cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sporta studija
Raidījuma mērķis un formāts
2015. gadā "Sporta studija" īpašu uzmanību pievērsa latviešu basketbolista Kristapa Porziņģa debijai NBA. Tika sniegta visdažādākā veida informācija, tajā skaitā dažādu mediju, ekspertu un iesaistīto personu viedokļiem par draftu. LTV sporta žurnālisti aktīvi sekoja Porziņģa gaitām, bija vienīgie Latvijas mediju pārstāvji Ņujorkā. Raidījums aktīvi sekoja arī Ziemas un Vasaras olimpiskajām spēlēm, tika izveidota "Olimpiskā studija" (LTV7). Tajā katru dienu tika sniegta jaunākā informācija par Olimpisko spēļu norisi un Latvijas, kā arī pasaules atlētu startiem.
2015. gada rudenī uz LTV7 kanālu tika pārceltas "Sporta studijas diskusijas", tādējādi palielinot auditoriju (iepriekš diskusija ēterā bija kanālā LTV1 dienas vidū, kad ekonomiski aktīvā sabiedrības daļa tās neredzēja). Tajās raidījuma vadītājiem kopā ar konkrētās sporta jomas pārstāvjiem (treneriem, sportistiem, organizāciju un federāciju darbiniekiem) mēģināja rast atbildes uz jautājumiem, risināja sporta vides problēmas. Pašlaik "Sporta studijas diskusijas" notiek neregulāri, sakarā ar Covid-19 pandēmiju un tās izraisītajām sekām sporta vidē, notika dažas diskusijas.
Sākot ar 2016. gada jauno sezonu raidījuma vizuālais un grafiskais noformējums piedzīvoja krasas pārmaiņas. Jau labu laiku esošais intro (galviņa) tika nomainīta ar jaunu, raidījuma titri atdzima jaunā kvalitātē. Arī studija piedzīvoja pozitīvas pārmaiņas, kļuva vēl interaktīvāka un skatītājam vizuāli pievilcīgāka. 2017. gada 4. septembrī, sākot jauno sezonu, raidījuma studija tika vēlreiz izmainīta, iekļaujot trīs ekrānus, padarot studiju vēl modernāku.
2020. gada vasarā tika izveidota sižetu sērija "Kas jāmaina Latvijas sportā", kur raidījuma veidotāji meklē atbildes svarīgiem jautājumiem, kas ietekmē Latvijas sporta sistēmu. Sižetu veidošanā tiek piesaistīti sporta nozares eksperti, valsts institūciju pārstāvji, kā arī paši sportisti. Sižetu sēriju "Kas jāmaina Latvijas sportā" plānots veidot arī turpmāk, katru sestdienu.
2022/2023. sezonā, ir mainīta vizuālais noformējums un saturiskais vēstījums, studijā raidījuma vadītājs – Dāvids Ernštreits, savukārt producenta titulā – Dīvs Reiznieks.
Rubrikas
Raidījums "Sporta studija" ir attīstījis vairākas rubrikas:
Sociālie mediji
Pirmo Sporta studijas podkāstu vadīja Raimonds Gekišs, tajā viesojoties 2021. gada Pasaules čempionāta hokejā orgkomitejas vadītājam Edgaram Buncim, trenerim Herbertam Vasiļjevam, hokejistam Rodrigo Ābolam un 2006. gada Pasaules čempionāta hokejā informatoram Gustam Kikustam.
Straduna
Straduna (hr) jeb Placa (hr) ir Dubrovnikas vecpilsētas galvenā iela.
Lielās Antiļu salas
Lielās Antiļu salas (es, fr, en) ir lielākā no Antiļu salu arhipelāgu veidojošo salu grupām. Sastāv no Kubas, Haiti jeb Espanjolas, Puertoriko, Jamaikas, Huventudas un daudzām mazākām saliņām. Lielās Antiļu salas veido 94% no kopējās Antiļu salu teritorijas un tajās dzīvo 90% arhipelāga iedzīvotāju.
