cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiperions (pavadonis)
Hiperions (gr) ir Saturna pavadonis, kuru 1848. gadā atklāja Viljams Bonds, Džordžs Bonds un Viljams Lasels. Tas izceļas ar neregulāru formu, haotisku rotāciju un sūklim līdzīgu izskatu. Pavadonis ir arī apzīmēts kā Saturns VII.
Atklāšana
Hiperions tika atklāts drīz pēc tam, kad Džons Heršels bija ierosinājis nosaukumus septiņiem agrāk pazīstamajiem Saturna pavadoņiem viņa 1847. gada publikācijā "Astronomisko pētījumu rezultāti, kas veikti Labās Cerības ragā". Viljams Lasels, kurš ieraudzīja jauno Saturna pavadoni divas dienas pēc Viljamsa Bonda, bija pieņēmis Heršela nosaukumu sistēmu un saskaņā ar to ieteica nosaukumu Hiperīons, kas bija titānu sengrieķu mitoloģijā. Viņš arī ātrāk par Bondu publicēja reuzultatus.
Forma
Hiperions ir viens no lielākajiem ļoti neregulāriem ķermeņiem Saules sistēmā (otrais pēc Proteja). Lielākais krāteris uz Hiperiona ir aptuveni 121,57 km diametrā un 10,2 km dziļumā. Iespējamais skaidrojums neregulārajai morfoloģijai ir tas, ka Hiperions ir fragments no lielāka ķermeņa, kas ticis atšķelts lielā sadursmē tālā pagātnē, notikumā, kas ir bijis saistīts ar mīklaino aptumšoto Japetu.
Sastāvs
Tāpat kā lielākā daļa no Saturna pavadoņiem, Hiperiona zemais blīvums norāda, ka tas sastāv galvenokārt no ūdens ledus ar nelielu akmeņu daudzumu. Tiek uzskatīts, ka Hiperions tā fizikālajā sastāvā varētu būt līdzīgs brīvi sakrautai kaudzei laukakmeņu. Atšķirībā no vairākuma Saturna pavadoņu, Hiperionam ir zems albedo (0,2—0,3), kas norāda, ka tas ir pārklāts vismaz ar plānu kārtiņu tumša materiāla. Tas varētu būt materiāls no Fēbes (kas ir daudz tumšāka), kas nokļuva tālāk par Japetu. Hiperions ir sarkanīgāks par Fēbe un ir ļoti tuvā krāsā Japeta tumšajam materiālam.
Hiperiona ir porainība ir apmēram 0,46.
Virsmas īpašības
Kad Voyager 2 lidoja cauri Saturna sistēmai, tas fotografēja Hiperionu tikai no liela attāluma. uzņemtajos attēlos tika izdalīti atsevišķi krāteri un lielas kalnu kores, bet nevarēja izšķirt pavadoņa virsmas faktūras. Sākotnējie attēli no Cassini zondes parādīja neparastu izskatu, taču tikai pēc Cassini Hiperiona pārlidojuma 2005. gada 25. septembrī pavadoņa dīvainība tika atklāta pilnībā.
Hiperiona virsma ir klāta ar dziļiem krāteriem ar asām malām, kas liek tam izskatīties kā milzu sūklim. Tumšs materiāls aizpilda katra krātera dibenu. Sarkanīgā viela satur garas oglekļa un ūdeņraža ķēdes un, šķiet, ir ļoti līdzīga materiālam, kas atrodams uz citiem Saturna pavadoņiem, jo īpaši Japeta.
Jaunākie dati, kas iegūti ar Cassini zondi Hiperiona pārlidojumu laikā 2005. un 2006. gadā liecina, ka aptuveni 40 procenti no pavadoņa ir tukša telpa. 2007. gada jūlijā tika izteikta doma, ka šī porainība ļauj krāteriem saglabāsies gandrīz nemainīgiem gadu miljardiem ilgi. Jaunas analīzes arī apstiprināja, ka Hiperions sastāv galvenokārt no ūdens ledus, ar ļoti mazu akmens daudzumu. "Mēs atklājām, ka ūdens ledus ir galvenā virsmas sastāvdaļa, taču tas ir netīrs ūdens ledus," teica Deils Kruikšenks (Dale Cruikshank), NASA Ames Research Center pētnieks.
Rotācija
Voyager 2 attēli un turpmāki no Zemes iegūti fotometrijas dati norādīja, ka Hiperiona rotācija ir haotiska, tas ir, tā rotācijas ass svārstās tik ļoti, ka tā orientācija telpā nav prognozējama. Hiperions ir vienīgais zināmais pavadonis Saules sistēmā, kas rotē haotiski, bet simulācijas liecina, ka citi neregulāri pavadoņi var būt tā rīkojušies agrāk.
Tas ir unikāls starp lielajiem pavadoņiem, jo tas ir ļoti neregulāras formas, ar diezgan ekscentrisku orbītu, un ir tuvu citam lielam pavadonim, Titānam. Šie faktori ierobežo nosacījumus, saskaņā ar kuriem ir iespējama stabila rotācija. 3:4 orbitālā rezonanse starp Titānu un Hiperionu arī varētu izraisīt haotisko rotāciju. Dīvainā rotācija, iespējams, nosaka relatīvo Hiperiona virsmas vienveidību, pretēji daudziem citiem Saturna pavadoņiem, kam ir kontrastējošas sekojošās un vadošās puslodes.
Izpēte
Hiperions ir fotografēts vairākas reizes no vidēja attāluma ar Cassini kosmisko zondi. Ir bijis viens tuvs pārlidojums 500 km attālumā 2005. gada 26. septembrī.
21 Guns
"21 Guns" ir amerikāņu rokgrupas Green Day dziesma un otrais singls no viņu astotā studijas albuma 21st Century Breakdown. Singlu izdeva Reprise Records kā ciparu lejupielādi un  kompaktdiska formātā.
Mikroautobuss
Mikroautobuss, minibuss jeb sarunvalodā mikriņš vai mikrītis ir autobuss ar mazu pasažieru ietilpību (6—18 vietām), kurā nav paredzētas stāvvietas. Mikroautobusus izmanto par sabiedrisko transportu daudzās pasaules valstīs, ko sarunvalodā sauc par maršrutku. . Mikroautobusi ir bāzēti uz vieglā vai mazās klases kravas auto šasijas, tiem ir neliels riteņu diametrs, salona augstums ir augstāks nekā vieglajiem automobiļiem un salonā ir vairāk par divām sēdvietu rindām.
Inocents I
Pāvests Inocents I (miris ) bija Romas pāvests no 401. gada līdz savai nāvei 417. gadā.
Saskaņā ar Liber Pontificalis, Inocents I dzimis Albano un bija Inokentija dēls, tomēr Inocenta I laikabiedrs Hieronīms apgalvo, ka Inocents I ir iepriekšējā pāvesta Anastasija I dēls.
Savā darbībā pāvests stiprināja Rietumromas baznīcu. Atbalstīja Svēto Augustīnu pret donatistiem un Pelagija piekritējiem. Atbalstīja Jāni Zeltamuti pret Aleksandrijas Teofilu.
Piektdiena, 13. datums
Piektdiena, kas iekrīt jebkura mēneša '''13. datumā''', daudzās kultūrās tiek uzskatīta par neveiksmīgu dienu. Cilvēki patur atmiņā "mīklainās sakritības", kad kādi negatīvi notikumi atgadās piektdienā, 13. datumā. Daži šo pazīmi traktē kā cilvēka psiholoģijas likumu, daži — kā kaut ko mistisku.
