cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā sākuma fāzes
Pirmā fāze: Krievijas uzbrukuma apturēšana (24. februāris – 2. aprīlis)
7. martā Krievijas Aizsardzības ministrija paziņoja, ka pēc Francijas prezidenta Makrona lūguma Krievijas spēki pārtrauks uguni un izveidos koridorus civiliedzīvotāju evakuācijai no Kijivas, Mariupoles, Harkivas un Sumiem. Koridoru no Kijivas solīja veidot uz Baltkrieviju, no Harkivas uz Krieviju, bet Ukrainas valdība noraidīja veidot Krievijas ierosinātos humānās palīdzības koridorus civiliedzīvotāju evakuācijai virzienos uz Baltkrieviju un Krieviju. Ukrainas aizsardzības ministrs paziņoja, ka Krievijas karaspēks cieš milzu zaudējumus, tādēļ karadarbības intensitāte pagaidām samazinājusies, taču mēģina koncentrēt spēkus un līdzekļus jaunam uzbrukuma vilnim. Viņš informēja arī par jaunām ieroču piegādēm Ukrainai no ārvalstīm. 8. martā Ukrainas armijas Ģenerālštābs ziņoja, ka Krievijas spēki turpina ofensīvu, taču virzības temps ir ievērojami palēninājies. Ukrainas spēki turpināja veikt aizsardzības operāciju dienvidu, austrumu un ziemeļu operatīvajās zonās. Polijas valdība paziņoja par gatavību nekavējoties nodot visas savas lidmašīnas "MiG-29" ASV, kas ļautu tām pēc tam nonākt Ukrainas rīcībā.
9. martā Krievijas karaspēks turpināja postīt aplenkto Izjumas pilsētu, bombardēja civilo infrastruktūru un dzīvojamos kvartālus Harkivā un mēģināja ieņemt tās spēkstaciju. Humānās palīdzības koridori bija atvērti no Bučas, Vorzeļas, Borodjankas un Irpiņas virzienā uz Kijivu, no Mariupoles virzienā uz Žaporižju un no Volnovahas virzienā uz Pokrovsku, turpinājās civiliedzīvotāju evakuācija no Sumiem. Pārtrūka elektrības piegāde Krievijas okupācijas spēku ieņemtajai Čornobiļas AES, Ukrainas valdība aicināja starptautisko sabiedrību nekavējoties izdarīt spiedienu uz Krieviju, lai atļautu remontdarbu vienībām atjaunot elektroenerģijas padevi.
Diversantu mēģinājumi nogalināt Ukrainas prezidentu
4. martā britu laikraksts The Times ziņoja, ka Krievijas iebrukuma laikā Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis piedzīvojis vismaz trīs atentāta mēģinājumus, viņa nogalināšanai esot nosūtīti divi dažādi grupējumi: Krievijas algotņu Vāgnera grupa un tā sauktie kadirovieši. Šos centienus esot izjaukuši Krievijas drošībnieki, kas noskaņoti pret karu Ukrainā. Iepriekš laikraksts ziņoja, ka Kijivā darbojas vairāk nekā 400 krievu algotņi, kuriem Kremlis devis uzdevumu nogalināt Zelenski un valdības locekļus, lai Maskava varētu pārņemt varu. Algotņu mērķu sarakstā bez Zelenska bija vēl 23 cilvēki, tostarp Ukrainas premjerministrs Deniss Šmihaļs un citi valdības locekļi, Kijivas mērs Vitālijs Kličko un viņa brālis Volodimirs Kličko. Uzskata, ka Vāgnera grupu finansē Krievijas prezidentam Vladimiram Putinam tuvu stāvošais uzņēmējs Jevgēņijs Prigožins.
17. martā Ukrainas iekšlietu ministrs Deniss Monastirskis paziņoja, ka Ukrainā vairs nav tādu apgabalu, kuros nebūtu iesūtīto diversantu grupu, galvaspilsētā Kijivā ik dienu tiekot saņemtas ziņas par diversantu un ienaidnieku uguns uzvedinātāju aizturēšanu. Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padomes Dezinformācijas apkarošanas centrs brīdināja, ka Krievijas diversantu grupas piesedzoties ar videoziņu aģentūras "Ruptly" žurnālistu apliecībām, kurai ir birojs Berlīnē. Apliecībās var būt minēti arī citi nosaukumi — kanāls "Redfish" vai aģentūra "Maffick". 22. martā Ukrainas militārās pretizlūkošanas darbinieki Aizkarpatu apgabalā aizturēja diversantu grupu Krievijas Federālā drošības dienesta aģenta vadībā. Aizturētā grupa bija plānojusi sarīkot atentātu pret Ukrainas prezidentu Volodimiru Zelenski un veikt diversijas Kijivā un citos Ukrainas reģionos. 25. martā kļuva zināms, ka 20. martā Ukrainā sāka ierasties jaunas algotņu grupas, kuru mērķi bija prezidenta Zelenska, prezidenta kancelejas vadītāja Jermaka, premjerministra Šmihaļa un citas augstu stāvošu Ukrainas amatpersonu nogalināšana. Ukrainas prezidenta birojs pavēstīja, ka prezidents Zelenskis pārdzīvojis jau vairāk nekā 10 atentāta mēģinājumu.
21. aprīlī Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padomes vadītājs Oleksijs Danilovs paziņoja, ka jau 3. februārī Čečenijas vadonis Ramzans Kadirovs esot saņēmis no Putina plānu likvidēt Ukrainas prezidentu Zelenski. Likvidēšanas plānu mēģinājušas īstenot trīs čečenu diversantu grupas, kas 26. februārī nogādātas Ukrainas galvaspilsētā Kijivā. Taču ukraiņu izlūkdienestiem izdevies atklāt šīs grupas, viena no tām iznīcināta, bet divas aizbēgušas.
17. jūlijā prezidents Zelenskis atbrīvoja no amata Ukrainas drošības dienesta (SBU) vadītāju Ivanu Bakanovu un Ukrainas ģenerālprokurori Irinu Venediktovu. Viņš norādīja, ka ierosināts 651 kriminālprocess pret Ukrainas tiesībsargājošo orgānu darbiniekiem par sadarbību ar Krievijas okupantu režīmu, vairāk nekā 60 prokuratūras un SBU darbinieki palikuši okupētajās teritorijās un tagad darbojas pret Ukrainas interesēm.
Pēc otrā uzbrukuma viļņa neizdošanās Krievijas karaspēks Ukrainā izmantoja attāluma artilēriju un maz iesaistījās tiešās kaujās. 16. martā Mariupoles pašvaldība ziņoja, ka Krievijas okupācijas spēki nometa jaudīgu bumbu uz pilsētas Drāmas teātra ēkas, kuras bumbu patvertnē tobrīd bija paslēpušies simtiem cilvēku. Krievijas karakuģi apšaudīja Ukrainas piekrasti Odesas apgabalā. Odesas virzienā devās vismaz 14 Krievijas karakuģi trijās grupās. Diennakts laikā no Sumu, Harkivas un Doneckas apgabaliem evakuēja teju 30 000 cilvēku.
