cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marku Kanerva
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka 2001. gadā kā HJK trenera asistents. 2003. gada sezonā strādāja par galveno treneri klubā Viikingit. 2004. gadā kļuva par Somijas U-21 izlases galveno treneri. Viņa vadībā komanda iekļuva 2009. gada Eiropas U-21 čempionāta finālturnīrā. 2008. gadā tika atzīts par Somijas gada treneri futbolā. 2011. gadā neilgu laiku bija Somijas izlases galvenā trenera pienākumu izpildītājs, vēlāk kļuva par Miksu Pātelainena asistentu. 2015. gadā vēlreiz uzņēmās galvenā trenera pienākumus izlasē.
2016. gadā tika oficiāli apstiprināts par Somijas izlases galveno treneri. Kanervas vadībā izlase ieņēma 1. vietu 2018.—2019. gada UEFA Nāciju līgas C līmeņa grupā. 2019. gadā Kanerva ar Somiju izcīnīja 2. vietu 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas grupā, izlasei pirmo reizi iekļūstot finālturnīrā.
Kristīna Riči
Kristīna Riči (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.
Kļuvusi pazīstama ar Trešdienas Adamsas lomu filmās "Adamsu ģimene" (1991) un "Adamsu ģimenes dārgumi" (1993) un Ketas Hārvijas lomu 1995. gada filmā "Kaspers". Pēc tam filmējusies tādās filmās kā "Ledus vētra" (1997), Buffalo '66 (1998), The Opposite of Sex (1998), "Jātnieks bez galvas" (1999), "Monstrs" (2003), "Penelopa" (2006), "Melnās čūskas vaidi" (2006). Par lomu filmā The Opposite of Sex Riči tika nominēta Zelta globusa balvai kā galvenā aktrise. 2006. gadā tika nominēta Emmy balvai par lomu seriālā "Grejas anatomija.
Imants Vanzovičs
Imants Vanzovičs (dzimis Limbažos) ir latviešu dziedātājs, mūziķis un režisors. Divdesmitā gadsimta astoņdesmito, deviņdesmito gadu popmūzikas zvaigzne. Visvairāk pazīstams kā Zigmara Liepiņa mūzikas izpildītājs grupās "Modo" un "Opus", daudz uzstājies duetā ar Mirdzu Zīveri.
Popularitāti iemantojis Latvijā un bijušajā PSRS.
Biogrāfija
Imants Vanzovičs dzimis Limbažos muzikālā ģimenē: tēvs bija apguvis vijoles spēli, vecākais brālis Ēriks spēlēja ģitāru. Mūzikā pirmos soļos sāka Limbažu bērnu mūzikas skolas klarnetes klasē. Vēlāk spēlēja bungas Limbažu vidusskolas estrādes orķestrī, tad vietējā kultūras nama ansamblī sāka arī dziedāt. 1976. gadā pēc ansambļa vadītāja komponista Aleksandra Kublinska uzaicinājuma kļuva par ansambļa "Jūrmalas balsis" bundzinieku. Vēlāk, dienot padomju armijā, dziedāja karavīru ansamblī „Zvaigznīte”, kur iepazinās ar tābrīža grupas vadītāju Zigmaru Liepiņu. Komponists Vanzoviču atzinīgi novērtēja, tādējādi par pirmajiem Vanzoviča ieskaņojumiem kļuva Liepiņa dziesmas „Ledus zieds”, „Dzintara dziesma” un vokalīze izrādei „Spartaks”.
Pēc dienesta Vanzovičs sāka dziedāt Ulda Stabulnieka vadītajā Latvijas PSR Filharmonijas ansamblī, bet 1979. gada nogalē jau pievienojās Liepiņa vadītajai grupai „Modo”, kur izveidojās duets ar Mirdzu Zīveri. Pēc Vanzovičs strauji kļuva par vienu no vadošajiem Latvijas dziedātājiem, to veicināja arī 1982. gadā uz "Modo" bāzes dibinātā Liepiņa ansambļa „Opus” izveide.
1987. gadā starptautiskajā popmūzikas konkursā „Cilvēks un jūra” Austrumvācijā Vanzoviča dziedātā Liepiņa dziesma „Love Time” ieguva vairākas godalgas – par labāko dziesmu, labāko aranžējumu, publikas simpātiju balvu.
1988. gadā Liepiņa un Māras Zālītes rokoperā "Lāčplēsis" dziedātājs atveidoja Kangara lomu.
1990. gadā īslaicīgi pievienojies grupai "Vecās mājas". Pēc tam aktīvu mūziķa darbību beidzis. Piedalījies Zigmara Liepiņa jubilejas koncertos 2012. gadā.
Privātā dzīve
Precējies četras reizes, ir divi bērni.
Aģente Kārtere
"Aģente Kārtere" (en) ir ASV televīzijas seriāls, kura autori ir Kristofers Markuss un Stīvens Makfīlijs. Tas kopš tiek pārraidīts ABC televīzijas kanālā. Seriālam kopumā iznākušas divas sezonas (18 sēriju).
Seriāls ir par virsnieci Pegiju Kārteri, kas strādā par sekretāri Stratēģiskās zinātnes centrā un slepeni sadarbojas ar Hauardu Stārku. Galvenās lomas seriālā attēlo Heilija Atvela, kas saglabājusi Kārteres lomu no MCU sērijas filmām, Džeimss Dārsijs, Čads Maikls Marijs, Envers Džokajs un Šejs Vigems.
Seriāls ir daļa no Marvel Cinematic Universe. Tas ir pārraidīts arī latviski.
Polijas Karaliste (1916—1918)
Polijas Karaliste (1916—1918), saukta arī par Polijas reģentūras karalisti, bija marionešu valsts, kuru ar poļu partiju atbalstu vācu un austroungāru okupācijas vara izveidoja 1916. gada 5. novembrī, lai apmierinātu Vācijas Impērijas teritoriālās ekspansijas ambīcijas, motivētu poļus karot Centrālo lielvalstu pusē pret Krievijas Impēriju, kā arī attaisnotu savu propagandu par to, ka vācu armija ir nākusi kā atbrīvotāja, lai arī slepenībā plānoja poļu pierobežas joslas aneksiju.
5. novembra akts
1916. gada 5. novembrī Vācijas un Austroungārijas imperatoru kopīgā deklarācija paziņoja par vietējās pašpārvaldes izveidošanu un paredzēja jauna karaļa ievēlēšanu. Vācu militārais gubernators, ģenerālis Hanss Hartvigs fon Bezelers, pasludināja Polijas karalistes atjaunošanu un pirmo reizi kopš 1831. gada virs Karaļa pils Varšavā pacēla Polijas nacionālo karogu. Austroungārijas militārais gubernators Karls Kuks Ļubļinā izplatīja šo pašu deklarāciju.
Vācu intereses
1914. gadā Vācijas impērijas kanclers Teobalds fon Betmans Holvegs izlēma anektēt daļu no Krievijas impērijai pakļautajām poļu zemēm. Vācija nevēlējās savās austrumu provincēs palielināt poļu iedzīvotāju skaitu, tāpēc bija paredzēts, ka poļi no anektētajām zemēm tiks padzīti uz jaunveidojamo Polijas Karalisti.
1915.-1916. gadā tika apspriesti dažādi poļu teritorijas sadalīšanas varianti starp Vāciju un Austroungāriju. Atjaunotajai Lietuvas karalistei 1918. gadā pievienoja dažus poļu un baltkrievu apgabalus.
