cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tatjana Hifnere
Ieguvusi sešas zelta medaļas Pasaules čempionātos un piecas sezonas pēc kārtas uzvarējusi Pasaules kausa izcīņas kopvērtējumā (2007.—2008., 2008.—2009., 2009.—2010., 2010.—2011., 2011.—2012.). T. Hifnere kļuva par pirmo sievieti, kas ir uzvarējusi 5 kamaniņu sporta Pasaules kausa posmos pēc kārtas, viņas uzvaru sērija pārtrūka Altenbergā, Vācijā.
Antonīns Dvoržāks
Antonīns Dvoržāks (cs; dzimis, miris ) bija čehu komponists, romantisma pārstāvis.
Bedržiha Smetanas iesākto tradīciju turpinātājs, arī dažu žanru pamatlicējs — simfonija un instrumentālie koncerti. Daiļrade balstīta uz čehu tautas mūzikas iezīmēm gan melodijas, gan ritmikas ziņā (skočna, polka, furiante, sousedska). Savā darbā pievērsies dabas tēlojumam un čehu tautas vēsturei. Viņa mūzikas valoda ir ļoti saprotama, tieša. Uzskatāms par klasisko tradīciju turpinātāju. Viņa draugi bija Johanness Brāmss, Edvards Grīgs, Pēteris Čaikovskis.
Dzīvesgājums
Dzimis 1841. gadā nelielā čehu ciematā Nelagozevesā netālu no Prāgas, kur viņa tēvam piederēja krogs. Turpat pie kāda vijolnieka viņš iemācījās spēlēt vijoli, mācījās spēlēt klavieres, altu un ērģeles Zlonices pilsētā, vēlāk iestājās Prāgas ērģeļu skolā (tur orķestri vadīja Smetana). Spēlēja Prāgas baznīcās un altu orķestrī, radīja savus pirmos simfoniskos skaņdarbus un kameransambļus, 1870. gados arī operas, pirmā no tām bija "Alfrēds". Vokāli instrumentālo skaņdarbu vidū izceļas "Stabat mater", kas saistīts ar trīs Dvoržāka bērnu zaudējumu.
Plaukuma periodā 1880. gados Dvoržāks sacerēja četras simfonijas, pie kam savu 4. simfoniju nosauca par Pirmo (tādēļ izveidojās dubultnumerācija). Turpināja darbu operas žanrā ("Viltīgais zemnieks", "Jakobīnis", "Husītu" uvertīra), koncerts vijolei ar orķestri, "Slāvu dejas". Šajā laikā Dvoržāks sāka nodarboties ar orķestra diriģēšanu un bieži ceļoja. Viņam piedāvāja strādāt par Ņujorkas konservatorijas direktoru (1892-1895), viņa mūzikā ienāca jaunas vēsmas (indiāņu, nēģeru spiričuels) — Devītā simfonija "No Jaunās pasaules".
1890. gados viņš uzrakstīja vēl dažas operas, pēdējā ir "Nāra" (1900). Strādāja arī Prāgas konservatorijā par pedagogu, bija nākamās čehu komponistu paaudzes (Jozefs Suks, Oskars Nedbals un citi) skolotājs.
Čehijas Ekstralīga
Visbiežāk, sešas reizes, līgā triumfējusi HK Vsetīna, taču pieci čempiones tituli ir Tršinecas "Ocelari", pēdējais 2023. gadā.
.tj
.tj ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Tadžikistānu. Domēns izveidots 1995. gadā. Domēna sponsors ir Information Technology Center, Kas nodrošina arī domēnu reģistrēšanu.
Ārējās saites
Toppdomän
Idi Amins
Idi Amins Dada (Idi Amin Dada; dzimis aptuveni 1925. gadā; miris ) bija Ugandas militārais līderis, kā arī valsts prezidents laikā no 1971. līdz 1979. gadam.
I. Amina valdīšanas laiks iegājis vēsturē ar cilvēktiesību pārkāpumiem, politiskajām represijām, etnisko vajāšanu, nogalināšanu bez tiesas sprieduma, nepotismu un nesaimniecisku ekonomiku. Cilvēku skaits, kas nogalināti viņa režīma laikā, tiek lēsts starp 100 000 un 500 000. Laikā no 1975. līdz 1976. gadam I. Amins bija Āfrikas Veselības organizācijas priekšsēdētājs. I. Amina vēlme anektēt Tanzānijas Kageras provinci noveda pie Ugandas—Tanzānijas kara 1978. gadā un viņa režīma sabrukuma. Vēlāk viņš aizbēga trimdā uz Lībiju un Saūda Arābiju, kur nodzīvoja līdz nāvei.
AK
AK var būt:
Nokia Asha 200/201
Nokia Asha 200 (ar divām SIM kartēm) un Nokia Asha 201 (ar vienu SIM karti) ir Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons, pirmais no mazbudžeta Nokia Asha sērijas. Izlaists 2011. gada 4. ceturksnī.
Par Asha 200 priekšteci var uzskatīt Nokia X2-01, kuram ir līdzīgi raksturlielumi un līdzīga lietotāja saskarne. Tajā izmantota operētājsistēma Series 40. Datu ievadei ir QWERTY tastatūra.
Serhio Peress
Serhio Mičels Peress Mendosa (es; dzimis Gvadalaharā, Meksikā) ir meksikāņu autosportists. 2022. gada sezonā piedalās Formula 1 sacensībās Red Bull Racing komandas sastāvā. F1 sacīkstēs debitēja. gadā Sauber komandā, pārstāvējis arī McLaren, Force India un Racing Point komandas.
Karjera
Peress sacīkšu karjeru sāka 2004. gadā ASV Formula Dodge sacīkstēs. 2005. gadā pārcēlās uz Eiropu, kur piedalījās Formula BMW sacīkstēs. Nākamo gadu aizvadīja A1 sacīkšu Meksikas komandā. 2007. gadā Peress piedalījās Britu F3 čempionāta nacionālajā klasē, kurā izcīnīja uzvaru kopvērtējumā. 2008. un 2009. gadā piedalījās GP2 sacīkstēs, kā komandas biedrs startējot kopā ar tagadējo F1 pilotu Vitāliju Petrovu.
F1 karjera
Sauber komanda paziņoja par Peresa pilotu vietu komandā nākamajā sezonā. Peresa iesaistīšana komandā nodrošina Sauber komandai Meksikas lielākās komunikāciju kompānijas "Telmex" finansējumu. Peress ir piektais meksikāņu autosportists, kurš piedalās F1 čempionātā, un pirmais kopš. gada, kad F1 sacīkstēs piedalījās Hektors Rebaks.
2011
. gada sezonas kopvērtējumā Peress ieņēma 16. vietu ar 14 punktiem, atpaliekot no komandas biedra Kamui Kobajaši (kopvērtējumā 12. vieta ar 30 punktiem). Monako Grand Prix kvalifikācijas trešajā sesijā Peress cieta smagā avārijā, zaudējot kontroli pār formulu posmā pēc tuneļa. Peress nepiedalījās nākamās dienas sacīkstēs, kā arī izlaida nākamo posmu, Kanādas Grand Prix. Sezonas labāko rezultātu, 7. vietu, viņš sasniedza.
2012
Arī. gada sezonā viņš startē kopā ar Kobajaši. Jau sezonas otrajā posmā, Malaizijas Grand Prix, viņš sasniedza karjeras līdz šim augstāko F1 posma rezultātu, pēdējos apļos iesaistoties saspringtā cīņā par uzvaru ar Fernando Alonso, tomēr nevarot apdzīt Alonso. Vēlāk sezonā sekoja vēl divi finiši pjedestāla vietās, Kanādas Grand Prix sasniedzot trešo vietu (startējot no 15. vietas) un otro vietu Moncā.
