī tika nominēta kā PFA gada jaunā labākā spēlētāja titulam, kuru ieguva Sesks Fabregass no Londonas "Arsenal" un tika iekļauts PFA gada labākajā komandā. Maijā viņš palika tieši aiz Ronaldu cīņā par FWA gada labākā futbolista titulu.
Aizputes ordeņa pils
Aizputes ordeņa pils bija viduslaiku pils pie Tebras iepretī viduslaiku Aizputes pilsētai, bet nepiederēja tai. Vēlāk pils vairākkārt paplašināta, tajā iekārtotas Aizputes pilsmuižas ēkas. Mūsdienās pils ēkai daļēji nav jumta, iebrukuši pārsegumi un nesošās šķērssienas.
Fernando Torress
"Liverpool"
2008. gada 4. maijā Mančestras "City" spēles 57. minūtē Torress guva uzvaras vārtus, kas izlīdzināja Enfīldas stadionā gūto vārtu daudzuma ziņā astoņu līgas spēļu rekordu ar Rodžeru Hantu. Pēc gūtajiem 24. līgas vārtiem pēdējā sezonas spēlē pret Totenhemas "Hotspur", kurā Liverpool svinēja uzvaru ar rezultātu 2:0, viņš uzstādija jaunu rekordu vārtu daudzuma ziņā starp ārzemniekiem, kas ir iesituši Anglijas debijas sezonā, iepriekš šis rekords piederēja Rūdam van Nistelrojam, kurš bija iesitis 23 vārtus. Sezonas beigās viņš bija dalītā otrā vietā ar Emanuelu Adebajoru par Premjerlīgas labāka spēlētāja titulu. Plašsaziņu līdzekļos tika paziņts, ka par Torresu "Chelsea" ir gatavi maksāt 50 miljonus sterliņu mārciņu, bet Torress atbildēja, ka pajies "daudzi gadi" pirms viņš pametīs "Liverpool". "Liverpool" līdzīpašnieks Toms Hikss arī nepiekrita idejai par transfēriem sakot, ka viņš neatļautu Torresam aiziet no kluba par jebkādu cenu.
Aizputes ordeņa pils
Kopš 1998. gada Aizputes pilsdrupas ir valsts vēstures piemineklis. Aizputes luteriskās draudzes baznīca un bijušais pilsmuižas ēku komplekss veido vienotu pilsētbūvniecisku ansambli ar ūdens dzirnavām, dīķi un dambi uz Tebras upes.
Fernando Torress
"Liverpool"
Torress 2008./09. gada sezonu Premjerlīgā sāka daudzsološi gūstot vienīgus vārtus izbraukuma spēlē pret "Sunderland", kurā "Liverpool" uzvarēja ar 0:1. Spēlē pret Birmingemas "Aston Villa", kuras rezultāts bija 0:0, viņš guva paceles cīpslas traumu, kas neļāva viņam spēlēt divas līdz trīs nedēļas. Torress pēc traumas atgriezās 2:1 uzvaras spēlē pret Marseļas "Olympique" Čempionu līgā un guva vārtus Mersisaidas derbijā pret "Everton" 27. septembrī, kas palīdzēja "Liverpool" uzvarēt mačā ar rezultātu 2:0. Viņš guva vēl divus vārtus izbraukuma uzvaras spēlē pret Mančestras "City" 3:2 "City of Manchester" stadionā, kurā "Liverpool" klubam nācās atspēlēties divu vārtu deficīta. Pirmie no šiem vārtiem bija 1000 vārti, kurus "Liverpool" ir guvuši kopš startēšanas Premjerlīgā. 2010. gada Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē Torress guva augšstilba savainojumu, kas nozīmēja to, ka viņam nācās izlaist visticamāk trīs "Liverpool" spēles. 22. oktobrī "Liverpool" klubs stājās pretī bijušajam Torresa klubam Madrides "Atletico" Čempionu līgas spēlē, kas norisinājās Visentes Kalderona stadionā, bet savainojuma dēļ Torresam nācās izlaist spēli. "Atletico" kluba prezidents, Enrike Kerezo, piedāvāja viņam VIP ielūgumu, bet viņš atteicās sakot, ka vēl ārstē traumu, kuru guva Merseisaidas derbija. Viņš tika iekļauts FIFPro "World XI" izlasē 2007./08. gada sezonā 27. oktobrī.