Medicīnā bailes no 13. datuma piektdienas, jeb, kā tautā sauc, "melnās piektdienas", tiek uzskatītas par vienu no fobijas paveidiem un tām ir savs nosaukums — paraskevidekatriafobija. Šis saliktenis cēlies no grieķu vārdiem Paraskeví (Παρασκευή) - piektdiena, dekatreís (δεκατρείς) - trīspadsmit un phobía (φοβία) - bailes.
Tiek uzskatīts, ka piektdiena, 13. datums, Eiropā kļuvis bēdīgi slavens pēc Templiešu ordeņa mestra un daudzu ordeņa biedru masveida arestiem Francijā  pēc karaļa Filipa IV pavēles (nav zinātniski pierādīts).
2009. gada laikapstākļi Latvijā
2009. gads noslēdzās ar par normu vēsāku un mitrāku decembri. Astoņos no divpadsmit mēnešiem gaisa temperatūra par 1—2 grādiem pārsniedza normu, bet trijos — jūnijā, oktobrī un decembrī — bija 1—2 grādus zem tās. Tādējādi kopumā 2009. gadu var raksturot kā mēreni siltu — ar vidējo gaisa temperatūru +6,5 grādi (0,7 grādi virs normas) tas ierindojās siltāko gadu rindas trešajā desmitā. Nokrišņu daudzums 2009. gada gaitā bija svārstīgāks. Visa perioda laikā nokrišņiem bagātāki mēneši mijās ar sausākiem, tomēr kopējā gada bilance izrādījās 14% virs normas, tādējādi ierindojot to mitrāko gadu rindas otrajā desmitā.
Gada raksturojums pa mēnešiem
2009. gada janvāris ar mēneša vidējo gaisa temperatūru kopumā Latvijā −2,3 °C bija 2,4 grādus siltāks par normu, ierindojoties pēdējos 86 gados siltāko janvāru trešajā desmitā. Siltāks kā parasti 2009. gada janvāris bija visā Latvijā. Vislielākās starpības ar normu mēneša vidējai gaisa temperatūrai bija Vidzemē, bet vistuvāk normai tā bija Kurzemes vidienē. 2009. gada janvāra nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija ap 120% no normas. Latvijas vidienē un Vidzemes lielākajā daļā nokrišņu daudzums svārstījās ap normu, bet visvairāk nokrišņu salīdzinājumā ar normu bija Latgalē, Kurzemes centrālajos rajonos un Vidzemes jūras piekrastē.
Februāris ar mēneša vidējo gaisa temperatūru kopumā Latvijā −3,8 °C bija 1 grādu siltāks par normu. Siltāks kā parasti 2009. gada februāris bija visā Latvijā. Vislielākās starpības ar normu mēneša vidējai gaisa temperatūrai bija Vidzemē, bet vistuvāk normai tā bija Kurzemes rietumu daļā. Mēneša nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija tuvu normai — 95% no tās. Latvijas rietumu un centrālajos rajonos mēneša nokrišņu daudzums pārsvarā bija mazāks par normu, Vidzemē — ap to, bet Latvijas dienvidaustrumu daļā nokrišņu lielākoties bija vairāk par normu.
Marts ar vidējo gaisa temperatūru kopumā Latvijā −0,2 °C bija 1,3 grādus siltāks par normu. Siltāks kā parasti 2009. gada pavasara pirmais mēnesis bija visā Latvijā. Vislielākās starpības ar normu mēneša vidējai gaisa temperatūrai bija Vidzemes rietumu daļā, bet vistuvāk normai tā bija Kurzemes augstienē. Marta mēneša nokrišņu daudzums kopumā Latvijā bija pusotru reizi lielāks par normu. Vairāk nekā parasti nokrišņu bija Latvijas lielākajā daļā, centrālajos rajonos un ap Rīgas līci, vietām pārsniedzot normu 2—2,5 reizes. Mazāks par normu mēneša nokrišņu daudzums bija Vidzemes un Latgales dienvidaustrumu daļā.
Aprīlis ar vidējo gaisa temperatūru +6,9 °C (2,2 grādus virs normas) ir bijis pēdējos 86 gados 7. siltākais pavasara vidus mēnesis Latvijā. Siltāks kā parasti aprīlis bija visā Latvijā. Vislielākās starpības ar normu mēneša vidējai gaisa temperatūrai bija Kurzemes austrumu daļā un Zemgalē, bet vistuvāk normai tā bija Vidzemes jūras piekrastē. Mēneša nokrišņu daudzums Latvijā bija mazs — vidēji Latvijā tikai 7 mm (18% no normas), tādējādi kļūstot par otro sausāko aprīli Latvijā pēdējos 86 gados. Maz nokrišņu bija visā Latvija teritorijā. Daudzviet Latgalē mēneša nokrišņu daudzums bija tikai 1—5% no normas, kas ir vismazākais nokrišņu daudzums aprīlī šī rajona nokrišņu novērojumu vēsturē. Vislielākais nokrišņu daudzums 2009. gada aprīlī bija Kurzemes ziemeļu daļā.
2009. gada maijs ar vidējo gaisa temperatūru +11,4 °C bija 0,7 grādus siltāks par normu. Siltāks kā parasti maijs bija lielākajā Latvijas daļā. Vislielākās pozitīvās novirzes no normas bija Rīgas līča rietumu piekrastes rajonos. Turpretī Latgalē vidējā gaisa temperatūra bija zemāka par normu. 2009. gada maijs bija desmitais sausākais pēdējos 86 gados — tā mēneša nokrišņu daudzums vidēji Latvijā bija 24 mm, kas ir tikai puse no normas. Nokrišņu daudzums zem normas bija visā Latvijā, svārstoties no tikai 13% no normas Rūjienā līdz vairāk kā 90% Rēzeknes apkārtnē. Vairākas intensīvākas lietusgāzes bija arī Baltijas jūras piekrastes teritorijā, tādējādi arī Pāvilostā mēneša nokrišņu daudzums bija ap 90% no normas.
Jūnijs ar vidējo gaisa temperatūru +14,0 °C bija 0,7 grādus aukstāks par normu. Vēsāks par normu 2009. gada jūnijs bija Latvijas lielākajā daļā, Alūksnes un Daugavpils apkārtnē noslīdot −1,2 līdz −1,4 grādus zem tās. Ap normu un virs tās mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Kurzemes rietumu piekrastes daļā. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 105 mm (164% no normas) 2009. gada jūnijs bija sestais nokrišņiem bagātākais vasaras sākuma mēnesis pēdējos 86 gados. Nokrišņu daudzums bija teritoriāli kontrastains. Tā, piemēram, Kurzemes dienvidrietumu un centrālajā daļā mēneša nokrišņu daudzums bija 75—78% no normas, kas bija vismazākais nokrišņu daudzums Latvijā šajā mēnesī. Turpretī Kolkā reģistrētais kopējais nokrišņu daudzums bija tuvs trim mēneša nokrišņu normām un bija vislielākais jūnijā Kolkas novērojumu vēsturē.
Jūlijs ar vidējo gaisa temperatūru +17,4 °C bija 0,6 grādus siltāks par ilggadējo vidējo normu. Siltāks par normu 2009. gada jūlijs bija Latvijas lielākajā daļā. Vislielākās novirzes no normas tika reģistrētas Kurzemes centrālajos un dienvidu rajonos. Turpretī Ainažos mēneša vidējā gaisa temperatūra noslīdēja 0,1 grādu zem normas. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 79 mm (140% no ilggadējās normas) jūlijs bija trīspadsmitais nokrišņiem bagātākais vasaras vidus mēnesis pēdējos 86 gados. Kurzeme bija ne tikai siltākā, salīdzinot ar normu, Latvijas daļa, bet arī ar nokrišņiem visbagātākā. Kolka otro mēnesi pēc kārtas bija nokrišņu daudzuma Latvijā rekordiste. Tāpat kā jūnijā, arī jūlijā šeit reģistrētais kopējais nokrišņu daudzums bija tuvs trim mēneša nokrišņu normām (296%), un tas bija vislielākais nokrišņu daudzums jūlijā Kolkas novērojumu vēsturē. Zemāks par normu nokrišņu daudzums jūlijā bija vietām Austrumlatvijas zemienēs.