Lai gan sezonas gaitā dažādos medijos tika izteikti minējumi, ka nākamajā sezonā Peress varētu Ferrari komandā aizstāt vāju sniegumu demonstrējošo Felipi Masu, 2012. gada 28. septembrī, līdz ar paziņojumu, ka Luiss Hamiltons nākamajā,. gada sezonā pāriet no McLaren uz Mercedes komandu, vienlaikus tika paziņots, ka Serhio Peress noslēdzis vairāku gadu līgumu ar McLaren, kur startēs kopā ar Džensonu Batonu.
Formula 1 rezultāti
* - Pašreizējā sezona.
† - Nefinišēja, bet ieskaitīts klasifikācijā, jo paveica vismaz 90% no distances.
Anatolijs Perminovs
Anatolijs Perminovs (Анатолий Николаевич Перминов; dzimis ) ir Krievijas raķešu inženieris. Bijis Krievijas Kosmiskā karaspēka virspavēlnieks, Krievijas Federālās kosmiskās aģentūras vadītājs.
Ārējās saites
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati
Kesidijs
Kesidijs (en) ir īru cilmes uzvārds. Cilvēki ar šādiem uzvārdiem:
AKA (nozīmju atdalīšana)
Aka var būt:
Gvineja-Bisava
Bisavas Gvineja jeb Gvinejas-Bisavas Republika (pt) ir valsts Rietumāfrikā, kuras galvaspilsēta ir Bisava. Ziemeļos tā robežojas ar Senegālu, dienvidos un austrumos ar Gvineju, bet rietumos to apskalo Atlantijas okeāns. Gvinejas-Bisavas platība ir 36 125 km². Valstī dzīvo 1 647 000 (2010) iedzīvotāji.
Gvineja-Bisava agrāk bija daļa no Kaabu impērijas, kā arī daļa no Mali impērijas. 19. gadsimtā valsts kļuva par Portugāles koloniju. Gvineja-Bisava ieguva neatkarību 1973. gadā.
Tikai 14% no valsts iedzīvotājiem runā valsts oficiālajā valodā — portugāļu valodā. 44% runā vietējā portugāļu kreoliskajā valodā, kas ir dzimtā valoda vairāk nekā 300 000 iedzīvotāju un tiek plaši lietota saziņai etnisko grupu starpā. Pārējie iedzīvotāji runā vietējās valodās — balantu, fulu, mandinku un citās valodās.
Kārlsbādes alu nacionālais parks
Kārlsbādes alu nacionālais parks ir nacionālais parks, kurš atrodas Amerikas Savienotajās Valstīs, Ņūmeksikas štata dienvidaustrumos Gvadelupas kalnos. Apmeklētāji var doties pārgājienā nokļūstot alās caur tās dabisko ieeju vai arī var izmantot liftu, lai nokļūtu tieši centrā sabiedrībai pieejamajai daļai.
Aptuveni divas trešdaļas no parka teritorijas ir tuksnešains apvidus, kas nodrošina dabas saglabāšanu.
Visvairāk apmeklētāji parasti ierodas karā kritušo piemiņas dienā un 4. jūlijā, kas ir ASV Neatkarības diena. Parkā var nokļūt pa šoseju 62/180 aptuveni 29 km uz dienvidrietumiem no Kārlsbādes pilsētas. Parks ir iesaistījies arī Jauno reindžeru programmā (Junior Ranger Program).
Sikspārņi
Parka teritorijā dzīvo aptuveni 16 sikspārņu sugas, no kuriem visvairāk it kā esot Tadarida brasiliensis sugas pārstāvji. Tiek uzskatīts, ka to skaits šajā teritorijā ir ap astoņiem miljoniem, lai gan precīzs skaits nav zināms. Vairāki pētnieki sauc stipri atšķirīgus skaitļus. Toties pētnieku komanda no Bostonas universitātes apgalvo, ka šeit nekad nav bijuši šīs sugas pārstāvji.
Dziesma manai paaudzei
"Dziesma manai paaudzei" ir mūzikas festivāls Latvijā, kas tiek organizēts kopš 1994. gada. Festivāla vadītājs ir Andris Freidenfelds, bet pavadošā grupa ir "Labvēlīgais Tips".
Kopš 1994. gada festivāls norisinās katru vasaru vairākās Latvijas pilsētās. Katrā pilsētā tiek noteikts Grand Prix ieguvējs, kas kvalificējas finālkoncertam. Finālkoncertā televīzijas skatītāju balsojumā tiek noteikts uzvarētājs. Konkursā piedalās amatieri, kas izpilda vai nu savas, vai arī populāras dziesmas gan latviešu, gan citās valodās. Jaunībā tajā ir piedalījušies arī vēlāk pazīstami Latvijas dziedātāji, kā Marija Naumova, Rolands Ūdris, Mārtiņš Freimanis, Linda Leen u.c.
Roberts Kapa
Roberts Kapa (Robert Capa), īstajā vārdā Endre Frīdmans (Friedmann Endre) (* 1913. gada 22. oktobrī Budapeštā, † 1954. gada 25. maijā Indoķīnā) bija Ungārijas ebreju izcelsmes ASV fotogrāfs. Viens no pazīstamākajiem 20. gadsimta kara fotogrāfiem. Strādājis žurnālam Life.
Fotografējis Spānijas pilsoņu karu, Ķīnas-Japānas karu, 2.pasaules karu (Londonu, Ziemeļāfriku, Itāliju, D-dienu, Normandijas kauju, Parīzes atbrīvošanu), 1948.gada Arābu-Izraēlas karu, Indoķīnas karu.
Piedzimis Budapeštā, dzīvojis Berlīnē, Parīzē, Ņujorkā. Gāja bojā 1954.gadā dziļi džungļos, uzkāpdams uz kājnieku mīnas.
Simo Heihe
Simo Heihe (fi; dzimis 1905. gada 17. decembrī, miris 2002. gada 1. aprīlī), Sarkanajā armijā iesaukts par "Balto nāvi" (ru; fi; sv; de) bija somu snaiperis. Ar pārveidotu Mosina šauteni viņš Ziemas karā nošāva vairāk nekā 505 ienaidniekus, pēc citiem resursiem upuru skaits bija 542, kas ir vislielākais reģistrētais nogalināto skaits lielajos karos.
Jaunība un dalība Ziemas karā
Heihe piedzima Rautjervi pašvaldībā, kas mūsdienās ir uz Somijas un Krievija robežas un sāka savu karadienestu 1925. gadā. Pirms stāšanās karadienestā Heihe bija zemnieks un mednieks. Viņš tika iesaukts, sākoties Ziemas karam (no 1939. gada līdz 1940. gadam) starp Somiju un Padomju Savienību un Somijas bruņoto spēku rindās cīnījās pret sarkanarmiešiem. Iesaukts par "Balto nāvi" S.Heihe kļuva par rezultatīvāko snaiperi visu karu vēsturē, būdams pašaizsardzības vienības loceklis vēl miera laikā regulāri praktizējās šaušanā un sasniedza vērā ņemamus rezultātus — 152 metrus tālu novietotā mērķī minūtes laikā varēja trāpīt 16 reizes.
1939. gadā, sākoties Ziemas karam, Heihe devās uz fronti un piedalījās kaujā pie Kollā upes. Somu praktizētā partizānu kara taktika ar negaidītajiem uzbrukumiem bija ļoti piemērota Heihem — parasti viņš uzvilka baltu maskēšanās tērpu, paņēma līdzi pārtiku vairākām dienām un nozuda mežos, lai ik pa brīdim no turienes atklātu uguni uz padomju karavīriem. Heihe izmantoja šauteni bez optiskā tēmekļa. 100 dienu ilgās kaujas laikā viņš iznīcināja 505 krievu karavīrus, tātad vidēji piecus dienā. Droši vien upuru skaits būtu vēl lielāks, ja vien kādudien Heihem pretī negadītos padomju snaiperis, kura raidītā lode sadragāja viņam žokli un izsita no ierindas uz visiem laikiem. Heihe izdzīvoja, taču viņa seja bija neglābjami sakropļota.