Austriešu intereses
Austriešu militārais gubernators atradās Ļubļinā. Līdzīgi kā vācieši, arī austrieši nevarēja izlemt, ko tieši darīt ar okupētajām poļu zemēm. 1916. gadā tronī kāpušais Austroungārijas imperators Kārlis I, kā Galīcijas un Lodomērijas karalis, vēlējās pats kļūt par Polijas karali, taču tam pretojās ungāru augstmaņi, kas baidījās, ka slāvi tādējādi iegūs lielāku ietekmi impērijā par ungāriem.
Taču Austroungārija bija Vācijas vājākais kara partneris, un Polijā aizvien lielāka ietekme bija vāciešiem, kas plānoja daļu okupētās teritorijas pievienot Vācijai, padzīt no turienes poļus un viņu vietā nometināt vāciešus.
Karaļa kandidāti
Viens no potenciālajiem karaļa kandidātiem bija Austrijas erchercogs Kārlis Stefans, kurš runāja poliski un kura divas meitas bija precētas ar poļu augstmaņiem. Uz Polijas kroni pretendēja arī vācu aristokrātiskās dinastijas no Bavārijas, Virtembergas un Saksijas.
Kaķi (Malienas pagasts)
Kaķi ir ciems Alūksnes novada Malienas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 2 km no pagasta centra Brenciem, 10 km no novada centra Alūksnes un 211 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P41 (Alūksne—Liepna).
Polijas Karaliste (1916—1918)
Pagaidu valsts padome
1917. gada Krievijas Februāra revolūcija un ASV prezidenta Vudro Vilsona 22. janvārī izteiktais atbalsts Polijas neatkarībai, nostiprināja poļu cerības uz patiesas neatkarības iegūšanu.
Reģentūras padome, 1917.-1918
Lai apmierinātu poļu prasības pēc konkrētākas jaunās karalistes definīcijas, 1917. gada 12. septembrī tika pieņemta pagaidu konstitūcija, kas paredzēja konstitucionālu monarhiju ar divpalātu parlamentu un nepolitisku ministru kabinetu.
Formāli vara karalistē piederēja reģentūras padomei trīs cilvēku sastāvā kuru 18. septembrī veidoja:
Sabrukums
Oktobrī Reģentūras padome uzsāka sarunas ar vāciešiem par ģenerāļa Pilsudska atbrīvošanu no vācu apcietinājuma; viņš tika atbrīvots un 10. novembrī ieradās Varšavā. 11. novembrī viņam tika piešķirta augstākā valsts vara un tika izveidota Polijas Republika.
Mārtiņš Milašēvičs
Mārtiņš Milašēvičs (dzimis Rīgā) ir latviešu futbolists. Lielāko daļu futbolista karjeras aizvadījis klubā FS METTA/Latvijas Universitāte. Viņš ir Latvijas 1. līgas čempions 2011. gadā. Piedalījies Latvijas futbola izlases kandidātu spēlē pret Latvijas Virslīgas izlasi. Virslīgā 2012. gada sezonā viņš guva 10 vārtus, un dalīja 8. vietu Virslīgas rezultatīvāko spēlētāju sarakstā. 2016. gada februārī Milašēvičs paziņoja par profesionāla futbolista karjeras beigšanu.
Transleitānija
Transleitānija, (ungāru: Lajtántúl, vācu: Transleithanien) oficiālais nosaukums Svētā Stefana Ungārijas kroņa zemes (ungāru: Magyar Szent Korona Országai, vācu: Länder der heiligen ungarischen Stephanskrone) bija nosaukums vienai no divām galvenajām Austroungārijas daļām no 1867. līdz 1918. gadam. Transleitānija aptvēra zemes, kas bija tieši pakļautas Ungārijas karaļa kronim, bet Cisleitānija — Austrijas imperatora kronim pakļautās zemes.
Nosaukuma izcelsme
Leitas upe kopš 1867. gada kompromisa sadalīja Austroungāriju divās lielās daļās pēc Leitas nosaukuma - Cisleitānijā (šaipus Leitas, Austrijas daļā) un Transleitānijā (otrpus Leitas, Ungārijas daļā).
Valsts sastāvdaļas
Transleitānijā ietilpa:
Pēc 1918. gada
Valstis, kuras ieguva teritorijas no Transleitānijas:
Bats
Bats (th, baht,, simbols: ฿) ir Taizemes valūta. Batam sīkāka naudas vienība ir satanga (สตางค์, ). 100 satangas ir 1 bata vērtībā. Par valūtas laišanu apgrozībā atbild Taizemes banka.
Hundertvasera nams
Hundertvasera nams (de) ir daudzdzīvokļu māja Vīnē, Austrijā, kas tika pabeigta 1985. gadā pēc austriešu mākslinieka Frīdensreiha Hundertvasera idejas un koncepcijas.
Šis Vīnes ekspresionisma objekts atrodas Landštrāses rajonā Kegelgasse un Löwengasse ielu krustojumā. Hundertvasera nams ir viena no Vīnes apmeklētajām ēkām un ir kļuvusi par daļu no Austrijas kultūras mantojuma.
Hundertvasers un arhitektūra
Lekcijās akadēmijās un arhitektu asociācijās Hundertvasers izskaidroja savas bažas par arhitektūru harmonijā ar dabu un cilvēku. Tābrīža federālais kanclers Bruno Kreiskis 1977. gada 30. novembra vēstulē Vīnes mēram Leopoldam Gracam ieteica dot iespēju Hundertvaseram realizēt savas idejas arhitektūras jomā, ļaujot viņam uzbūvēt mājokļa projektu. Tā rezultātā Leopolds Gracs 1977. gada 15. decembra vēstulē aicināja Hundertvaseru izveidot daudzdzīvokļu māju pēc viņa paša idejām.
Šim nolūkam māksliniekam pievienoties un palīdzēt viņam īstenot savas idejas tika uzaicināts arhitekts Jozefs Kravina.
Konflikts un sadarbība
1979. gada augustā un septembrī arhitekts Kravina prezentēja Hundertvaseram savus sākotnējos rasējumus un putupolistirola modeli. Hundertvasers bija satriekts un noraidīja tos kā tieši tādus, ar izlīdzinošiem, taisniem moduļu režģiem, pret kuriem viņš bija pastāvīgi cīnījies. Kā parādīja viņa Eirovīzijas "Terrases nama" modelis, viņš jau bija konceptualizējis pavisam cita veida māju.
Galu galā māja tika uzcelta no 1983. līdz 1985. gadam saskaņā ar Hundertvasera idejām un koncepcijām ar arhitektu Jozefu Kravinu kā līdzautoru un arhitektu Peteru Pelikanu kā plānotāju. Tajā ir viļņotas grīdas, jumts, kas klāts ar augsni un zāli, kā arī lieli koki, kas aug no telpu iekšpuses ar zariem, kas stiepjas no logiem. Hundertvasers nepieņēma nekādu samaksu par mājas dizainu, paziņojot, ka tas ir tā vērts, lai nepieļautu, ka tās vietā parādās kaut kas neglīts.
Mājā ir 53 dzīvokļi, četri biroji, 16 privātas terases, trīs koplietošanas terases un kopā 250 koki un krūmi. Ēkā darbojas kafejnīca, bet lielākā daļa no tās iekštelpām nav publiski pieejama.