Aizputes ordeņa pils
Vēsture
Aizputes ordeņa pils būvniecību 1249. gadā uzsāka ordeņmestrs Dītrihs fon Groningens. Tā būvēta kā regulāra kastelas tipa ordeņa pils ar priekšpili, stūra torni un koka ēkām pagalmā. 15. gs. pie pils apkārtmūra ārpusē piebūvēja austrumu korpusu. Ordenis to izmantoja līdz savam sabrukumam pēc Viļņas ūnijas 1560. gadā. Kurzemes hercogistes laikā pili atjaunoja un no tā laika pagalmā virs vārtiem saglabājies apmetums ar greznu un bagātīgu dekoratīvo apdari sgrafito tehnikā. Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri pili izpostīja, 1665. gadā hercogs Jēkabs to atkal atjaunoja, izvietojot garnizonu un lielgabalnieku komandu. 1682. gadā pils nonāca Mihaela Frīdriha Noldes īpašumā. Pils zaudēja nocietinātās būves raksturu, tika pārbūvēta un apkārtmūra iekšpusē uzbūvēja dzīvojamo korpusu. Pils pamazām zaudēja savu dzīvojamās ēkas nozīmi un bija tikai daļēji apdzīvota.
Fernando Torress
"Liverpool"
Viņš atgriezās "Liverpool" sastāvā 72. mača minūtē spēlē pret Vestbromvičas "Albion", kura noslēdzās ar rezultātu 3-0 par labu "Liverpool". Viņš teica, ka ir ieinteresēts atgriezties "Atletico" klubā galu galā sakot: "Es nezinu vai es tur beigtu savu karjeru, bet es vēlētos atgriezties un pabeigt dažas nepadarītas lietas." Viņš bija izslēgts no darbības trīs nedēļas pēc "Liverpool" uzvaras ar rezultātu 1-0 pār Marseļas "Olympique" Čempionu Līgā novembrī, kur viņš sastiepa paceles cīpslu, kura, kā atzina speciālisti, sadzīs ne mazāk kā pēc četrām nedēļām. Viņš tika iekļauts kandidātu sarakstā par FIFA Pasaules gada spēlētāja balvu decembrī, un galu galā ieguva trešo vietu, paliekot aiz Ronaldu un Lionela Mesi. Torress atgriezās ierindā 2009. gada 3. janvārī nomainoties un gūstot vārtus 2-0 uzvaras spēlē pret Prestonas "North End"; viņa pirmos FA kausā. Viņš trāpija divus vārtus un nodrošināja "Liverpool" uzvaru ar 2-0 pār "Chelsea" 1. februārī. Par spīti tam, ka viņš klubā ir pavadījis pusotru gadu, Torress tika izvēlēts kā 50. numurs The Times sarakstā par "50 visu laiku labākajiem "Liverpool spēlētājiem", palielinot ietekmi, ko viņš rada "Liverpool" klubam īsā laika periodā.
Aizputes ordeņa pils
Vēsture
18. gs. otrajā pusē, netālu no pils dzirnavu dīķa otrā krastā uzbūvēja jauno muižas kungu māju. Pie dīķa uzbūvēja arī dzirnavas, spirta brūzi un pie kungu mājas - saimniecības ēkas.
Fernando Torress
"Liverpool"
Torress saskārās ar veco konkurenti Madrides "Real" 10. martā Čempionu Līgas astotdaļfinālā un guva potītes savainojumu, viņam injicēja pretsāpju līdzekļus pirms spēles, lai viņš varētu spēlēt. Viņš guva pirmos spēles vārtus, kas beidzās ar "Liverpool" uzvaru 4-0, nozīmējot tikai to, ka "Liverpool" tika tālāk uz ceturdaļfinālu, kopsummā uzvarot ar 5-0. Četras dienas vēlāk viņš bija sākumsastāvā spēlē pret Mančestras "United" "Old Trafford" stadionā, un viņš guva izlīdzinošos vārtus spēlē, kas beidzās ar rezultātu 4-1 "Liverpool" labā.
