cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asklēpiju dzimta
Asklēpiju dzimta (Asclepiadaceae) ir augu dzimta genciānu rindā, kurā ir galvenokārt tropu un subtropu joslā sastopami krūmi, puskrūmi un lakstaugi. Izplatības centri ir Dienvidamerikā un Dienvidāfrikā. Šīs dzimtas pārstāvjiem ir raksturīga piensula un lapas bez pielapēm, kā arī divdzimumu ziedi, kurus veido pa piecām kopā saaugušas putekšņlapas, vainaglapas un kauslapas. Auglis parasti ir somenis.
Dzimtā ir ap 348 ģinšu un 2900 sugu. Latvijā konstatēta tikai viena šīs dzimtas suga — ārstniecības indaine (Vincetoxicum hirundinaria).
Nūkas katedrāle
Nūkas katedrāle (kl, da) ir luterāņu katedrāle Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. Katedrāle atrodas pilsētas vecajā daļā, netālu no Hansa Egedes statujas.
Tā celta 19. gadsimta vidū. 1993. gadā Nūkas baznīca ieguva katedrāles statusu. 1994. gadā Grenlandē pēc 616 gadu pārtraukuma tika iecelts bīskaps (līdz 1378. gadam Grenlandes bīskapi rezidēja Gardarā). 1995. gadā par Grenlandes bīskapu kļuva inuītu sieviete Sofija Petersena.
Pliešova (Salnavas pagasts)
Pliešova ir ciems Salnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 291 km attālumā no Rīgas.
Vendsyssel FF
Vendsyssel FF ir profesionāls Dānijas futbola klubs no Hjerringas. Klubs dibināts 2013. gadā. Pašlaik spēlē Dānijas futbola otrajā līmenī — 1. divīzijā. Mājas spēles komanda aizvada Hjerringas stadionā, sponsorēšanas nolūkos pašlaik saukts Nord Energi Arena.
Komanda spēlē izmantojot Hjørring IF licenci, bet nosaukumā izmanto vēsturiskā novada Vendsiseles, kas atrodas Jitlandes ziemeļos, nosaukumu. 2017.—2018. gada sezonā uzvarēja Lyngby BK pārspēlēs par vietu Superlīgā un pirmo reizi iekļuva Dānijas futbola augstākajā līgā.
Kara ārsts
Īpaši karaspēka ārsti bija jau Senajos laikos. Bruņoto spēku medicīnas personāla neitralitāti kara laikā noteica Pirmā Ženēvas konvencija (1864).
Isaaks Alveniss
Isaaks Manuels Fransisko Alveniss i Paskvals (es); dzimis, miris ) bija spāņu komponists un klaviervirtuozs 19. gadsimta beigās/20. gadsimta sākumā.
Alvenisa populārāko darbu vidū ir klavierkompozīcijas, kuru pamatā ir spāņu tautas mūzika. Vairāki viņa darbi kļuvuši par populārām ģitāras kompozīcijām, kaut arī nav komponēti ģitārai.
Edgars Obje
Edgars Lindenavs Obje (dk; dzimis, miris ) bija dāņu sportists un žurnālists, kurš ieguva zelta medaļu virves vilkšanas sacensībās 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Obje bija pieredzējis sportists, kurš iepriekš bija uzvarējis Dānijas čempionātā peldēšanā (1896. gadā), kā arī startējis airēšanas un riteņbraukšanas sacensībās.
Obje pievienojās Jauktajai komandai (bez viņa komandā bija vēl dāņi — Eižens Šmits un Čārlzs Vinklers un zviedri — Augusts Nilsons, Gustavs Sēderstrēms un Kārlis Štāfs) pēdējā brīdī, jo viens no sportistiem bija guvis savainojumu. Viņi izcīnīja zelta medaļu virves vilkšanas sacensībās, pārspējot Francijas virves vilcēju komandu, ar rezultātu 2:0. Sākotnēji Obje nebija virves vilkšanas komandas loceklis, bet strādāja Parīzes olimpiskajās spēlēs kā žurnālists laikrakstā Politiken.
Mirušo dzejnieku biedrība
"Mirušo dzejnieku biedrība" (en) ir 1989. gada ASV drāma, kuras režisors ir Pīters Vīrs. Galveno lomu filmā atveido Robins Viljamss. Filmas pirmizrāde notika.
Angļu valodas skolotājs Džons Kītings iedvesmo savus skolēnus caur savām dzejas mācīšanas metodēm.
Ņasvižas pils
Ņasvižas pils (be) ir arhitektūras piemineklis, kas atrodas Ņasvižā, Baltkrievijā. Pili, vietā, kur līdz tam atradās 1533. gadā celtā koka pils, 1583. gadā uzcēla Mihails Radvils — baltkrievu kņazs. Pils būvniecībā līdz 1599. gadam piedalījies itāļu arhitekts Džovanni Marija Bernadoni. No 16. līdz 20. gadsimtam pils ir kalpojusi kā Radvilu dzimtas rezidence. Pils komplekss ietver pili, nocietinājumus un pils parku.
Ņesvižas pilij tika uzbūvēti bastiona tipa nocietinājumi, kādi tajos laikos Baltkrievijā vēl nebija celti. Pils būvniecības laikā tā tika uzskatīta par vienu no sarežģītākajām un labāk aizsargātajām pilīm reģionā. Tai vairāku gadsimtu garumā bija būtiska militārā objekta loma.
Vispārējais Ņesvižas pils plānojums un konstrukcija ir simetrisks. Centrālā ēka, ievērojami pārbūvēta 18. gadsimtā, izceļas ar savu grezno izskatu un arhitektūru. Centrālajai ēkai pagalma pusē ir viena stāva paplašinājums — terase. Pilij ir divi astoņstūra formas torņi.
Viduslaiku feodālā pils pēc vairākām pārbūvēm pārvērtās par pils ansambli ar lielu atklātu pagalmu, kuru ieskauj monumentālās ēkas. Pils arhitektūrā var aplūkot vairākus stilus, kas atspoguļo dažādu vēstures periodu mākslas izpausmes arhitektūrā. Šī ēka ir rotāta ar slaidiem torņiem un tornīšiem, kas kopā ar dīķi ap pili un labiekārtotu parku, kas tiek uzskatīts par vienu no labāk veidotajiem Austrumeiropā, tai piešķir romantisku noskaņu.
Pils komplekss 2005. gadā tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Pils Radvilu laikā
Tiek uzskatīts, ka pirmo reizi pils ir pieminēta vēstures avotos 13. gadsimta sākumā, kad Ņasvižas Jurijs, kas bija pils īpašnieks, 1224. gadā piedalījās kaujā ar tatāriem pie Kalkas upes. Pirmo reizi Ņasvižas pils minēta Lietuviešu metrikās 1445. gadā, kad Lietuvas lielkunigaitis Kazimirs IV Jagailietis esot šo teritoriju uzdāvinājis panam Njamiravičam.
Vairāki 15. gadsimta beigu, 16. gadsimta sākuma, vēstures avoti liecina, ka Ņasviža ir bijusi ciems, nevis pilsēta.
Pjotrs Janovičs Montigerdovičs, pils īpašnieks 15. gadsimta beigās, neatstāja aiz sevis nevienu mantinieku. Viņa lielie īpašumi tika sadalīti. Pils nonāca viņa radinieces Sofijas īpašumā. 1513. gadā kņaziene Anna, kas bija pils īpašniece apprecēja Janu Radvilu (1474-1522). Līdz ar laulības noslēgšanu, Radvili kļuva par pils īpašniekiem līdz pat Pirmā pasaules kara beigām. 1913. gadā svinīgi tika atzīmēta 400 gadu Ņasvižā valdīšanas jubileja.