Koku žagata
Par koku žagatām sauc vairāku garastes žagatu ģinšu putnus no vārnu dzimtas (Corvidae) Tās ir: garastes koku žagatas (Dendrocitta), raketastes koku žagatas (Crypsirina), Temnurus un melnās žagatas (Platysmurus). Tās pamatā uzturas kokos un ļoti reti nolaižas zemē, lai barotos.
Visas koku žagatas dzīvo Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos. To izplatības areāli aptver Āzijas mitros tropu mežus un bambusu audzes. Visām koku žagatām ir raksturīga gara aste, tās ir visēdājas un barojas ar dažādiem kukaiņiem, sēklām un augļiem, kā arī pie iespējas apēd citu putnu olas un putnēnus.
Sona un Luāra
Sona un Luāra (fr, ) ir Francijas departaments, viens no astoņiem Burgundijas-Franškontē reģiona departamentiem. Sonas un Luāras administratīvais centrs ir Mākona. Departaments administratīvi ir sadalīts piecos apgabalos (arrondissements):
Tomass Manns
Tomass Manns (Thomas Mann, dzimis, miris ) bija vācu rakstnieks — prozaiķis, Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs (1929).
1875—1913
Manns dzimis Lībekas senatora un tirgotāja Tomasa Johana Heinriha Manna un Jūlijas da Silvas Brūnsas ģimenē. Manna tēvs nomira 1891. gadā, un viņa uzņēmums tika likvidēts. Ģimene 1893. gadā pārvācās uz Minheni. Manns palika Lībekā ģimnāzijā. Ģimnāzijā viņš izdeva laikrakstu Der Frühlingssturm, kur publicēja arī savus pirmos prozas darbus. Tā kā Mannam viņa mācības ģimnāzijā neinteresēja, turklāt viņam bija īpašas antipātijas pret mācību iestādi, viņš to pameta 1894. gadā un arī devās uz Minheni. No 1894. līdz 1895. gadam Manns strādāja apdrošināšanas kompānijā, no 1895. gada, gatavojoties žurnālista karjerai, viņš kā brīvklausītājs kādu laiku studēja vēsturi, ekonomiku, mākslas vēsturi un literatūru Minhenes tehniskajā universitātē. 1896. gadā viņš kļuva pilngadīgs un saskaņā ar tēva testamentu varēja saņemt ikmēneša "kabatas naudu" 160—180 marku apjomā. Tas viņu pamudināja atteikties no mācībām un darba un pievērsties tikai rakstnieka darbam. Viņa literārā debija nopietnā izdevumā bija īsas noveles Gefallen publikācija žurnālā Gesellschaft 1894. gadā.
Kādu laiku no 1896. līdz 1898. gadam Manns kopā ar savu vecāko brāli — arī rakstnieku — Heinrihu pavadīja Itālijā. Šajā laikā Manns uzrakstīja vairākas noveles, to skaitā arī noveli "Mazais Frīdemana kungs" (Der kleine Herr Friedemann), kā arī iesāka darbu pie romāna "Budenbroki" (Buddenbrooks. Verfall einer Familie).
Šajā laikā Manns arī līdzdarbojās konservatīvajā laikrakstā Das Zwanzigste Jahrhundert — Blätter für die deutsche Art und Wohlfahrt, kura izdošanu uz laiku bija uzņēmies Heinrihs Manns. Laikrakstam bija raksturīga nacionāla nostāja un brīžiem pat antisemītisms. Abi brāļi vēlāk par šo viņu darbības epizodi runāja nelabprāt.
No 1898. gada Tomass Manns strādāja par satīriskā nedēļas laikraksta Simplicissimus redaktoru.
Vuntau
Vuntau ir pilsēta Vjetnamas dienvidos, Bažia-Vuntau provinces administratīvais centrs. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 261 tūkstotis iedzīvotāju. Vuntau skaisto pludmaļu dēļ ir zināma kā populāra tūrisma pilsēta, kā arī tā ir valsts nozīmes naftas pārstrādes pilsēta.
Tomass Manns
1875—1913
1900. gadā Manns trīs mēnešus dienēja armijā, taču tika atbrīvots no dienesta nepiemērotības (die Dienstuntauglichkeit) dēļ.
1901. gadā tika publicēts pirmais Manna romāns — "Budenbroki". Lasītāji un kritiķi to vērtēja visai labvēlīgi.
Tomasa Manna un viņa brāļa Heinriha attiecības sarežģījās 1903. gadā — galvenokārt literāro, arī politisko uzskatu atšķirību dēļ. Turpmākajos gados ar mainīgām sekmēm sekoja vairāki salabšanas mēģinājumi.
1904. gadā Manns iepazinās ar Katarīnu (Katiju) Pringsheimu, ar kuru 1905. gada 11. februārī apprecējās, viņiem bija seši bērni.
1912. gadā Katijai tika atklāta tuberkuloze, un viņa bija spiesta ilgu laiku pavadīt sanatorijā Davosā. Sanatorijas atmosfēra uz Mannu atstāja lielu iespaidu, kas atspoguļojas romānā "Burvju kalns" (Der Zauberberg).
1914—1921
1914. gadā sākoties Pirmajam pasaules karam, liela daļa izcilu vācu rakstnieku aktīvi atbalstīja karu un Vācijas nostāju, to skaitā bija Roberts Mūzils, Rihards Dēmels, Gerharts Hauptmanis un arī Tomass Manns. Manns uzskatīja, ka karš ir nepieciešams, lai, piemēram, mazinātu Krievijas ietekmi.
Vuntau
Kopš 1980. gadiem Vuntau sadraudzības pilsēta ir Azerbaidžānas galvaspilsēta Baku.
Tomass Manns
1914—1921
Tādējādi Manns atkal nonāca konfliktā ar savu brāli Heinrihu, kas kopā ar tādiem rakstniekiem kā Hermanis Hese, Arturs Šniclers, Stefans Cveigs un Romēns Rolāns iestājās pret karu.
1922—1929
Manna uzskati radikāli mainījās 1922. gadā, kad tika nogalināts ārlietu ministra Valters Rātenavs. Manns runā "Par vācu republiku" (Von deutscher Republik) atklāti iestājās par republiku, demokrātijas un humānisma vērtībām un idejām. Šajā gadā uzlabojās arī viņa attiecības ar brāli.
1924. gadā tika publicēts Manna romāns "Burvju kalns", kam bija lieli panākumi. 1925. gadā viņš sāka darbu pie tetraloģijas par Jāzepu.
1929. gadā Mannam tika piešķirta Nobela prēmija literatūrā — galvenokārt par romānu "Budenbroki".
1930—1933
1930. gada reihstāga vēlēšanas balsu vairākumu ieguva nacisti. Tomass Manns 1930. gada 17. oktobrī Berlīnē teica runu (Appell an die Vernunft), kurā nosodīja nacisma ideoloģiju, nodēvēja to par "ekscentriska barbarisma un primitīvu masu demokrātijas gadatirgus rupjību milzu vilni". Starp klausītājiem bija arī nacisti, kas mēģināja runu izjaukt, taču tas tiem neizdevās, un runa klausītāju vidū izraisīja lielu atsaucību — taču bez īpašām sekām ārpus zāles, kurā notika runa.
1933. gada februārī Manns ar savu sievu devās garā ārzemju ceļojumā. Tā kā Vācijā pie varas bija nākuši nacisti un Ādolfs Hitlers, Manns Vācijā vairs neatgriezās.