Aizputes ordeņa pils
Vēsture
19. gs. sākumā pils austrumu korpusam un dienvidaustrumu tornim uzbūvētas lēzenās ķieģeļu velves un jaunas starpsienas. Senā pils daļa bija apdzīvota tikai daļēji, muižas īpašnieki dzīvoja jaunajā kungu mājā. No 1863. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai Aizputes pilsmuiža piederēja Grothusu dzimtai.
Fernando Torress
Karjera izlasē
2001. gada februārī Torress kopā ar Spānija U-16 izlasi uzvarēja turnīrā Algarvē. U-16 izlase maijā piedalījās 2001. gada U-16 Eiropas čempionātā futbolā, kuru viņi arī uzvarēja, kopā ar Torresu, kurš guva vienīgos vārtus finālā, kā arī bija turnīra labākais vārtu guvējs un arī tika atzīts par labāko spēlētāju. 2001. gada novembrī, pārstāvēja Spāniju 2001. gada U-17 FIFA Pasaules kausā, bet izlase izstājās no sacensībām grupu turnīrā. 2002. gada jūlijā viņš uzvarēja 2002. gada UEFA U-19 Eiropas futbola čempionātā, kura beigās tika atzīts par labāko vārtu guvēju un spēlētāju un atkal bija vienīgais vārtu guvējs finālā.
Aizputes ordeņa pils
Vēsture
1939. gadā pili pielāgoja skolas vajadzībām. Līdz pat 1970. gadu vidum pils ēka bija apdzīvota, pēc tam atstāta sabrukšanai. 1990. gadā uzsāka rekonstrukcijas darbus, vairākkārt veica apsekošanu. 1997. gadā izstrādāja projektu sienu enkurošanai un jumta konstrukciju izbūvei, kas daļēji realizēts D korpusa daļā. 1999. gadā veica pils mūra konservāciju nelielam pils posmam labajā spārnā, uzlika dakstiņu jumtu.
Fernando Torress
Karjera izlasē
2003. gadā Torress debitēja lielajā Spānijas futbola izlases sastāvā draudzības spēlē pret Portugāli. Savus pirmos vārtus Spānijas labā viņš guva spēlē pret Itāliju 2004. gada 28. aprīlī. Viņš arī tika iekļauts Spānijas izlases sastāvā uz 2004. gada Eiropas čempionātu, bet laukumā devās pēc maiņas tikai pirmo divu grupas spēļu pēdējās minūtēs, bet izšķirošajā spēlē pret Portugāli devās laukumā starta sastāvā. Spānija zaudēja ar rezultātu 0—1 un izstājās no sacensībām.
Torress guva septiņus vārtus vienpadsmit 2006. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlēs, kas padarīja viņu par rezultatīvāko kvalifikācijas turnīra spēlētāju Spānijas izlases satāvā. Viņa pirmajā Pasaules kausā Vācijā, Torress guva pēdējos, 4., vārtus pret Ukrainu, kurā Spānija uzvarēja ar 4-0. Otrajā grupas spēlē Torress izcēlās ar diviem vārtu guvumiem pret Tunisiju; sākumā 76. minūtē izvirzot Spāniju vadībā ar 2-1 un tad atkal no soda sitiena 90. minūtē. Viņš pabeidza turnīru kā Spānijas labākais vārtu guvējs kopā ar Davidu Villju. Madrileño tika iekļauts Spānijas izlases sastāvā 2008. gada Eiropas čempionātam futbolā, kurā viņš palīdzēja Viljam gūt Spānijas pirmos vārtus turnīra atklāšanas spēlē pret Krieviju. Torress tika kritizēts pēc tā kad viņš Spānijas izlases trenerim, Luisam Aragonesam, pēc nomaiņas atteicās paspiest roku. Viņš noliedza, ka ir bijis dusmīgis uz treneri, citējot, ka būtībā ir bijis "dusmīgs uz sevi". Nākamajā Spānijas izlases spēlē pret Zviedriju, kura beidzās ar rezultātu 2-1 par labu Spānijai, viņš atklāja rezultātu, kas bija viņa pirmie vārti turnīrā. Torress guva uzvaras vārtus un un ieguva spēles labākā spēlētāja balvu finālā pret Vāciju, kurā Spānija svinēja uzvaru ar rezultātu 1-0. Vēlāk viņš ar savu partneri Davidu Vilju tika iekļauti "turnīra izlasē".