Pērkona iela (Jūrmala)
Pērkona iela ir iela Jūrmalā, Bulduru apkaimē. Pērkona iela sākas krustojumā ar Viestura ielu un beidzas pirms tilta pāri Lielupei. Kopējais ielas garums ir 270 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Pērkona ielā satiksmes kustība norit divās joslās Rīgas virzienā un trijās joslās Jūrmalas virzienā. Iela iet gar "Rimi" un Līvu akvaparku.
Ielu savienojumi
Pērkona iela ir savienota ar šādām ielām:
Ibrahima Traorē
Ibrahima Traorē (fr, dzimis ) ir Gvinejas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Gvinejas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2014. gada Traorē pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu Menhengladbahas "Borussia". Iepriekš ir spēlējis Berlīnes "Hertha", FC Augsburg un VfB Stuttgart.
Izgulējums
Izgulējums ir brūce ko veido mīksto audu - ādas un zemādas, smagākos gadījumos arī muskuļaudu - atmirums jeb nekroze. Tās cēlonis ir pastāvīga spiediena radīti asinsrites traucējumi, kad cilvēkam smagas slimības vai traumas gadījumā ilgi jāguļ nekustīgi vai jāsēd riteņkrēslā. Visbiežāk tie attīstās veciem, novājējušiem slimniekiem, slimniekiem pēcoperācijas periodā, kā arī tiem, kam nervu sistēmas bojājumu dēļ ir traucēta audu barošanās. Dažreiz tie rodas ģipša pārsēja vietās. Izgulējumu komplikācijas, tādas kā sepse (asins saindēšanās) vai osteomielīts, var nopietni apdraudēt dzīvību.
Profilakse
Izgulējumu profilaksē noteicoša loma ir asins piegādes nodrošināšanai ķermeņa mīkstajiem audiem. Ir svarīgi grozīt slimnieku no muguras uz vieniem vai otriem sāniem vismaz ik pēc divām stundām. Lai nenoslogotu virs gūžas kaula atrodošos zonu, neguldīt slimnieku tieši uz sāniem, bet ieslīpi. Lai šajā pozīcijā guļot, potītes un ceļi nesaskartos, starp tiem ievieto mīkstas starplikas. Lai ķermenis paliktu izvēlētajā pozā, zem sāniem paliek spilvenus vai speciālus pozicionēšanas ruļļus un paliktņus. Kad slimnieks guļ uz muguras, zem krustiem novieto gumijas riņķi vai aitas ādu. Zem apakšstilbiem jāpaliek lieli spilveni, papēžus atstājot brīvus, jo tur izgulējumi veidojas visātrāk. Matracim jābūt gludam, palagiem stingri nostieptiem, tie nedrīkst būt piebārstīti ar drupačām. Slimnieka ādai jābūt sausai un tīrai. Slimnieks jāmazgā ne retāk kā reizi nedēļā. Reizi dienā āda jānotīra ar spirta šķīdumu, pēc kā to vai nu iepūderē ar talku vai ieziež ar smiltsērkšķu eļļu vai ar zīdaiņu krēmu.
Kā palīglīdzekļi ir derīgi dinamiskie matrači, kas sadalīti sekcijās, kurās pārmaiņus ieplūst gaiss, mainot ķermeņa atbalsta punktus, statiskie matrači ar putu polimēru pildījumu – tie ir pietiekami cieti, lai ķermenis neiegrimtu pārāk dziļi, un pietiekami mīksti, lai ķermenis iegūtu pusloka formu, tā palielinot atbalsta virsmu un samazinot spiedienu uz mīkstajiem audiem, putu matrači ar "atmiņas efektu", kad ķermeņa radītais iespiedums izlīdzinās pakāpeniski, radot pavisam nelielu spiedienu uz izgulējumiem pakļautajām vietām.
Guloša slimnieka aprūpi atvieglo arī funkcionālā gulta, kuru pēc vajadzības var nolaist zemāk vai pacelt augstāk, mainot ķermeņa pozu.
Slimniekam jānodrošina pietiekami veselīgs ar vitamīniem un mikroelementiem bagāts uzturs, kā arī jāseko lai viņš uzņemtu 1,5- 2 litrus šķidruma katru dienu.
Luņi (Grāveru pagasts)
Luņi ir ciems Krāslavas novada Grāveru pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 8,5 km no pagasta centra Grāveriem, 20 km no Aglonas un 253 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa V610.
Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centrs
Dzjucjuaņas Pavadoņu palaišanas centrs (zh, Jiǔquán Wèixīng Fāshè Zhōngxīn) ir Ķīnas Tautas Republikas vecākais kosmodroms. Izvietots mazapdzīvotā apvidū Gobi tuksneša rietumu daļā. Administratīvi atrodas Iekšējās Mongolijas Alašaņas aimaka Eženes hošunā, nosaukts pēc netālās Dzjucjuaņas pilsētas Gaņsu provincē. No Dzjucjuaņas kosmodroma 1970. gada 24. aprīlī palaists pirmais Ķīnas pavadonis Dong Fang Hong I, kā arī no šejienes startējušas visas pilotējamās Ķīnas kosmosa misijas.
Vēsture
Kosmodroms atklāts 1958. gada oktobrī. 1960. gadā tika palaista pirmā tuvās darbības rādiusa raķete, 1966. gadā — pirmā raķete ar kodolgalviņu. 1970. gadā veikts pirmais veiksmīgais Zemes mākslīgā pavadoņa Dong Fang Hong I starts. 1980. gada maijā palaista pirmā starpkontinentālā ballistiskā raķete. 1999. gadā tika palaists pirmais nepilotējamais kosmosa kuģis Shenzhou 1, bet 2003. gada 15. oktobrī startēja pirmais Ķīnas pilotējamais kosmosa kuģis Shenzhou 5 ar pirmo Ķīnas taikonautu Janu Livei.
Roberts Krimbergs
Roberts Mārtiņš Krimbergs (1874–1941) bija latviešu fiziologs un bioķīmiķis, medicīnas doktors (1907), profesors (1909), Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes dekāns (1920–1923, 1927–1929). Pētījis karnozīna un metilguanidīna fizioloģisko nozīmi organismā, izolējis karnitīnu un noskaidrojis tā struktūrformulu (1905).
Dzīvesgājums
Dzimis 1874. gada 21. janvārī Iecavas pagasta Kraķu mājās zemnieka Pētera Krimberga un viņa sievas Doras, dzimušas Švarcbahas, ģimenē. Mācījās Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā, bet pēdējo gadu Rīgas Nikolaja ģimnāzijā (1894). Studēja Maskavas universitātes medicīnas fakultātē (1894-1899), pēc tam Fizikas un matemātikas fakultātes Dabaszinību nodaļā (1900-1904). Pēc studiju beigšām turpināja strādāja par universitātes Maskavas Universitātes docētāju (1904–1909), aizstāvēja medicīnas doktora disertāciju "Par slāpekli saturošām muskuļaudu ekstraktvielām" (1907). Papildinājies Vīnē, Minhenē, Heidelbergā un Berlīnē (1908-1909).
1909. gada viņu ievēlēja par profesoru Harkivas universitātē, kur viņš bija katedras vadītājs (1909–1920). Nācis klajā ar jaunu teoriju par gremošanas dziedzeru sekrēcijas mehānismu. 1920. gadā R. Krimbergs atgriezās dzimtenē un tika iecelts par Latvijas Universitātes Fizioloģijas un fizioloģiskās ķīmijas katedras vadītāju (1920). Viņš bija pirmais vēlētais LU Medicīnas fakultātes dekāns (1920–1923, 1927–1929).
Miris 1941. gada 29. aprīlī Rīgā, apglabāts Meža kapos.