Straduna
Gājēju iela stiepjas 300 metru garumā austrumu - rietumu virzienā. Vēsturiski ielas vietā bija atteka, kas atdalīja Raguzu no Dubravas, līdz 9. gadsimtā pilsētas apvienojās. 1468. gadā to noklāja ar kaļķakmeni. Ielas apbūve saglabājusies no 17. gadsimta, kad Dubrovniku atjaunoja pēc 1667. gada zemestrīces. Iela savieno abus pilsētas vārtus - Pilas vārtus rietumos un Pločes vārtus austrumos. Ielas rietumu galā atrodas Dubrovnikas franciskāņu klosteris un Dubrovnikas Pestītāja baznīca, bet austrumu galā - Sponzas pils un Svētā Blazija baznīca.
Vamži (Isnaudas pagasts)
Vamži ir ciems Isnaudas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 279 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Tribuku ezers.
Bibliotēkas Siguldā
Siguldā atrodas Siguldas pilsētas bibliotēka, Siguldas bērnu bibliotēka un Siguldas Valsts ģimnāzijas bibliotēka.
Vēsture
Bibliotēkas vēsture Siguldā ir saistīta ar 1880. gadā dibināto Siguldas Labdarības biedrību, ko 1910. gadā pārdēvēja par biedrību "Vidzemes Šveice". Precīzs biedrības bibliotēkas datums nav fiksēts. Senākās atrastās ziņas ir informācija laikraksta "Dienas Lapa" 1895. gada 81. numurā. Biedrības bibliotēka ir atradusies Siguldas pamatskolas telpās Līvkalna ielā 12. Bibliotekāra pienākums bez atlīdzības ir pildījis skolotājs. 1930. gadā biedrības bibliotēka tika pārcelta uz Siguldas pagasta namu Pulkveža Brieža ielā 123. 30. gados grāmatu skaits bijis aptuveni seši simti. 1940. gada martā biedrība „Vidzemes Šveice” apvienojās ar Siguldas Lauksaimniecības biedrību, un bibliotēka pārgāja tās īpašumā. 1921. gadā tika nodibināta Raiņa kluba Siguldas nodaļas Bibliotēka. 1925. gada 1. janvārī tajā bija 240 grāmatu. Bez maksas tās bija pieejamas tikai Raiņa kluba biedriem. Siguldas miesta valde visiem lasītājiem pieejamu bibliotēku izveidoja 1927. gada nogalē (aptuveni 1. decembrī). 1928. gadā, kad Siguldas miestu pārdēvēja par pilsētu, šī bibliotēka pārtapa par Siguldas pilsētas bibliotēku. Tā atradās pilsētas valdes telpās Ausekļa ielā 7. 1928. gadā bibliotēkā bija 607 sējumi, 1931. gadā – 912 sējumi, 1938. gadā – 1600 sējumi. Pilsētas bibliotekāra pienākumus pildīja Jānis Zuze – grafiķa Zigurda Zuzes tēvs. Pēc Otrā pasaules kara grāmatu fonds tika revidēts. Padomju ideoloģijai neatbilstošas grāmatas iznīcināja. Pilsētas bibliotēka pēckara gados vairākkārt ir mainījusi atrašanās vietu (Pils iela 1, Šveices iela 19, Valdemāra iela 3, Pils iela 8). Jauns posms bibliotēkas darbībā sākas 1992. gadā, kad Siguldas bibliotēkas tiek nodotas pašvaldības pārziņā. Finansiālu apsvērumu dēļ bibliotēku pārceļ uz bērnudārza „Pīlādzītis” telpām Strēlnieku ielā 15.