Aizputes ordeņa pils
Vēsture
2021. gadā tika veikti pils konservācijas darbi un tika plānots, ka 2025. gadā pilij uzliks jumtu.
Fernando Torress
Personīgā dzīve
Torress ir precējies ar Olalu Domingesu Listi, ar kuru viņam ir romantiskas attiecības kopš 2001. gada. Tas tika publiskots 2009. gada februārī, ka pāris gaida bērniņu, kas kā vēlāks atklājās būs meitene. 2009. gadā viņam tika personīgā bagātība 14 miljonu sterliņu mārciņu apmērā.
Torress parādījās spāņu rokgrupas El Canto del Loco dziesmas "Ya Nada Volverá A Ser Como Antes" video versijā, kuras dziedātājs, Dani Martins, dalās stiprā draudzību ar futbolistu.
Klubu
214||82||24||7||colspan="2"|-||5||2||243||91 79||56||6||1||3||3||28||12||116||72 293||138||30||8||3||3||39||14||365||163
Urban Symphony
Urban Symphony ir igauņu mūzikas grupa, kas pārstāvēja Igauniju 2009. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Rändajad, konkursa finālā viņas ierindojās 6. vietā.
Grupa uzvarēja 2009. gada Eesti Laulā, kas ir Igaunijas atlase Eirovīzijas dziesmu konkursam.
Patriss Evra
Patriss Evra (fr; dzimis Dakarā, Senegālā) ir bijušais franču futbolists, aizsargs. Evra ir pārstāvējis Francijas futbola izlasi. Savu profesionāļa karjeru sāka 1998. gadā Marsala klubā. Manchester United klubu pārstāv kopš 2006. gada. Kopā ar Manchester United ir izcīnījis četrus Premjerlīgas čempiontitulus (2006—07, 2007—08, 2008—09 un 2010-11). Savu dzimto Senegālu Patriss Evra kopā ar ģimeni pameta 6 gadu vecumā.
Francijas futbola izlasi pārstāv kopš 2004. gada. Ir piedalījies 2008. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Monaco
Manchester United
Juventus
Individuālie sasniegumi
Konfūcijs
Konfūcijs jeb Kundzi (, — "Viedais kungs"; dzimis 551. gadā p.m.ē., miris 479. gadā p.m.ē.) bija ievērojams Pavasara un Rudens perioda domātājs, filozofs un skolotājs Ķīnā, Džou dinastijas valdīšanas laikā. Tradicionāli viņa dzimšanas diena tiek svinēta 28. septembrī. Konfūcija filozofija uzsver personisko un valdības morāli un labi saskan ar ķīniešu sabiedrības un ģimenes tradīcijām par to, kā pareizāk dzīvot. Viņš mācīja cilvēkiem būt iecietīgiem, laipniem un nesavtīgiem. Viņa mācība, kas zināma kā konfūcisms, vislielāko ietekmi ir atstājusi Ķīnā, bet tā ir plaši izplatīta arī citās Austrumāzijas valstīs.
Biogrāfija
Konfūcijs ir dzimis 551. gadā p.m.ē. Lu valstī, mūsdienu Šaņdunas provincē. Divus gadus pēc Konfūcija piedzimšanas nomira viņa tēvs. No 539. līdz 533. gada p.m.ē. Konfūciju apmācīja viņa vectēvs. 19 gadu vecumā viņš apprecējās. Turpmākos gadus (532 p.m.ē.–502 p.m.ē.) viņš strādāja dažādus zemāko kārtu darbus.