Pauls fon Lilienfelds-Toals
Pauls fon Lilienfelds-Toals (,, 1829-1903) bija vācbaltu cilmes Krievijas Impērijas sociologs, ierēdnis un senators Aleksandra II valdīšanas laikā. Pēterburgas vicegubernators (1867-1868), Kurzemes gubernators (1868-1885). Starptautiskā socioloģijas institūta prezidents (1897–1898). Viņa bibliotēkas pārzinis, bet vēlāk personīgo rakstu kolektors kopš 1873. gada bija Juris Māters.
Dzīvesgājums
Dzimis 1829. gada 29. janvārī Belostokā virsnieka un ierēdņa Oto Frīdriha fon Lilienfelda un viņa sievas Konstances, dzimušas Dovrē (d'Auvray), ģimenē. Viņa vectēvs bija Krievijas impērijas ģenerālis Fredriks Dovrē (Fredrik August d'Auvray). Bērnību pavadīja Halikas muižā Pērnavas apriņķī. Mācījās Pēterburgas reformātu baznīcas pansijā, vēlāk Pēterburgas 1. ģimnāzijā un Aleksandra licejā, kuru 1848. gadā pabeidza ar zelta medaļu.
Bija ierēdnis Krievijas impērijas Iekšlietu ministrijas ekonomiskajā departamentā (1849-1853), Igaunijas guberņas gubernatora kancelejas direktora palīgs (1853-1855), Somijas ģenerālgubernatora Frīdriha fon Berga (1855-1861) īpašo uzdevumu palīgs. Krimas kara laikā organizēja Somijas piekrastes aizsardzību pret Lielbritānijas flotes uzbrukumiem. 1858. gadā apprecējās ar grāfieni Karolīni fon Mellīnu, 1860. gadā ar pseidonīmu Ļiļejevs (Лилеев) publicēja "Politekonomijas pamatus" (Основные начала политической экономии).
No 1861. gada saimniekoja savās muižās pie Pēterhofas, bija apriņķa miertiesnesis, 1863. gadā saņēma Krievijas impērijas Senāta atļauju papildināt uzvārdu ar sievas dzimtmuižas Toalas nosaukumu - fon Lilienfelds-Toals. 1864. gadā viņu ievēlēja par Pēterhofas zemstes priekšsēdi, bet 1867. gadā par Pēterburgas guberņas vicegubernatoru.
1868. gadā Pauls fon Lilienfelds-Toals tika iecelts par Kurzemes gubernatoru un līdz 1881. gadam pamatā uzturējās Jelgavas pilī. Viņa laikā notika Kurzemes guberņas lielceļu izbūve un jūrskolu dibināšana. Pēc Krišjāņa Valdemāra ierosmes atļāva dibināt jūrskolas Ģipkā (1869), Ventspilī (1871), Jūrkalnē un Užavā (1872), Lubezerē (1874), Palangā (1874), Engurē (1875) un Liepājā (1876).
1872. gadā ar iniciāļiem P.L. izdeva savu galveno zinātnisko darbu "Domas par nākotnes socioloģiju" (Мысли о социальной науке будущего), ko papildinātā variantā izdeva arī vāciski.
1885. gadā viņu ievēlēja par Krievijas impērijas Senāta locekli. 1890. gadā ierakstīts Kurzemes bruņniecības matrikulā.
Miris 1903. gada 11. janvārī Pēterburgā. Viņa vārdā nosaukta Pāvilosta.
Karvendeli
Karvendeli (de) ir Ziemeļu Kaļķakmens Alpu kalnu grēda Austrijā, Tirolē un neliela daļa Vācijā, Bavārijā uz ziemeļiem no Insbrukas un Innas upes ielejas. No rietumiem to norobežo Izāras upe, bet austrumiem - Ahenezers. Augstākā virsotne - 2749 metrus augstā Birkaršpice kalnu Austrijas daļā. Senatnē kalnu dienvidu daļā ieguva sudrabu un sāli.
Vija Rožlapa
Vija Rožlapa (dzimusi Liepājā) ir Latvijas šaha meistare, kas četras reizes uzvarējusi Latvijas sieviešu šaha čempionātā.
Biogrāfija
Dzimusi 1942. gada 8. janvārī Liepājā. Bijusi jaunākā meita četru bērnu ģimenē. Tēvs bijis grāmatvedis un revidents, māte beigusi mājturības skolu un strādājusi dažādos darbos. No ģimenes pazīstamākais bijis vecākais brālis Dailis Rožlapa, kas strādājis kā gleznotājs un scenogrāfs. Jaunākais brālis bijis augstākās kategorijas frēzētājs, virpotājs, bet vecākā māsa strādājusi dažādos darbos. 1961. gadā Vija Rožlapa beigusi Rīgas 36.vidusskolu (tagad "Rīgas Teikas vidusskola") un septembrī uzsākusi darba gaitas Rīgas Vagonu rūpnīcā, kā rasētāja – kopētāja, jo nebija izturējusi konkurenci, kārtojot iestājeksāmenus augstskolā. 1964. gada rudenī iestājusies neklātienes mācībās Latvijas Valsts Universitātes Filoloģijas fakultātē, kuru pabeigusi 1973. gadā.
Šahistes karjera
Šahu iemācījusies spēlēt apmēram divpadsmit gadu vecumā, vērojot, kā to dara tēvs un brāļi. Nākamie pretinieki – dažāda vecuma vīri, kas sestdienās un svētdienās pulcējās rūpnīcas "Sarkanais Metalurgs" klubā. Nepilna gada laikā ieguvusi 1. sporta klasi šahā. 1958. gadā viņa uzvarēja Latvijas jauniešu čempionātā, bet 1960. gadā sekoja uzvara PSRS jauniešu šaha čempionātā Maskavā. Vijai Rožlapai pieder savdabīgs rekords - laikā no 1958. gada līdz 1983. gadam viņa piedalījās visos Latvijas sieviešu šaha čempionāta finālos. Tika izcīnītas 4 zelta (1967, 1971, 1972, 1974), 5 sudraba (1961, 1965, 1970, 1975, 1979) un 4 bronzas medaļas (1963, 1968, 1976, 1980). Pēdējo reizi Vija Rožlapa piedalījās Latvijas sieviešu šaha čempionātā 2002. gadā. Tāpat ilgus gadus viņa bija dažādu Latvijas šaha komandu dalībniece. PSRS Tautu spartakiādēs viņa spēlēja 1959. gadā, 1960. gadāg (izcīnīja 3. vietu pie jauniešu galdiņa), 1963. gadā (izcīnīja 3. vietu pie otrā sieviešu galdiņa), 1967. gadā, 1969. gadā (izcīnīja 2. vietu pie otrā sieviešu galdiņa), 1972. gadā un 1975. gadā. "Daugavas" komandas sastāvā Vija Rožlapa piedalījās PSRS komandu kausā šahā 1961. gadā, 1966. gadā, 1968. gadā, 1974. gadā un 1976. gadā.
Šaha trenere
1964. gada 5. februārī sākusi strādāt par treneri Rīgas 3. BJSS (Bērnu un jaunatnes sporta skola), vēlāk turpinājusi šo darbu arī Rīgas šaha skolā. Uzsākot treneres darbu Vijai Rožlapai bija tikai divdesmit divi gadi, 1. sporta klase šahā, septiņu gadu pieredze dažādās Latvijas izlasēs un neliela pieredze no skolas laikiem, kad viņa vadīja šaha pulciņu. Gadu gaitā tapusi par vienu no vadošajām Rīgas šaha trenerēm. Starp viņas pazīstamākajiem audzēkņiem ir bijuši nākamie lielmeistari Aleksejs Širovs un Laura Rogule. Daži no bijušajiem audzēkņiem ir palikuši citā šaha lauciņā: Līga Ungure – Rīgas šaha skolas direktore, Alberts Cimiņš – starptautiskās kategorijas šaha tiesnesis, Diāna Matisone – Rīgas šaha skolas trenere.