17. martā Krievijas kara flote ar raķetēm sašāva trīs kuģus, kas zem Panamas karoga atradās Melnajā jūrā, viens no kuģiem nogrima. Ukrainas ģenerālštābs norādīja, ka agresors nav sasniedzis nevienu stratēģisko mērķi un Krievija jau ir iztērējusi gandrīz visus “Kaļibr” un “Iskander” raķešu krājumus, tādēļ tagad Ukrainas pilsētas tiek apšaudītas ar mazāk precīziem ieročiem, kas nodara lielākus postījumus infrastruktūrai un civiliedzīvotājiem. Apvienotās Karalistes premjerministrs Boriss Džonsons atzina, ka Krievijas iebrukums Ukrainā jau ir izgāzies, jo Putins par zemu novērtēja Ukrainas pretošanās spēku, un Kremļa līderis tagad izdara kara noziegumus Ukrainā. ASV prezidents Baidens nodēvēja Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu par kara noziedznieku.
18. martā Krievijas aizsardzības ministrija paziņoja, ka DTR spēki ar Krievijas armijas atbalstu Mariupoles centrā aplenkuši nacionālistus. Ukrainas Aizsardzības ministrija paziņoja, ka kopš uzbrukuma sākuma Krievija zaudējusi aptuveni 14 200 karavīru. Krievijas karaspēka uzbrukums bija apturēts visos virzienos. Agresora vienību atrašanās vieta nedēļas laikā nebija mainījusies, bet Ukrainas bruņotie spēki bija veikuši vairākus sekmīgus lokālus pretuzbrukumus. Krievija deva spārnoto raķešu triecienu pa avioremonta rūpnīcu pie Ļvivas lidostas. Kijivas ziemeļrietumu rajonā nogāzās kaujas raķetes atlūzas. Krievijas ārlietu ministrs Sergejs Lavrovs piedraudēja, ka Krievija ir gatava uzbrukt ieroču piegādes kravām, ko Ukraina saņem no Rietumiem. Ukrainas ārkārtas situāciju dienests informēja, ka Krievijas raķešu triecienā sagrautas vairākas dzīvojamās mājas un skola Kijivā, viens cilvēks gājis bojā, 19 — ievainoti.
19. martā Krievijas gaisa spēki Ivanofrankivskas apgabalā raķešu un aviācijas munīcijas noliktavas sagraušanai pirmo reizi izmantoja virsskaņas raķetes “Kinžal”. Mikolajivas armijas kazarmās trāpīja vairākas Krievijas raķetes, bojā gāja vairāk nekā 50 ukraiņu karavīru. Krievijas spēkiem nebija izdevies iegūt kontroli pār Ukrainas gaisa telpu, raķetes triecieniem Ukrainas teritorijā tie palaida no savas gaisa telpas. Ukrainas bruņoto spēku Ģenerālštābs pavēstīja, ka karadarbībā Ukrainā nogalināts Krievijas Dienvidu kara apgabala 8. armijas komandieris ģenerālleitnants Andrejs Mordvičevs. Ukrainas pagaidu okupēto teritoriju reintegrācijas ministre Irina Vereščuka informēja, ka reģistrēti 562 Krievijas armijas karagūstekņi, kas nevēlas atgriezties Krievijā.
20. martā Krievijas Aizsardzības ministrija informēja par otro uzbrukumu ar virsskaņas spārnotajām raķetēm pret Ukrainas armijas degvielas un smērvielu noliktavām Mikolajivas apgabala Konstantinivkā. Krievijas sauszemes karaspēks tupināja koncentrēties uz vietēja mēroga kaujām, nevis iesaistījās plaša mēroga operācijās. Krievijas bruņotie spēki Ukrainā nerēķinājās ar civiliedzīvotāju upuriem un bez šķirošanas turpināja apšaudīt pilsētu teritorijas, Harkivā Krievijas artilērijas apšaudēs bija iznīcinātas apmēram 600 daudzstāvu mājas. 21. martā Krievijas Aizsardzības ministrija pieprasīja, lai Ukrainas karavīri noliek ieročus un atstāj Mariupoli, tikai pēc tam Krievija piekritīšot Mariupoles civiliedzīvotāju evakuācijai. Ukrainas valdība noraidīja šo Krievijas ultimātu. Kijivas Podilas rajonā pēc Krievijas karaspēka veiktās apšaudes aizdegās tirdzniecības centrs. Kļuva zināms, ka pēc ANO datiem līdz 19. martam Ukrainā bija reģistrēti 902 bojā gājuši civiliedzīvotāji un vēl 1459 cilvēki ievainoti.
23. martā Krievijas bruņotie spēki turpināja uzbrukumu aplenktajai Mariupolei, kurā joprojām bija iesprostoti gandrīz 100 000 cilvēku. Mariupoli apšaudīja ar artilēriju, tālas darbības raķetēm un no Krievijas karaflotes kuģiem Azovas jūrā. Ukrainas karaspēks pārgāja pretuzbrukumā, cenšoties atgūt Trostjanecas pilsētu Sumu apgabalā. Lai traucētu ķīmisko ieroču uzbrukuma plānošanu Ukrainā, Eiropas Meteoroloģisko satelītu izmantošanas organizācija pārtrauca sniegt meteoroloģisku informāciju Krievijai. Ukrainas Bruņoto spēku Ģenerālštābs pavēstīja, ka ir iespējams iebrukums no Baltkrievijas Volīnijas virzienā.
24. martā Krievijas armija sāka citu pilsētu apšaudi no okupētās Melitopoles militārā lidlauka, kur bija izveidota raķešu bāze. Ukrainas Ārlietu ministrija norādīja, ka Krievijas okupācijas spēki grib piespiest ap 15 000 Mariupoles kreisā krasta iedzīvotāju doties uz Krieviju. Krievijas okupācijas spēki sāka uzbrukumu Slavutičas pilsētai.
1. aprīlī Ukrainas bruņotie spēki turpināja pretuzbrukumus pie Kijivas, Harkivas un Hersonas. Krievijas okupācijas spēki atkāpās no Bučas, Hostomeļas un Čornobiļas, kopā no aptuveni 30 apdzīvotām vietām visā valstī. Krievija apsūdzēja Ukrainu, ka tā ar helikopteriem uzbrukusi Belgorodas naftas bāzei. Krievijas karaspēks diennakts laikā 380 reizes apšaudīja Harkivas apgabalu ar raķetēm Grad un Smerč un pēc smagām kaujām ieņēma Izjumas pilsētu.
2. aprīlī Ukrainas bruņoto spēku ģenerālštābs informēja, ka Krievijas karaspēks pēc sakāves kaujā par Kijivu mēģina aplenkt Ukrainas spēku kontrolētās teritorijas Doneckas un Luhanskas apgabalos valsts austrumos. Sīvākās kaujas norisinājās pie krievu okupētās Izjumas pilsētas. Līdztekus Krievijas gaisa spēki atsāka bombardēt Dņipro, Krivijrihas, Kremenčukas un Poltavas pilsētas.