Augusta vidējā gaisa temperatūra bija +16 °C, kas atbilst ilggadējai vidējai normai. Siltāks laiks, salīdzinot ar normu, bija Kurzemē, Ventspilī novirze no normas sasniedza 1,3 grādus. Turpretī Austrumlatvijas centrālajā un dienvidu daļā mēneša vidējā gaisa temperatūra bija zemāka par normu, Daugavpilī noslīdot līdz pat 1 grādam zem tās. Augusta mēneša nokrišņu daudzums kopumā Latvijā bija 79% no ilggadējās normas. Mazāks par normu nokrišņu daudzums bija lielākajā Latvijas daļā. Vismazāk lija Centrālajos un Austrumlatvijas dienvidu daļā. Tā kā lietum mēneša laikā galvenokārt bija lietusgāžu raksturs, vietas ar lielāku kā parasti nokrišņu daudzumu bija dažādās Latvijas daļās, vislielākā novirze no mēneša normas (125%) tika reģistrēta Salacgrīvā.
2009. gada septembra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +13,6 °C (2 grādus augstāka par normu). Tādējādi 2009. gada septembris bija 9. siltākais rudens pirmais mēnesis Latvijā pēdējos 86 gados. Siltāks kā parasti septembris bija visā Latvijā. Daudzviet Latvijā novirzes no normas bija +2 grādi un vairāk, Ventspilī, Dobelē un Skultē sasniedzot +2,6 grādus. Vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Daugavpilī. Nokrišņu daudzums kopumā Latvijā bija visai tuvu normai — 90% no tās. Teritoriāli 2009. gada septembra nokrišņu daudzums svārstījās ap normu. Mazāk lija Latvijas centrālajā daļā, vairāk — austrumu rajonos. Krass izņēmums bija pats Latvijas dienvidaustrumu stūrītis — Piedruja. 16. septembra pēcpusdienā un naktī uz 17. septembri Latgali virzienā no dienvidrietumiem un ziemeļaustrumiem šķērsoja oklūzijas fronte. Tā rezultātā izveidojās intensīvi gubu—lietus mākoņi un 9 stundu laikā pār Piedrūju nolija 104,5 mm nokrišņu, kas ir vairāk nekā pusotra mēneša nokrišņu norma. Pateicoties šīm lietusgāzēm, mēneša nokrišņu daudzums šai vietā pārsniedza normu vairāk nekā 2,5 reizes (258%).
Oktobra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +5,0 °C (1,7 grādus zemāka par normu). Tādējādi 2009. gada oktobris bija 12. vēsākais rudens vidus mēnesis Latvijā pēdējos 86 gados. Vēsāks kā parasti 2009. gada oktobris bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no normas bija Latvijas dienvidu pusē. Savukārt vēl siltās jūras ietekmē visaugstākā gan pēc absolūtās vērtības (mēneša vidējā gaisa temperatūra +7,2 °C), gan pēc tās tuvuma ilggadējai vidējai normai (1 grādu zem tās) bija temperatūra Baltijas jūras pašā piekrastē — Ventspilī. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 113 mm (173% no normas) 2009. gada oktobris bija septītais mitrākais Latvijā pēdējos 86 gados. Lielāks kā parasti nokrišņu daudzums bija visā Latvijā. Vislielākais mēneša nokrišņu daudzums pēc to mēneša summas bija Siguldā — 171 mm (215% no normas), bet vislielākā novirze no normas bija nokrišņu daudzumam Krāslavas novadā (230—235%). Vismazāk nokrišņu bija Rīgā un Kurzemes dienvidrietumos sastādot 80–100 mm (110—120% no normas).
Novembra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija +3,5 °C (2 grādus augstāka par normu). Siltāks kā parasti 2009. gada novembris bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no normas (līdz pat +2,7 grādiem virs tās) bija Latvijas dienvidaustrumu daļā. Savukārt vistuvāk normai (+1,2 līdz +1,4 °C virs tās) mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Baltijas jūras piekrastē. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 63 mm (105% no normas) 2009. gada novembra nokrišņu daudzums bija tuvu normai. Vismazākais nokrišņu daudzums (tikai puse no mēneša normas) bija Rīgā un tās apkārtnē. Tuvāks normai, tomēr mazāks par to, nokrišņu daudzums bija Kurzemes un Vidzemes lielākajā daļā. Toties Latgalē bija ne tikai visaugstākās gaisa temperatūras, bet arī nokrišņu daudzuma novirzes no normas, Dagdā un Piedrujā tās sasniedza 150—160%.
2009. gada decembra vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija −3,0 °C (0,6 grādus zemāka par normu). Vēsāks kā parasti laiks bija visā Latvijā. Vislielākās novirzes no normas (līdz pat 1,1—1,4 grādiem zem tās) bija Baltijas jūras piekrastē un Rīgas līča austrumu daļā. Savukārt vistuvāk normai mēneša vidējā gaisa temperatūra bija Latvijas vidienē. Ar mēneša nokrišņu daudzumu vidēji Latvijā 72 mm (ap 140% no normas) 2009. gada decembris bija viens no nokrišņiem bagātākajiem gada pēdējiem mēnešiem un ierindojās pēdējos 86 gados mitrāko decembru devītajā vietā. Nedaudz mazāks par normu vai tuvs tai bija nokrišņu daudzums Kurzemes dienvidrietumu daļā. Turpat Kurzemē bija arī mēneša vislielākais nokrišņu daudzums: 16.—17. decembrī Latviju šķērsoja nokrišņu zona, visintensīvākos nokrišņus izraisot pašos Kurzemes ziemeļos. Kolkas novērojumu stacijā precīzs lielo nokrišņu daudzums diemžēl netika izmērīts, bet pēc aptuveniem aprēķiniem tas varēja būt tuvs divu decembra mēnešu nokrišņu normai, tādējādi visa mēneša nokrišņu daudzums Kolkasragā varēja būt ap trijām mēneša nokrišņu normām.
Janvāris
Augsta spiediena apgabala virs Skandināvijas ietekmē 2009. gads sākās ar aukstuma periodu, kas maksimumu sasniedza janvāra pirmās dekādes vidū. 4. un 5. janvārī, kas bija arī visa mēneša aukstākās dienas, diennakts vidējā gaisa temperatūra bija 8 līdz 9 grādus zem normas, naktī temperatūra visā Latvijā noslīdēja zem −10, bet Rucavā, Saldū, Stendē, Jelgavā, Skrīveros, Madonā, Zosēnos un Rēzeknē — zem −20 grādiem. Šai aukstuma periodā viszemākā gaisa temperatūra (−22,7 grādi) tika reģistrēta 4. janvārī Rucavā. Arī dienas laikā 4. un 5. janvārī sals valdīja visā Latvijā un temperatūra virs −10 grādiem vietām tā arī nepacēlās.
Turpmāk — no 9. līdz 30. janvārim — laiks bija siltāks kā parasti, 17 dienās no 22 diennakts vidējā gaisa temperatūra pārsniedza normu par 4—8 grādiem. Mēneša vissiltākā diennakts bija 12. janvāris. Maksimālā gaisa temperatūra šai dienā Latvijā bija +4 līdz +8 grādu robežās, kas ir tuvu ilggadēji novērotajām visaugstākajām gaisa temperatūrām šajā datumā.