Bruno Šteinbriks
Bruno Šteinbriks (dzimis 1932. gada 21. septembrī Talsos, miris 2021. gada 23. oktobrī) bija kādreizējais VDK un LKP CK nomenklatūras darbinieks. Latvijas PSR iekšlietu ministrs Pārbūves un Atmodas kustības laikā (1986—1990).
Dzīvesgājums
Studēja Feliksa Dzeržinska PSRS VDK Augstākajā skolā Maskavā (1956—1960), ieguva jurista kvalifikāciju. Turpināja darboties kā LPSR VDK 2. daļas 1. nodaļas (pretizlūkošanas) vecākais operatīvais pilnvarotais, tad 1962. gadā viņu paaugstināja par šīs nodaļas vadītāja vietnieku, 1963. gadā par šīs nodaļas priekšnieku. No 1966. līdz 1969. gadam Šteinbriks bija LPSR VDK Liepājas pilsētas un ostas pilnvarotā vietnieks, tad priekšnieka vietnieks, līdztekus arī LKP Liepājas rajona komitejas loceklis. Pēc atgriešanās Rīgā Bruno Šteinbriks atkal bija LPSR VDK 2. daļas 1. nodaļas priekšnieks (1969—1970), LPSR VDK 2. daļas priekšnieka vietnieks, tad priekšnieks (1970—1983) un LPSR VDK partijas komitejas sekretārs. 1975. gadā viņam piešķīra pulkveža dienesta pakāpi un 1982. gadā apbalvoja ar Darba Sarkanā Karoga ordeni.
Latvijas neatkarības atjaunošanas laikā 1990. gada 4. jūnijā Rīgas OMON apsargātais Šteinbriks paziņoja, ka neaizies, iekams viņu neatcels PSRS iekšlietu ministrs Vadims Bakatins. Tomēr 1990. gada 4. septembrī Latvijas Republikas iekšlietu ministrs Aloizs Vaznis pārņēma viņa funkcijas un Šteinbriks bija spiests atkāpties no amata. 1990. gada decembrī, kad Boriss Pugo kļuva par PSRS iekšlietu ministru, viņš esot saņēmis piedāvājumu braukt uz Maskavu, taču atteicies.
1991. gadā viņu iecēla par Baltijas kara apgabala Īpašās daļas (militārās pretizlūkošanas) priekšnieku, 1993. gada maijā Boriss Jeļcins ģenerālleitnantu Šteinbriku atbrīvoja no darbošanās VDK.
Miris 2021. gada 23. oktobrī, apglabāts Slokas Pareizticīgo un Vecajos luterāņu kapos.
Kilakitsoka
Kilakitsoka (kl) ir arheoloģiskais piemineklis Grenlandes rietumos, Nūsuakas pussalā, Ūmannakas fjorda krastā. Pazīstams ar to, ka šeit 1972. gadā tika atklāti astoņi aukstumā mumificējušies cilvēku ķermeņi, četri no kuriem tagad izstādīti Grenlandes nacionālajā muzejā. Mūmijas datētas ar 1475. gadu.
Autoceļš V586
V586 autoceļš Sondori—Burzava ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno autoceļu A13 pie Sondoriem ar autoceļu V574 pie dzelzceļa līnijas Kārsava—Rēzekne, netālu no Djogiem un dzelzceļa stacijas „Burzava”. Autoceļš ir 2,6 km garš, klāts ar asfaltbetona segumu Sondoros un ar grants segumu visā atlikušajā garumā. Ceļš atrodas Rēzeknes novada Vērēmu pagastā.
Zirgkopības mācību centrs "Mušķi"
Latvijas Lauksaimniecības universitātes (LLU) Lauksaimniecības fakultātes (LF) Mācību un pētījumu saimniecības "Pēterlauki" struktūrvienība. Zirgkopības mācību centrs (ZMC) "Mušķi" ir LLU LF mācību bāze, kas balstās uz studentu apmācību un zināšanu pilnveidošanu zirgkopības nozarē.
Heihe (nozīmju atdalīšana)
Heihe var būt:
Plikais Kalns
Plikais Kalns ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 229 km attālumā no Rīgas.
Pernu
Pernu (et) ir otra garākā Igaunijas upe, tā tek virzienā no ziemeļaustrumiem uz dienvidrietumiem, šķērsojot Jerves un Pērnavas apriņķi. Tās garums ir 144,5 km. Pernu iztek no Allikjerva (Rosnas-Alliku ezera; 1,6 ha) Pandiveres augstienē 78 m vjl., tek cauri Vidusigaunijas morēnu līdzenumam, tai skaitā Somā nacionālajam parkam un ietek Pērnavas līcī. Pie ietekas līcī atrodas lielākā pilsēta Pernu upes tecējumā — Pērnava.
Upes apraksts
Pernu upes vidējā gada caurtece ir 50–65 m³/s. Upes labais krasts pārsvarā lēzens, kreiso krastu vietām veido smilšakmens stāvkrasts.
Augštecē Pernu kā neliels strauts iztek no Rosnas-Alliku ezera. Jerves apriņķī Pernu plūst caur lauksaimnieciski augstvērtīgām aramzemēm. Paides pilsētas tuvumā ainavu strauji nomaina mežu masīvi. Tiri pilsētas apvidū Pernu uzņem kreisā krasta pietekas Esnu, Prandi un Vodju un iegūst vidēji lielas upes apmērus. Pernu upe plūst caur mitro mežu masīviem, īpaši izteikts šo aplūstošo teritoriju raksturs novērojams Hallistes un Raudnas pieteku rajonā. Šeit Pernu tek caur Somā Nacionālo parku.
Lejtecē, sākot no Reiju ieteces, upe ir aptuveni 8 metrus dziļa un 9 km garumā ir kuģojama.
Pernu upē sastopams ap 30 zivju sugu: upes nēģi, varavīksnes foreles, sīgas, līdakas, zuši, raudas, plauži, vēdzeles, asari u.c.
Viduslaikos Pernu upei bija no mūsdienām atšķirīgs vārds — Emajēksa vai Embeke (Emajõeks, Embeke).
Veteršteini
Veteršteini (de) ir Ziemeļu Kaļķakmens Alpu kalnu grēda Vācijā, Bavārijā un Austrijā, Tirolē uz dienvidiem no Garmišas-Partenkirhenes. Veteršteinu augstākā virsotne 2962 metrus augstā Cūgšpice ir Vācijas augstākais punkts.
Grenlandes Publiskā un Nacionālā bibliotēka
Grenlandes Publiskā un Nacionālā bibliotēka (kl) ir publiskā un nacionālā bibliotēka Grenlandes galvaspilsētā Nūkā. Tā ir lielākā bibliotēka Grenlandē un tās katalogā ir vairāk nekā 100 000 nosaukumu. Bibliotēkas publiskā daļa atrodas Nūkas centrā, bet Groenlandica kolekcija ar vēsturiskajiem izdevumiem - pie Grenlandes Universitātes.
Aksels Sparre
Aksels Sparre (, dzimis, miris ) bija Zviedrijas grāfs (no 1720. gada), feldmaršals (no 1721. gada), karaļa Kārļa XII līdzgaitnieks un gleznotājs.
Piedalījās Lielajā Ziemeļu karā, tai skaitā Latvijas teritorijā, izceldamies Daugavas kaujā 1701. gadā. Pazīstami ir divi Sparres veidotie Kārļa XII portreti, no kuriem viens gleznots Bauskā. Piedalījās Poltavas kaujā. Pēc zviedru sakāves un Kārļa XII došanās prom no Benderiem tika iecelts par atlikušā karaspēka pavēlnieku.