3. aprīlī Ukrainas armijas ģenerālštābs ziņoja, ka atsevišķos virzienos turpinājās Krievijas karaspēka atkāpšanās. Krievijas bruņoto spēku 20. armijas 3. motorizēto kājnieku divīzijā dažāda līmeņa komandieri atsacījās piedalīties karadarbībā. Militārpersonas masveidā iesniedza atlūgumus. Arī 58. armijā divu bataljonu taktisko grupu personāls bija atteicies piedalīties karadarbībā Ukrainas teritorijā. 4. aprīlī Ukrainas armijas ģenerālštābs pavēstīja, ka Krievijas armija atkāpusies no Kijivas, Černihivas un Sumu apgabaliem, bet uzbruka Donbasā ar mērķi sasniegt Doneckas un Luhanskas apgabalu administratīvās robežas. 8. aprīlī Ukrainas drošības dienests informēja, ka Krievija bombardēja Kramatorskas dzelzceļa staciju, kurā gāja bojā 52 cilvēki, tostarp pieci bērni. Pēc uzbrukuma slimnīcās nogādāja 98 cilvēkus, to vidū arī 16 bērnus. 9. aprīlī Ukrainas armijas ģenerālštābs ziņoja, ka Krievijas karaspēks gatavojās uzbrukumam Harkivai un turpināja uzbrukumu Doneckas virzienā. 10. aprīlī Ukrainas bruņoto spēku Ģenerālštābs ziņoja, ka Krievijas karaspēks pastiprina uzbrukumus Izjumas pilsētas rajonā un mēģina pilnībā pārņemt savā kontrolē Mariupoli. Ukrainas puse ziņoja, ka Krievija sagatavojusi 60 000 karavīru lielu grupējumu ofensīvai Ukrainas austrumos. Satelītattēli liecināja, ka uz Harkivas pusi devās 12 km gara Krievijas militārās tehnikas kolonna. 14. aprīlī Ukrainas bruņotie spēki paziņoja, ka ar divām pretkuģu raķetēm "Neptūns" sašāvuši Krievijas Melnās jūras flotes raķešu kreiseri Moskva ("Maskava"). Krievijas Aizsardzības ministrija atzina, ka uz karakuģa izcēlies ugunsgrēks, sprāgusi munīcija un tas nogrimis. Naktī uz 15. aprīli Krievija veica raķešu triecienu pa militāro rūpnīcu Vizar Kijivas apgabalā, kurā ražoja raķetes "Neptūns".
18. aprīlī Krievijas karaspēks okupēja Kreminnas pilsētu, Ukrainas Aizsardzības ministrijas Galvenās izlūkošanas pārvalde paziņoja, ka Krievija gatavojas lielam uzbrukumam Donbasā un vēlas vismaz kaut kādu uzvaru līdz pareizticīgo Lieldienām 24. aprīlī.
Pušu zaudējumi
Pēc divu diennakšu kaujām 26. februāra rītā Ukrainas prezidenta kanceleja ziņoja, ka nogalināti vairāk nekā 3500 krievu karavīru, bet gandrīz 200 krievu karavīri bija sagūstīti, bija notriektas 14 Krievijas lidmašīnas un astoņi helikopteri, sašauti 102 tanki un 536 bruņutransportieri, iznīcināti 15 lielgabali, viena zenītraķešu iekārta "Buk" un 17 automašīnas.
1. martā Ukrainas amatpersonas ziņoja, ka piecu dienu laikā kopš Krievijas iebrukuma Ukrainā gājuši bojā 5710 Krievijas karavīri, bet 200 saņemti gūstā, iznīcināti 198 Krievijas tanki, 29 lidmašīnas, 846 bruņmašīnas un 29 helikopteri. 3. martā Krievijas puse pirmo reizi oficiāli atzina, ka tai ir 498 bojāgājušie un 1597 ievainotie, bet Ukrainas puse ziņoja par 9000 nogalinātajiem un ievainotajiem Krievijas bruņoto spēku karavīriem. 5. martā Ukrainas bruņoto spēku ģenerālštābs (UBSĢ) pavēstīja, ka kopš karadarbības sākuma nogalināti vairāk nekā 10 000 Krievijas okupācijas spēku karavīru, iznīcināti 269 tanki, 39 lidmašīnas, 40 helikopteri, 105 lielgabali, 945 bruņutransportieri, 50 reaktīvās artilērijas sistēmas Grad, 409 automašīnas, 3 droni un citas Krievijas kara tehnikas vienības. Savukārt Krievijas Aizsardzības ministrija paziņoja, ka kopš intervences sākuma tās bruņotie spēki esot iznīcinājuši 76 Ukrainas bruņoto spēku vadības punktus un sakaru mezglus, 111 zenītraķešu kompleksu, 71 radiolokācijas staciju, 93 lidmašīnas, 778 bruņutehnikas vienības. Atbilstoši Ukrainas puses informācijai, līdz 8. martam Krievijas karaspēks bija zaudējis teju 12 000 karavīru, 48 lidmašīnas, 80 helikopterus, 303 tankus, 1036 bruņutransportierus, 120 lielgabalus, 56 daudzstobru reaktīvo mīnmetēju Grad, 27 zenītartilērijas iekārtas, 474 automobiļus, 60 autocisternas, septiņus bezpilota lidaparātus un trīs kuterus/kuģus. Savukārt ASV izlūkdienestu aprēķini liecināja, ka Krievija karadarbībā Ukrainā zaudējusi 2000 līdz 4000 karavīru. 17. martā Ukrainas puse ziņoja, ka Krievijas karaspēkā bojā gājušo militārpersonu skaits pārsniedzis 13 500, bet ASV izlūkdienesti uzskatīja, ka šis skaits varētu būt ap 7000. 20. martā UBSĢ informēja, ka Krievija karā Ukrainā ir zaudējusi apmēram 14,4 tūkstošus cilvēku, tostarp piecus ģenerāļus. 23. martā Ukrainas Gaisa spēku pavēlniecība informēja, ka notriekto Krievijas kara lidmašīnu skaits bija sasniedzis 100.
25. martā Krievijas Aizsardzības ministrija apgalvoja, ka esot nogalināti 14 000 Ukrainas karavīru, bet 16 000 ievainoti, tāpat Krievijas puse apgalvoja, ka iebrukuma gaitā gājis bojā 1351 krievu karavīrs, 3825 esot ievainoti. Marta sākumā Krievijas puse ziņoja par 498 bojāgājušiem karavīriem. Savukārt Ukrainas bruņoto spēku vadība 25. martā pavēstīja, ka Krievijas karaspēks zaudējis vismaz 16 000 karavīru. Pēc NATO valstu izlūkdienestu aplēsēm Krievija karadarbībā Ukrainā bija zaudējusi 7000 līdz 15 000 karavīru.
30. martā Ukrainas pastāvīgais pārstāvis ANO Drošības padomes sēdē apgalvoja, ka kopš iebrukuma sākuma Krievijas karaspēks ir zaudējis 17 000 karavīru, vairāk nekā 1700 bruņutehnikas vienību, apmēram 600 tanku, vairāk nekā 300 artilērijas sistēmu, 127 lidmašīnas un 129 helikopterus, un gandrīz 100 raķešu iekārtas.
3. aprīlī UBSĢ ziņoja, ka Krievijas karaspēka dzīvā spēka zaudējumi Ukrainā sasnieguši aptuveni 18 000 karavīru. Kopš iebrukuma sākuma iebrucēji zaudējuši 143 lidmašīnas, 134 helikopterus, 644 tankus, 1830 bruņutransportierus, 325 lielgabalus, 105 daudzstobru reaktīvos mīnmetējus, 54 zenītartilērijas iekārtas, četras taktisko raķešu palaišanas iekārtas, 1249 automobiļus, 76 autocisternas, 24 specializētās tehnikas vienības, 89 bezpilota lidaparātus, divus kuģus un piecas ātrlaivas.
9. aprīlī UBSĢ pavēstīja, ka Krievijas karaspēka dzīvā spēka zaudējumi Ukrainā pārsnieguši 19 000. Savukārt Pentagons norādīja, ka Krievijas armija kopš iebrukuma sākuma ir zaudējusi 15% līdz 20% no kaujas spēka.
16. aprīlī UBSĢ ziņoja Krievijas karaspēks Ukrainā zaudējis aptuveni 20 100 karavīru, bet Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis pavēstīja, ka karā pret Krieviju ir krituši no 2500 līdz 3000 Ukrainas Bruņoto spēku karavīru, vēl aptuveni 10 tūkstoši Ukrainas aizstāvju ir guvuši ievainojumus.