Bibliotēka mūsdienās
Siguldas bibliotēku apmeklē aptuveni 1/10 pilsētas iedzīvotāju – gan skolēni, gan studenti, gan dažādu profesiju pārstāvji, arī pensionāri. Skolēni un studenti biežāk izvēlas apmeklēt Siguldas Valsts ģimnāzijas bibliotēku un informatīvi metodisko centru, kurā pieejams bagātīgs krājums – vairāki tūkstoši sējumu un audio vizuālo dokumentu. Siguldas bērnu bibliotēka dibināta 1952. gada septembrī. Bibliotēkas apmeklētāji ir bērni un skolēni līdz 15 gadu vecumam, kā arī skolotāji un bērnu vecāki. Bibliotēkas lasītavā ir plašs uzziņu fonds: enciklopēdijas, vārdnīcas, laikraksti, žurnāli, kā arī novadpētniecības materiāli un materiāli par dažādiem tematiem. Bibliotēka sadarbojas ar pirmsskolas bērnu iestādēm un skolām. Tā palīdz skolēniem arī mācību vielas apguvē.
Pasākumi
Siguldas pilsētas bibliotēkā, Siguldas bērnu bibliotēkā, Siguldas Valsts ģimnāzijas bibliotēkā un informatīvi metodiskajā centrā regulāri notiek dažādi pasākumi – tikšanās ar rakstniekiem, aktieriem, sportistiem, kultūras darbiniekiem, dažādu profesiju (piem., arborists, suņu psihologs u.c.) profesiju pārstāvjiem.
Jožefs Antalls
Jožefs Antalls (hu; dzimis, miris ) bija Ungārijas politiķis, pirmais Ungārijas premjerminists pēc komunistu varas krišanas no 1990. līdz 1993. gadam.
Astoņdesmito gadu beigās, kad Ungārijā radās komunistu nekontrolētas politiskās organizācijas, kļuva par vienu no Ungāru Demokrātiskā foruma (Magyar Demokrata Fórum) izveidotājiem un 1989. gadā tika ievēlēts par tā līderi. 1990. gadā Ungāru Demokrātiskais forums uzvarēja vēlēšanās un Jožefs Antalls kļuva par koalīcijas (tajā ietilpa arī Mazo īpašnieku partija un Kristīgie demokrāti) valdības vadītāju. Vadīja valstī reformu posmā pēc komunisma krišanas.
Brigi (Zaļesjes pagasts)
Brigi ir daļēji izzudis ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos 13,6 km no pagasta centra Zaļesjes, 9,6 km no novada centra Zilupes un 298,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz rietumiem no dzelzceļa līnijas Rēzekne II—Zilupe stacijas Briģi, dzelzceļa pretējā pusē atrodas Brigu pagasta centrs ar tādu pašu nosaukumu - Brigi.
Valentīna Borisenko
Valentīna Borisenko (ru, dzimusi Belova (ru); Čerepoveca —  Sanktpēterburga) bija PSRS un Krievijas starptautiskā lielmeistare  šahā (1977).
Biogrāfija
No 1940. gadu vidus līdz 1960. gadu vidum bijusi viena no vadošajām PSRS šahistēm. Septiņas reizes uzvarējusi Ļeņingradas pilsētas šaha čempionātā sievietēm (1940, 1945, 1950, 1951, 1954, 1955, 1956). Četras reizes bijusi pirmā Krievijas PFSR šaha čempionātā sievietēm (1956—1960). 24 reizes piedalījusies PSRS sieviešu šaha čempionātu finālos, kuros piecas reizes uzvarējusi: 1945. gadā, 1955. gadā, 1957. gadā (uzvarot papildu mačā Kiru Zvorikinu ar 2½:½), 1960. gadā (uzvarot papildu mačā Tatjanu Zatulovsku ar 4½:3½) un 1961. gadā. Pēc kopējā uzvaru skaita visu PSRS sieviešu šaha čempionātu vēsturē dala pirmo vietu ar Nonu Gaprindašvili. Arī citos PSRS sieviešu šaha čempionātos parādījusi labus rezultātus: 1947. gadā dalījusi 2.-3. vietu; 1949. gadā dalījusi 3.-4. vietu; 1950. gadā izcīnījusi 2. vietu; 1951. gadā dalījusi 3.-4. vietu; 1953. gadā dalījusi 3.-5. vietu; 1956. gadā izcīnījusi 3. vietu. 1970. gadā Hallē kopā ar Valtraudu Novarru dalījusi pirmo vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā.