Tiesas lēmums
2001. gadā, 20 gadus pēc arhitekta Kravinas aiziešanas no projekta, uzņēmums H.B. Medienvertriebsgesellschaft mbH sava biznesa vadītāja Haralda Bēma vadībā mudināja arhitektu Kravinu panākt juridisku atzīšanu par Hundertvasera nama līdzautoru. 2010. gada 11. martā pēc astoņus gadus ilgas tiesvedības Austrijas Augstākā tiesa lēma, ka Jozefs Kravina kopā ar Frīdensreihu Hundertvaseru ir mājas līdzautori, tādējādi Hundertvasera bezpeļņas fondam tagad ir liegts izplatīt jebkuru mājas ilustrāciju vai tās kopiju, kurā Kravina nav minēts kā līdzautiors.
Saskaņā ar spriedumu Hundertvasers bija vienīgais ēkas garīgais radītājs (vācu: Geistiger Schöpfer), tomēr Kravina ir jāatzīst par līdztiesīgu līdzradītāju un abiem jāsaņem vienāda daļa autoratlīdzības ieņēmumu.
Uguns iela (Rīga)
Uguns iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Tās sākums un beigas saslēdzas ar Berģu ielu, iela iet gar Juglas ezera krastu. Kopējais ielas garums ir 715 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu, daļēji ir bez seguma. Izveidota 1974. gadā un kopš tiem laikiem ielas nosaukums netika mainīts.
Ielu savienojumi
Uguns iela ir savienota ar šādām ielām:
Filips V Antigonīds
Filips V (dzimis 238. gadā p. m. ē., miris 179. gadā p. m. ē.) bija Maķedonijas karalis no 221. gada p. m. ē. līdz savai nāvei. Valdīšana iezīmējās ar enerģisku, tomēr neveiksmīgu pretošanos Romas ekspansijai.
Dzimis Maķedonijas karaļa Dēmetrija II Etolieša ģimenē. Par karali kļuva 17 gadu vecumā. No 220. līdz 217. gadam p. m. ē. kā Ellīnijas līgas līderis karoja pret Etolijas līgu Sabiedroto karā.
No 217. gada p. m. ē. vienlaicīgi ar Hanibālu uzbruka Romai, uzsākot Pirmo Maķedonijas karu, un cenzdamies ieņemt Ilīriju. Karš faktiski beidzās bez rezultātiem, 205. gadā p. m. ē. noslēdzot Fēnikes miera līgumu.
No 205. līdz 200. gadam p. m. ē. karoja Krētas karā, cenšoties palielināt Maķedonijas ietekmi dienvidu virzienā. Pēc Hanibala sakāves, par ieganstu minot Grieķijas neatkarības aizstāvēšanu pret Maķedonijas tīkojumiem, 200. gadā p. m. ē. romieši Filipam pieteica karu, uzsākot Otro Maķedonijas karu. Filips tika sakauts, Maķedonijai nācas aiziet no Grieķijas. No 192. līdz 188. gadam p. m. ē. kā romiešu sabiedrotais karoja pret Seleikīdiem Sīrijas karā.
300. mikroautobusu maršruts (Rīga)
300. ekspresbusa maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta maršruts, kas kursēja no Stacijas laukuma līdz Vecdaugavai. Vasaras sezonā daži reisi kursēja līdz Vecāķiem.
Maršruts tika slēgts 2022. gada 9. septembrī, kad paziņoja par "Rīgas Mikroautobusu Satiksmes" maksātnespējas procesa uzsākšanu.
Maršruts
Stacijas laukums — Vecdaugava kursēja pa šādām ielām: Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Duntes iela, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela, Atlantijas iela un Vecāķu prospekts.
Vecdaugava — Stacijas laukums kursēja pa šādām ielām: Vecāķu prospekts, Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela, K. Valdemāra iela, Stabu iela, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris un Marijas iela.
Pieturvietas
300. minibusu maršrutā pavisam kopā bija 72 pieturas. Maršrutā Stacijas laukums — Vecdaugava bija 37 pieturas, maršrutā Vecdaugava — Stacijas laukums bija 35 pieturas.
Maršruts ar mainītu virzienu
Stacijas laukums — Vecāķi kursēja pa šādām ielām: Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Duntes iela, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela, Atlantijas iela, Vecāķu prospekts, Pludmales iela un Kāpu prospekts.
Vecāķi — Stacijas laukums kursēja pa šādām ielām: Kāpu prospekts, Selgas iela, Vecāķu prospekts, Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela, K. Valdemāra iela, Stabu iela, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris un Marijas iela.
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas (vasaras sezonā)
Maršrutā Stacijas laukums — Vecāķi bija 40 pieturas. Maršrutā Vecāķi — Stacijas laukums bija 39 pieturas.
Zilā latānija
Zilā latānija (Latania loddigesi), arī Raundas latānija, Maurīcijas latānija ir palmu dzimtas suga. Endēma Raundas salai, taču šobrīd sekmīgi reintroducēta citviet un audzēta arī kā krāšņumaugs. Tiek pārdota Maurīcijas audzētavās.
Aizsardzība
Suga bija tuva izmiršanai Raundas salā ievesto kazu un trušu dēļ, kas nograuza jaunos asniņus. Pēc plānveidīgas invazīvo sugu izskaušanas 20. gadsimta 80. gados, savvaļas populācija lēnām atjaunojas.
Istras pauguraine
<mapframe text="Istras pauguraine" width=300 height=300 zoom=12 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q28055896" } Istras pauguraine ir dabas parks Latgalē. Izvietojies Latgales augstienes Rāznavas paugurainē, administratīvi ietilpst Ludzas novada Istras pagastā. Atrodas divus kilometrus uz austrumiem no pagasta centra Vecslabadas.
Teritorijas vērtīgākie resursi ir dažāda veida biotopi, ainavas, reljefs un blakus tai austrumos esošais Šķaunes ezers. Istras pauguraines dabas parkā nav ar tūrismu saistītu labiekārtojuma elementu, bet šo teritoriju var apskatīt arī no malas, braucot pa grantēto ceļu no Sibiļinas uz Osinovku, kurš ved gar parka ziemeļu robežu ar skatu uz Šķaunes ezeru. Iekšā parkā no tā saglabājies ceļš uz parka vidū esošajiem Luņiem, zemesceļš uz Luņiem ved arī no Vecslabadas puses rietumos caur Razuvajiem.
Bioloģiskā nozīme
Dabas parka teritorija ir rets vēsturiski ģeogrāfisks komplekss, kuru radījis grēdu, morēnu pauguru un masīvu reljefs. Tā mežainajā daļā morēnu pauguri pārklāti ar sausiem priežu, egļu un jauktajiem mežiem, bet ieplakās atrodami Eiropā aizsargājami biotopi – pārejas purvi un melnalkšņu staignāji. Parks ir Natura 2000 teritorija ar kodu 0301300.
Normatīvie akti
Dabas aizsardzības plāns parkam nav izstrādāts, tāpat kā atsevišķi noteikumi. Teritorijas aizsardzību un izmantošanu regulē kopējie īpaši aizsargājamo teritoriju dabas izmantošanas noteikumi.
Vēsture
Istras pauguraines dabas parks tika dibināts 1977. gadā kā Istras pauguraines kompleksais dabas liegums 340 ha platībā.