23. aprīlī UBSĢ vēstīja, ka Ukrainā kritušo Krievijas karavīru skaits sasniedza 21 600, ka Krievijas karaspēks bija zaudējis arī 854 tankus, 2205 bruņumašīnas, 403 artilērijas sistēmas, 143 daudzlādiņu reaktīvās iekārtas, 69 pretgaisa aizsardzības iekārtas, 177 lidmašīnas, 154 helikopterus, 1543 automobiļus, astoņus kuģus un kuterus, 76 autocisternas, 182 operatīvi taktiskos dronus, 27 īpašās tehnikas vienības, četras operatīvi taktisko raķešu kompleksu un taktisko raķešu kompleksu iekārtas.
30. aprīlī UBSĢ ziņoja, ka kopš iebrukuma dienas Ukrainā bija krituši 23 200 Krievijas armijas karavīru, kā arī iznīcināti 1008 tanki, 190 lidmašīnas un 155 helikopteri, bet 14. maijā Krievijas karaspēks bija zaudējis aptuveni 27 200 karavīru, 1218 tankus, 2934 bruņutransportierus, 551 lielgabalu, 195 daudzstobru reaktīvos mīnmetējus, 88 zenītartilērijas iekārtas, 200 lidmašīnas, 163 helikopterus, 2059 automobiļus un autocisternas, 13 kuģus un ātrlaivas, 411 bezpilota lidaparātus, 42 specializētās tehnikas vienības un 95 spārnotās raķetes. Krievijas karaspēka dzīvā spēka zaudējumi līdz 28. maijam sasniedza aptuveni 30 000 karavīru, 1330 tankus, 3258 bruņutransportierus, 628 lielgabalus, 203 daudzstobru reaktīvos mīnmetējus, 93 zenītartilērijas iekārtas, 207 lidmašīnas, 174 helikopterus, 503 bezpilota lidaparātus, 116 spārnotās raķetes, 2226 automobiļus un autocisternas, 13 kuģus un ātrlaivas un 48 specializētās tehnikas vienības.
11. jūnijā Ukrainas prezidenta birojs informēja, ka kopš Krievijas pilna apjoma iebrukuma sākuma Ukraina ir zaudējusi apmēram 10 tūkstošus karavīru. 24. jūnijā UBSĢ ziņoja, ka Krievijas karaspēks bija zaudējis aptuveni 34 530 karavīrus, 1507 tankus, 3637 bruņutransportierus, 759 lielgabalus, 241 daudzstobru reaktīvo mīnmetēju, 99 zenītartilērijas iekārtas, 216 lidmašīnas, 183 helikopterus, 622 bezpilota lidaparātus, 137 spārnotās raķetes, 2553 automobiļus un autocisternas, 14 kuģus un ātrlaivas un 60 specializētās tehnikas vienības. 10. jūlijā UBSĢ ziņoja, ka Krievijas karaspēks bija zaudējis aptuveni 37 300 karavīru, 1641 tanku, 3823 bruņutransportierus, 834 lielgabalus, 247 daudzstobru reaktīvos mīnmetējus, 108 zenītartilērijas iekārtas, 217 lidmašīnas, 188 helikopterus, 676 bezpilota lidaparātus, 155 spārnotās raķetes, 2694 automobiļus un autocisternas, 15 kuģus un ātrlaivas un 66 specializētās tehnikas vienības.
2. decembrī Ukrainas prezidenta birojs informēja, ka kopš Krievijas pilna apjoma iebrukuma sākuma bojā gājuši aptuveni 13 tūkstoši Ukrainas karavīru. 3. martā Ukrainas Nacionālās drošības un aizsardzības padome ziņoja, ka Krievijas karaspēks kaujās pie Bahmutas zaudējis septiņas reizes vairāk karavīru nekā Ukrainas bruņotie spēki. Kopējie Krievijas zaudējumi pārsniedza 150 000 karavīru.
Otrā fāze: frontes stabilizācija (2. aprīlis – 29. augusts)
10. jūnijā Ukrainas Aizsardzības ministrija paziņoja, ka Ukrainas armija veikusi triecienus Krievijas bruņoto spēku bāzēm, aprīkojuma un personāla uzkrāšanas vietām un lauka noliktavām Hersonas apgabalā. Savukārt Ukrainas aviācija deva triecienu Krievijas armijas atbalsta punktam un pontonu tiltam. Ukrainas puse pavēstīja, ka triecienā pa Krievijas armijas bāzi Stara Zburjivkā nogalināti divi Krievijas ģenerāļi, viens no viņiem bijis FSB ģenerālis, kuram bijis uzdots organizēt referendumu par Hersonas apgabala pievienošanu Krievijai. 15. jūnijā Volodimirs Zelenskis izvirzīja mērķi panākt okupētās Hersonas atbrīvošanu. 19. jūnijā kļuva zināms, ka divu diennakšu laikā Ukrainas karaspēkam bija izdevies pavirzīties tuvāk okupētajam apgabala administratīvajam centram Hersonai.
25. jūnijā Ukrainas karaspēks atkāpās no Severodoneckas, bet 3. jūlijā no Lisičanskas.
2022. gada jūlijā armijas ģenerāli Dvorņikovu atcēla no Krievijas BS virspavēlnieka amata un viņa vietā stājās ģenerālpulkvedis Genādijs Židko.
8. jūlijā Ukrainas vicepremjere Irina Vereščuka aicināja iedzīvotājus pamest Hersonas un Zaporižjas apgabalus, jo tur esot gaidāmas ļoti smagas cīņas. 11. jūlijā Ukrainas aizsardzības ministrs Oleksijs Rezņikovs paziņoja, ka prezidents Zelenskis devis pavēli izstrādāt plānu okupēto Ukrainas dienvidu apgabalu atbrīvošanai. 18. augustā Belbekas lidlaukā pie Sevastopoles nogranda vismaz četri sprādzieni. Krievijas puse informēja, ka tā pretgaisa aizsardzība virs Belbekas lidlauka notriekusi bezpilota lidaparātu. Spēcīgi sprādzieni bija dzirdami arī Kerčas pilsētā pie Krimas tilta, kas pussalu savieno ar Krievijas Federāciju.
Trešā fāze: Ukrainas pretuzbrukums (29. augusts – 10. oktobris)
29. augustā Ukrainas bruņotie spēki sāka plašu pretuzbrukumu dienvidu frontē, pārraujot Krievijas bruņoto spēku pirmo aizsardzības līniju un piespiežot DTR 109. strēlnieku pulku pamest savas pozīcijas. 31. augustā Ukrainas puse ziņoja, ka iznīcināta ienaidnieka izveidotā pontonu pārceltuve pāri Dņeprai Darjivkas rajonā un apšaudīti Kahovkas un Darjivkas tilti, neļaujot ienaidniekam tos izmantot tehnikas un munīcijas pievešanai pāri Dņeprai. Pēc ekspertu ziņām Ukrainas karaspēks atradās aptuveni 20 kilometru attālumā no Hersonas.
6. septembrī Ukrainas bruņotie spēki sāka retuzbrukumu arī austrumu frontē un līdz 11. septembrim atbrīvoja aptuveni trīs tūkstošus kvadrātkilometru teritorijas. Atsevišķās vietās tie pavirzījās uz priekšu par 70 kilometriem, un atbrīvoja Balakļijas un Kupjanskas pilsētas, tad Izjumas pilsētu, ko Ukrainas puse nodēvēja par lielāko militāro sasniegumu kopš uzvaras kaujā par Kijivu. 12. septembrī Ukrainas Robežsardzes preses dienests ziņoja, ka Harkivas apgabala ziemeļos Ukrainas armija sasniedza valsts robežu.