Mēneša beigās atkal pieauga augsta spiediena apgabala ietekme. Sākot ar 30. janvāra nakti, debesīm skaidrojoties, gaisa temperatūra sāka strauji pazemināties. 31. janvāris jau bija 4 grādus aukstāks par normu, bet mēneša beigu daļas viszemākās temperatūras, kas Daugavpilī bija −20,8 un Zosēnos −20,3 grādi, tika reģistrētas mēneša pēdējās stundās.
Mēneša gaitā nokrišņi Latvijā netika novēroti tikai 12. janvārī. No pārējām mēneša dienām vislielākais nokrišņu daudzums kopumā diennaktī bija 7. janvārī, kad virs Latvijas izveidojās neliels ciklons, visā teritorijā atnesot nokrišņus, kas vietām bija arī stipri, tādējādi diennakts laikā vietām palielinot sniega segas biezumu par 7—9 centimetriem. Vislielākais janvārī diennakts nokrišņu daudzums — 16,9 mm, kas ir gandrīz 80% no visas dekādes nokrišņu normas, bija 7. janvārī Pāvilostā.
Mēneša pirmo dekādi sniega sega sedza visu Latviju. Turpmāk, temperatūrai paaugstinoties un nokrišņiem izkrītot arī lietus un slapja sniega veidā, sniega sega daudzviet piekrastes rajonos un arī Latvijas vidienē kļuva epizodiska. Stabili līdz mēneša beigām tā saglabājās Austrumlatvijas lielākajā daļā un arī Kurzemes augstākajās vietās.
Mēneša gaitā dominēja dienvidu kvadranta vēji. No tiem biežāk kā parasti vējš pūta no dienvidrietumiem, bet retāki bija dienvidu puses vēji. Mēneša vidējais vēja ātrums visos Latvijas reģionos bija ap 1 m/s mazāks par ilggadējo. Stiprākie vēji bija mēneša pirmajā pusē. Laikā no 1. līdz 15. janvārim Baltijas jūras piekrastē vēja brāzmas 15 m/s un vairāk bija 14 dienas, 6 dienās no tām brāzmas pārsniedza 20 m/s, vislielāko ātrumu sasniedzot 8. janvārī Kolkā — 27 m/s. 6. līdz 7. un 12. janvārī 15–18 m/s stipras vēja brāzmas bija arī pārējā Valsts teritorijā.
Siltā laika periodā, siltajam un mitrajam gaisam atdziestot virs aukstākās zemes, bieži veidojās migla. Mēneša trešajā dekādē tā bija 10 dienās no 11, vietām samazinot redzamību līdz pat 200—500 metriem. Savukārt mēneša pirmajā dekādē varējām vērot ziemai tipiskas laika parādības — 8 dienās no 10 priekšmetus un koku zarus klāja sarma, bet 6.—8. janvārī daudzviet puteņoja.
Februāris
Augsta spiediena apgabala ietekmē janvāra beigās sākušais aukstums turpinājās arī februāra pirmajās dienās. Februāra, kā arī visas 2008.—2009. gada kalendārās ziemas visaukstākā diennakts bija 1. februāris — tā vidējā gaisa temperatūra kopumā Latvijā bija −13,6 °C (8 grādi zem normas). Arī 1. februāra diennakts minimālā gaisa temperatūra (−23,0 °C Zosēnos) bija 2008.—2009. gada ziemā viszemākā.
Aukstums ilgi nebija noturīgs, temperatūra pakāpeniski paaugstinājās, un no 6. februāra jau bija virs normas. Visa februāra mēneša vissiltākā diennakts bija 8. februāris. Tā vidējā temperatūra bija 8 grādus augstāka par normu, dienā gaiss sasila līdz +2, +5, bet naktī minimālā gaisa temperatūra bija tikai 0, +2 grādi. Turpmāk temperatūras svārstības bija mazākas, silts laiks ar diennakts vidējo gaisa temperatūru 2 līdz 5 grādus virs normas mijās ar vēsākām dienām, bet tajās diennakts vidējā gaisa temperatūra lielākoties bija ap normu, 2 grādus zem tās noslīdot tikai 21. un 22. februārī.
Aprīlis
2009. gada aprīlis Rīgā bija 3. sausākais aprīlis un 15. sausākais mēnesis 85 gadu laikā ar 6,8 mm nokrišņu, kas ir tikai 18% no mēneša nokrišņu normas.
Maijs
2009. gada maijs ar 9,4 mm nokrišņu Rīgā bija 4. sausākais maijs un 33. sausākais mēnesis kopš meteoroloģisko novērojumu sākuma 1924. gadā. Tas ir tikai 21% no mēneša nokrišņu normas.
Novembris
Ar vidējo gaisa temperatūru kopumā Latvijā +6,2 °C (6,3 grādi virs normas) 2009. gada trešā dekāde bija otrā vissiltākā novembra trešā dekāde Latvijas meteoroloģisko novērojumu vēsturē. Vēl gandrīz pusgrādu siltāks laiks ir bijis analoģiskā 2006. gada periodā. Silts laiks valdīja visu dekādi. Diennakts vidējā gaisa temperatūra svārstījās no +8 grādiem virs normas 26. novembrī līdz +5 grādiem virs normas 29. un 30. novembrī. Visas dekādes dienas bija desmit vissiltāko atbilstošo datumu skaitā. 21. novembris kopā ar vienlīdz silto 1996. gada 21. novembri kļuva par vissiltākajiem 21. novembriem Latvijā pēdējos vairāk kā 90 gados. 23. 25. un 26. novembris bija otrie vissiltākie atbilstošie datumi.
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā gaisa temperatūra un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā. Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Zemākā gaisa temperatūra dienā:
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Pekinas nacionālais stadions
tajā notika 2008. gada vasaras olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija. Tajā notika vieglatlētikas un futbola sacensības, kā arī Olimpisko spēļu noslēguma ceremonija. 2015. gadā te notika Pasaules čempionāts vieglatlētikā. 2022. gadā stadiona tika izmantots arī ziemas olimpisko spēļu vajadzībām.
Hinrihs Šults
Hinrihs Šults (, — ) bija vācu virsnieks, Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieris. No 1943. gada rudens līdz 1944. gada pavasarim komandējis 2. latviešu SS brīvprātīgo brigādi.
Biogrāfija
Dzimis Hamburgā rēdera ģimenē. Dienējis brīvkorpusos. 1922. gadā uzsācis dienestu Reihsvēra kara flotē. 1926. gadā ieguvis virsnieka (leitnanta) dienesta pakāpi. No 1928. gada aizsardzības kursu vadītājs nacionālpolitiskajās organizācijās. 1933. gadā iestājies SS un kļuvis par Hitlera miesassargu vienības "SS-Leibstandart" pulka 3. rotas komandieri. SS pulka "Deutschland" komandieris no 1938. gada.
Otrā pasaules kara sākumā uzņēmies komandēt SS pulku "Ostmark". No 1941. gada decembra iesaistīts karā Austrumu frontē. Kopš ierašanās frontē līdz 1942. gada martam piedalījies kaujās Volhovas frontē. 5. aprīlī apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. Pēc tam komandējis (1942. gada decembris — 1943. gada marts) kaujas grupu Donas frontē līdz tās izformēšanai. 1943. gada 2. aprīlī apbalvots ar Ozollapām pie Bruņinieka krusta.