Konstantīns Enrikess
Konstantīns Enrikess (fr) bija Haiti dzimis franču regbists, olimpiskās zelta medaļas ieguvējs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Enrikess bija viens no Francijas regbija komandas (Union des Sociétés Françaises) spēlētājiem, kuri olimpiskajā regbija turnīrā izcīnīja zelta medaļu. Viņš ir pirmais zināmais melnādainais cilvēks, kurš startējis olimpiskajās spēlēs.
Enrikess spēlēja Olympique de Paris un Stade Français klubos. Kā Stade Français komandas spēlētājs viņš trīs reizes (1897., 1898. un 1901. gadā) izcīnīja Francijas čempiona titulu.
1904. gadā Konstantīns Enrikess savu valsti Haiti iepazīstināja ar futbolu, un pirmajās sacensībās viņš guva pirmos vārtus. Viņš kopā ar savu brāli Alfonso dibināja Haiti sporta organizāciju Union Sportive Hatienne. 1950. gadā viņš kļuva par Republikas senatoru.
Lībiešu iela (Jūrmala)
Lībiešu iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Lībiešu iela sākas krustojumā ar Nometņu ielu un beidzas krustojumā ar Talsu šoseju. Kopējais ielas garums ir 400 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Lībiešu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Lībiešu iela ir savienota ar šādām ielām:
Valdis Liepiņš (aktieris)
Valdis Liepiņš (dzimis Siguldā, miris  ) bija latviešu aktieris un režisors.
Biogrāfija
Mācījās Siguldas 1. vidusskolā un Siguldas bērnu mūzikas skolas vijoles klasē. 1984. gadā iestājās Jāzepa Vītola Latvijas Valsts Konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultātes Teātra nodaļā, neilgi pēc tam viņu iesauca Padomju armijas obligātajā karadienestā, dienēja Baltijas kara apgabala karavīru ansamblī “Zvaigznīte”. Pēc dienesta turpināja mācības Konservatorijā, kuru beidza 1990. gadā.
No 1990. līdz 2012. gadam Liepiņš strādāja Dailes teātrī. Starp pazīstamākajām lomām bija Andris Rutku Tēva “Vella kalpi” (1991), Pjērs Maršāna “Publikai skatīties aizliegts” (1991), titulloma Lāgerlēvas darbā ”Gesta Berlings” (1993), Romeo Šekspīra lugā “Romeo un Džuljeta” (1994), titulloma Korneija lugā “Sids” (1995). No 1994. gada uzsāka arī režisora darbu. Režisējis Raimonda Paula un Māras Zālītes muzikālo izrādi “Meža gulbji”, Māras Zālītes un Ulda Marhilēviča dziesmuspēli “Tobāgo!”, Raimonda Paula un Guntara Rača muzikālo izrādi “Leģenda par zaļo jumpravu”.
Attēlojis lomas filmās "Mans draugs — nenopietns cilvēks" (1976), "Atcerēties vai aizmirst" (1982), "Cilpā" (1991), "Vecās pagastmājas mistērija" (2000), "Ķīlnieks" (2006).
Kaulinka
Kaulinka bija skrajciems Rēzeknes novada Ozolaines pagastā. Atradās pagasta ziemeļrietumu pierobežā 9 km no pagasta centra Balbišiem, 16 km no novada centra Rēzeknes un 239 km no Rīgas.
Sodankile
Sodankile (, se) ir ciems un pašvaldība Somijas ziemeļos Lapzemes reģionā. Sodankile ir otra lielākā Somijas pašvaldība pēc platības un lielākā, kuras centram nav pilsētas statusa. Lielākā daļa iedzīvotāju (98%) ir somi un 1,3% — sāmi, bet ziemeļsāmu valoda ir otra oficiālā valoda pašvaldībā. Dienvidos no Sodankiles atrodas Sodankiles ģeofiziskā observatorija, kuras pirmsākumi meklējami Pirmajā Starptautiskajā polārajā gadā (1882-1883).
Vēsture
Senākās cilvēku apmetnes Sodankiles apkārtnē datētas ar aptuveni 5000. gadu p.m.ē. Ap 3. tūkstošgadi p.m.ē. apvidū ienāca sāmi, kas ilgstoši domenēja Sodankilē un apkārtnē. Tie runāja Kemi sāmu valodā. No 16. gadsimta apvidus nonāca Zviedrijas ietekmē, 17. gadsimtā to sāka intensīvi apgūt. No dienvidiem ieceļojušajiem kolonistiem piešķīra nodokļu atbrīvojumu uz 15 gadiem. Tika kristianizēts iepriekš šamaniskais apvidus. 1747. gadā nodibināja atsevišķu Sodankiles pagastu.
1809. gadā Sodankile kā Somijas Lielhercogistes daļa nonāca Krievijas pakļautībā. Turpinājās sāmu asimilācija un vietējā sāmu valoda faktiski izzuda 19. gadsimta vidū. 19. gadsimta beigās līdz tam tradicionālo ziemeļbriežu lopkopību kā galveno nodarbošanās veidu aizvietoja mežizstrāde; sāka attīstīties transporta infrastruktūra. 1902. gadā pabeidza šoseju no Rovaniemi uz Sodankilu.
Ziemas kara (1939-1940) laikā Sodankile, tāpat kā citi pierobežas ciemi, tika evakuēta. Pēc Maskavas pamiera parakstīšanas 1944. gadā, kad Somija pievienojās Sabiedrotajiem, sākās Somijas un Vācijas Lapzemes karš. Vācu karaspēka atkāpšanās laikā Sodankile tika stipri nopostīta.
Pēc kara ciems tika atjaunots. Apkārtnē attīstījas enerģētika — tika uzbūvētas vairākas hidroelektrostacijas. Pie ciema uzbūvēta Sodankiles lidosta.
Pliss
Pliss var būt:
Hristiāns Jarošs
2022. gada 9. jūnijā parakstīja viena gada līgumu ar KHL komandu Omskas "Avangard".
Skārduciems
Skārduciems ir apdzīvota vieta Mārupes novada Babītes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā ziemeļos no autoceļa A9 iepretī Dzilnuciemam 4,5 km no pagasta centra Piņķiem, 14,5 km no novada centra Mārupes un 21 km no Rīgas centra.
2002. gada Latvijas čempionāts šahā
2002. gada Latvijas šaha čempionāts bija Latvijas šaha čempionāts vīriešiem un sievietēm.
Turnīra gaita
Latvijas 2002. gada šaha čempionāts vīriešiem notika no 5. līdz 13. martam Rīgā. Turnīrs noritēja pēc Šveices sistēmas 9 kārtās. Pirmo vietu dalīja uzreiz trīs dalībnieki: Rolands Bērziņš, Ilmārs Starostīts un Viesturs Meijers, kurš panāca līderus uzvarot pēdējās trīs kārtās. Bija jārīko viena apļa papildu turnīrs par čempiona nosaukumu, kurš notika no 12. līdz 14. jūnijam Rīgā. Tajā labāk veicās Ilmāram Starostītam, kas kļuva par Latvijas čempionu.