1933—1944
Trimdas sākumā Mannu pāris apmetās Dienvidfrancijā, bet drīz devās uz Šveici, kur apmetās uz dzīvi Kisnahtā Cīrihes tuvumā. Manna pārvietošanās iespējas bija ļoti mazas: viņa Vācijas pasei bija beidzies derīguma termiņš, bet to pagarināt varēja tikai viņš pats personīgi Minhenē. Savukārt Vācijā jau bija izdota pavēle par Manna apcietināšanu. 1934. un 1935. gadā Manni pirmoreiz apmeklēja ASV, kur drīkstēja ierasties bez derīgas pases. 1936. gada 19. novembrī Mannam tika piešķirta Čehoslovākijas pilsonība un dažas nedēļas vēlāk atņemta Vācijas pilsonība un 1919. gadā piešķirtais Bonnas universitātes goda doktora grāds (to atjaunoja 1946. gadā).
1938. gada 21. februārī Manns pārcēlās uz dzīvi ASV. Intervijā laikrakstam New York Times viņš par dzīvi trimdā sacījis: "To ir grūti izturēt. Taču to vieglāku padara doma par Vācijas saindēto atmosfēru. Tā ir vieglāk, jo nekas īstenībā nav zaudēts. Kur es esmu, tur arī ir Vācija. Es nesu vācu kultūru līdzi sevī." Iesākumā viņš dzīvoja Prinstonā, bija Prinstonas universitātes viesprofesors. Tajā pašā laikā viņš arī strādāja pie romāna par Gēti, kas tika publicēts 1939. gadā ar nosaukumu "Lote Veimārā" (Lotte in Weimar).
Sākoties Otrajam pasaules karam, Manns iesaistījās dažādās sabiedriskās aktivitātēs, piemēram, darbojās dažādās palīdzības organizācijās bēgļiem, veidoja radiopārraidi Deutsche Hörer! 1941. gadā Manns pārvācās uz Pasifika Palisādēm Kalifornijā. No 1943. līdz 1947. gadam Manns rakstīja romānu "Doktors Fausts" (Doktor Faustus), bet darbs bija daļēji jāpārtrauc 1946. gadā, kad ar plaušu vēzi slimajam Mannam tika izdarīta smaga operācija. Šajā laikā Manns kontaktējās ar tādiem modernās mūzikas komponistiem kā Igors Stravinskis, Hanss Eislers un Arnolds Šēnbergs.
1945—1955
1945. gadā pēc kara beigām un Franklina Rūzvelta nāves Manns aizvien vairāk jutās vīlies ASV. 1951. gada jūnijā ASV Kongresā viņš tika nodēvēts par "vienu no galvenajiem Staļina un viņa kompānijas apologiem visā pasaulē", turklāt viņam — tāpat kā Hansam Eisleram un Bertoltam Brehtam — bija pastāvīgi jāziņo par savu darbību "Neamerikāņu aktivitāšu komitejai" (Committee on Un-American Activities). Gadu vēlāk Manns atgriezās Šveicē, kur apmetās Erlenbahā un pēc tam — Kilhbergā pie Cīrihes. Manns apmeklēja gan VDR, gan VFR. 1954. gadā viņš iesāka rakstīt romānu "Avantūrista Fēliksa Krula atzīšanās" (Die Bekenntnisse des Hochstaplers Felix Krull)
Stripped
Stripped (lv) ir angļu elektroniskās mūzikas grupas Depeche Mode dziesma no 1986. gada albuma Black Celebration. Dziesma tika izdots kā singls 1986. gada 10. februārī, sasniedzot Apvienotās Karalistes topa 15. vietu.
Aka
Aka ir pazemes ūdens ņemšanas vieta, atsevišķas ūdens gūtnes vai ūdens ieguves urbumi, kurus savām vajadzībām izmanto individuālie ūdens lietotāji. Akas ir vertikālas šahtas veidā ierīkotas hidrotehniskās būves. Tās izmanto neliela ūdens daudzuma savākšanai un glabāšanai (krājakas), kā arī pazemes komunikāciju kontrolei (piem. skataka kanalizācijā, drenu aka meliorācijā). Pazemes ūdens ņemšanai lieto urbtās artēziskās akas vai raktās akas. Raktās akas parasti ierīko līdz 6 - 10 m dziļumā, irdenos iežos. Akas dibenā, retāk sānsienā ierīko grants filtru, caur kuru ūdens no ieža ieplūst akā. Netīru virszemes ūdeņu un atmosfēras  nokrišņu nokļūšanu akā novērš, noblīvējot akas sienas ar māliem vai izbūvējot akai grodus un paceļot tos līdz vismaz 80 cm virs zemes, kā arī nosedzot tās.
Indianapolisas "Olympians"
Indianapolisas "Olympians" (en) bija profesionāls ASV basketbola klubs, kas bija bāzēts Indianapolisā, Indiānas štatā, ASV. Klubs pastāvēja laika posmā no 1949. līdz 1953. gadam. Visu pastāvēšanas laiku tas spēlēja Nacionālajā basketbola asociācijā.
Kluba lielākais panākums ir debijas sezonā, kas bija NBA pirmā sezona, sasniegtais Rietumu divīzijas fināls.
Fredis
Fredis var būt:
Kārlis Baltgailis
Dzīves gājums
Kārlis Baltgailis dzimis 1893. gada 27. martā Vidzemē, Gatartas pagastā tirgotāja ģimenē. Bērnībā ar ģimeni pārvācies uz Rīgu, kur beidzis pamatskolu. Jaunībā viņu ir saistījusi jūra, tāpēc vienu vasaru nobraucis par kuģa puiku un vēlāk mēģinājis iestāties Mangaļu jūrskolā, kas nav izdevies tuvredzības dēļ. Kāds ārsts, redzēdams Kārļa Baltgaiļa zīmējumus, ieteicis viņam doties pie Jaņa Rozentāla, kurš arī nākamo mākslinieku kā jaunāko un mazāko uzņēmis savā studijā. Šeit viņš mācījies (1906 — 1907) kopā ar Oto Skulmi, Kronenbergu, Zeberiņu, Vilciņu, Rončevski. Vēlāk iestājies Ķeniņa reālskolā (1907 — 1911), kurā mācījies kopā ar Jēkabu Kazaku. Skolā patikusi zīmēšana, ko pasniedzis Jūlijs Madernieks. Šajā skolā pabeidzis reālskolas piecas klases, tad nolēmis stāties Penzas mākslas skolā, kurā jau tad mācījās viņa brālēns Jānis Baltgailis, šo skolu arī beidzis ar vidusskolas zīmēšanas skolotāja tiesībām (1911 — 1917). Mācoties Penzā, 1916. gadā apmeklējis skolā organizētos žēlsirdīgo brāļu kursus, vēlāk, vasaras brīvlaikā līdz pat rudenim nokalpojis Rīgā kā žēlsirdīgais brālis pie IV kavalērijas divīzijas. Beidzis skolu, 1917. gadā iestājies 5. Zemgales strēlnieku pulka jātnieku izlūkos, nokļūstot frontē — Ložmetēju kalnā un Ropažu muižā, kā arī Mazās Juglas krastos un kaujās pie Nītaures, par ko saņēmis Jura krustu. Pēc komunistu apvērsuma 1918. gada februārī devies uz Penzu, vēlāk uz Omsku Sibīrijā, kur nodarbojies ar mākslu, bet Rīgā atgriezies 1920. gada maijā. Strādājis Cēsīs par zīmēšanas skolotāju arodskolā un Neja sieviešu ģimnāzijā (1920 — 1922), no 1922. gada bijis skolotāja darbs Jelgavā Skolotāju institūtā, kurā strādājis tā pastāvēšanas laikā (1922 — 1944). Otrā pasaules kara laikā, vāciešiem nopostot Jelgavu, 1944. gadā, iet bojā mākslinieka iedzīve un darbi (daudzi tika atjaunoti pēc atmiņas pēc Otrā pasaules kara), decembrī mākslinieks devies dzīvot uz Cēsīm, kur strādājis par skolotāju Cēsu skolotāju institūtā (1945 — 1950) un Cēsu 2. vidusskolā (1950 — 1956), tad pensionējies. Bijis Mākslinieku savienības biedrs no 1945. gada, piecus gadus vēlāk izslēgts, bet 1958. gadā atjaunots. Miris Cēsīs, 1979. gada 15. februārī.