1943. gada 5. septembrī pārņēmis 2. latviešu SS brīvprātīgo brigādes komandēšanu. Nākamā gada 14. martā paaugstināts par ģenerālmajoru. Nākamajā dienā pēc jaunās dienesta pakāpes iegūšanas, kad Šults apmeklēja karavīru pozīcijas frontē, kritis no prettanku lielgabala uguns. Jau pēc nāves (25. martā) apbalvots ar Zobeniem pie Bruņinieka krusta. Apglabāts Rīgā, Vācu varoņu kapos (Rīgas Meža kapi).
Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs
Ādolfa Alunāna memoriālais muzejs ir Ģederta Eliasa Jelgavas Vēstures un mākslas muzeja filiāle. Šajā mājā Ādolfs Alunāns dzīvoja divus pēdējos dzīves gadus, te atrodas viņa radošais mantojums un viņa ģimenes sadzīves priekšmeti. Šis ir vienīgais Ādolfam Alunānam veltītais muzejs un vienīgais memoriālais muzejs Jelgavā. Līdzās viņa piemiņas uzturēšanai un radošā mantojuma popularizēšanai muzejs ir Jelgavas pilsētas un Zemgales novada profesionālo un amatierteātru darbības izpētes un kultūrvēsturisko liecību uzkrāšanas centrs.
19. ieroču SS fizilieru bataljons
Kaujas darbība
19. papildinājumu bataljons piedalījās 19. divīzijas kaujas darbībā no aizsardzības kaujām Vidzemes augstienē, pozīcijās pie Lubāna no 1944. gada 27. jūlija ieņemot frontes sektoru divīzijas centrā un sākot pozīciju izbūvi. Līdz 5. augustam aktīva ienaidnieka darbība nebija novērojama, taču 6. augusta naktī bataljons līdz ar citām divīzijas vienībām atgāja no esošajām pozīcijām un uzsāka virzību uz Cesvaines lielceļu, iesaistoties cīņās ar ienaidnieku pie Poteru un Daļģu mājām, par šīm cīņām tā komandieris Ernests Laumanis saņēma I šķiras Dzelzs krustu. 10. augustā bataljonu nosūtīja uz Jaunpiebalgas apkaimi pārformēšanai par fizilieru bataljonu.
19. divīzijas sastāvā 19. fizilieru bataljons piedalījās Mores kaujās un pēc tam līdz ar citām vienībām 1944. gada oktobrī nonāca Kurzemes cietoksnī, novietojoties Džūkstes apkaimē. Sākotnēji bataljons palika divīzijas rezervē, taču pēc tam, kad ienaidnieks pirmās Kurzemes lielkaujas laikā nodarīja būtiskus zaudējumus 43. pulkam, 19. fizilieru bataljons tika nosūtīts uz tā frontes sektoru aizsardzības stiprināšanai - ar šo pavērsienu arī iezīmējās fizilieru bataljona loma Kurzemes cīņās kā "ugunsdzēsēju" vienībai, kuru izmanto pēkšņu pārrāvumu un krīzes situāciju likvidēšanai. 16. oktobrī bataljonam izdevās atgūt ienaidnieka ieņemtās Nabadziņu mājas 43. pulka sektorā un 17. oktobrī 10:00 atvairīt ienaidnieka tanku un kājnieku uzbrukumu. 27. oktobrī bataljons pozīcijās nomainīja daudz cietušo 44. pulku sektorā no Gardenes stacijas līdz Straģiem, taču, konstatējot ienaidnieka spēku koncentrāciju pie Saldus, 44. pulks tika atgriezts frontē un 19. fizilieru bataljons atkal nonāca rezervē.
Novembra sākumā, divīzijai gatavojot uzbrukumu Dobeles-Saldus ceļa virzienā ar mērķi iztaisnot fronti, viena no bataljona rotām tika novietota frontē starp Mazčankasu un Lukstiņiem,Bērzes upes rietumu krastā 44. pulka II bataljona vietā, ko savukārt bija plānots izmantot plānotajai frontes iztaisnošanas operācijai. Fizlieru rota pozīcijas ieņemot ļoti izkliedēti plašā sektora dēļ un tādējādi to nesagatavotu ar 661. strēlnieku pulka triecienu pilnā sastāvā 3. novembra 09:00, uzbrukuma smaili virzot tieši pret fizilieru rotas sektoru. Ienaidniekam izdevās pārraut fizilieru nepietiekošo aizsardzību un jau 10:30 tas apdraudēja 44. pulka I bataljona štābu. Pēc spēcīgas artilērijas sagatavošanas, vienam fizilieru rotas vadam vēl turoties savās pozīcijās, 44. pulka II bataljonam un pārējiem fizilieru bataljona vīriem iebrukumu izdevās likvidēt, divas fizilieru rotas izvelkot rezervē citu varbūtēju iebruku likvidēšanai.
4. novembrī turpinājās ienaidnieka uzbrukumi lielceļa virzienā, galvenokārt skarot leitnanta Kovtuņenko komandēto 1. rotu un pievakarē piespiežot to pozīciju atstāt, taču arī šo iebrukumu izdevās likvidēt ar fizilieru bataljona 2. rotas palīdzību virsleitnanta Sprinča vadībā. Pēc šīm sadursmēm bataljons palika 44. pulka sastāvā. Pozīcijās 44. pulks ieņēma divīzijas labo spārnu starp Balšņām un Lutiķiem, tā labajā flangā atradās vācu 93. kājnieku divīzija, bet pa kreisi 42. pulks. 19. fizilieru bataljons atradās pulka labajā spārnā, starp II bataljonu kreisajā pusē un 93. vācu divīziju labajā.
1944. gada novembrī bataljona uzbūve un vadība ir šāda:
Trešās Kurzemes lielkaujas laikā pret fizilieru bataljonu un visu 44. pulku bija vērsts salīdzinoši neliels uzbrukuma smagums un tādēļ bataljons tika pievienots 43. pulkam, kas bija cietis ievērojami smagāk. No 25. uz 26. decembri 19. divīzija nomainīja kaujas līniju, novietojoties no Anneniekiem līdz Zvejniekiem, 43. pulkam līdz ar 19. fizilieru bataljonu ieņemot divīzijas centru no Birzniekiem līdz Stāvaiņiem. 26. decembrī ienaidnieka uzbrukuma smagums bija vērsts pret 42. pulku un 19. fizilieru bataljonu, ar mērķi ieņemt Jāņukrogu ceļu, kas pavērtu ceļu uz Dobeli. Fizilieru bataljons izcīnīja smagu tuvcīņas kauju par Rumbu mājām, pozīcijai vairākkārt mainot saimnieku, taču dienas beigās tās tomēr palika fizilieru rokās. Vienlaikus 42. pulku izsita no Zvejnieku augstienes pozīcijām un, par spīti prettrieciena mēģinājumiem, tās atgūt neizdevās.
27. decembra pievakarē divīzija atkāpās uz jaunu galveno kaujas līniju, 43. pulkam līdz ar fizilieru bataljonu ieņemot sektoru starp Bitšķēpiem un Birzniekiem, 27. decembrī šeit atvairot spēcīgu ienaidnieka uzbrukumu, taču pozīcijas nezaudējot. 27. decembra vakarā 43. pulku nomainīja 44. pulks, 19. fizilieru bataljonam paliekot pozīcijās un nonākot taktiskā 44. pulka pakļautībā. 28. decembra 10:30 sekoja ļoti spēcīgs ienaidnieka uzbrukums, izsitot fizilierus no Rumbu un Birznieku mājām. Par spīti pēdējās dienās ciestajiem zaudējumiem fizilieru bataljons saņēma pavēli ar artilērijas atbalstu pozīcijas atgūt, ko arī izdevās izdarīt, taču ap 18:00 Rumbas atkal atguva ienaidnieks. Komandieris majors Laumanis lūdza palīdzību no 44. pulka un palīgā ieradās tā 8. rota virsleitnanta Vinklera vadībā, līdz 20:00 nomainot divas fizilieru rotas. Vienlaikus pievakarē viens no fizilieru bataljona vadiem uz savu prātu atguva Rumbas, taču dzīvā spēka taupīšanas nolūkos 44. pulka komandieris Rūdolfs Kociņš Rumbas noteica par priekšposteni, nevis galvenās kaujas līnijas daļu. Pēc šīm kaujām bataljons novietojās rezervē Pastorātā.