Latvijas 2002. gada šaha čempionāts sievietēm notika no 5. līdz 13. martam Rīgā. Turnīrs noritēja spraigā cīņā, un nevienai no dalībniecēm neizdevās izvairīties no zaudējumiem. Jau pirmajā kārtā Ingūna Erneste sagādāja zaudējumu iepriekšējo četru gadu čempionei Dana Reizniecei. Reizniece gan atguva vadību, taču finišā cieta vēl divus zaudējumus, un par uzvarētāju kļuva Erneste. Tas bija viņas otrais Latvijas čempiones tituls.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Punkti !! Vieta
Latvijas vīriešu šaha čempionāta papildu turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! Punkti !! Vieta
Krievija Eirovīzijas dziesmu konkursā
Krievija Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 23 reizes, debitējot 1994. gada konkursā, un ir piedalījusies visos konkursos 21. gadsimtā, izņemot 2017. gada konkursu. Krievija ir uzvarējusi 2008. gada konkursā ar dziesmu Believe, kuru izpildīja Dima Bilans.
Gan Krievijai, gan Zviedrijai pieder rekords par visvairāk dziesmām, kuras 21. gadsimtā ir iekļuvušas kādā no pirmajām piecām vietām, Krievijai otro vietu iegūstot 2000., 2006., 2012. un 2015. gadā, trešo vietu iegūstot 2003., 2007., 2016. un 2019. gadā un piekto vietu iegūstot 2013. gada konkursā.
Krievija finālam nav kvalificējusies finālam tikai vienu reizi — 2018. gada konkursā.
Staņislavs Rubinčiks
Ģimene un bērnība
Staņislavs Rubinčiks dzimis 1940. gada 23. janvārī Orehovozujevā, Maskavas apgabalā, Krievijā tekstīlražošanas inženiera-tehnologa Lazara Rubinčika un viņa sievas, ķīmiķes Zinaīdas (dzimusi Mordvinova) ģimenē. Drīz Lazaram piedāvā darbu Uzbekistānā un ģimene pārceļas tur. 1942 g. jūnijā Lazaru iesauc armijā. Zinaīda paliek Uzbekistānā ar diviem dēliem — Staņislavu un viņa jaunāko brāli Oļegu (dz. 1941.g.). Trīs gadu vecumā Staņislavam diagnosticē acu infekciju, zēnam izgriež vienu aci, otrai acij redze pasliktinās.
Pēc kara Lazaram Rubinčikam piedāvāja darbu specialitātē Latvijā. Vispirms ģimene apmetās Liepājā, kur Staņislavs apmeklē 8. Liepājas krievu sākumskolu un vijoles klasi Bērnu mūzikas skolā Liepājas mūzikas vidusskolas paspārnē (tagad — Liepājas Mūzikas, mākslas un dizaina vidusskola). Pēc pāris gadiem no mūzikas skolas nācās atteikties — zēnam grūti bija saskatīt notis. Vēlāk ģimene pārvācās uz Jūrmalu, pēc tam — uz Rīgu, kur gandrīz līdz dzīves beigām Lazars strādāja rūpnīcā «Rīgas manufaktūra». Viņš ieviesa vairākas tehnoloģiskas inovācijas — kvalitātes uzlabošanas paņēmienus.
Visa Staņislava bērnība bija saistīta ar grāmatām. 1957. gadā rakstītajā skolas raksturojumā, Staņislavam mācoties 9. klasē, par viņu ir teikts: «Stundās ir ļoti aktīvs. Viņam patīk literatūra, vēsture, ģeogrāfija. Skolnieks daudz lasa, dažreiz tas nāk par sliktu mācībām citos priekšmetos». Kā teica pats Staņislavs, sacerēt stāstus viņš sācis, tiklīdz iemācījies rakstīt. 1956. gadā avīzē “Sovetskaja molodjož” («Советская молодёжь») ir publicēts pirmais viņa raksts par skolēnu darbu laukos.
1958 g. Staņislavs Rubinčiks absolvēja Rīgas darba jaunatnes skolu un iestājies Saratovas ekonomikas institūta Uzskaites un ekonomikas fakultātē, bet pēc gada — Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātes Ekonomikas fakultātes vakara nodaļā, kuru pabeidza 1963. gadā. Paralēli viņš strādāja Rīgas vagonbūves rūpnīcā par meistaru.
Daiļrade
No 1960. gada Staņislavs Rubinčiks pastāvīgi publicēja rakstus Latvijas laikrakstos kā ārštata autors. Kopš 1964. gada viņš publicēja arī savus literāros darbus — bērnu stāstus un pasakas. Tajā pašā laikā viņš strādāja par ekskursiju vadītāju Rīgas ceļojumu un ekskursiju birojā, un tūristiem palika atmiņā kā asprātīgs, dzīvespriecīgs, zinošs, sabiedrisks stāstītājs.
Savas pirmās grāmatas viņš arī veltījis pilsētai. 1969. gadā izdevniecība “Liesma” publicēja pirmo Rubinčika grāmatu “Pasakas par pilsētas transportu un gailīti” («Сказки о городском транспорте и петушке»), tās līdzautors — O. Slepkovs. 1971. gadā tajā pašā izdevniecībā iznāca viņa pasaku krājums “Jaungada egļu mežs” («Лес новогодних ёлок») un viņa krievu valodā tulkotā L. Vāczemnieka grāmata “Silta šķēle” («Теплый ломоть»). Vēlāk S. Rubinčiks tulkojis Imanta Ziedoņa pasakas.
Grūtības dzīvē ienesa veselība — 1970. gadu sākumā S. Rubinčiks pilnībā zaudēja redzi. Bibliofilam tas bija smags pārbaudījums. Grāmatas viņam lasīja sieva Irina, kura arī rūpējās par mazo meitu (dzimusi 1968. gadā). S. Rubinčiks darbojās Latvijas neredzīgo biedrībā. Veiksmīga acu operācija daļēji atjaunoja redzi.
1976. gadā izdevniecība “Liesma” laida klajā S. Rubinčika stāstu “Trešais ceturksnis” («Третья четверть») par skolas dzīvi. Daži varoņi un atgadījumi ir autobiogrāfiski. Priekšvārdu uzrakstīja Regīna Ezera.
1978. gadā S. Rubinčiks kļuva par Latvijas rakstnieku savienības biedru. Tajā pašā gadā izdevniecībā “Liesma” iznāca Jāzepa Osmaņa antoloģija “Latvijas rakstnieki bērniem”, kurā tika analizēta Latvijas bērnu literatūras vēsture un apkopotas rakstnieku biogrāfijas un darbi. Grāmatā tika minēti divi rakstnieki, kuriem dzimtā valoda bija krievu. Viens no viņiem bija S. Rubinčiks.
1978. gadā iznāca nākamais viņa stāsts “Ceļasomā atrastais manuskripts” („Рукопись, найденная в саквояже”, izdevniecība “Liesma”) par pazudušās vēsturisku romānu autora Sergeja Minclova bibliotēkas meklēšanu. Pašus ražīgākus radošas dzīves gadus S. Minclovs pavadīja Latvijā. Galvenais grāmatas varonis — vidusskolnieks — gandrīz nejauši kļūst par bibliotēkas meklēšanas detektīvstāsta dalībnieku un iepazīstas ar Rīgas grāmatu mīļotāju pasauli. Daudziem tēliem bija reāli prototipi, kurus S. Rubinčiks visai precīzi raksturojis. J. Antimonovas zīmētajām ilustrācijām arī ir portretlīdzība ar pazīstamiem Latvijas grāmatu kolekcionāriem.