Kištimas katastrofa
Kištimas katastrofa bija kodolavārija, kas notika ražotnē "Majak", kas atradās slēgtajā pilsētā Čeļabinska-40 (tagad — Ozjorska), Čeļabinskas apgabalā, Padomju Savienībā. Starptautiskā kodolnegadījumu skalā tā novērtēta ar 6. pakāpi (vienīgais negadījums šajā pakāpē; augstāka pakāpe ir piešķirta tikai Čornobiļas AES katastrofai un Fukusimas AES avārijai). Līdz ar to Kištimas katastrofu var uzskatīt par trešo nopietnāko kodolnegadījumu vēsturē.
Tā kā katastrofas vieta un pilsēta bija slepena un netika attēlota kartēs, tā tika nosaukta pēc Kištimas, Ozjorskai tuvākās pilsētas.
Cēloņi
Pēc Otrā pasaules kara bija redzams, ka Padomju Savienība kodolieroču jomā iepaliek no Amerikas Savienotajām Valstīm, tāpēc strauji tika uzsākta padomju kodolprogramma. tika pieņemts lēmums par rūpnīcas Nr. 817 būvniecību Čeļabinskas apgabalā. Jau 1948. gada jūnijā tika atklāts plutonija kodolreaktors "A1", bet 1949. gada janvārī tika palaista rūpnīca plutonija izdalīšanai un pārstrādei.
"Majak" tika būvēts lielā steigā, tāpat tajā laikā trūka zināšanu par kodolfiziku, līdz ar to tika ignorēti daudzi drošības un vides aizsardzības jautājumi. Sākotnēji kodolatkritumi tika laisti Tečas upē, kura tālāk saplūda ar Obu, kas radīja nopietnus vides apdraudējumus. Visi seši kodolreaktori atradās pie Kiziltaša ezera un tiem bija atvērtā tipa dzesēšanas sistēma — piesārņotais ūdens tika laists atpakaļ ezerā, to strauji piesārņojot. Blakus rūpnīcai atrodošais Karačaja ezers tika izmantots kā atvērtā tipa kodolatkritumu glabātuve un no radioloģiskā skatupunkta kļuva par piesārņotāko vietu uz Zemes (mūsdienās aizbetonēts).
Ap 1953. gadu tika uzbūvēta šķidro kodolatkritumu glabātuve. Augstās radioaktivitātes dēļ atkritumi nepārtraukti uzsila radioaktīvā sabrukšanā izdalītā siltuma dēļ (lai gan ķēdes reakcija nebija iespējama), līdz ar to tika uzbūvēta dzesēšanas sistēma. 1956. gadā vienā no konteineriem radās bojājums dzesēšanas sistēmā un tā tika izslēgta. Pēc darbinieku aprēķiniem radioaktīvajiem atkritumiem vajadzētu būt stabiliem arī pēc uzkaršanas (šie aprēķini izrādijās kļūdaini), kā arī sistēmas dizains ļoti sarežģīja tās remontu, līdz ar to netika uzskatīts par nepieciešamu šo sistēmu salabot. Laika gaitā šie atkritumi izžuva un stipri uzkarsa. Tajos bija liels daudzums acetātu, kā arī ievērojams daudzums amonija nitrāta, kas veidoja sprādzienbīstamu maisījumu.
Sprādziens
1957. gada 29. septembrī konteiners ar radioaktīvajiem atkritumiem uzsprāga. Tiek uzskatīts, ka sprādzienu izraisīja dzirkstele no bojāta aprīkojuma, kas detonēja acetātu un amonija nitrāta maisījumu. Sprādziena spēks tiek lēsts dažādi — dažos avotos ar 5-10 tonnām TNT, bet dažos avotos ar vismaz 70 tonnām TNT. Konteiners tika pilnībā iznīcināts, 160 tonnu smags betona aizsegs tika pabīdīts par 25 metriem, ēkām līdz pat 3 kilometru attālumā tika izsisti logi. Vidē tika izlaists ap 800 PBq radiācijas. Lielākā daļa nosēdās "Majak" tuvumā, tomēr aptuveni 10% no daļiņām tika uzsviestas pat 1-2 kilometru augstumā, kuras vējš 11 stundu laikā aiznesa līdz pat 300-350 kilometrus no ražotnes. Galvenie izsviestie izotopi bija cēzijs-137 un stroncijs-90, kam ir relatīvi liels pussabrukšanas periods, tika izsviesti arī citi izotopi, kā cērijs-144, cirkonijs-95, niobijs-95, rutēnijs-106. Stroncijs-90 radīja lielāko bīstamību, jo tam ir tendence ilgstoši uzkrāties kaulos.
Sekas
Ar radiāciju tika piesārņota 23 tūkstošus km2 liela teritorija, kurā dzīvoja 270 tūkstoši cilvēku. Šo teritoriju nosauca par Austrumurālu radioaktīvo pēdu. 1968. gadā piesārņotākajā daļā tika izveidots Austrumurālu dabas rezervāts. 23 apdzīvoto vietu iedzīvotāji tika evakuēti, tomēr evakuācija tika veikta novēloti un iedzīvotāji jau bija uzņēmuši būtisku radiācijas devu. Tika pamestas plašas lauksaimniecības teritorijas.
Negadījumam nebija tiešo bojāgājušo, bet daudzi vietējie iedzīvotāji sasirga ar radiāciju saistītām slimībām. Kopējo upuru skaitu novērtēt ir grūti. Radiācijas izraisītu vēzi ir grūti atšķirt no citiem vēža tipiem, tāpat ne viss radioaktīvais piesārņojums šajā teritorijā ir radies no šīs katastrofas. Negadījuma apkārtnē ir fiksēti 66 hroniska radiācijas sindroma gadījumi.
Divu gadu laikā uzņēmuma un pilsētas teritorija tika attīrīta no radioaktīvā piesārņojuma. Līdz 1982. gadam atsāka ekspluatēt jau 85% no negadījumā skartās teritorijas.
Aizdumbles purvs (dabas liegums)
Aizdumbles purvs ir 1977. gadā dibināts dabas liegums Jēkabpils novada Elkšņu pagastā Lietuvas pierobežā.
Kištimas katastrofa
Sekas
PSRS slēpa informāciju par katastrofu gan no ārvalstīm, gan arī no vietējiem iedzīvotājiem, kas apgrūtināja glābšanas darbus. Pirmā informācija par radiācijas avāriju PSRS parādījās Dānijas un Austrijas laikrakstos 1958. un 1959. gados, tomēr šī informācija bija neprecīza, tika uzskatīts, ka negadījums noticis kodolizmēģinājumu laikā. Detalizēti par negadījumu rietumu pasaule uzzināja tikai 1976. gadā, kad padomju disidents Žoriss Medvedevs publicēja negadījuma aprakstu angļu žurnālā New Scientist. PSRS turpināja noliegt negadījuma esamību, to atzīstot vien 1989. gadā, kad arī tika uzsākta ar katastrofu saistīto dokumentu deklasifikācija.
Aizdumbles purvs (dabas liegums)
Aizsargājamā teritorija atrodas Dienvidsusējas baseinā. Ietver Aizdumbles (Dumbļa) purvu, kura vidienē atrodas Dumbļa ezers. Dumblis ir dabisks eitrofs ezers, stipri aizaudzis ar parasto niedri. Ezera krastos izveidojies pārejas purva biotops. Šeit ir viena no nedaudzajām kūdrāja doņa (juncus stygius) atradnēm Latvijā. Nozīmīga putnu vieta - novērots lielais dumpis, melnais stārķis, sējas zoss, jūras ērglis, niedru lija, pļavas lija, zivju ērglis, rubenis.