Reaģējot uz Ukrainas pretuzbrukumu, 21. septembrī Vladimirs Putins uzrunā tautai paziņoja, ka Krievijas bruņotajos spēkos izsludina daļēju mobilizāciju, apsūdzot Rietumu valstis Krievijas apdraudēšanā un uzsvēra, ka darīs visu, lai aizsargātu Krieviju ar jebkādiem līdzekļiem, netieši piesaucot arī kodolieročus:
..."vēlos atgādināt, ka arī mūsu valsts rīcībā ir dažādi ieroči un daudz mūsdienīgāki nekā NATO dalībvalstīm. Ja tiks draudēts mūsu valsts teritoriālajai nedalāmībai, Krievijai un tautai, mēs noteikti izmantosim visus mūsu rīcībā esošos mērus. Tas nav blefs." Krievijas aizsardzības ministrs Sergejs Šoigu pavēstīja, ka mobilizācija skars 300 000 rezervistu. Krievijas jauniešu kustība "Vesna" ("Pavasaris") izsludināja protesta akciju pret mobilizāciju. Protesta akcijas sākās Maskavā, Sanktpēterburgā, Sibīrijas, Urālu un Tālo Austrumu pilsētās, protestu pirmajā dienā 38 pilsētās tika aizturēti vairāk nekā 1400 cilvēku, tostarp Jekaterinburgā, Ufā, Novosibirskā, Permā un Irkutskā. Kopš pretuzbrukuma sākuma 6. septembrī Ukrainas bruņotie spēki līdz 11. septembrim atbrīvoja aptuveni trīs tūkstošus kvadrātkilometru teritorijas. Atsevišķās vietās tie pavirzījās uz priekšu par 70 kilometriem, un atbrīvoja Balakļijas un Kupjanskas pilsētas, tad Izjumas pilsētu, ko Ukrainas puse nodēvēja par lielāko militāro sasniegumu kopš uzvaras kaujā par Kijivu. 25. septembrī ASV prezidenta Džo Baidena nacionālās drošības padomnieks Džeiks Salivans atzina, ka ASV brīdinājušas Krieviju par kodolieroču izmantošanas ļoti nopietnām "katastrofālām sekām". 26. septembrī plašsaziņas līdzekļi vēstīja, ka kopš mobilizācijas izsludināšanas no Krievijas aizbraukuši jau vairāk nekā 260 000 vīriešu. Līdz 7. oktobrim Ukrainas bruņotie spēki Hersonas apgabalā no Krievijas okupantiem atbrīvoja vairāk nekā 2400 kvadrātkilometrus teritorijas ar 67 apdzīvotām vietām, galvenokārt Berislavas rajona ziemeļu daļā. 19. oktobrī Hersonas kolaborantu vadība paziņoja, ka Ukrainas spēki gatavojot masveidīgu pilsētas apšaudi ar raķetēm, turklāt uzbrukums tiekot plānots arī pa Kahovkas hidroelektrostacijas dambi. Tieši šī iemesla dēļ esot nepieciešama civiliedzīvotāju evakuācija, kā arī visu varas iestāžu pārcelšana uz Dņepras upes kreiso krastu. 2022. gada novembrī Ukrainā pēc Minhenes drošības konferences pasūtījuma veiktajā iedzīvotāju aptaujā tikai 6% respondentu atbildēja, ka būtu gatavi padoties Krievijas iebrucējiem, ja tie pielietotu taktiskos kodolieročus pret pret kādu no Ukrainas pilsētām. 89% bija gatavi turpināt cīņu arī šādā gadījumā.
AC Ajaccio
AC Ajaccio ir Francijas futbola klubs no Ažaksjo, pilsētas Korsikā. Pašlaik spēlē Francijas 1. līgā (Ligue 1). Mājas spēles aizvada Fransuā Kotī stadionā.
Klubs tika nodibināts 1910. gadā. Par profesionālu klubu kļuva 1965. gadā. Divus gadus vēlāk uzvarēja Francijas 2. divīzijā (tagad Ligue 2) un kļuva par pirmo Korsikas klubu, kas iekļuva Francijas futbola augstākajā līmenī. Augstākais sasniegums ir 1971. gadā izcīnītā 6. vieta. Vēlāk klubs kādu laiku spēlēja zemākajās līgās, kā arī vairākkārt atgriezās Ligue 1.
Džakomo Strata
Džakomo Strata (it) bija itāļu riteņbraucējs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Marina Bay Sands
Kompleksā ietilpst viesnīca ar 2561 istabām, 120 000 m2 liels konferenču - izstāžu komplekss, 74 000 m2 liels iepirkšanās centrs, kazino ar 500 spēļu galdiem un 1600 spēļu automātiem. Triju augstceltņu virsotnē atrodas 340 metrus gara platforma Sands Skypark, kurā var uzturēties 3902 cilvēku un kurā ietilpst 150 metrus garš peldbaseins. 2022. gadā tika anonsēta vēl viena korpusa ar 1000 istabām celtniecība, kuru plānots atklāt 2028. gadā.
Džakomo Strata
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās treka riteņbraukšanas disciplīnās. Punktu braucienā viņš ieguva dalīto 9. vietu ar 2 punktiem. Sprinta braucienā viņš priekšsacīkšu kārtas braucienā ieguva otro vietu, ceturtdaļfinālā ieguva otro vietu un turpmāko cīņu neturpināja.
Modests Jūrdžs
Modests Jūrdžs (1902—1945) bija Latgales grāmatnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1902. gada 9. aprīlī pašreizējā Nautrēnu pagastā Antona Jūrdža (1871-1948) un Veronikas Švagras (1879-1971) ģimenē. Sabiedriskā darbinieka Andrieva Jūrdža mazdēls. Viņš kopā ar savu brāli Aleksandru Jūrdžu (1900–1970) turpināja grāmatu iesiešanu un pārrakstīšanu, ko latīņu drukas aizlieguma laikā 19. gs. aizsāka viņu vectēvs Andrievs. Modestam Jūrdžam laulībā ar Leontīni Lipski (1904-1987) bija seši bērni. Miris 1945. gadā.
Šindži Ono
Šindži Ono (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||56||6
Tirāniņu dzimta
Tirāniņu dzimta (Tyrannidae) ir viena no zvirbuļveidīgo kārtas (Passeriformes) dzimtām, kas pieder tirāniņu apakškārtai (Tyranni). Tirāniņu dzimta ir lielākā putnu dzimta, kurā apvienotas 437 putnu sugas, kas iedalītas 104 ģintīs. Tās ir Jaunās Pasaules putnu sugas un sastopamas gan Ziemeļamerikā, gan Dienvidamerikā, tomēr lielākā sugu dažādība sastopama Centrālamerikā un Dienvidamerikā. Visas sugas kā tirāniņu apakškārtai piederoši putni nespēj veidot sarežģītas dziesmas, kādas ir raksturīgas dziedātājputniem, bet tas nenozīmē, ka putniem nav balss.