Nākamas grāmatas ideju S. Rubinčikam ieteica viņa draugs, rakstnieks Valentīns Pikulis. Staņislavs nolēma veltīt vēsturisku stāstu 18. gadsimta Krievijas apgaismotājam Nikolajam Novikovam. Viņā S. Rubinčiks saskatīja radniecisku dvēseli — personību, kas veltīja dzīvi tam, lai cilvēki varētu un gribētu lasīt grāmatas. Masonu tēma, ar kuru N. Novikovs aizrāvās dzīves pēdējā posmā, piešķīra stāstam intrigu. Trīs gadi pagāja, vācot vēsturiskus materiālus arhīvos un bibliotēkās. Tai bija jākļūst par pirmo S. Rubinčika grāmatu pieaugušo auditorijai. Viņš aizrautīgi ķērās pie rakstīšanas. Par grāmatas ilustratori bija jākļūst rakstnieka 12 gadus jaunajai meitai — Janai Rubinčikai, kura sapņoja kļūt par mākslinieci un apmeklēja tēlnieces Vijas Mikānes un gleznotāja Jura Ģērmaņa studijas. Tomēr iecere palikta neīstenota: pēc ilgstošas slimības S. Rubinčika dzīve aprāvās 41 gada vecumā 1981. gada 5. aprīlī.
Darbi
S.Rubinčika literārie darbi tika publicēti latviešu, krievu un citās valodās Latvijas un citās PSRS izdevniecībās un preses izdevumos.
Otrie Džeriņi
Otrie Džeriņi ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 215 km attālumā no Rīgas.
Skuju skvērs (Rīga)
Skuju skvērs ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Sākas krustojumā ar Lejasciema ielu un beidzas strupceļā. Skuju skvēra kopējais garums ir 87 metri. Izveidots 1974. gadā un kopš tiem laikiem nosaukums netika mainīts. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Ielu savienojumi
Skuju skvērs ir savienots ar šādām ielām:
Bika nacionālais parks
Bika nacionālais parks (hu) ir nacionālais parks Ungārijas ziemeļdaļā, pie Miškolcas pilsētas rietumu robežas. Tas tika dibināts 1977. gadā kā trešais nacionālais parks valstī ar teritoriju 431,3 km2 (no kuriem 37,74 km2 ir paaugstinātas aizsardzības statusā). Kalnainais un mežainais Biks ir Ungārijas lielākais nacionālais parks, kas atrodas divās meģēs (novados), starp Silvāsvāradas ciemu Hevešas meģē un Miškolcas no centra 12 km esošo rajonu Lillafiredu Boršodas-Abaūjas-Zemplēna meģē. Bika ģeoloģiskās iezīmes ietver dažādus karsta veidojumus tā kaļķakmens kalnos - īpaši alas (kuras kādreiz apdzīvoja aizvēsturiskie cilvēki), kritenes un gravas. Parkā atrodas valsts garākā (4000 metri) un dziļākā (245 metri) ala Ištvānlāpa. Bika nacionālajā parkā ir atzīmētas deviņdesmit ligzdojošu putnu sugas, no kurām dažas tiek uzskatītas par apdraudētām.
Apskates vietas
Parkā ir Ungārijas plašākais meža veloceliņu tīkls un trīs šaursliežu dzelzceļu līniju (Salajkas ielejas, Lillafiredas un Felsētārkāņas) sliežu ceļi stiepjas 45 kilometru garumā.
Grifits
Grifits var būt:
Mežmuižas draudzes novads
Mežmuižas draudzes novads jeb Mežmuižas ķiršpēle (de) bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Jelgavas virspilskunga iecirkņa Dobeles pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Doblen), vēlākā Kurzemes guberņas Dobeles apriņķa (1819—1918) sastāvā.
Tagad bijušā Mežmuižas draudzes novada teritorija atrodas Dobeles un Jelgavas novados.
Viktors Glovers
Viktors Džeroms Glovers (Victor Jerome Glover, dzimis ) ir ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) astronauts, ASV Jūras kara flotes lidotājs izmēģinātājs, komanders.
Aizeja Tomass
Aizeja Tomass var būt:
Viktors Glovers
Viktors Glovers piedzima Kalifornijas štata Pomonā. 1994. gadā viņš absolvēja Ontario vidusskolu Kalifornijā. 1999. gadā viņš Kalifornijas Politehniskajā štata universitātē ieguva bakalaura grādu vispārējā inženierijā.
Mežmuižas draudzes novads
Mežmuižas draudzes novada muižas (1841)
Atsauce: {| table width=99%
Ajū
Ajū var būt:
Viktors Glovers
No 2006. līdz 2007. gadam Glovers trenējās Gaisa spēku Izmēģinātājpilotu skolā. 2007. gadā viņš Gaisa universitātē Edvardsas Gaisa spēku bāzē ieguva zinātņu maģistra grādu lidojumu izmēģinājumu inženierijā. 2007. gada 9. jūnijā viņš ieguva izmēģinātājpilota kvalifikāciju. Pēc tam viņš tika norīkots par izmēģinātājpilotu 31. Gaisa izmēģinājumu un novērtēšanas eskadriļā Jūras kara flotes Gaisa ieroču stacijā Čainaleikā, Kalifornijā. 2009. gadā Glovers Jūras kara flotes Pēcdiploma skolā ieguva zinātņu maģistra grādu sistēmu inženierijā. 2010. gadā viņš ieguva militāro operāciju mākslas un zinātnes maģistra grādu Gaisa komandēšanas un štāba koledžā Maksvelas bāzē. Pēc tam Glovers tika norīkots 195. uzlidojumu iznīcinātāju eskadriļā ASV Jūras kara flotes bāzē Acugi, Japānā. 2012. gadā viņš kļuva par Jūras kara flotes pārstāvi ASV Kongresā, bija Džona Makeina palīgs.
Viktors Glovers 2008. gadā pieteicās par astronautu kandidātu, bet netika uzņēmts. Otro reizi viņš pieteicās 2012. gadā, un 2013. gada 17. jūnijā viņu uzņēma NASA 21. astronautu iesaukumā. Pēc astronautu pamata apmācības pabeigšanas 2015. gada 9. jūlijā Glovers ieguva astronauta kvalifikāciju.
2018. gada 3. augustā tika paziņots, ka Viktors Glovers ir iekļauts Crew Dragon pirmajā darba misijā SpaceX Crew-1, kam bija jānotiek 2019. gadā.
Viktora Glovera pirmais kosmiskais lidojums sākās 2020. gada 16. novembrī, esot kosmosa kuģa SpaceX Crew-1 pilotam. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 64. un 65. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2021. gada 2. maijā.
Viļkicka sala
Viļkicka sala (ru) ir Krievijai piederoša neapdzīvota sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Jamalas Ņencu autonomajā apvidū.
Līču iela (Jūrmala)
Līču iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Līču iela sākas krustojumā ar Raiņa ielu un beidzas krustojumā ar Tallinas ielu. Kopējais ielas garums ir 170 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Līču ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Teņki
Teņki (arī Ceņķi, Ceņki) ir ciems Krāslavas novada Kaplavas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļas dienvidos, valsts vietējā autoceļa (V633) Krāslava—Varnaviči—Robeždaugava malā. Ietilpst īpaši aizsargājamajā dabas teritorijā Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidū.
Bīstamās spēles
"Bīstamās spēles" (en) ir 1999. gada romantiska drāma, kas balstīta uz Pjēra Šordelosa de Laslosa romānu Les Liaisons dangereuses. Filmas režisors un scenārija autors ir Rodžers Kambls. Galvenās lomas filmā atveido Sāra Mišela Gelāra, Raiens Filipe, Rīza Viterspūna un Selma Blēra. Filmas pirmizrāde notika. 2000. gadā iznāca filmas prīkvels "Bīstamās spēles 2".