Bass Dosts
Bass Dosts (nl, dzimis ) ir nīderlandiešu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, bijušais Nīderlandes futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Dosts pārstāv Eredivisie komandu Utrecht. Iepriekš Dosts ir spēlējis FC Emmen, Heracles Almelo, SC Heerenveen, VfL Wolfsburg un Sporting CP.
Sasniegumi
VfL Wolfsburg
Sporting CP
Individuālie sasniegumi
Ežu dižadatene
Ežu dižadatene (Hericium erinaceus) ir ēdama dižadateņu ģints bazīdijsēne. Pieder pie ārstniecības sēnēm. Tā ir sastopama Ziemeļamerikā, Eiropā un Āzijā, viegli atpazīstama pēc vairāk nekā 1 cm garajām adatiņām (kas gan raksturīgas arī citām dižadateņu ģints sēnēm), augoša uz koksnes.
Ārstnieciskās īpašības
Ežu dižadatene satur daudzus polisaharīdus, piemēram, b-glukānu, heteroglukānu un heteroksilānu, kā arī vairākus ciatānus un diterpenoīda atvasinājumus, tai skaitā hericenonu un erinacīnu.
Tautas medicīnā tai piedēvē antibakteriālas, pretiekaisuma, pretaudzēju un elpošanas sistēmu stimulējošas īpašības. Mūsdienās tiek pētīta sēņu iespējamā bioloģiskā aktivitāte prāta darbības uzlabošanai (tai skaitā vieglas plānprātības un nemiera ārstēšanā).
Rutki (Malienas pagasts)
Rutki ir ciems Alūksnes novada Malienas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Brenciem, 13 km no novada centra Alūksnes un 215 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P41 (Alūksne—Liepna).
Štūbajas Alpi
Štūbajas Alpi (de, it) ir Centrālo Austrumu Alpu kalnu grēda Austrijā, Tirolē un, dienvidu daļa, Itālijā, Trentīno-Alto Adidžē uz dienvidrietumiem no Insbrukas. Caur vairākām grēdas virsotnēm iet Austrijas - Itālijas robeža. Augstākais grēdas punkts ir 3507 metrus augstais Cukerhitls Austrijā, netālu no Itālijas robežas. Nosaukums cēlies no Štubaitāles ielejas grēdas vidusdaļā.
Ludvigs Neiburgs
Ludvigs Neiburgs (1871-1948) bija viens no sava laika lielākajiem Latvijas būvuzņēmējiem. Kredītsabiedrības "L. Neiburgs un Ko" īpašnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1871. gada 20. februārī Valgundes pagastā. Mācījās Rīgas Vācu amatniecības skolā. Strādāja Rīgā par mūrniekmeistaru, vēlāk nodibināja savu būvfirmu. Miris 1948. gada 21. martā savā lauku mājā Valgundes pagastā.
Sabiedriskā darbība
Ludvigs Neiburgs bija viens no savienības "Bezpartejiskais Nacionālais centrs" dibinātājiem un neoficiāliem līderiem, partijas Nacionālais Centrs Valdes (1921-1931) un Padomes dalībnieks (1921-1933). Viņš bija arī Hipotēku bankas padomes priekšsēdētājs un Sporta biedrības Padomes dalībnieks.
Marta Litinska
Marta Litinska (uk; dzimusi kā Šula (uk) Ļvivā, arī Litinska-Šula) ir Ukrainas starptautiskā lielmeistare šahā (1976).
Tandžunbalai
Tandžunbalai ir pilsēta Indonēzijā, Sumatras salas ziemeļos. Administratīvi ietilpst Ziemeļsumatras provincē kā apriņķa līmeņa pilsēta. Atrodas 180 km uz austrumiem no provinces galvaspilsētas Medanas. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši, bataki un javieši. 85% iedzīvotāju ir musulmaņi, 9% — kristieši, bet 6% — budisti.
Marta Litinska
Biogrāfija
No 1970. gadu sākuma līdz 1980. gadu beigām bijusi viena no vadošajām PSRS šahistēm. PSRS sieviešu šaha čempionātos izcīnījusi zelta (1972), 5 sudraba (1971, 1973, 1974, 1982, 1985) un bronzas (1981) medaļas. Ukrainas izlases sastāvā 2 reizes (1979, 1981) uzvarējusi PSRS komandu šaha čempionātos. 1982. gadā komandas Trud sastāvā uzvarējusi PSRS komandu šaha kausā. 1991. gadā Ukrainas izlases sastāvā uzvarējusi PSRS sieviešu komandu šaha čempionātā. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāte, tajā skaitā izcīnījusi 2. vietu Brašovā (1972), dalījusi 1.-2. vietu Belgradā (1987), dalījusi 2.-3. vietu Atēnās (1990), dalījusi 1.-2. vietu Ļvivā.
Sesijas
"Sesijas" (en) ir 2012. gada ASV neatkarīgā kino mākslas filma, traģikomēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Bens Levins. Filmas pirmizrāde norisinājās 2012. gada janvārī Sandensas kinofestivālā, kur tā saņēma dažas balvas. Filma ir žurnālista Marka O'Braiena esejas ekranizācija, kas ir sarakstīta balstoties uz patiesiem notikumiem. Galvenajās lomās Džons Houks un Helēna Hanta.
Tandžunbalai
Vēsture
Pilsētas izvietojusies Sumatras austrumu piekrastes līdzenumā Asahanas upes un tās pietekas Silau satekā. Radusies ap 1620. gadu kā Asahanas sultanāta karaļa rezidence Tandžuna. Kā sultanāta galvaspilsēta pastāvējusi līdz 1933. gadam. Nīderlandes koloniālās administrācijas laikā attīstīta kā ostas pilsēta Asahanas grīvā; tika izbūvēti ceļi un dzelzceļa savienojums. Pilsētā apmetās ievērojams skaits eiropiešu kolonistu. Pēc Indonēzijas neatkarības iegūšanas Tandžunbalaja kļuva par Asahanas apriņķa centru. Kopš 1980. gada apriņķa līmeņa pilsēta.
Marta Litinska
Biogrāfija
Vairākkārt piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas cikla starpzonu turnīros, kuros divas reizes uzvarējusi (1985, 1987). Divas reizes piedalījusies Pasaules šaha čempiones izcīņas pretendentu mačos, kuros 1974. gadā pusfinālā Rīgā piekāpusies Nanai Aleksandrijai ar 2½:5½ (+2, =1, -5), bet 1980. gadā ceturtdaļfinālā Bādenbādenē uzvarējusi Gīzelu Fišdiku ar 4½:3½ (+4, =1, -3), taču pusfinālā Viļņā atkal piekāpusies Aleksandrijai ar 5:7 (+3, =4, -5). Divas reizes piedalījusies arī Pasaules šaha čempiones izcīņas pretendentu turnīros, kuros 1986. gadā Malmē ierindojusies 3. vietā, bet 1988. gadā Chaltubo (tagad Gruzija) palikusi 4. vietā.
Sesijas
Filma ieguva vairāku kinokritiķu pozitīvās atsauksmes. Helēna Hanta par lomu šajā filmā tika izvirzīta nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" 85. Kinoakadēmijas balvai.
Marta Litinska
Biogrāfija
Pārstāvējusi PSRS un Ukrainas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
2002. gadā Naumburgā (Vācija) uzvarējusi Pasaules senioru šaha čempionātā. Arī nākamajos Pasaules senioru šaha čempionātos bijusi uz goda pjedestāla: 2003. gadā - 2. vieta, bet 2004. gadā - 3. vieta.