19. divīzijas uzbrukuma laikā no 5. janvāra fizilieru bataljons sākotnēji palika rezervē, taču pēc 44. pulka ciestajiem zaudējumiem fizilierus nosūtīja uzbrukuma turpināšanai virzienā Dirbas-Augstkalni, taču mērķi sasniegt tā arī neizdevās un uzbrukums noslēdzās ar frontes stabilizēšanos 9. janvārī. Februāra sākumā bataljons novietojās sektorā pie Annenieku baznīcas, taču piektās Kurzemes lielkaujas laikā naktī no 13. uz 14. februāri to izvilka no šīs pozīcijas un iesaistīja cīņās pie Lestenes muižas. Bataljons novietojās sektorā no Vamžiem līdz Vidiņiem. Ienaidnieka uzbrukums sākās 16. februāra rītā ar 4 stundu artilērijas sagatavošanu, kam sekoja trieciens visas divīzijas iecirknī. 1. rotas vads tika izstumts no Vamžiem, ienaidniekam izdevās ielenkt bataljona vienības Augstkalnos un tas apdraudēja bataljona štābu Ērmās. Iniciatīvu uzdevās Augstkalnos ielenktās grupas komandieris kaprālis Alfrēds Riekstiņš, izlaužoties virzienā uz Ērmām un, izmantojot pārsteiguma elementu, ienaidnieku padzenot un uzņemoties visas 1. rotas vadību ievainotā leitnanta Pētersona vietā - par to Riekstiņš vēlāk tika apbalvots ar I šķiras Dzelzs krustu. 18. februārī stāvokli izdevās stabilizēt.
Sestās Kurzemes lielkaujas laikā 1945. gada 19. martā bataljonu iesaistīja smagās atvaires kaujā pie Pilsblīdenes.
Kaujas gaitas 19. ieroču SS fizilieru bataljons beidza ar Lielvācijas kapitulāciju 1945. gada maijā, Kurzemē, taču daļa tā vīru komandiera majora Laumaņa vadībā devās mežos, lai pievienotos nacionālo partizānu kustībai.
Zdeno Hāra
Zdeno Hāra (dzimis 1977. gada 18. martā Trenčinā) bija slovāku hokejists, aizsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks.
Spēlētāja karjera
Hāra ir spēlējis četros NHL klubos - Ņujorkas "Islanders" un Otavas "Senators", Vašingtonas "Capitals" un četrpadsmit sezonas Bostonas "Bruins". "Bruins" rindās kapteiņa pienākumus pārņēma no bijušā bostonieša Džo Torntona. Būdams 2,08 metrus garš, viņš ir visu laiku garākais NHL spēlētājs. 2009. gada Hāra izcīnīja Džeimsa Norisa balvu. 2009. gada NHL zvaigžņu spēlē Hara uzstādija rekordu, kā stiprākā metiena īpašnieks 170,9 km/h. 2011. gadā kopā ar "Bruins" izcīnīja Stenlija kausu. 2020. gada decembrī Hāra noslēdza viena gada līgumu ar Vašingtonas "Capitals".
2022. gada 20. septembrī Čara paziņoja, ka aiziet no profesionālā hokeja. Viņš parakstīja vienas dienas līgumu ar Bostonas "Bruins", lai oficiāli izstātos kā komandas dalībnieks.
Slovākijas hokeja izlases sastāvā piedalījies piecos Pasaules čempionātos un vienā Pasaules kausa izcīņā.
Galata
Galata (turku: Galata, agrākais nosaukums: Pera) ir mikrorajons Bejolu rajonā, Stambulā (Turcija). Mikrorajons atrodas Zelta raga līča ziemeļu puses krastā un līcis to šķir no vēsturiskā Konstantinopoles centra. Pār Zelta ragu ir uzcelti vairāki tilti, tai skaitā Galatas tilts. Galata bija Dženovas republikas kolonija (1273-1453) un slaveno Galatas torni dženovieši uzcēla 1348. gadā visaugstākajā citadeles uzkalna vietā.
Par nosaukuma "Galata" izcelsmi pastāv vairākas hipotēzes. Saskaņā ar itāļu uzskatu, nosaukums cēlies no vārda Calata (nogāze), jo kolonija atradās uz kalna nogāzes līča piekrastē. Savukārt grieķi uzskata, ka nosaukums cēlies no vārda Galaktos (piens), jo šajā vietā agrāk dzīvojuši daudzi gani, vai no vārda Galat (ķeltu-), jo šajā vietā dzīvojusi ķeltu galatiešu cilts.
Agrāk pilsētu sauca Pera un šis nosaukums bija cēlies no grieķu nosaukuma Peran en Sykais (vīģu vieta otrā pusē). Vēlāk Galata kļuva ievērojama ar tajā uzcelto Galatas torni, no kura tika nostiepta pāri Zelta raga līcim liela dzelzs ķēde, kas tika pacelta gadījumos, kad vajadzēja nosprostot ieeju līcī svešiem kuģiem. Ceturtā krusta gājiena laikā (1204) šo torni nopostīja un vēlāk dženovieši uzbūvēja jauno Christea Turris (Kristus tornis), kas saglabājies līdz mūsdienām. Pēc Konstantinopoles iekarošanas, pilsēta nonāca Osmaņu impērijas varā un te tika uzceltas vairākas impērijas administratīvās ēkas, tai skaitā Osmaņu impērijas banka.
Mūsdienās Galata ir Bejolu rajona sastāvā un tās oficiālais nosaukums ir Karakēja (turku: Karaköy).
Galatas nosaukums 1905. gadā tika iedots slavenajam Turcijas sporta klubam Stambulas "Galatasaray", jo klubs tika dibināts Galatas rajonā esošajā Galatasarajas licejā (turku: Galatasaray Lisesi), kas agrāk bija prestižā Sultānu skola (osmaņu turku: Mekteb-i Sultani).
Dzeltenvēdera zebiekste
Dzeltenvēdera zebiekste (Mustela kathiah) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs. Dzīvo Butānas, Ķīnas, Indijas, Bangladešas, Laosas, Birmas, Nepālas, Pakistānas, Taizemes, Vjetnamas un, iespējams, Taivānas teritorijās.
Dzeltenvēdera zebiekste ir iecienījusi priežu mežus kalnos 1800—4000 metrus virs jūras līmeņa. Reizēm to var sastapt arī augstāk kalnos, kur meži jau ir beigušies.
Izskats
Dzeltenvēdera zebiekste kā visas zebiekstes ir divkrāsaina; visa ķermeņa augšpuse, asti ieskaitot, ir tumši brūna, bet pavēdere un pakakle atbilstoši savam nosaukumam ir dzeltena. Augšlūpa un pazode ir gaišāk dzeltena vai gandrīz balta. Aste ir vidēji gara, biezi matota, bet ne kupla. Ķermeņa garums ir 25—27 cm, astes garums 12,5—15 cm, vidējais svars 1,5 kg. Dzeltenvēdera zebiekstes zīmējumu var apskatīt šeit.