Izskats
Kā lielai dzīvnieku grupai raksturīgi, tirāniņu dzimtas putni ārēji ir ļoti daudzveidīgi, gan lielumā, gan krāsās, gan dažādās detaļās, bet lielākā daļa sugu ir neuzkrītošas, brūnganas vai pelēcīgas, lai gan daudzas sugas ir ļoti košas un krāsainas. Vienas no košākajām sugām ir sarkanais tirānmušķērājs (Pyrocephalus rubinus) un daudzkrāsu tirāniņš (Tachuris rubrigastra). Daudzām sugam ir koši dzelteni vēderi ar tumšām mugurām, piemēram, lielais kiskadī (Pitangus sulphuratus) un parastais tirānmušķērājs (Todirostrum cinereum). Daudzām sugām ir cekuli, piemēram, Svainsona tirānmušķērājam (Myiarchus swainsoni). Dažas sugas ārēji atgādina Vecās Pasaules mušķērājus, tādēļ tās tā tiek sauktas, lai gan nav radniecīgas mušķērājiem. Vairāku ģinšu sugas ārēji ir ļoti līdzīgas un savvaļā ļoti grūti atšķiramas, izmantojot apspalvojuma pazīmes. Vieglāk tās atšķirt, dzirdot putnu balsis.
Uzvedība
Dzimtas putnu uzvedība un ieradumi arī ir ļoti atšķirīgi. Mazāka auguma sugas, piemēram, lāpstknābja tirāniņi (Platyrinchus) ir bailīgākas un kautrīgākas, dzīvo biezos mežos, bet, piemēram, tirāniņu ģints (Tyrannus) sugas, kuras ir lielākas un drosmīgākas, var bieži novērot apdzīvoto vietu tuvumā. Tirāniņu dzimtas sugas galvenokārt barojas ar kukaiņiem, ķerot gan lidojošos, gan koku lapotnē dzīvojošos kukaiņus un to kāpurus. Tomēr dažas sugas barojas arī ar augļiem vai nelieliem mugurkaulniekiem (vardēm un citiem), piemēram, lielais kiskadī. Ziemeļamerikā dzīvojošās sugas galvenokārt medī, noskatot kukaini no zara, paceļoties spārnos, to noķerot un atgriežoties vērošanas postenī. Tropos dzīvojošās sugas toties visbiežāk ložņā pa koku lapotni un zariem, meklējot tur paslēpušos kukaiņus gan uz lapām, gan mizas rievās. Tropu sugas var samērā bieži novērot jauktu sugu baros, kas kopīgi barojas lapotnē.
Sistemātika
Tirāniņu dzimta (Tyrannidae)
Hulians Arredondo
Hulians Davids Arredondo Moreno (es; dzimis ) ir profesionāls Kolumbijas šosejas riteņbraucējs, kura profesionāļa karjera ilga no 2012. līdz 2017. gadam, pārstāvot ' un ' komandu.
Arredondo 2013. gada beigās pameta ' komandu un pievienojās '.
Par sportista lielākajiem panākumiem uzskatāma uzvara 2014. gada Giro d'Italia posmā un kalnu karaļa klasifikācijā, kā arī 2013. gada Tour de Langkawi kopvērtējumā.
Jans Timmans
Jans Hendriks Timmans (nl; dzimis, Amsterdamā) ir Nīderlandes starptautiskais lielmeistars šahā (1974).
Šahista karjera
Piedzimis matemātikas profesora ģimenē. No agras bērnības izcēlies ar analītiskām spējām, kuras izpaudušās arī šahā. 12 gadu vecumā uzvarējis Nīderlandes jauniešu šaha čempionātā. 1967. gadā izcīnījis 2 bronzas medaļas - Pasaules jauniešu šaha čempionātā Jeruzalemē un Eiropas jauniešu šaha čempionātā Groningenā. Pēc skolas beigšanas iestājies Delftas Tehniskās universitātes matemātikas fakultātē, taču drīz vien mācības pametis, lai kļūtu par profesionālu šahistu.
1971. gadā izpildījis FIDE starptautiskā meistara (IM) normu, bet 1974. gadā kļuvis par lielmeistaru (GM). Drīz dzimtenē Timmanu sākuši dēvēt par otru lielāko šahistu pēc Pasaules eksčempiona šahā Maksa Eives. No 1979. līdz 1999. gadam piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. 1979. gadā starpzonu turnīrā Riodežaneiro Timmans palika puspunktu aiz uzvarētājiem Lajoša Portiša, Tigrana Petrosjana un Roberta Hībnera. 1982. gadā neveiksmīgi aizvadījis starpzonu turnīru Laspalmasā un palicis 6. vietā. Tomēr neveiksmes nemazināja Timmana cīņas sparu un 1985. gada starpzonu turnīrā Meksikā viņš guva pārliecinošu uzvaru. 1985. gada Monpeljē pretendentu turnīrā Timmans dalīja 3.-4. vietu ar Mihailu Tālu. Bija jāspēlē papildmačs, lai noskaidrotu trešās vietas ieguvēju, un, lai gan tas beidzās neizšķirti - 3:3, Timmans tika atzīts par uzvarētāju, jo pamatturnīrā bija guvis vairāk uzvaru. Tomēr 1986. gadā Tilburgā viņš zaudēja ceturtdaļfināla maču Arturam Jusupovam ar 3:6. 1990. gadā ticis līdz pretendentu maču finālam, taču Kualalumpurā piekāpies Anatolijam Karpovam ar 2½:6½. Arī nākamajā ciklā atkārtojis šo panākumu uzvarot Valēriju Salovu, Lajošu Portišu un Džonatanu Spīlmenu, tomēr 1993. gada pretendentu maču finālā zaudējis Naidželam Šortam ar 5½:7½. Tomēr tā kā vēlāk Garijs Kasparovs un Naidžels Šorts nolēma savu maču rīkot zem PŠA jurisdikcijas, tad FIDE abus diskvalificēja un sarīkoja savu Pasaules čempiona nosaukuma maču starp Timmanu un Karpovu. Arī šoreiz Timmans neko nespēja pretstatīt Karpova spēlei un zaudēja ar 8½:12½. 1994. gada pretendentu maču pusfinālā zaudējis Valērijam Salovam ar 3½:4½. Divas reizes piedalījies arī Pasaules čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas. 1997. gadā 2. kārtā zaudējis Aleksandram Beļavskim ar ½:1½, bet 1999. gadā izstājies 3. kārtā.
Deviņas reizes uzvarējis Nīderlandes šaha čempionātos (1974, 1975, 1976, 1978, 1980, 1981, 1983, 1987, 1996). 1998. gadā ieguvis Eiropas komandu kausu šahā Nīderlandes komandas «Panfox Breda» sastāvā.
Nīderlandes izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
Alise Dzeguze-Kļaviņa
Alise Antonija Dzeguze-Kļaviņa (dzimusi (pēc vecā stila — ), mirusi ) bija latviešu daiļslidotāja, kas piedalījās 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kur ieguva 23. vietu dāmu daiļslidošanas sacensībās.
Dzimusi Rīgā, Friča un Kristīnes dzimušas Vanags Dzegužu ģimenē.
Sasniegumi sportā
Trenera Veisa vadībā kļuva par Latvijas meistari pāru slidojumā (1932), vēlāk bija septiņkārtēja Latvijas daiļslidošanas meistare dāmu slidojumā (1933-1938, 1940). Pēc Latvijas okupācijas bija Latvijas PSR čempione dāmu slidojumā (1941) un Latvijas meistarsacīkšu uzvarētāja (1942, 1944).
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Kanādu. Precējusies ar advokātu Kārli Kļaviņu (1911-2002).