Konfūcija māte nomira 529. gadā p.m.ē. Vienpadsmit gadus vēlāk, 518. gadā p.m.ē., viņš bija spiests bēgt un devās trimdā uz Cji valsti. Ap 500. gadu p.m.ē. Konfūcijs atgriezās Lu valstī, kur ieņēma augstus amatus valdībā. 497. gadā Konfūcijs vēlreiz steigā devās ilgstošos klejojumos. Iespējams, viņš bija iesaistīts sazvērestībā. Četrpadsmit gadu laikā viņš apmeklēja vairākas kaimiņvalstis. Šajā laikā iegrima pārdomās un dažādu atziņu izteikšanā. 484. gadā p.m.ē. vēlreiz atgriezās Lu valstī. Divus gadus vēlāk piedzīvoja sava dēla nāvi. Šajā laikā starp ķīniešu valstīm sākās Karojošo valstu periods. 479. gadā p.m.ē. Konfūcijs nomira.
Katrīna II Lielā
Katrīna II (, dzimusi Štetīnē, mirusi  Sanktpēterburgā) bija Krievijas Impērijas ķeizariene. Viņas valdīšanas laiks ilga 34 gadus (no 1762. gada 28. jūnija līdz pat nāves dienai).
Izcelsme
Dzimusi kā Sofija Frīderike Auguste (Sophie Friederike Auguste von Anhalt-Zerbst) 1729. gadā Štetinā Anhaltes-Cerbstas firsta jaunākā brāļa ģimenē. Viņa bija guvusi labu izglītību, pateicoties franču guvernantēm un mājskolotājiem.
Princese Sofija 1745. gadā kļuva par lielkņaza Pētera Romanova, vēlāk Krievijas ķeizara Pētera III sievu, pārejot no luterticības pareizticībā un pieņemot vārdu Katrīna (Екатерина). Pēc kāzām pāris 16 gadus pavadīja dzīvojot Oranienbaumā, netālu no Sanktpēterburgas.
Ķeizariene
1764. gadā Katrīna II bija vizītē Baltijas provincēs. Šai laikā viņa nedēļu uzturējās Rīgā un, izceļojot ārpus savas valsts, apmeklēja arī Kurzemes un Zemgales hercogistes galvaspilsētu Jelgavu, kur apciemoja hercogu Ernestu Johanu Bīronu, lai tādējādi stiprinātu viņa nedrošās pozīcijas Kurzemes hercoga tronī.
Ārpolitika
Gandrīz visā Katrīnas II valdīšanas laikā notika Krievijas Impērijas teritoriālā ekspansija, pievienojot arvien jaunas zemes, galvenokārt, dienvidos un rietumos, iegūstot izeju uz Melno jūru, tai skaitā iekļaujot impērijas sastāvā arī Krimas pussalu.
Viens no pirmajiem lielākajiem konfliktiem Katrīnas II valdīšanas sākumā bija pirmais Krievu—turku karš (1768—1774), kurš izcēlās, saskaroties abu valstu interesēm pie Melnās jūras. Šajā karā krievu karavadonis Aleksandrs Suvorovs sakāva poļu Bāras konfederācijas (Konfederacja barska), pēc tam arī turku spēkus.
Arī otrais Krievu—turku karš (1787—1792) izrādījās Krievijai veiksmīgs un tā nostiprināja savu kontroli pār Krimas pussalu, kā arī ieguva vairākas Melnās jūras ostas.