Mākslinieciskā darbība
Galvenā mākslinieka daiļradē bija strēlnieku tēma, batālija, taču gleznojis arī ainavas, portretus, lauku darbu tēmas sadzīves žanrā. Darbu veidošanā galvenokārt izmantojis temperas un akvareļa tehniku, retāk eļļas glezniecību un grafīta zīmējumus.
Mākslinieciskās darbības sākumā Jāzepa Grosvalda un Jēkaba Kazaka ietekmē nodevies ekspresīviem meklējumiem, 1920. gados gleznu struktūra un formu valoda iegūst graciozitāti, vijīgo ritmu, izkopjot lirisko jušanu. 1930. gadi ir mākslinieka raženākais posms, parādās viņa briedums, par viņa stiliskiem līdzekļiem kļūst dekoratīvie laukumi, klusināts kolorīts un līnija. Ritmos parādās ekspresivitāte.
Izstādes
Mākslinieks sācis piedalīties izstādēs 1913. gadā. Kārlis Baltgailis piedalījies trešajā (1913), ceturtajā (1914/1915) Latviešu mākslinieku izstādē Rīgā, Orenburgas izstādē (1916, kopā ar Robertu Sniķeri un Aleksandru Beļcovu), Penzas gleznu skatē (1917), latviešu bēgļu mākslinieku izstādē Penzā (1918). Aktīvi piedalījies biedrības "Zaļā vārna" rīkotajās izstādēs Jelgavā un citās pilsētās. 1939. gadā mākslinieks nosvinējis 25 gadu mākslinieka darbību ar savu darbu skati, atskatoties uz 62 izstādēm, kurās piedalījies Rīgā un provincē, Vācijā (Karaļaučos), Krievijā, ASV (Losandželosā).
Personālizstādes
Mākslinieks sarīkojis personālizstādes Jelgavā (1923, 1939), Rīgā (1964), Cēsīs (1978). Pēcnāves izstādes bijušas Priekuļos (1979), Jelgavā (1980), Cēsīs (1983).
Kristofers Kesidijs
Kristofers Kesidijs (Christopher John "Chris" Cassidy, dzimis ) ir ASV bijušais Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) kosmonauts, atvaļināts ASV kara flotes specvienības SEAL virsnieks.
Biogrāfijas
2004. gada 6. maijā Kristoferu Kesidiju iekļāva NASA 19. astronautu grupā. 2006. gada 10. februārī viņš saņēma misijas speciālista kvalifikāciju.
Kesidija pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada jūlijā Space Shuttle Endeavour lidojumā STS-127. Viņš veica trīs iziešanas kosmosā.
Otro lidojumu Kristofers Kesidijs sāka 2013. gada martā, ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-08M dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Viņš bija SKS-35 un SKS-36 ekspedīcijas lidojuma inženieris. 2013. gada septembrī viņš atgriezās uz Zemes.
Trešo kosmisko lidojumu Kesidijs sāka 2020. gada 9. aprīlī, ar kosmosa kuģi Sojuz MS-16 dodoties uz SKS. Viņš bija 62. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 63. ekspedīcija ekspedīcijas komandieris. Uz Zemes viņš atgriezās 2020. gada 22. oktobrī.
2021. gada 28. maijā Kristofers Kesidijs paziņoja, ka atstāj NASA un atvaļinās no Kara flotes.
Kosmisko lidojumu kopsavilkums:
Timbuktu
Timbuktu (fr) ir pilsēta Mali, Timbuktu reģiona administratīvais centrs. Saskaņā ar 2009. gada tautas skaitīšanas datiem, pilsētā dzīvo 54 453 iedzīvotāji. Timbuktu atrodas 15 km attālumā no Nigēras upes.
Timbuktu kļuva par pastāvīgu apdzīvotu vietu 12. gadsimta sākumā. 14. gadsimtā, kad šeit valdīja Mansa Musa, sasniedza augstāko uzplaukumu, kļūstot arī par nozīmīgāko islāma, izglītības un kultūras centru Rietumāfrikā. 16. gadsimta beigās pilsētu iekaroja Marokas sultāns un sākās tās panīkums.
1988. gadā Timbuktu tika iekļauta UNESCO Pasaules kultūras mantojuma sarakstā.
Dikinsons
Dikinsons (en, no personvārda Roberts īsās formas Dikinss; sieviešu dzimtē Dikinsone) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
O. Henrijs
O. Henrijs (en), īstajā vārdā Viljams Sidnijs Porters (William Sydney Porter, dzimis, miris ), bija amerikāņu rakstnieks.
Biogrāfija
Viljams Sidnijs Porters dzimis Grīnsboro, Ziemeļkarolīnā, ārsta ģimenē. Kad Viljamam bija trīs gadi, viņa māte nomira no tuberkulozes.
1876. gadā viņš pabeidza pamatskolu un iestājās vidusskolā. 1879. gadā viņš sāka strādāt par grāmatvedi sava tēvoča aptiekā, bet no 1881. gada bija licencēts farmaceits. 1882. gadā viņš pārcēlās uz Teksasu, kur sākumā strādāja kādā rančo par aitu ganu, tad strādāja dažādus darbus Ostinā. Teksasā viņš iemācījās arī spāņu valodu.
1887. gadā viņš uzsāka kopdzīvi ar septiņpadsmit gadus veco Atolu Estesu, kas nāca no turīgas ģimenes un tāpat kā Porters slimoja ar tuberkulozi. 1888. gadā viņiem piedzima dēls, kas nomira neilgi pēc dzemdībām. 1889. gadā piedzima meita Margarēta.
1894. gadā Porters sāka izdot humoristisku nedēļas izdevumu The Rolling Stone, kas pastāvēja līdz 1895. gadam. 1895. gadā viņš pārcēlās uz Hjūstonu, kur sāka rakstīt avīzei Houston Post. Drīz pēc tam sakarā ar mantas nelikumīgu piesavināšanos viņa iepriekšējā darbavietā Ostinā viņš tika arestēts. Porteram draudēja cietumsods, taču dienu pirms tiesas viņš aizbēga uz Jaunorleānu, bet pēc tam uz Hondurasu. Taču 1897. gadā, kad viņa sievas veselības stāvoklis bija pasliktinājies tiktāl, ka draudēja nāve, viņš atgriezās ASV un lūdza tiesai apžēlošanu.
Viņa sieva nomira 1897. gada 25. jūlijā, bet viņš tika atzīts par vainīgu nelikumīgā mantas piesavināšanā un notiesāts uz pieciem gadiem cietumā. 1901. gadā par labu uzvedību viņš tika atbrīvots.
Būdams cietumā, Porters publicēja vismaz 12 stāstu, lai varētu finansiāli palīdzēt meitai. Tā kā viņš nevēlējās lasītājiem atklāt, ka atrodas cietumā, viņš sāka lietot pseidonīmu "O. Henrijs". Iespējams, ka pseidonīmu viņš izveidoja no kāda cietumsarga vārda (Orins Henrijs). Taču viņš lietoja arī citus pseidonīmus, piemēram, "Džeimss L. Bliss" (James L. Bliss), un turpināja tos lietot arī pēc atbrīvošanas, kad rakstīja Ņujorkas žurnālam Ainslee's Magazine . Taču par pazīstamāko pseidonīmu kļuva "O. Henrijs", un pēc 1903. gada viņš lietoja vairs tikai to.