Lil Mosey
Latans Mozess Stenlijs Ekolss (Lathan Moses Stanley Echols; dzimis 2002. gada 25. janvārī), profesionāli pazīstams kā Lil Mosey, ir amerikāņu reperis, dziedātājs un dziesmu autors. Slavu viņš ieguva 2017. gada beigās, izdodot savu singlu “Pull Up”. Mozija debijas studijas albumā Northsbest (2018) bija iekļauts viņa pirmais Billboard Hot 100 topu singls "Noticed". Viņa otrais studijas albums Certified Hitmaker (2019) sasniedza ASV Billboard 200 12. vietu un satur viņa 2019. gada hitu singlu “Stuck in a Dream”. 2020. gadā Lil Mosey izdeva savas karjeras populārāko singlu "Blueberry Faygo", kas ieņēma Billboard Hot 100 topa 8. vietu.
Bille (filma)
"Bille" ir 2018. gadā izdota Latvijas spēlfilma, kas uzņemta pēc Vizmas Belševicas autobiogrāfiskā stāstu krājuma "Bille" pirmās daļas motīviem. Filmas režisore ir Ināra Kolmane. 2018. gadā filma ieguva balvu "Lielais Kristaps" nominācijā "Labākā pilnmetrāžas spēlfilma" un nacionālo kultūras balvu "Kilograms kultūras 2018" kategorijā "Kino". Spēlfilma „Bille” iekļuvusi 2018. gada pirmā pusgada Latvijas apmeklētāko filmu desmitniekā, to noskatījušies vairāk kā 70 tūkstoši skatītāju.
Lāsma Gaitniece
Lāsma Gaitniece (dzimusi Ģibiete Liepājā) ir latviešu rakstniece, literatūrkritiķe, publiciste un žurnāliste. Latvijas Rakstnieku savienības biedre (kopš 2017. gada) un Latvijas Medicīnas vēsturnieku asociācijas biedre (kopš 2018. gada).
Bille (filma)
Sižets
Filmas sižets norisinās 20. gadsimta 30. gadu beigās. Bille dzīvo pasaulē, kur bagātie dzīvo savās ielās, bet nabagie — citās ielās. Lai arī ar nabadzību Bille ir spējīga sadzīvot, viņai pietrūkst mātes mīlestības. Nesaņemta mīlestība ģimenē, grūtības iederēties apkārtējā sabiedrībā, apziņa, ka esi savādāka, liek mazajai meitenei meklēt savu ceļu, savukārt, kad šķiet, mājās atgriezties vairs nedrīkst, Bille kopā ar draugiem dodas uz sapņu zemi Leiputriju.
Lāsma Gaitniece
Dzīves gājums
Pirmās darbavietas — Liepājas Pedagoģijas akadēmija, kur docēja latīņu valodas kursu (elementārgramatika) un Rīgas 1. medicīnas koledža, kur docēja latviešu valodu un pedagoģiju. Sešus gadus (2007—2013) docējusi latviešu valodu un vairākus citus humanitāras ievirzes studiju kursus Rietumungārijas Universitātē Sombathejā, kā arī Budapeštas Universitātē (ELTE). No 2010. gada novembra līdz 2016. gada novembrim bija Eiropas Latviešu apvienības (ELA) komunikāciju referente/voluntiere.
Bille (filma)
Starptautiskie panākumi
Filmas starptautiskā pirmizrāde notika starptautiskajā kinofestivālā Tallinn Black Nights Igaunijā konkursa sadaļā Baltic Film Competition. "Bille" ir izrādīta Kristiansand Bērnu kinofestivālā Norvēģijā, FAJR kinofestivālā Teherānā, Irānā un IMAGO starptautiskajā balvu pasniegšanas ceremonijā Belgradā, Serbijā, kur saņēma balvu par labāko operatora darbu (Jurģis Kmins) konkursa sadaļā Emerging Young Cinematographer. 2019. gadā filma atzīta par labāko Starptautiskā bērnu un jaunatnes filmu festivālā Irānā.
Lāsma Gaitniece
Dzīves gājums
No 1996. līdz 2020. gadam bijusi ārštata korespondente reģionālajā medijā "Kursas Laiks" (izdevums likvidēts). Regulāri publicējusies Latvijas Rakstnieku savienības izdotajā laikrakstā "konTEKSTS" (iznāca kopš 2017. gada aprīļa; izdevums likvidēts). Kopš 2017. gada maija ir rakstu krājuma kultūrai un brīvai domai “Jaunā Gaita” redkolēģijas locekle. No 2020. gada decembra līdz 2022. gada decembrim bijusi korespondente žurnālā "Skola un Ģimene" (izdevums likvidēts). Kopš 2020. gada janvāra korespondente brīvdienu žurnālā "Vakara Ziņas" (izdevējs — SIA "Mediju nams").
Saņēmusi titulu “Gada liepājnieks 2017” par kultūrvēsturisku darbu “Dziednīca pie jūras. Versija par Liepājas medicīnas vēsturi” (2017).
2020. gadā ir izveidojusi un bijusi kuratore vairākām nozīmīgām Latvijas personībām veltītām izstādēm, tai skaitā 2020. gadā veidotajai izstādei par ārstu ķirurgu Rasmas Kaju (1934—1995) un Oleva Kaju (1964—2019) dzīves un darba gaitām.
Irina Vorkale
Irina Vorkale (dzimusi ) ir Latvijas māksliniece, kas galvenokārt darbojas akvareļa glezniecības, zīda un keramikas apgleznošanas jomā. 1979. gadā absolvējusi Latvijas Mākslas akadēmijas Scenogrāfijas nodaļu. Strādā arī tādās jomās kā interjera dizains, grāmatu ilustrācijas un kino dekorācijas un rekvizīti. No 1972. gada piedalās izstādēs. No 1985. gada Latvijas Mākslinieku savienības biedre.
Midnight Run
Midnight Run ir britu dziedātāja Example dziesma no viņa trešā studijas albuma Playing in the Shadows. Tas tika izlaists 2011. gada 4. decembrī, Lielbritānijā kā trešais albuma singls ar veselu remiksu albumu iTunes. Singlu uzrakstīja Example, savukārt dziesmu producēja Feed Me.
Radziņciems
Radziņciems ir apdzīvota vieta Tukuma novada Smārdes pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā 8 km no pagasta centra Smārdes un 61 km no Rīgas.
Mazā Emajegi
Mazā Emajegi (et), agrāk Mazā Mētra, ir 82 kilometrus gara Vertsjerva ezera pieteka Igaunijas dienvidos.
Iztece no Pihajerva ezera dienvidiem pie Sihvas. Augštecē tek dienvidu virzienā, sasniedzot Īgasti, pamazām pagriežas uz ziemeļiem, lejtecē tek ziemeļu virzienā. Ietek Vertsjerva ezera dienvidu galā (no ezera ziemeļu gala iztek Emajegi). Lielākās pietekas — kreisā krasta Pedele un labā krasta Lātre. Mazās Emajegi krastos atrodas Sangaste, Cirgulīna un Hummuli.
Epidemioloģija
Emidemioloģija ir zinātne, kas pēta infekcijas slimību izcelšanās un izplatīšanās likumsakarības, kā arī to apkarošanas iespējas. Šī zinātne arī nodarbojas ar šo slimību profilakses un likvidēšanas metožu izstrādāšanu. Tiek izšķirta vispārīgā un speciālā epidemioloģija.
Ar epidemioloģisko izmeklēšanu var atklāt infekcijas rašanās cēloni - šī ir galvenā pētīšanas metode šajā zinātnē. Tās pirmsākumi meklējami 3.—4. tūkstošgadē p.m.ē., kad tikušas aprakstītas dažas infekcijas slimības.