Uzvedība
Kā visi sermuļu dzimtas dzīvnieki dzeltenvēdera zebiekste ir vientuļniece un nometniece, aktīva nakts laikā. Migu zebiekste ierīko alā zem zemes vai zem akmeņiem, vai kritušiem kokiem. Par dzeltenvēdera zebiekstes pārošanās ieradumiem un mazuļu audzināšanu nekas nav zināms. Bet pastāv uzskats, ka tas ir tāpat kā sermuļiem.
Dzeltenvēdera zebiekste galvenokārt medī grauzējus, kā peles, žurkas un strupastes. Bet barojas arī ar putniem, to olām un citiem sīkiem dzīvniekiem. Pateicoties savam slaidajam un lokanajam ķermenim, grauzējus dzeltenvēdera zebiekste medī upuru alās, tos nogalinot, iekožoties kaklā.
Milzis (mitoloģija)
Milži ir mitoloģiskas cilvēkveidīgas būtnes ar lielu augumu un pārcilvēka spēku, kas parādās daudzu tautu kultūrās un leģendās ar dažādiem nosaukumiem. Pazīstamākie milži ir grieķu giganti.
Dažādās indoeiropiešu mitoloģijās parādās pirmatnējas, milzīgas cilvēkveidīgas būtnes, kuras tiek saistītas ar haosu un mežonīgo dabu, tās bieži vien bija konfliktā ar dieviem.
Latvian Airplay Top nr. 1 hiti 2005
Hiti, kas bijuši Latvian Airplay Top 1. vietā 2005. gadā.
Sniedziņš
Sniedziņš, Sniedziņš II, Sniedziņš III, Koltreins, Sniedziņš V (en) ir pieci izdomāti tēli animētajā seriālā "Simpsoni". Par Sniedziņu tiek dēvēti kaķi un kaķenes, kas piederējušas Simpsonu ģimenei dažādos laika posmos. Kaķus var atšķirt pēc sekojošām iezīmēm:
Sniedziņš
Sniedziņš, zināma arī kā Sniedziņš I, bija pirmais kaķis Simpsonu ģimenē. Viņu notrieca automobilis un tas nav rādīts nevienā sērijā, jo notika vēl pirms seriāla sākšanās. Pirmo reizi kaķene minēta Mārdžas Ziemassvētku vēstulē, kur teikts, ka Sniedziņš gāja bojā pagājušajā gadā ("Simpsons Roasting on an Open Fire"). Sērijā Treehouse of Horror III parādīts Sniedziņa kaps, uz kura rakstīts "1988—1990". Spriežot pēc Līzas dzejoļa, var noprast, ka Sniedziņu notrieca Chrysler markas automobilis, ko vadīja piedzēries mēra brālis. Sniedziņš savu vārdu ieguva tās baltās nokrāsas dēļ.
Sniedziņš II
Sniedziņš II bija otrais kaķis Simpsonu ģimenē. Sniedziņš II tika nosaukts par godu Sniedziņam I, kaut arī jaunā kaķene bija melnā krāsā. Pirmo reizi kaķene parādās sērijā Simpsons Roasting on an Open Fire, kurā tiek skaidrots, ka iepriekšējā kaķene gāja bojā pagājušajā gadā un Simpsoni paņem jaunu kaķeni. Sniedziņš I un Sniedziņš II netiek pieminēti Tracey Ullman Show īsmetrāžas sērijās. Sniedziņam II seriālā netiek pievērsta liela uzmanība, lai arī viņa figurē daudzās sērijās. Sniedziņš II bija labās attiecībās ar Ziemassvētku vecīša mazo palīgu; parasti viņi gulēja līdzās, kas lika Mārdžai sērijā Fear of Flying piebilst, ka viņiem ir jāprecas, jo viņi "grēko" (tiesa gan, Mārdža bija tuvu nervu sabrukumam). Sērijas Treehouse of Horror VIII otrajā stāstā Ziemassvētku vecīša mazais palīgs iedzen Sniedziņu II teleportorā, kas noveda pie viņu DNS sajaukšanās un divu savādu radību rašanās. Sniedziņš II izglāba Homēru no degošas koka mājiņas sērijā Old Yeller Belly.
Sērijā I, D'oh-Bot Sniedziņu II notriec Mercedes Benz G500, kuru vadīja dakteris Hiberts. Viņu apbedīja pagalmā aiz mājas.
Sniedziņš III
Sniedziņš III bija trešais kaķis Simpsonu ģimenē. Tas bija brūns runcis. Līza paņēma viņu no dzīvnieku patversmes drīz pēc Sniedziņa II bojāejas. Patversmē viņa pagāja garām skunksam, Siāmas kaķim, kaķim ar acs infekciju, pārāk pūkainam kaķim un tad izvēlējās Sniedziņu III. Šajā pašā sērijā (I, D'oh-Bot) Sniedziņš III nolemj noķert zelta zivtiņu, kamēr Līza gatavo viņam ēst, bet noslīgst akvārijā. Neskatoties uz to, ka runcis ģimenē nenodzīvoja pat vienu dienu, viņam sarīko pienācīgas bēres.
Koltreins (Sniedziņš IV)
Koltreins (en), zināms arī kā Sniedziņš IV, bija ceturtais kaķis Simpsonu ģimenē. Viņa vārds cēlies no amerikāņu džeza saksofonista un komponista Džona Koltreina uzvārda. Līza paņēma viņu no patversmes pēc Sniedziņa III nāves ("I, D'oh-Bot"). Iesākumā viņa nevēlējās ņemt vēl vienu kaķi, bet viņa vārds Līzai likās kā zīme, kas izkliedēja šaubas. Kad Līza atnesa runci mājās, viņa nolēma uzspēlēt kādu saksofona melodiju no Džona Koltreina dziesmas, bet kaķis pārbijās un bailēs izlecot pa logu nositās. Koltreins bija vienīgais kaķis Simpsonu ģimenē, kas netika nosaukts par Sniedziņu, kaut arī bija baltā krāsā. Tā kā nākamo kaķi nosauca par Sniedziņu V, Koltreins automātiski ieguva Sniedziņa IV statusu.
Sniedziņš V (Sniedziņš II)
Sniedziņš V ir piektais kaķis Simpsonu ģimenē. Pēc iepriekšējo kaķu nāves patversmes īpašniece atteicās dot kaķus Simpsonu ģimenei. Sērijā I, D'oh-Bot Trakā Kaķu vecene met ar kaķi Līzai, kamēr viņa apraud trīs kaķu nāves, kas miruši šajā sērijā. Līza saka kaķenei, ka viņai jāmūk prom, jo visi kaķi, kas viņai piederējuši, ir bijusi nelaimīga un gājusi bojā. Tiklīdz kaķene iziet uz ielas, parādās automobilis. Šoferis ieraugot kaķi parauj stūri uz sāniem un ietriecas kokā un aizdegas. Tā kā kaķene bija palikusi dzīva, Līza nolemj, ka tā ir laimīga zīme, un paņēma viņu mājās. Līza nosauc kaķeni par Sniedziņu V, un uzreiz pārsauc par Sniedziņu II, lai nebūtu jātērē nauda jaunas bļodiņas iegādei.