Interesanti, ka, neraugoties uz saviem panākumiem dažādos turnīros, Borisenko ne reizi nav bijusi PSRS izlases sastāvā Pasaules šaha olimpiādēs.
1970. gados nopietni pievērsusies korespondencšaham. Divas reizes izcīnījusi sudraba medaļas PSRS sieviešu korespondencšaha čempionātos (1974—1976, 1976—1978).
Par vēsturiskajiem panākumiem turnīros FIDE 1977. gadā Borisenko piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) goda nosaukumu.
Personīgā dzīve
Bijusi precējusies ar ICCF lielmeistaru Georgiju Borisenko (1922—2012).
Laimons Pētersons
Laimons Pētersons (1919—2006) bija latviešu kuģu mehāniķis, nacionālās pretestības kustības dalībnieks, kurš Otrā pasaules kara beigās iesaistījās Latvijas Centrālās padomes (LCP) organizētajā bēgļu laivu akcijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1919. gadā Tukumā. Karaklausību (1939-1940) sāka Latvijas bruņotajos spēkos, pēc Latvijas okupācijas dienēja PSRS kara zemūdeņu divizionā. Vācu okupācijas laikā strādāja uz Vācijas tirdzniecības kuģiem.
1944. gadā pārcēlās uz Zviedriju, bet pēc Otrā pasaules kara beigām 1945. gada 15. oktobri četru vīru grupu Artura Arnīša vadībā, kuras sastāvā bija arī Jānis Šmits, Laimons Pētersons un Eduards Andersons, izsēdināja Kurzemes piekrastē. Arturu Arnīti un Jāni Šmitu arestēja jau 16. oktobrī, bet Eduards Andersons un Laimons Pētersons 28. oktobrī ar vilcienu ieradās Rīgā, kur tikās ar LCP Ventspils grupas vadītāju Voldemāru Mežaku un ar LCP dalībnieku Ernestu Priedīti. Viņus nodeva Latvijas PSR Valsts drošības ministrijas aģents Vidvuds Šveics. 1946. gada 16. maijā Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka kara tribunāls Arturu Arnīti, Jāni Šmitu, Voldemāru Mežaku, Albertu Klibiķi, Ernestu Priedīti sodīja ar brīvības atņemšanu uz 25 gadiem, bet Laimonu Pētersonu – uz 15 gadiem ieslodzījumā Gulaga nometnēs. 1949. gada 25. marta deportācijas laikā arī viņa sievu Olgu Pētersoni ar četrgadīgo meitu Lidiju un sešgadīgo Anitu izsūtīja uz Amūras apgabalu. Pēc 10 spaidu darba gadiem Ozerlaga nometnē Pētersonam 1956. gada jūlijā atļāva atgriezties Latvijā, kur viņš strādāja Carnikavas kolhozā par mehānisko darbnīcu vadītāju. Miris 2006. gada 4. decembrī.
Andželina Beļakovska
Andželina Beļakovska (en; dzimusi Odesā) ir Ukrainā dzimusi ASV starptautiskā lielmeistare šahā (1993).
Biogrāfija
1990. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules studenšu komandu čempionātā šahā. 1991. gadā Ļeņingradā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm zonu turnīrā, kā arī Filadelfijā piedalījusies starptautiskajā šaha turnīrā World Open. 1994. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV un sākusi šaha turnīros pārstāvēt šo valsti. Trīs reizes uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātos (1995, 1996, 1999), kā arī vienu reizi šajā turnīrā bijusi otrā (1997). Trīs reizes uzvarējusi Ņujorkas pilsētas čempionātā šahā sievietēm.
1995. gadā Kišiņevā piedalījusies Pasaules čempionāta šahā sievietēm starpzonu turnīrā, kurā ieņēmusi 26. vietu.