1907. gadā viņš apprecējās ar jau bērnībā iemīlēto Sāru Lindsiju Kolmenu. Kaut arī viņa stāsti tika regulāri publicēti žurnālos un krājumos, viņš, par spīti gūtajiem panākumiem, — vai arī to spiediena dēļ — kļuva par alkoholiķi. 1909. gadā viņu pameta sieva. Viņš nomira 1910. gadā, nāves cēlonis — aknu ciroze.
Daugavpils Olimpiskais centrs
"Daugavpils Olimpiskais centrs" dibināts 1995. gadā. Pirmais DOC direktors – Uldis Pastars, kurš aktīvi strādā arī pašlaik.
Daugavpils Olimpiskā centra ieguldījums pilsētas sporta attīstībā 14 gadu laikā ir ievērojams. Šajos gados centrs palīdzējis vairākiem desmitiem sportistu sagatavoties visaugstākā līmeņa sacensībām – Pasaules un Eiropas čempionātiem un Olimpiskajām spēlēm. Viņu vidū ir tādi pazīstami sportisti kā trīskārtējais Eiropas čempions Igors Kazanovs, cīkstonis Jurijs Janovičs. Ar Daugavpils Olimpiskā centra atbalstu sagatavoti pieci olimpieši: cīkstonis Eduards Žukovs, svarcēlājs Aleksandrs Žerebkovs, vieglatlēts Igors Kazanovs, biatlonists Oļegs Maļuhins, paukotāja Jūlija Vansoviča.
Higinss
Higinss var būt:
Andris Freidenfelds
Andris Freidenfelds jeb Fredis (dzimis, Noriļskā, Krievijā) ir latviešu mūziķis, pasākumu vadītājs, radio un televīzijas raidījumu vadītājs, režisors, komiķis un "Radio SWH" dīdžejs. Kopš 1992. gada darbojas paša izveidotajā grupā "Labvēlīgais Tips".
Biogrāfija
Fredis ir dzimis Noriļskā, Sibīrijas ziemeļos, represētu latviešu ģimenē. Vēlāk kopā ar māti un brāli atgriezās Latvijā, bet tēvs palika Sibīrijā. Bijis precējies, ir divas meitas.
Strādājis dažādus darbus. 1980. gados viņš bija dīdžejs diskotēkās. Bijis arī režisors vairākiem latviešu mūziķu videoklipiem, piemēram, grupas "Jauns Mēness" klipam dziesmai "Piekūns skrien debesīs" u.c. 1992. gadā Fredis kļuva par vienu no grupas "Labvēlīgais Tips" izveidotājiem un tās solistu. Viņš kopā ar pārējiem grupas biedriem paši sev komponē dziesmas un to vārdus. Kopš deviņdesmitajiem gadiem strādā par "Radio SWH" dīdžeju, vislabāk pazīstams kopā ar Ufo vadot rīta raidījumu "Bē Bē Brokastis", kas skanēja līdz 2013. gadam.
Fredis četras reizes ir vadījis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas pasniegšanas ceremoniju, kā arī kopā ar grupu "Labvēlīgais Tips" piecas reizes kļuvis par Gada balvas ieguvēju. Kopš 1994. gada viņš vada un rīko amatieru mūzikas festivālu "Dziesma manai paaudzei". Fredis ir vadījis vai piedalījies arī vairākos televīzijas raidījumos, piemēram, TV3 humora raidījumā "Lielais Brīnumzemes šovs".
Ruslans Fedotenko
Ruslans Fedotenko (dzimis 1979. gada 18. janvārī) ir bijušais ukraiņu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 12 sezonas Nacionālajā hokeja līgā un kļuvis par divkārtēju Stenlija kausa čempionu. Kopumā 863 spēlēs atzīmējies ar 366 rezultativitātes punktiem.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Fedotenko uzsāka 1995.—96. gada sezonā, debitējot Krievijas Superlīgas kluba Kijivas "Dinamo" sastāvā. 1996.—97. gada sezonā Fedotenko spēlēja Somijā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
Spēlējot dažādās Ziemeļamerikas hokeja līgās, NHL Fedotenko debitēja 2000.—01. gada sezonā Filadelfijas "Flyers" sastāvā. Pēc 2001.—02. gada sezonas Fedotenko tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning", tās sastāvā jau 2003.—04. gada sezonā izcīnot Stenlija kausu, gūstot arī sērijas izšķirošo vārtu guvumu.
2007. gada vasarā Fedotenko noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Islanders", taču pēc gada pievienojās jau Pitsburgas "Penguins" rindām, 2008.—09. gada sezonā kļūstot par divkārtēju Stenlija kausa ieguvēju.
2010.—11. gada sezonā Ruslans sāka spēlēt Ņujorkas "Rangers" sastāvā, taču 2012. gada vasarā atgriezās Filadelfijas "Flyers" rindās. 2012.—2013. gada NHL lokauta spēlēja KHL kluba Doneckas "Donbass" sastāvā. Lokautam beidzoties, Fedotenko aizvadīja 47 spēles "Flyers" rindās, taču 2013. gada jūnijā noslēdza līgumu ar Doneckas "Donbass".
Ukrainas hokeja izlases rindās Fedotenko spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs.
Roberts Plūme
Roberts Plūme ( (pēc vecā stila — ) — ) bija latviešu sportists, aktīvs sporta administrators.
Dzīvesgājums
Dzimis 1897. gadā Jaunjelgavā Jāņa Plūmes un Cezarines Karolines Elizabetes, dzimušas Lemanes, ģimenē. Kopš 1912. gada nodarbojās ar sportu, startējot sporta biedrības "Marss" sastāvā. 1914. gada Krievijas II olimpiādē Marsa komanda (Beitlers, Trautmanis, Plūme un Polis) ieguva pirmo vietu. Šajā laikā nodarbojās arī ar slēpošanu un desmitcīņu. 1915. gadā kļuva par Viskrievijas čempionu riteņbraukšanā.
Pirmā Pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Krieviju, kur 1917. gadā absolvēja ģimnāziju Jaroslavļā ar atzinību par sekmēm. 1921. gadā Plūme atgriezās Latvijā un no 1922. līdz 1925. gadam bija Latvijas meistars riteņbraukšanā. Plūme bija spēcīgs sprinta distancēs un trekā, piedalījies arī daudzās starptautiskās sacensībās Rietumeiropā. Šajā laika posmā bija arī Latvijas meistars slēpošanā, boksā un pieccīņā. 1924. gadā pārstāvēja Latviju ziemas olimpiskajās spēlēs Šamonī kā slēpotājs. 50 kilometru slēpojumā, pārvarot pusi distances putenī, Roberts Plūme izstājās. 1924. un 1928. gadā kā riteņbraucējs piedalījās Olimpiskajās spēlēs Parīzē un Amsterdamā. Viņš ir vienīgais Latvijas sportists, kas piedalījies gan Vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs.
Bija studentu korporācijas Fraternitas Lettica biedrs, vadīja Baltijas studentu apvienību un Starptautisko studentu konfederāciju. 1933. gadā ar maģistra grādu beidza tieslietu studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, strādāja par notāru Smiltenē, Rīgā un Liepājā. Sākot ar 1936. gadu, ar Kārļa Ulmaņa atbalstu aktīvi organizēja Vienības velobraucienu.
Līdzās aktīvai sportošanai Plūme nodarbojās ar sporta organizēšanu. Dibināja un ilgus gadus vadīja plaši pazīstamo studentu sporta biedrību Universitātes sports, arī Latvijas basketbola savienību (1925—1935), Ziemas sporta savienību un Riteņbraukšanas savienību. No 1933. līdz 1936. gadam vadīja Latvijas Olimpisko komiteju, bet vācu okupācijas laikā (1941 – 1944) bija Latvijas sporta vadītājs.