Ķesteris
Ķesteris var būt:
Melluži (stacija)
Melluži ir dzelzceļa pieturas punkts Jūrmalā, līnijā Torņakalns—Tukums II. Mellužos pietur visi maršrutu Rīga—Sloka, Rīga—Ķemeri un Rīga—Tukums I, Rīga—Tukums II elektrovilcieni, izņemot rīta ekspresreisu no Tukuma II, kā arī vienu darba dienu ekspresreisu no/uz Tukuma I.
uzsākta stacijas modernizācija. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Pieturvieta ar nosaukumu Karlsbāde II atvērta 1914. gadā. Pirmā pasaules kara laikā un pēc tā līdz 1922. gadam pietura nedarbojās. 1922. gadā tā nosaukta par Mellužiem II, bet 1925. gadā atjaunota stacijas ēka (pastāv arī mūsdienās ar nelielām izmaiņām). No 1939. gada pieturu dēvē vienkārši par Mellužiem.
Mellužos bija uzbūvēta pasažieru nojume arī pie Rīgas virziena sliedēm, tāpat kā Lielupes stacijā; nojume nojaukta rekonstrukcijas laikā.
Daugavgrīvas iela (Rīga)
Posmā starp Buļļu un Viļņas ielu Daugavgrīvas iela ir Dzegužkalna parka austrumu robeža.
Vēsture
Daugavgrīvas ielas pamatā ir ceļš uz Daugavgrīvas cietoksni, Rīgas priekšostu un Ziemas ostu. Pēc Pārdaugavas pievienošanas Rīgas pilsētai ceļš pārtapa par ielu. Līdz 1905. gadam Daugavgrīvas iela tika dēvēta par Dinamindes ielu. Sākot ar 1860. gadu, ap ielu sāka veidoties Iļģuciema rūpniecības zona.
Ievērojamas celtnes
Daugavgrīvas ielā atrodas vai atradās vairākas no senajām Pierīgas muižiņām: Šrēdera nams (Daugavgrīvas ielā 11), Švarcmuiža jeb Hāgena muiža (Daugavgrīvas ielā 19/21), Heija muižiņa (Daugavgrīvas ielā 25, nodega 20. gadsimta 80. gados, vēlāk nojaukta), Drēzdena muiža (Daugavgrīvas ielā 37/39, nojaukta 2011. gadā, veicot Daugavgrīvas ielas satiksmes mezgla izbūvi), Iļģuciema fabrikas īpašnieka muižiņa (Daugavgrīvas ielā 67).
Daugavgrīvas ielā atrodas Iļģuciema alus darītava (SIA "Ilgezeem", Daugavgrīvas iela 82/84), "Rīgas laku un krāsu rūpnīca". Latvijas PSR laikā ielā atradās "Baltijas Zivsaimniecības zinātniskās pētniecības institūts" (Daugavgrīvas iela 6), "Rīgas lauksaimniecības mašīnbūves rūpnīca" (Daugavgrīvas iela 23a), "Latvijas stikls" (Daugavgrīvas iela 77), "Rīgas ēku celtniecības kombināts" (Daugavgrīvas iela 93) un citas ražotnes.
Daugavgrīvas ielā 140 atrodas Spilves lidlauks.
Ielu savienojumi
Daugavgrīvas iela krustojas ar šādām ielām:
Grand Theft Auto: The Lost and Damned
Grand Theft Auto IV: The Lost And Damned ir videospēle, kas ir daļa no Grand Theft Auto spēļu franšīzes, kurā ir likts pamats uz vardarbīgām un kriminālām darbībām, ko spēles dalībnieks var izjust. Spēle tika izdota 2009. gada 17. februārī. Spēles vecuma ierobežojums ir 18+. Spēles galvenais varonis Džonijs Keblics parādās arī GTA V. Spēles galvenais varonis ir Džonijs Klebics.
Sižets
Džonijs Klebics ir baikeris ar netīru vēsturi. Viņš ir viens no motociklu bandas THE LOST dalībniekiem. Viņš dzīvo Libertīsitijā jau kopš bērnības un pazīst šo pilsētu kā savus 5 pirkstus. Viss rit kā vienmēr — laupīšana, huligānisms, slepkavības, bet kādu dienu viss noiet greizi. Policisti atklāj, ko plāno Džonija banda. Džonijam ir nojauta, ka viens no viņa draugiem ir nodevējs. Viņa mērķis ir atrast to cilvēku, kurš viņu nodeva. Bet to ir grūti atklāt, jo ceļā stāv policija.
Malaga
Malaga (es) ir ostas pilsēta Spānijas dienvidos, Andalūzijas autonomā apgabala dienvidos, Malagas provincē. Pilsēta atrodas Vidusjūras krastā, Costa del Sol piekrastē. Tā ir Malagas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.
Pilsētas saimniecība galvenokārt balstās uz tūrismu un lauksaimniecību. Malaga ir spāņu gleznotāja Pablo Pikaso un spāņu aktiera Antonio Banderasa dzimtā pilsēta. Malaga ir Spānijas dienvidu reģiona galvenais saimniecības un finanšu centrs, kā arī ceturtā saimnieciski aktīvākā Spānijas pilsēta pēc Madrides, Barselonas un Valensijas.
Vēsture
Pilsētu ap 1000. gadu p.m.ē. dibinājuši feniķieši, nosaucot par Malaku (Malaka). Pilsētas nosaukums, iespējams, cēlies no vārda "sāls" feniķiešu valodā, jo pilsētā nodarbojās ar zivju sālīšanu.
Apmēram septiņus gadsimtus vēlāk Malagu no Kartāgas atkaroja romieši, bet no V gadsimta tā bija Vestgotu karalistē.
VIII gadsimtā pilsētu ieņēma mauri un Malaga kļuva par ievērojamu tirdzniecības centru. Pēc Omejādu dinastijas beigām Malaga kļuva par nelielas no Kordovas atkarīgas mauru valsts galvaspilsētu.
1487. gadā Malagu ieņēma kristieši.
Spānijas Pilsoņu kara laikā Malagu smagi bombardēja Franko spēki.
20. gadsimta 60. gados pilsētas saimniecība atdzīvojās, jo jūras piekrastē strauji attīstījās tūrisms.
Cilvēki
Malagā dzimuši:
Zemes vēsture
Intensīvu pētījumu un analīzes rezultātā zinātniekiem pēdējo gadsimtu gaitā izdevies detāli rekonstruēt Zemes vēsturi.
Zeme kopā ar Sauli un citām Saules sistēmas planētām veidojusies pirms 4,567 miljardiem gadu no solārā miglāja. Sākotnēji planētas ārējais slānis bija izkusis, taču laika gaitā tas atdzisa un sacietēja, veidojot Zemes garozu.
Mēness izveidojās šajā laika periodā. Mēness visdrīzāk izveidojies lielam, pēc izmēra ar Marsu (10% no Zemes masas) salīdzināmam debesu ķermenim - Tejai aizskarot Zemi un atdalot no tās daļu masas. Daļa no atdalītās masas atkal nokļuva uz Zemes, daļa izkļuva no Zemes orbītas bet daļa palika Zemes orbītā un izveidoja Mēnesi.
Gāzu izdalīšanās no atdziestošās masas, tai skaitā vulkānu darbība izveidoja sākotnējo atmosfēru. Atdzisa atmosfērā nokļuvušais ūdens tvaiks, izveidojot uz Zemes virsmas ūdenstilpes - okeānus. Daļu ūdens Zemei deva arī garāmejošu komētu ledus.
Okeāni un kontinenti
Okeāniskā Zemes garoza izveidojās ļoti agri - pirms aptuveni 4,4 miljardiem gadu, kamēr kontinentālā Zemes garoza - aptuveni pirms 3,8 - 3,9 miljardiem gadu. Laika gaitā kontinentālā Zemes garoza dalījās un pārvietojās pa Zemes virsmu. Nereti kontinentālās Zemes garozas daļas savienojās lielākā veidojumā - superkontinentā.