Iekšpolitika
Krievijas Impērija krievu—turku karos ievērojami paplašinājās, taču tā nekļuva ne stabilāka, ne bagātāka. Daudzās provincēs valdīja nabadzība un bads. Samilzušo ekonomisko un sociālo pretrunu rezultātā 1773. gadā notika Pugačova sacelšanās. Tā tika apspiesta, bet tās vadītājs Jemeļjans Pugačovs sodīts ar nāvi. Iekšpolitiskie notikumi rosināja Katrīnu II uzsākt plašākas valsts un sabiedrības reformas. Krievijas Impērija tika sadalīta administratīvi teritoriālās vienībās - vietniecībās, tajās tika organizēta vietējā pārvaldība. Katrīna II izmainīja arī Pētera I ieviesto kārtību, ka augstmaņiem bija tieši jāpakļaujas un jākalpo ķeizaram. Tā vietā daudziem no viņiem tika uzticēta provinču pārvaldība. Gan provincēs, gan arī galvaspilsētā uzsāka profesionālas administrācijas veidošanu, tādējādi būtiski pilnveidojot valsts pārvaldību.
Neatslābstošu uzmanību Katrīna II veltīja arī kultūras un izglītības uzplaukumam, cenšoties Eiropas apgaismības idejas ieviest Krievijā. Taču, laikam ejot izrādījās, ka tās skārušas visai šauru krievu sabiedrības daļu. Lielākā impērijas iedzīvotāju masa joprojām bija neizglītota un nabadzīga. Vairāk nekā pusgadsimts bija nepieciešams vēl pēc Katrīnas II nāves, lai Krievijā tiktu atcelta dzimtbūšana, - laikā, kad Rietumeiropa jau dzīvoja rūpnieciskās revolūcijas laikmetā. Lai gan Pētera I un Katrīnas II reformas bija padarījušas Krieviju par vienu no ietekmīgākajām pasaules varām politiskā un militārā ziņā, ekonomiskā un iedzīvotāju dzīves līmeņa ziņā tā joprojām bija viena no atpalikušākajām Eiropas valstīm. Gan Katrīnas II valdīšanas laikā, gan arī visā turpmākās vēstures gaitā, viņas radītā milzīgā valsts tā arī nespēja integrēt daudzās tautas un etniskās grupas vienotā sabiedrībā ar kopīgu kultūru, vērtībām un tradīcijām, atstājot šīs neatrisinātās problēmas daudzām nākamajām paaudzēm, līdz ar pastāvīgiem iekšpolitisko satricinājumu draudiem.
Pilns tituls
Krievijas ķeizariene Katrīna II 1762. gadā tika kronēta arī kā "Igaunijas un Livonijas kņaziene" (Княгиня Эстляндская, Лифляндская), kas Rietumu izpratnē atbilda šo pakļauto zemju hercogienes titulam:
"Ar Dieva veicinošo žēlastību, Mēs, Katrīna II, Viskrievijas, Maskavas, Kijevas, Vladimiras, Novgorodas imperatore un patvaldniece, Kazaņas cariene, Astrahaņas cariene, Sibīrijas cariene, Pleskavas valdniece un Smoļenskas lielkņaziene, Igaunijas, Livonijas, Karēlijas, Tveras, Jugoras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. kņaziene, Novagorodas lejaszemes, Čerņigovas, Rjazaņas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Udorskas, Obdorskas, Kondijas lielkņaziene un visas ziemeļu zemes valdniece, Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkasu un Kalnu kņazu u.c. mantotā pavēlniece un īpašniece."
(Божiею поспђшествующею милостiю Мы, Екатерина II, Императрица и Самодержица Всероссiйская, Московская, Кiевская, Владимiрская, Новгородцкая, Царица Казанская, Царица Астраханская, Царица Сибирская, Государыня Псковская, и Великая Княгиня Смоленская, Княгиня Эстляндская, Лифляндская, Корельская, Тверская, Югорская, Пермская, Вятская, Болгарская и иныхъ Государыня, и Великая Княгиня Новагорода, Низовскiя земли, Черниговская, Рязанская, Ростовская, Ярославская, Бђлоозерская, Удорская, Обдорская, Кондiйская и всея Сђверныя страны Повелительница и Государыня Иверскiя земли, Карталинскихъ и Грузинскихъ Царей и Кабардинскiя земли, Черкасскихъ и Горскихъ Князей, и иныхъ наслђдная Государыня и Обладательница.)