Otrā pasaules kara laikā devās trimdā uz Austriju, vēlāk uz Kanādu, kur bija aktīvs latviešu sabiedrībā.
Dū
Dū ir Francijas departaments, viens no astoņiem Burgundijas-Franškontē reģiona departamentiem. Tas administratīvi tiek iedalīts trijos apgabalos (arrondissements):
Polaņicazdroja
Polaņicazdroja (pl, vēsturiski arī Bādaltheide (de)) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz rietumiem no Klodzko.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Kopš XIX gadsimta otrās puses — populārs kūrorts. Kopš 1963. gada šeit notiek šahista Akibas Rubinšteina memoriālais šaha turnīrs.
Haiti
Haiti (fr; ht) oficiāli Haiti Republika (fr; ht) ir valsts Amerikā, Karību reģionā. Tā atrodas uz tāda paša nosaukuma salas Lielo Antiļu salu grupā, ko dala ar vienīgo kaimiņvalsti Dominikānu. To apskalo Atlantijas okeāns ziemeļos, Gonāvas līcis rietumos un Karību jūra dienvidos. Administratīvi valsts teritorija ir iedalīta desmit rajonos.
Haiti ir divas oficiālās valodas: franču un haitiešu valoda, kas cēlusies no franču valodas, taču no tās ļoti atšķiras. Haiti galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Portoprensa. Galvenā reliģija valstī ir katolicisms, taču plaši tiek praktizēts vudū kults. Pamattauta ir haitieši.
Haiti atrodas tropiskā klimata joslā, tās dabas skaistuma dēļ franču valodā salu dēvē par "La Perle des Antilles" (lv). Haiti ir ļoti kalnaina valsts, tomēr mūsdienās kalnus vairs neklāj meži, kā tas bija agrāk, jo tie tika izcirsti. Pēc svarīgākajiem ekonomiskajiem rādītājiem Haiti ir nabadzīgākā valsts Rietumu puslodē. Haiti bija viena no pirmajām valstīm, kas jau 1919. gada 30. janvārī atzina Latvijas valsti.
Vēsture
1492. gadā Haiti salu atklāja spāņi. Tie salu nodevēja par Espanjolu un sāka to kolonizēt (Kolumba ekspedīcija). 1677. gada salas rietumu daļa nonāca Francijas pakļautībā. Centrālā un austrumu salas daļa ar nosaukumu Sandomingo palika Spānijai. Vietējie iedzīvotāji — indiāņi — tika iznīcināti, bet viņu vietu ieņēma melnādainie vergi no Āfrikas. 1789. gadā Sandomingo apdzīvoja 36 tūkstoši eiropiešu, 28 tūkstoši brīvo mulatu un apmēram 500 tūkstoši nēģeru-vergu. 1804. gada 1. janvārī melnādainie Haiti iedzīvotāji izveidoja neatkarīgu republiku. Mulati arī izveidoja savu valsti. 1825. gadā Francija atzina Haiti neatkarību. No 1915. līdz 1934. gadam valsti okupēja ASV karaspēks, kuri atstāja valdībā tikai mulatu eliti.
1957. gadā par Haiti prezidentu kļuva tautas izvēlēts ārsts, bijušais veselības ministrs, cīnītājs pret tīfu — Fransuā Duvaljē, kurš vēlāk kļuva par diktatoru. 1971. gadā viņa amatu pārņēma Duvaljē dēls Žans Klods Duvaljē. 1986. gadā Duvaljē klana režīms tika gāzts, un pēc vairākiem apvērsumiem pie varas nāca demokrātiskā valdība ar bijušo mācītāju Žanu Betrānu Aristīdu kā prezidentu. 1987. gada martā tika apstiprināta jaunā Haiti konstitūcija, kuru atbalstīja lielākā iedzīvotāju daļa. 1991. gada augustā deputātu palāta veica neuzticības balsojumu Aristīdam (par Aristīda gāšanu no prezidenta amata nobalsoja 83 deputāti, pret — 11). Līdz pat 1994. gadam valstī valdīja politiska nestabilitāte, kamēr Aristīds ar ASV palīdzību tika atjaunots prezidenta amatā. 2021. gada jūlijā atentātā nogalināja Haiti prezidentu Žuvenīlu Moizu (Jovenel Moïse).
Kultūra
Haiti kultūrā saplūdušas vairāku etnisko grupu tradīcijas — galvenokārt franču un afrikāņu, bet zināma ietekme bijusi arī spāņu kolonistu un salas izmirušo pamatiedzīvotāju tradīcijām. Haiti kultūrā liela nozīme ir vudū, kas ir no Rietumāfrikas ievesto vergu tradicionālo reliģiju un katolicisma savienojums. Vairāki mūzikas stili ir izveidojušies no vudū ceremonijas, kā arī dažādu citus sarīkojumus pavadošās mūzikas. Viens no populārākajiem vietējās mūzikas stiliem ir Kompa. Arī Haiti virtuvē sajaukušies dažādu tautu virtuvju elementi. Lai gan tā ir līdzīga pārējo Karību reģiona salu virtuvēm, tai tomēr piemīt savas unikālas iezīmes. Haiti virtuve ir viduvēji asa, kā garšvielas bieži izmanto piparus, nozīmīga ēdienu sastāvdaļa ir rīsi un pupas, kā arī dažādi dārzeņi un augļi.
Izglītība
Haiti universitātes:
Galēnu pagasts
Galēnu pagasts ir viena no Preiļu novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos Maltas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Sīļukalna, Stabulnieku, Riebiņu un Silajāņu pagastiem un Rēzeknes novada Viļānu, Sokolku un Silmalas pagastiem.
Upes
Čornaja, Mazā Ūša.
Ezeri
Ceperu ezers, Indānu ezers.
Vēsture
Vēstures dokumentos Galēni pirmo reizi minēti 1384. gadā. 1935. gadā Vidsmuižas pagasta (no 1940. gada Galēnu pagasts) platība bija 172,7 km² un tajā dzīvoja 8715 iedzīvotāju. 1945. gadā pagastā izveidoja Galēnu, Lomu, Polkaronas, Soboļevas, Stabulnieku, Stikānu un Upenieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Galēnu ciemam pievienoja likvidētos Polkaronas un Stabulnieku ciemus, 1962. gadā - Upenieku ciema Kirova kolhoza teritoriju. 1973. gadā Galēnu ciemam pievienota likvidētā Lomu ciema teritoriju, bet atdalīta atjaunotā Stabulnieku ciema teritorija. 1990. gadā ciems reorganizēts par pagastu. 2004. gadā Galēnu pagasts apvienojās ar pieciem citiem Preiļu rajona pagastiem, izveidojot Riebiņu novadu. 2021. gadā Riebiņu novadu iekļāva Preiļu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Galēni (376 iedz., pagasta centrs), Lomi-Bortnieki (154), Maltas Trūpi (113), Gribolva (62), Indāni (58), Voveres (54).
Geimeris
Geimeris ir žargons, ko agrāk lietoja par kādu, kurš spēlēja RPG un kara žanra spēles. Tagad tas tiek plašāk attiecināts uz cilvēkiem, kas spēlē datorspēles. Lai gan tas tiek attiecināms arī uz tiem, kas sevi neuzskata par geimeriem, biežāk to lieto par cilvēkiem, kas pavada daudz brīvā laika spēlējot vai mācoties par spēlēm.
Spēļu iesauka
Spēļu iesauka, lietotājvārds (parasti pseidonīms) ir nosaukums, ar kuru geimeris ir pazīstams datorspēļu vidē. Tas visvairāk tiek lietots daudzspēlētāju spēlēs un elektroniskā sporta sacensībās.