Jasujuki Konno
Jasujuki Konno (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||87||2
Zvanga
Zvanga (hibrīdvārds no „zvans” un „bungas”; en — 'balona bungas', hank drum) ir mēlīšu sitamais mūzikas instruments, ko gatavo no propāna baloniem.
Vēsture
Sākotnējo instrumentu 2007. gadā izgatavoja Deniss Havlena, iedvesmojoties no Felle Vegas no hēlija balona gatavotā tambiro un henga bungām. Havlena zvangu gatavoja no daudz biezākā 20 l propāna balona, kura sānā iegrieza sešas mēlītes, un pēc kāda Kalifornijas zvangu entuziasta ieteikuma nosauca par Hank Drum, kur hank ir hibrīdvārds no hang un tank.
Latvijā pirmās zvangas 2010. gadā izgatavoja Dzintars Briedis, un to nosaukuma latviskojums kā hibrīdvārds no „zvans” un „bungas” radies 2010. gadā Saulkrastos notiekošajā nometnē „Aicinājums”, kurā ar pirmajiem sevis izgatavotajiem instrumentiem piedalījies Briedis. 2016. gadā Latvijā bija jau pieci zvangu izgatavotāji, tostarp Zvongo, „Pigoru darbnīca”. un Andris Diržininkas.
YNW Melly
Džemels Moriss Demons (dzimis 1999. gada 1. maijā), profesionāli pazīstams kā YNW Melly, ir amerikāņu reperis un dziedātājs. Viņš ir vislabāk pazīstams ar dziesmām "Murder On My Mind", "Mixed Personalities" (ar Kanje Vestu), "Suicidal" (ar Juice WRLD) un "223's" (ar 9lokkNine). Pirmais tiek uzskatīts par viņa izlaušanos, kas viņam piesaistīja papildu uzmanību pēc tam, kad tika apsūdzēts divu reperu biedru dubultslepkavībā "YNW" kolektīvā. 2019. gada novembrī viņš izdeva savu debijas albumu Melly vs. Melvin, ierindojoties Billboard 200 topa 8. vietā.
2019. gada februārī viņš tika arestēts un apsūdzēts divās apsūdzībās par tīšu pirmās pakāpes slepkavību, un viņam draud mūža ieslodzījums bez iespējas nosacīti atbrīvot, ja viņš tiks notiesāts. Viņš ir arī aizdomās turamais par šerifa vietnieka slepkavību 2017. gadā Gifordā. 2019. gada martā Demons neatzina savu vainu apsūdzībās par dubultslepkavību un pašlaik gaida tiesu.
Vērpējas
Vērpējas (es) ir spāņu gleznotāja Djego Velaskesa eļļas krāsas glezna. Tā glabājas Prado muzejā Madridē, Spānijā. Tā zināma arī ar nosaukumu "Fabula par Arahni" (es). To uzskata par vienu no Velaskesa vēlākajiem darbiem, datējot to ar aptuveni 1657. gadu.
Tradicionāli tika uzskatīts, ka gleznā attēlotas strādnieces gobelēnu darbnīcā Santaizabelā. Tomēr 1948. gadā Djego Angula pamanīja, ka ikonogrāfija norāda uz Ovidija fabulu par Arahni, stāstu par mirstīgo Arahni, kas uzdrošinājās izaicināt dievieti Atēnu uz vērpšanas sacensību, uzvarot tajā un Atēnas skaudības rezultātā tiekot pārvērsta par zirnekli. To šobrīd uzskata par gleznas pareizo interpretāciju.
Glezna tika radīta pēc Dona Pedro de Arkes, Felipes IV mednieka, pasūtījuma. 18. gadsimtā tā nonāca karaliskajā kolekcijā un, iespējams, 1734. gadā cieta Madrides karaliskā cietokšņa ugunsgrēkā. Gleznas sānos tika pievienotas joslas (kopumā 37 cm platumā) un josla vairāk kā 50 cm platumā augšdaļā. Šobrīd glezna saglabāta paplašinātajā izmērā, bet tiek demonstrēta aiz ekrāna ar pievienotu rāmi virs papildinātās daļas, skatam atstājot tikai oriģinālos izmērus.
Stilistiskie elementi, tādi kā vieglums, ekonomiskais krāsas pielietojums un skaidri nojaušama Itālijas baroka ietekme daudziem pētniekiem likuši secināt, ka glezna tapusi 1657. gadā. Citi piedāvā agrāku datumu, laika posmā starp 1644.–1650. gadu, iespējams, tāpēc, ka vairāki gleznas formas un satura aspekti sasaucas ar Velaskesa agrākās karjeras gleznām bodegona žanrā.
"Vērpējās" Velaskess attīstījis slāņainu kompozīciju, paņēmienu, ko viņš agrāk bija pielietojis savās bodegona gleznās, tādā kā "Virtuves aina ar Kristu Martas un Marijas namā". Priekšplānā ir sacensība. Dieviete Atēna atrodas pa kreisi, maskējusies kā veca sieviete, Arahne, baltā kreklā, ar skatu prom no skatītāja, atrodas pa labi. Viņām asistē trīs palīdzes. Fonā uz paceltas platformas (iespējams, skatuves) atrodas pabeigti gobelēni. Skatītājam redzams viens no tiem, uz kuras attēlota Eiropas nolaupīšana — vēl viens sengrieķu mīts. Tā patiesībā ir Ticiāna gleznas par šo tēmu kopija. Glezna atradās Spānijas karaliskajā kolekcijā.
Glezna tikusi interpretēta kā mākslas alegorija un pat kā komentārs par virkni radošu darbību, dievietei attēlojot tēlotājmākslu un Arahnei amatniecību. Citi uzskata, ka Velaskesa doma bija vienkārši tāda, ka, lai radītu lieliskus mākslas darbus, ir nepieciešama gan lieliska radoša darbība, gan arī smags tehnisks darbs. Citi pētnieki darbā saskatījuši politiskās alegorijas un interpretējuši to ar populārās kultūras palīdzību.
Jans Hanneliuss
Jans Hanneliuss (fi, dzimis, miris ) bija Somijas šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
1957. gada viņš ieguva starptautiskā tiesneša, bet 1977. gadā — starptautiskā meistara titulu šaha kompozīcijā. 1974.—1986. gadā viņš bija FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) prezidents.
No 1932. gada publicējis vairāk par 1000 šaha uzdevumus, galvenokārt divvilčus un trīsvilčus, kā arī pasaku šaha uzdevumus. Hanneliuss ir autors šaha kompozīcijas tēmai, kas nosaukta viņa vārdā. FIDE albumos publicēti 47 viņa uzdevumi.
Šaha uzdevuma piemērs
Atrisinājums
Kauhanevas-Pohjankangasas nacionālais parks
<mapframe text="Kauhanevas-Pohjankangasas nacionālais parks" width=300 height=300 zoom=10 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q1737079" }
Kauhanevas - Pohjankangasas nacionālais parks (fi) ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidrietumos. Parkā aizsargā vairākus mitrājus, tādus kā Kauhanevas purvu. Tā ir Rāmsaras vieta, kā arī tā ietilpst Natura 2000 tīklā.
Kauņas mošeja
<mapframe text="Kauņas mošeja" width=260 height=260 zoom=19 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q595176" } Kauņas mošeja (lt) ir 1931. gadā uzbūvēta sunnītu mošeja, kas atrodas Lietuvas otrās lielākās pilsētas Kauņas centrā. Tā ir vienīgā mūra mošeja Baltijas valstīs.