Pēc Krimas iekarošanas un Trešās Polijas dalīšanas Katrīna II 1795. gada decembrī savam titulam pievienoja ne tikai Taurijas Hersonesas carienes, Lietuvas, Volīnijas un Podolijas lielkņazienes, Vitebskas, Mstislavas lielkņazienes, Žemaitijas, Polockas kņazienes, bet arī Kurzemes un Zemgales kņazienes (княгиня курляндская и семигальская) nosaukumus:
"Ar Dieva veicinošo žēlastību, mēs, Katrīna Otrā, Viskrievijas, Maskavas, Kijevas, Vladimiras, Novgorodas imperatore un patvaldniece, Kazaņas cariene, Astrahaņas cariene, Sibīrijas cariene, Taurijas Hersonesas cariene, Pleskavas valdniece un Smoļenskas, Lietuvas, Volīnijas un Podolijas lielkņaziene, Igaunijas, Livonijas, Kurzemes un Zemgales, Žemaitijas, Karēlijas, Tveras, Jugoras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. kņaziene, Novagorodas lejaszemes, Čerņigovas, Rjazaņas, Polockas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Udoras, Obdoras, Kondijas, Vitebskas, Mstislavas lielkņaziene un visas ziemeļu zemes valdniece, Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkasu un Kalnu kņazu u.c. mantotā pavēlniece un īpašniece."
(Божьей поспешествующей милостью мы, Екатерина Вторая, императрица и самодержица всероссийская, московская, киевская, владимирская, новгородская, царица казанская, царица астраханская, царица сибирская, царица Херсонеса-Таврического, государыня псковская и великая княгиня смоленская, литовская, волынская и подольская, княгиня эстляндская, лифляндская, курляндская и семигальская, самогицкая, корельская, тверская, югорская, пермская, вятская, болгарская и иных; государыня и великая княгиня Новагорода Низовские земли, черниговская, рязанская, полоцкая, ростовская, ярославская, белоозерская, удорская, обдорская, кондийская, витебская, мстиславская и всея северные страны повелительница и государыня ивсреких земель, карталинских и грузинских царей и кабардинских земель, черкасских и горских князей и иных наследная государыня и обладательница.)
Personīgā dzīve
No laikabiedru atmiņām zināmo Katrīnas mīļāko skaits sasniedza 23, bet 10 no viņiem ieņēma amatus galmā ar īpašām privilēģijām un pienākumiem. Vispazīstamākie no viņas favorītiem bija Grigorijs Orlovs, Grigorijs Potjomkins un Platons Zubovs. Kad 1757. gadā lielkņazienei Katrīnai piedzima meita Anna, par īsto tēvu uzskatīja poļu diplomātu Staņislavu Poņatovski, kurš vēlāk ar Katrīnas palīdzību kļuva par pēdējo Polijas karali.
Jau pēc Pētera III kļūšanas par ķeizaru viņa sievai Katrīnai 1762. gada aprīlī piedzima ārlaulības dēls Aleksejs Bobrinskis, par kura tēvu uzskatīja galminieku Grigoriju Orlovu. 1775. gadā viņai piedzima meita Elizabete Tjomkina, par kuras tēvu uzskatīja galminieku Grigoriju Potjomkinu, ar kuru viņa slepeni apprecējās tajā pašā gadā. Pēdējais Katrīnas mīļākais bija galminieks Platons Zubovs, kuram viņa pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas piešķīra hercoga Rundāles pili.
Sibīrijas latvānis
Sibīrijas latvānis (Heracleum sibiricum) ir latvāņu suga, kas savvaļā sastopama arī Latvijā. Augs izplatīts visā valstī tam piemērotos biotopos. Sibīrijas latvānis Latvijā ir vietējā suga.
Augs var sasniegt 50-180 cm augstumu. Stublājs rievains, dobs, klāts ar retiem matiņiem, apakšējās lapas ir ar kātiem, augšējās gandrīz sēdošas. Lapas plātne 20-50 cm gara un apmēram tikpat plata, trīskārt plūksnaina. Ziedi sakārtoti saliktos čemuros, vainaglapas dzelteni zaļas.