Armēnijas hokeja izlase
Armēnijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Armēniju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 48. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. Izlase pastāv kopš 2004. gada un pirmajos divos čempionātos palika pēdējā (5.) vietā 3. divīzijā, bet 2006. gadā viņa izcīnīja 3. vietu 3. divīzijā. 2007. gada čempionātā, kā arī 2008. gada čempionātā Armēnijas izlases nepiedalījās, lai gan bija pieteikta dalībai. Šobrīd Armēnijas izlase ir diskvalificēta no IIHF sacensībām uz laiku.
Apencelle
Apencelle ir pilsēta Šveices ziemeļaustrumu daļā, Apencelles-Innerrodenes kantonā pie Šveices robežas ar Austriju. Atrodas vidēji 780 metrus virs jūras līmeņa un 163 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Šveices galvaspilsētas Bernes. Apencelles-Innerrodenes kantona administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas kopējā platība ir 16,86 km², pēc 2012. gada datiem, pilsētā dzīvo 5661 iedzīvotāji.
Tvardogura
Tvardogura (pl, vēsturiski arī Festenberga ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļiem no Olesņicas Tšebņiku kalnos (Wzgórza Trzebnickie).
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Vācu fiziķa Hāgena Kleinerta (Hagen Kleinert, 1941 - ) dzimtā pilsēta.
Dejotājmušas
Dejotājmušas, dejotājmušu dzimta jeb šūpotnīšu dzimta (Empididae) ir divspārņu kārtas kukaiņu dzimta, kurā apvienotas vairāk kā 4000 aprakstītas sugas, bet kopumā tās varētu būt vairāk kā 7500 sugas. Fosilas dejotājmušas ir zināmas no krīta perioda. Tās bieži atrod dzintaros. Dejotājmušas plaši izplatītas visā pasaulē, īpaši daudz to ir mitros mežos un purvos. Latvijā novērotas apmēram 35 dejotājmušu sugas.
Izskats
Dejotājmušas ir ļoti mazas līdz vidēji lieli kukaiņi. Atkarībā no sugas tās var būt 1—15 mm garas. Tās var būt gan tumšas, gan gaišas, retāk metāliski zaļas. Ķermenis parasti ir iegarens, lai gan dažām sugām tas ir īss. Tipisks dejotājmušas siluets ir ieslīpi novietots ķermenis, uz aizmuguri nolaižoties uz leju. Saliktās acis lielas, taustekļiem ir tikai viens segments, kājas garas, arī snuķītis ir garš, adatveidīgs. Dejotājmušām ir neproporcionali maza galva, tā ir noapaļota, bieži šaurāka nekā krūtis.
Ekoloģija
Lielākā daļa dejotājmušu pieaugušie īpatņi ir plēsēji, tomēr dažas sugas barojas ar ziedu nektāru. Arī augsnē dzīvojošie kāpuri var būt gan plēsīgi un baroties ar citu kukaiņu kāpuriem, gan baroties ar trūdošu augu daļām. Garais, adatveidīgais snuķītis ir pielāgots gan kukaiņu izsūkšanai, gan arī nektāra sūkšanai.
Par medījumu parasti kalpo sīkie divspārņi, cikādes, blaktis, tripši, tauriņi un citi nelieli kukaiņi, kurus dejotājmušas satver ar savām priekškājām. Dejotājmušām ir liela nozīme kukaiņu kopējās populācijas dabīgajā ierobežošanā. Atsevišķas sugas papildus barojas arī ar ziedu nektāru un ziedputekšņiem.
Bioloģija
Daudzas dejotājmušu sugas pārojas uz zemes vai uz augiem, pirms tam pulcējoties riesta baros. Baros var būt tikai mātītes, tikai tēviņi vai arī jaukti bari. Viendzimuma bari kalpo, lai pretēj;a dzimuma indivīds ierastos un izvēlētos sev partneri. Atšķirīgām sugām bari veidojas atšķirīgos diennakts laikos - dažām sugām bars novērojams visas dienas garumā, citām tikai krēslā. Bars parasti atrodas kādā iezīmētā vietā - zem nokarena zara, saulainā klajumā un citās vietās.
Sistemātika
Dejotājmušu dzimta (Empididae)
Heidelbergas Universitāte
Kārļa Ruprehta Heidelbergas Universitāte (de) ir uz pētniecību orientēta publiska universitāte, kas atrodas Heidelbergā, Bādenē-Virtembergā, Vācijā. Ar universitāti saistīti cilvēki ir ieguvuši 55 Nobela prēmijas (pēc 2013. gada datiem universitāte ieņem 1. vietu Vācijā, 4. vietu Eiropā un 13. vietu pasaulē). Heidelbergas universitāte regulāri tiek ierindota starp labākajām universitātēm Eiropā. 20% no kopējā studējošo skaita veido studenti no ārzemēm (apmēram 130 valstis).
Vēsture
Universitāte ir dibināta 1386. gadā, līdz ar to tā ir vecākā universitāte Vācijā un trešā vecākā universitāte, kas dibināta Svētajā Romas impērijā. Mūsdienās tajā ir 12 fakultātes, studijas notiek apmēram 100 studiju programmās.
Profesori un studenti
Daži cilvēki, kas saistīti ar Heidelbergas Universitāti - filozofe Hanna Ārente, ķīmiķis Ādolfs fon Beiers, matemātiķis Dāniels Bernulli, fiziķis Makss Borns, fiziķis Valters Bote, ķīmiķis Roberts Bunzens, filozofs Ludvigs Feierbahs, fiziķis Džeimss Franks, sociālpsihologs Ērihs Fromms, politiķis Jozefs Gebelss, filozofs Jirgens Hābermāss, ķīmiķis Fricis Hābers, dabaszinātnieks Hermanis fon Helmholcs, dzejnieks Muhameds Ikbāls, filzofs Karls Jasperss, fiziķis Hanss Jensens, fiziķis Gustavs Roberts Kirhofs, politiķis Helmuts Kols, matemātiķe Sofija Kovaļevska, šahists Emanuels Laskers, fiziķis Filips Lenards, teologs Filips Melanhtons, rakstnieks Somersets Moems, fiziķis Heike Kamerlings Oness, sociologs Makss Vēbers, ārsts Vilhelms Vunts, politiķis Georgs fon Manteifels-Cēge.
Zaļi fluorescējošais proteīns
Zaļi fluorescējošais proteīns (en (GFP)) ir viena no olbaltumvielām, kura fluorescē zaļā krāsā.
To pirmoreiz 1962. gadā no Klusajā okeānā dzīvojošas medūzas Aequorea victoria izdalīja japāņu zinātnieks Osamu Šimomura, kurš arī atklāja, ka olbaltumviela ultravioletajā gaismā izstaro spoži zaļu gaismu. 1990. gados amerikāņu zinātnieks Mārtins Čalfijs atklāja, ka zaļi fluorescējošo proteīnu var izmantot kā bioloģisko marķieri, bet amerikāņu zinātnieks Rodžers Cjens paplašināja tā krāsu paleti, ļaujot vienlaikus novērot vairākas bioloģiskās norises. 2008. gadā visi trīs zinātnieki par saviem atklājumiem saņēma Nobela prēmiju ķīmijā.
Ana Ivanoviča
Pirmo reizi viņa pievērsa sev uzmanību, spēlējot junioru Vimbldonas finālā 2004. gadā, kurā zaudēja Katerīnai Bondarenko. 2004. gadā Cīrihes turnīrā viņa apspēlēja Venusu Viljamsu ar rezultātu 7-6, 7-6.
2005. gadā Ana ieguva savu pirmo titulu. Tas notika Kanberā. Šajā gadā viņa apspēlēja arī Amēliju Moresmo, kura bija izlikta ar trešo numuru.