Ķēdaiņu "Nevežis"
Ķēdaiņu "Nevežis" (lt) var būt:
Priekules muiža
Priekules muiža (de) bija Korfu dzimtas pilsmuiža, kuras centrā 19. gadsimtā izveidojās Priekules pilsēta.
Vēsture
Vēstures avotos pilsmuiža Grobiņas fogtejā pirmo reizi minēta 1483. gadā, kad Livonijas ordeņa mestrs Borhs to piešķīra Nikolajam (Klausam) Korfam. No 1560. līdz 1609. gadam tā atradās Prūsijas hercogistes, pēc tam Kurzemes un Zemgales hercogistes Grobiņas pilskunga iecirkņa sastāvā, vēlāk Durbes draudzes novadā. Pilsmuiža atradās izdevīgā vietā, kur krustojās septiņi lielceļi un tai piederēja Kņiupju, Katrīnes, Jūles un Jaujenieku pusmuižas (Knupen, Katharinenhof, Julianenhof un Jaugeneeken).
1887. gadā Liepājas arhitekts Pauls Makss Berči pēc muižas īpašnieka Korfa pasūtījuma projektēja jaunu Priekules pili negotikas stilā. 1920. gada zemes reformas laikā 2697 ha lielo Priekules muižu sadalīja 173 vienībās un kungu mājā iekārtoja Priekules slimnīcu.
Muižas kungu māja cieta Kurzemes cietokšņa lielkaujā Otrā pasaules kara laikā, bojā gāja ēkas trešais stāvs, neskarts palika tikai pagrabstāvs. 1950. gados to atjaunoja un pārbūvētajā ēkā iekārtoja Priekules vidusskolu.
Muižas pils
Paula Maksa Berči projektētā Priekules muižas pils trīsstāvu ēka celta no sarkaniem ķieģeļiem. Tajā bija zāle, ēdamistaba, ieroču istaba, naudas glabātuve, baznīcas telpa, viesu istabas, muižnieka, viņa piederīgo un kalpotāju istabas. Pie ieejas vestibilā atradās liels kamīns, zem pils plašs velvēts pagrabs. Ēku papildināja balkons, kuram bija izeja no zāles un plašas parādes kāpnes, kas turpinājās upes krasta nogāzē un pāri gājēju tiltiņam aizveda parkā.
Zviedru vārti
Otrā ziemeļu kara laikā pils aizsardzībai pret zviedru karaspēka uzbrukumu uzcēla nocietinātus caurbraucamos vārtus, kurus nodēvēja par Zviedru vārtiem. Lai gan to fasādē ierakstīts 1688. gads, vārtu celtniecība notikusi 17. gadsimta vidū, bet daži dekoratīvās apdares darbi — 1688. gadā. Vārtu caurbrauktuvei abās pusēs izbūvētās nišās ievietoja vairāk nekā divus metrus augstas akmens sargu skulptūras, kuru zābaki bijuši melni, bikses zilas, jakas brūnas.
Vārtu fasādes daļā atrodas Gotlandes smilšakmenī kalts Korfu dzimtas ģerbonis, sudraba lode un maskarons.
Priekules Zviedru vārti atzīti kā valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, to plastiskā apdare un akmens cilnis ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.
New Wavy
New Wavy ir 2016. gadā dibināta latviešu repa grupa. Grupas sastāvā ir Teacha, PRUSAX, Steps, MC Apšaude un Svēte.
Biogrāfija
Grupas pirmais miksteips ar nosaukumu "Noķer Vilni" tika izlaists 2017. gada 15. decembrī, kam sekoja 2018. gada 15. janvāra izdotais miksteips "Komodo". Vēlāk tajā gadā iznāca grupas otrais miksteips ar nosaukumu "Jaunais Vilnis", iznācis 2018. gada 28. maijā. Tad 2018. gada beigās, trešais miksteips tika izlikts ārā, "Banda" kur piedalījās tikai rolands če un xantikvariāts.
Rožlapa
Rožlapa ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Hermès
Hermès ir Francijas uzņēmums, kas strādā luksusa preču dizaina, ražošanas un pārdošanas jomā, īpaši ādas izstrādājumu, gatavo apģērbu, parfimērijas, pulksteņu izgatavošanas, mājsaimniecības un galda piederumu jomā. Tjerī Ermesa Parīzē 1837. gadā dibinātais uzņēmums Hermès, kas sākotnēji bija zirglietu un seglu ražotājs, arī pašlaik galvenokārt pieder tā mantiniekiem.
Tiek lēsts, ka ģimenes bagātība ir 39 600 miljoni eiro.
Genādijs Šitiks
Genādijs Šitiks ( — ) bija Latvijas futbolists un futbola treneris.
Lielāko spēlētāja karjeras daļu aizvadījis Rīgas "Daugava" sastāvā, vēl spēlējis citos Rīgas un Liepājas klubos. Spēlējis Latvijas PSR izlasē, kā arī 1992. gadā aizvadījis 4 spēles Latvijas nacionālās izlases sastāvā. "Daugavas" sastāvā esot, izpelnījies iesauku "Gena".
Dibinājis "Šitika Futbola skolu". Laikā no 2006. līdz 2009. gadam bija Latvijas U-21 izlases galvenais treneris, iepriekš trenēja Latvijas U-17 izlasi. Miris 51 gada vecumā Rīgā, apglabāts I Meža kapos.
2019. gada laikapstākļi Latvijā
Šajā rakstā ir apkopoti '''2019. gada laikapstākļi Latvijā'''. 2019. gada vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +8,2 °C, kas ir augstākā gada vidējā gaisa temperatūra novērojumu vēsturē (kopš 1924. gada), par 0,4 °C pārspējot 2015. gada rekordu. Arī mēneši lielākoties bija siltāki par klimatisko standarta normu (1981.—2010. gads). Jūnijs ar vidējo gaisa temperatūru +18,6 °C bija siltākais novērojumu vēsturē, bet aprīlis un decembris bija trešie siltākie. Kopumā gada laikā tika pārspēti 317 diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi, starp kuriem bija 14 Latvijas diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi. Februāra vidū tika novēroti gada agrākie +13 °C, Kolkā 16. februārī gaisam iesilstot līdz +13,4 °C, kas ir arī jauns Latvijas februāra 2. dekādes rekords. Savukārt oktobra pēdējā dekādē tika novēroti vēlākie +19 °C (22. oktobrī Daugavpilī). 2019. gadā bija arī vairāki vēsāki periodi, no kuriem ilgākais bija no septembra vidus līdz oktobra sākumam, kad 3 dekādes pēc kārtas vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija zem normas. Abos pusgados bija tikai viens mēnesis, kurā gaisa temperatūra bija zemāka par normu (janvāris un jūlijs). Bet visvairāk atmiņā paliekošais aukstums bija maija sākumā, kad 6. maija rītā Madonā gaisa temperatūra pazeminājās līdz –5 °C, kas bija pirmais Latvijas minimālās gaisa temperatūras rekords kopš 2017. gada. Vēl divi valsts minimālās gaisa temperatūras rekordi tika pārspēti 12. un 13. jūlijā, un 2019. gads ir pirmais pēdējos 12 gados, kad ir pārspēti vismaz 3 Latvijas minimālās gaisa temperatūras rekordi.