Sibīrijas latvānis, atšķirībā no, nav kaitīgs cilvēka veselībai. Augs satur bioloģiski aktīvas vielas un ēterisko eļļu, kas piešķir augam asu un specifisku smaržu. Augs tiek lietots gan kā pārtikas augs, tiek izmantots medicīnā.
Ciemupe (nozīmju atdalīšana)
Ciemupe var būt:
Kapitālieguldījumi
Kapitālieguldījumi jeb vienkārši ieguldījumi vai investīcijas (en) ir naudas vai citu aktīvu ieguldīšana komerciālā pasākumā ar mērķi gūt peļņu vai kādu citu labumu.
Ekonomiskie ieguldījumi
Ieguldījums ekonomiskā izpratnē ir saistīta ar kapitālpreču (uzņēmumu, ražošanas iekārtu, infrastruktūras elementu utt.) radīšanu. Citiem vārdiem, tās ir ieguldošā uzņēmuma kapitālā.
Valsts vai pašvaldības līmenī tie ir ieguldījumi fiziskajā (ceļi, dzelzceļi, ūdens saimniecība utt.) vai sociālajā (veselība, izglītība utt.) infrastruktūrā. Šādā veida ieguldījumi ne vienmēr ir saistīti ar tūlītējas peļņas gūšanu.
Valsts līmenī ieguldījumus saista arī ar nacionālā ienākuma vai iekšzemes kopprodukta apjoma palielināšanu. Šajā gadījumā tiek apkopotas kā publiskā, tā arī privātā sektora ieguldījumi.
Finanšu ieguldījumi
Ar finanšu ieguldījumi parasti saprot ieguldījumus finanšu vai kapitāla tirgū, pērkot fiksētā vai mainīgā ienākuma vērtspapīrus, parādzīmes, depozītu apliecības, zeltu vai cita veida likvīdus aktīvus.
Ārvalstu tiešie ieguldījumi
Liela daļa starptautisko uzņēmumu savas operācijas veic ar ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) palīdzību. Jebkuras valsts valdība pielieto dažādus ĀTI regulēšanas instrumentus. Tie var veicināt, var arī ierobežot ĀTI. Visbiežāk valdības ir nobažījušās, ka starptautisko uzņēmumu globālais raksturs neļaus tām pietiekamā mērā ņemt vērā konkrētās valsts nacionālās intereses. Turklāt daudzu starptautisko uzņēmumu apgrozījums vai peļņa pārsniedz pat samērā lielu valstu iekšzemes kopprodukta apjomu. Līdz ar lielo šādu uzņēmumu ekonomisko potenciālu, tiem ir arī atbilstoša politiskā ietekme.
ĀTI priekšrocības
ĀTI ir viens no galvenajiem valstu ekonomiskās un sociālās attīstības veicinošiem instrumentiem. ĀTI parasti ir saistītas arī ar tehnoloģijas pārnesi un vadības pieredzes pārņemšanu. Papildu ieguldījums nozīmē arī papildu darba vietas, parasti arī lielāku atalgojumu, nekā tā vidējais līmenis dotajā valstī vai reģionā. Līdz ar to ĀTI veicina straujāku valsts izaugsmi.
ĀTI trūkumi
ĀTI uzņemošās valsts attīstību pie zināmiem nosacījumiem var ietekmēt arī negatīvi. Piemēram, ārvalstu uzņēmumu ekspansija dotajā valstī var traucēt nacionālo uzņēmumu attīstību. Lai gan ekonomikā ne vienmēr ieguldījumu izcelsmei ir būtiska nozīme, politiskā ziņā tas dažkārt var radīt sarežģījumus.
Jaunattīstības valstīs lieli starptautiskie uzņēmumi nereti, izmantojot augstāku savu ekspertu un speciālistu zināšanu un pieredzes līmeni, uzspiež pieņemošai valstij neizdevīgus līgumus vai citus uzņēmējdarbības nosacījumus.