Ketrīna un Sebastians ir pusbrālis un pusmāsa bez morāles normām, kuri mācās elitārā Manhatanas skolā. Abi noslēdz derības par to, ka Sebastians pavedīs skolas direktores meitu Aneti.
Viļkicka sala
Vēsture
Sala atklāta 1874. gadā. Nosaukta par godu hidrogrāfam un ģeodēzistam, ģenerālleitnantam Andrejam Viļkickim, kura vadītā ekspedīcija izgatavoja pirmo salas karti.
No 1954. līdz 2011. gadam salā darbojās Viļkickas polārstacija. 1980. gados salā bija izvietota pretgaisa aizsardzības karaspēka daļa. 2017.—2019. gadā salā tika veikti sakopšanas darbi.
Marta Krustiņsone
Dzīvesgājums
Dzimusi 1895. gada 20. aprīlī Liepkalna-Ozolu pagastā rentnieka Mārtiņa Krustiņsona ģimenē, viņai bija māsas Elizabete (Elza) un Emīlija Krustiņsones.
Kvenu valoda
Kaut arī valodnieki to lielākoties pieskaita somu valodas ziemeļu dialektiem, 2005. gadā kvenu valoda iekļauta Eiropas reģionālo vai mazākumtautību valodu hartā, bet Norvēģijā oficiāli atzīta par atsevišķu mazākumtautību valodu.
Marta Krustiņsone
Dzīvesgājums
1912. gadā kļuva par Latvijas Sociāldemokrātijas biedri, Pirmā pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Maskavu, kur piedalījās Oktobra revolūcijas notikumos. 1918. gadā darbojās čekā, 1919. gadā darbojās Latvijas SPR Statistikas komisariātā un lielinieku partijas Centrālkomitejā. Pēc LSPR sagrāves viņa 1920. gadā devās uz Maskavu, kur 1924. gadā beidza mācības J. Sverdlova Komunistiskajā universitātē. No 1925. gada darbojās Rietumtautu universitātē un no 1931. gada J. Sverdlova Komunistiskajā universitātē. NKVD "Latviešu operācijas" laikā Krustiņsoni 1938. gadā arestēja. Sevišķā apspriede par piedalīšanos kontrrevolucionārajā organizācijā viņai piesprieda ieslodzījumu labošanas darbu nometnē. Viņas vīrs Kārlis Pečaks tika nošauts 1938. gada 27. aprīlī NKVD Butovas poligonā Maskavā.
Kvenu valoda
Dzimtās valodas līmenī to prot 1500—10 000 cilvēku, no kuriem lielākā daļa ir vecāki par 60 gadiem, bet jaunākajām paaudzēm kvenu valodas zināšanas parasti ir sliktas. Valoda galvenokārt ir izplatīta Trumsē un Finnmarkā.
Marta Krustiņsone
Dzīvesgājums
Pēc atbrīvošanas 1947. gadā Krustiņsonei atļāva atgriezties Rīgā un strādāt par Revolūcijas muzeja direktora vietnieci, tomēr jau 1948. gadā viņu vēlreiz izsūtīja uz Gulaga nometnēm. Pēc Staļina nāves, 1954. gadā, viņu atbrīvoja un atļāva atsākt darbu Revolūcijas muzejā. 1956. gadā viņa pensionējās, taču turpināja piedalīties Latvijas Komunistiskās partijas kongresos un izbraucienos uz skolām.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas viņa dzīvoja pie savas māsas Elzas meitas Lilijas Lencmanes K. Valdemāra ielā Rīgā.
Mirusi 1996. gada 4. decembrī Rīgā 101 gada vecumā.
Erihs Hepners
Erihs Hepners (de; dzimis, miris ) bija vācu ģenerālpulkvedis Otrā pasaules kara laikā.
Komandēja 16. armijas korpusu Polijas kampaņas un kaujas par Franciju laikā. Austrumu frontē komandēja 4. tanku grupu, karodams arī Latvijas teritorijā. Piedalījās kaujā par Maskavu. Nepaklausīdams Hitlera pavēlei, veica atkāpšanās manevru, tāpēc 1942. gada 8. janvārī atcelts no amata. Piedalījās 20. jūlija sazvērestībā, par ko sodīts ar nāvi.
1932. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu tabula
Šī ir 1932. gada vasaras olimpisko spēļu medaļu sadalījuma tabula.
Apaļmēles krupju dzimta
Apaļmēles krupju dzimta, apaļmēļu dzimta jeb diskmēļu dzimta (Alytidae) ir viena no bezastaino abinieku (Anura) dzimtām, kas apvieno 12 mūsdienās dzīvojošas varžu un krupju sugas un kas tiek iedalītas 3 ģintīs. Šajā dzimtā ir arī viena aizvēsturiskā suga. Visas dzimtas mūsdienu sugas ir samērā primitīvas un pieder pie primitīvo varžu apakškārtas (Archaeobatrachia). Dzimtai bieži tiek lietots arī zinātniskais nosaukums Discoglossidae, tomēr šis nosaukums ir jaunāks nekā nosaukums Alytidae. Līdz ar to, sekojot pieņemtajai nosaukumu lietošanas kārtībai taksonomijā, priekšroka būtu dodama vecākā vārda lietošanai.
Īpašības un izplatība
Daudzas no šīm sugām ir endēmas Eiropas sugas un galvenokārt izplatītas dienvidos, 3 sugas mājo Ziemeļāfrikas rietumos un viena suga Izraēlā, iespējams, arī Sīrijā. Šīs dzimtas sugas ir neliela auguma, un visām to kurkuļi attīstās ūdenī. Plankumainās vardes izskatās līdzīgas vardēm, tām ir gluda āda un tās daudz laika pavada ūdenī. Olnesējkrupjiem savukārt ir raupja āda un, kā jau nosaukums norāda, tie ir līdzīgāki krupjiem, galvenokārt uzturas uz sauszemes. Tēviņi pie pakaļkāju ciskām un muguras piestiprina ikrus, tos nēsājot sev līdzi, līdz kurkuļi gatavi no tiem izšķilties. Tad tēviņš dodas uz dīķi, lai kurkulīši varētu aizpeldēt. Ilgu laiku tika uzskatīts, ka Izraēlas plankumainā varde (Latonia nigriventer) ir izmirusi, līdz tā 21. gadsimta sākumā atkal tika novērota savvaļā.
Sistemātikas izmaiņas
Nesenā pagātnē apaļmēles krupju dzimtā tika sistematizēti arī ugunskrupji (Bombina) un plakangalvas krupji (Barbourula), kuri mūsdienās izdalīti atsevišķā ugunskrupju dzimtā (Bombinatoridae).
Mazā Buļļu iela
Mazā Buļļu iela ir iela Rīgā Kurzemes rajonā, Imantā. Mazā Buļļu iela sākas krustojumā ar Buļļu ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 340 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Mazās Buļļu ielas nosaukuma cilme ir saistīta ar Buļļu ielu.
Ielu savienojumi
Mazā Buļļu iela ir savienota ar:
Otrie Garkaļņi
Otrie Garkaļņi ir ciems Aizkalnes pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 212 km attālumā no Rīgas.
Rietumfjordi
Rietumfjordi ir viens no Islandes astoņiem reģioniem valsts ziemeļrietumu daļā. Robežojas ar Ziemeļrietumu reģionu un ar Rietumu reģionu dienvidos.
Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Īsafjērdira. Rietumfjordu kopējā platība ir 22 271 km², pēc 2007. gada datiem reģionā dzīvo 7300 iedzīvotāji. Reģionu apskalo Atlantijas okeāns. Tas ir sestais lielākais reģions Islandē pēc platības un vismazākais pēc iedzīvotāju skaita.
Lejasciema iela (Rīga)
Lejasciema iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē. Tā sākas strupceļā pie Juglas ezera un beidzas krustojumā ar Mākoņu un Kārļa Egles ielām. Kopējais ielas garums ir 589 metri, tai nav seguma. Izveidota 1974. gadā un kopš tiem laikiem ielas nosaukums netika mainīts.
Ielu savienojumi
Lejasciema iela ir savienota ar šādām ielām:
Biledžika
Vēsture
Pilsēta līdz 13. gadsimtam bija zināma kā Belokoma (Βηλοκώμα), bet antīkajos grieķu avotos — kā Linoja (Λινόη). Tai bija stratēģiska nozīme tirdzniecības ceļu kontrolē.
Līdaku iela (Jūrmala)
Līdaku iela ir iela Jūrmalā, Kaugurciema apkaimē. Līdaku iela sākas krustojumā ar Ganību ielu un beidzas ar strupceļu. Kopējais ielas garums ir 85 metri. Līdaku ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli
Baltiešu biogrāfiskais leksikons digitāli (BBLD) (de) ir tiešsaistes enciklopēdija, kuras pamatā ir biogrāfiju krājuma "Deutschbaltisches biographisches Lexikon 1710-1960" digitalizēta versija, ko 2012. gadā uzsāka veidot Baltijas Vēstures komisija.
BBLD satur vairāk nekā 3600 īsbiogrāfiju.
Bazīdijas
Bazīdijas ir sēņu sporu veidojošā slāņa sastāvdaļa. Tās ir vai nu garenas hifu paresninātas galu šūnas (holobazīdijas), vai četršūnu struktūras (fragmobazīdijas), bazīdijsēnēm tās veidojas himēnijā, bet citām sēnēm, kas neveido augļķermeņus, tās veidojas tieši uz sēņotnes vai no bezdzimuma sporām - šai gadījumā tās sauc par sklerobazīdijām.
Bazīdija parasti attīstās no divkodolu šūnas, kur atrodas hifas galā. Šīs šūnas kodoli saplūst vienā un pēc tam dalās, parasti divreiz. Seko sterigmu veidošanās, uz kurām aizplūst pa vienam no jaunveidotajiem 4 kodoliem, katrs no kuriem izveido vienu sporu jeb bazīdijsporu. Ja vienlaikus ar kodoliem dalās arī pati bazīdija, tad veidojas fragmobazīdija.
Sterigmas ir šauri konusveida izaugumi, kas veidojas bazīdiju galos vai retos gadījumos sānos un kuru galos izaug bazīdijsporas. Pēc sporu nobriešanas tās ar sterigmās veidojošās grūdiena mehānisma palīdzību atraujas un tiek atgrūstas no bazīdijām par dažām milimetra daļām, tā attālinoties no himenofora sieniņām un uzsākot patstāvīgu lidojumu. Sterigmas un attiecīgi atgrūšanas mehānisms neveidojas tādām sēnēm kā zemestauku dzimtai, jo tās sporas pārnēsā nevis gaisa strāvas, bet kukaiņi. Parasti uz katras bazīdijas veidojas 4 sporas, taču ir iespējami jebkādi citi varianti gan dažādām sugām, gan vienas sēnes ietvaros.
Kojetīna
Kojetīna (cz) ir pilsēta Čehijā, Olomoucas apgabala Pršerovas apriņķī.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1233. gadā. Ilgus gadsimtus pilsēta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Kojeteina (de). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada — Čehijas sastāvā.
Vani
Vani (ka) ir pilsēta Gruzijā, Imeretijas mharē, Vani municipalitātes centrs. Izvietojusies valsts rietumu daļā Kolhidas zemienes dienvidu malā Meshetijas grēdas ziemeļu pakājē Sulori upes krastos 253 km no valsts galvaspilsētas Tbilisi. Vani senpilsēta iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma kandidātu sarakstā.
Vēsture
Kā liecina arheoloģiskie izrakumi, jau 7. gadsimtā p.m.ē. Vani bija nozīmīgs reliģiskais centrs. 3.—1. gadsimtā p.m.ē. Vani bija nozīmīga senās Kolhidas valsts pilsēta, reģionāls administratīvais un saimnieciskais centrs. Pilsēta nopostīta 1. gadsimta p.m.ē. vidū. Arheoloģiskie izrakumi Vani sākti 1896. gadā, sistemātiski tie kļuva 1947. gadā. Pati pilsēta atdzimusi 20. gadsimta pirmajā pusē. Pilsētas statuss kopš 1981. gada.
Alanyaspor
Alanyaspor ir Turcijas futbola klubs no Alanjas pilsētas. Pašlaik spēlē Turcijas Superlīgā.
2015. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā
2015. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā bija 15. Pasaules čempionāts vieglatlētikā, kas notika Pekinā, Ķīnā. Šis bija pirmais tik liela mēroga pasākums Pekinas Nacionālajā stadionā pēc.
Čempionātā piedalījās 206 valstis, Kosova piedzīvoja debiju. 43 valstu sportisti izcīnīja medaļas. Medaļu kopvērtējuma pirmajā vietā pirmoreiz sacensību vēsturē ierindojās Kenija (7 zelta medaļas, kopā — 16 medaļas), visvairāk medaļu izcīnīja ASV sportisti (18). Latvija ar vienu bronzas medaļu, ko izcīnīja Laura Ikauniece-Admidiņa septiņcīņā, ierindojās dalītajā 32. vietā.
Zommerpāles pils
Zommerpāles pils, arī Semerpalu vasaļa pils , bija Tērbatas bīskapijas mūra pils. Tagad tās vietā atrodas bijušās Semerpalu muižas centra ēkas Veru apriņķī Igaunijā.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos minēta 1555. gadā, nopostīta Livonijas kara sākumā 1558. gadā. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā dēvēta par pilsnovada citadeli, krieviski gan kā Зоммерпаль, gan kā Курслов vai Карслав. Zviedru Vidzemes laikā 1631. gadā par Zommerpāles pilsmuižas īpašnieku kļuva Tallinas pilsonis Hanss Oms, kurš 1652. gadā muižu pārdeva Didriham Milleram (Müller). Pēdējais muižas īpašnieks pirms Igaunijas zemes reformas 1919. gadā bija Frīdrihs fon Mēlers (Möller).
Viļkicka
Viļkicka (ru) ir bijusī PSRS un Krievijas vissezonas polārstacija Arktikā. Izvietojusies Viļkicka salā Karas jūras krastā.
Vēsture
Stacija izveidota 1954. gadā un nosaukta par godu salas pirmatklājēja Andreja Viļkicka dēlam hidrogrāfam Borisam Viļkickim. Izvietojusies salas ziemeļu piekrastē līdzās bākai. Stacijā tika veikti regulāri hidrometeoroloģiskie un ģeofiziskie novērojumi. 2011. gadā stacija slēgta, tās vietā uzstādīta automātiskā meteostacija.
Otrie Iudreiši
Otrie Iudreiši ir ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 270 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V661.