Gada nokrišņu daudzums sasniedza 629,2 mm, kas ir 9% zem gada normas (692,3 mm). Lielākajā daļā Latvijas gada nokrišņu daudzums bija zem normas, tikai vietām valsts ziemeļos un austrumos gada nokrišņu daudzums bija nedaudz virs normas. Visvairāk nokrišņu bija Rūjienā — 753,7 mm, bet vismazāk Dobelē — 428,1 mm. No mēnešiem 7 bija mitrāki par normu, bet 5 — sausāki. Aprīlī vidēji Latvijā nolija vien 2,9 mm, tam kļūstot par sausāko aprīli novērojumu vēsturē, bet Madonā, Rēzeknē un Zīlānos aprīlī nokrišņi nesasniedza pat 0,1 mm. Savukārt marts ar 49,2 mm bija 10. mitrākais kopš 1924. gada. Gada otrajā pusē mēneši lielākoties bija mitrāki par normu, tādēļ rudens bija vienīgā sezona, kuras nokrišņu daudzums bija virs normas. Novembra 1. dekāde Latvijā bija 2. mitrākā novērojumu vēsturē, turklāt 5 novērojumu stacijās (Alūksne, Kolka, Mērsrags, Rēzekne, Zosēni) tā bija vismitrākā. Ainažos, Mērsragā, Rēzeknē un Rūjienā bija nepieciešamas vien 4,5 dienas, lai nolītu visa novembra nokrišņu norma. Novembra sākuma lietavu ietekmē vietām austrumu rajonos upēs tika novēroti augstākie ūdenslīmeņi 2019. gadā.
Gada raksturojums pa gadalaikiem
2018./2019. gada ziema, vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija −1,4 °C, kas ir 1,6 °C virs sezonas normas, kļūstot par 23. siltāko ziemu novērojumu vēsturē (kopš 1924. gada). Ziemas minimālā gaisa temperatūra −23,0 °C 22. janvārī tika novērota Alūksnē. Savukārt sezonas maksimālā gaisa temperatūra +13,4 °C 16. februārī — Kolkā, kas ir arī jauns Kolkas februāra mēneša un Latvijas februāra 2. dekādes maksimālās gaisa temperatūras rekords. Ziemā bez iepriekšminētajiem rekordiem tika pārspēti arī 10 dekādes un 37 diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi, bet atkārtoti tika 6 diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi. Visi gaisa temperatūras rekordi 2018./2019. gada ziemā tika novēroti februārī. No ziemas mēnešiem vissiltākais bija februāris ar vidējo gaisa temperatūru Latvijā +0,8 °C (4,5 grādus virs mēneša normas), esot 8. siltākajam februārim novērojumu vēsturē. Siltāks par normu bija arī decembris (vidējā gaisa temperatūra bija −1,1 °C, kas ir 0,9 °C virs normas), bet janvāris bija vienīgais ziemas mēnesis, kas bija vēsāks par normu — vidējā gaisa temperatūra bija −4,0 °C, kas ir 0,8 °C zem normas. Janvāris bija arī pirmais mēnesis kopš pērnā marta, kas bija vēsāks par normu, līdz ar to 2018. gadā 9 secīgus mēnešus (aprīlis – decembris) vidējā gaisa temperatūra bija augstāka par normu, kas ir atkārtots šādu secīgu mēnešu rekords. Pirmoreiz 9 secīgi mēneši siltāki par normu bija no 2002. gada janvāra līdz septembrim. Kopējais nokrišņu daudzums Latvijā ziemā bija 116,0 mm, kas ir 19 % zem sezonas normas (142,8 mm). Līdz ar to šī ziema bija 36. sausākā novērojumu vēsturē un 4. sausākā līdz šim 21. gadsimtā. Visvairāk nokrišņu bija Siguldā — 172,2 mm, bet vismazāk – Zīlānos (79,9 mm). Visi ziemas mēneši bija sausāki par normu, vissausākajam ar kopējo nokrišņu daudzumu Latvijā 32,0 mm esot decembrim. Decembra nokrišņu daudzums bija 42% zemāks par normu, kļūstot par 19. sausāko decembri novērojumu vēsturē un 2. sausāko līdz šim 21. gadsimtā, atpaliekot vien no 2002. gada decembra. Janvārī un februārī nokrišņu daudzums bija nedaudz mazāks par normu — attiecīgi 7 % un 3 % mazāks. Meteoroloģiskā ziema kopumā Latvijā un lielākajā daļā novērojumu staciju iestājās 24. novembrī. Visagrāk meteoroloģiskā ziema iestājās Daugavpilī un Rēzeknē — 20. novembrī, bet visvēlāk Kolkā un Mērsragā — 28. novembrī. Vidēji Latvijā 2018./2019. gada meteoroloģiskā ziema ilga 76 dienas. Visgarākā ziema bija Rēzeknē — 97 dienas, bet visīsākā (72 dienas) bija Kolkā un Mērsragā. Savukārt Gulbenē šī meteoroloģiskā ziema ar ilgumu 83 dienas bija 4. īsākā kopš 1961. gada. Vidēji Latvijā un lielākajā daļā novērojumu staciju meteoroloģiskā ziema beidzās 7. februārī, bet visvēlāk, 24. februārī, tā beidzās Alūksnē, Rēzeknē, Rūjienā un Zosēnos.
2019. gada vasara, vidējā gaisa temperatūra Latvijā bija +17,2 °C, kas ir 1,0 °C virs sezonas normas, kopā ar 1957. un 1937. gada vasaru kļūstot par 12. siltāko vasaru novērojumu vēsturē – kopš 1924. gada. Vasaras minimālā gaisa temperatūra 0,7 °C 1. jūnijā tika novērota Ainažos. Savukārt sezonas maksimālā gaisa temperatūra +33,0 °C 13. jūnijā — Rīgā, kas ir arī jauns 13. jūnija maksimālās gaisa temperatūras rekords Latvijā. Vasarā kopumā tika pārspēti Latvijas 5., 6., 12. un 13. jūnija diennakts maksimālās gaisa temperatūras un 12., 13. jūlija diennakts minimālās gaisa temperatūras rekordi. 12. jūnijā Daugavpilī tika pārspēts novērojumu stacijas jūnija maksimālās gaisa temperatūras rekords. Vēl tika pārspēti 4 novērojumu staciju dekādes un 59 diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi, 5 dekādes un 36 diennakts minimālās gaisa temperatūras rekordi, bet atkārtoti tika 1 novērojumu staciju dekādes un 5 diennakts minimālās gaisa temperatūras rekords, kā arī 1 dekādes un 6 diennakts maksimālās gaisa temperatūras rekordi. 2019. gada jūnijs ar vidējo gaisa temperatūru +18,6 °C (3,8 °C virs mēneša normas) kļuva par siltāko jūniju novērojumu vēsturē, savukārt ne jūlijs, ne augusts neierindojās siltāko mēnešu novērojumu vēsturē saraksta augšpusē. Augustā vidējā gaisa temperatūra bija +17,0 °C (0,5 °C virs mēneša normas), kļūstot par 26. siltāko augustu novērojumu vēsturē, bet jūlijs ar vidējo gaisa temperatūru +16,2 °C, kas ir 1,2 °C zem mēneša normas, noslēdza vēsāko jūliju trešo desmitu. Kopējais nokrišņu daudzums Latvijā vasarā bija 176,7 mm, kas ir 17% zem sezonas normas (225,7 mm). Līdz ar to šī bija 25. sausākā vasara novērojumu vēsturē. Visvairāk nokrišņu bija Zosēnos — 273,4 mm, bet vismazāk – Pāvilostā (85,6 mm). Nokrišņu daudzums pa mēnešiem šajā vasarā bija kontrastiem bagāts. Jūnijā kopējais nokrišņu daudzums bija 49,1 mm, kas ir 33% zem jūnija normas (73,3 mm). Sausāks par normu bija arī augusts, kurā kopējais nokrišņu daudzums Latvijā bija 51,8 mm (32% zem normas), kas ir trešais mazākais augusta nokrišņu daudzums līdz šim 21. gadsimtā. Mitrākais no vasaras mēnešiem bija jūlijs, kurā nolija 87,3 mm nokrišņu, kas ir 15% virs jūlija normas (75,7 mm).