Pārstāvējusi ASV komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījusies 3 reizes (1994-1998).
Par panākumiem turnīros FIDE 1993. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu. 1999. gadā beigusi savu aktīvo šahistes karjeru.
Odesā beigusi vietējo lauksaimniecības universitāti, bet ASV beigusi Ņujorkas Universitāti ar maģistra grādu finanšu matemātikā. Strādājusi kā nekustamā īpašuma aģents.
Naņtuna
Naņtuna (zh, ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjansu provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos pie Jandzi ietekas Dzeltenajā jūrā. Robežojas dienvidos ar Šanhaju un Sudžou, rietumos — ar Taidžou, bet ziemeļos — ar Jaņčenu.
Vēsture
Līdz pat Tanu dinastijas laikam tagadējās Naņtunas vietā bija neliela pilsētiņa Jandžou pakļautībā. Ap 958. gadu tika nodibināta atsevišķa Tundžou prefektūra, kuru 1368. gadā atkal pakļāva Jandžou. Kad 1724. gadā atkal tika nodibināta atsevišķa prefektūra ar Naņtunas vārdu.
Ekonomika
Vēsturiski Naņtuna izaugsmes pamatā bijusi sāls ieguve, arī rīsu un kokvilnas audzēšana, kā arī tekstilrūpniecība. Mūsdienās attīstīta arī pārtikas rūpniecība, elektromašīnbūve, farmācija, elektronika.
Pintuļi
Pintuļi (agrāk arī Trokšņi) ir ciems Cēsu novada Mārsnēnu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā.
Žaks Makdonalds
Etjēns Žaks Žozefs Aleksandrs Makdonalds (fr; dzimis, miris ) bija franču maršals Napoleona laikā.
Pintuļi
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V187, Miegupes upes krastā.
Žaks Makdonalds
Dzimis Sedānā, skotu izcelsmes ģimenē. 1785. gadā iestājās armijas dienestā. 1789. gadā vienīgais no savas daļas pieslējās Franču revolūcijai. Kļuva par ģenerāļa Šarla Dimurjē adjutantu. No 1793. gada - pulkvedis. No 1797. gada - ģenerālis. 1799. gadā komandēja franču spēkus Trebijas kaujā pret krievu un austriešu spēkiem Aleksandra Suvorova vadībā un cieta sakāvi. 1809. gada 5. - 6. jūlijā Vagramas kaujā Makdonalds komandēja korpusu un deva ieguldījumu franču uzvarā. 1812. gada kara laikā komandēja Napoleona armijas kreiso spārnu, kas darbojās arī Latvijas teritorijā. Kara laikā Makdonalda štābs atradās Kalkūnos. 1813. gada 26. augustā Makdonalds kā komandieris cieta smagu sakāvi Kacbahas kaujā pret prūšiem fon Blihera vadībā. 1813. gada 16. - 19. oktobrī piedalījās Leipcigas kaujā. Pēc restaurācijas kļuva par pēru. Miris 1840. gadā.
Pintuļi
Vietējās aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Plēpju senkapi.
Vamži (Pureņu pagasts)
Vamži ir ciems Pureņu pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 264 km attālumā no Rīgas.
Artūrs Varnke
Artūrs Varnke (de; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija vāciešu airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Varnke 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja airēšanas astoņnieku sacensībās. Viņš bija viens no Vācijas airētāju komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club pārstāvjiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja 4. vietu.
Zavadzke
18. gadsimtā Austrijas mantojuma kara rezultātā apdzīvotā vieta iekļāvās Prūsijā. Līdz 1945. gadam tā ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, tika piešķirta Polijai.
Kimbri
Kimbri (la, gr) bija cilts, kura pazīstama 1. gadsimtā pirms mūsu ēras. Tiek uzskatīts, ka viņi bija ģermāņu izcelsmes, ar ķeltu elementiem, iesākumā dzīvoja Jitlandes pussalā.
Kopā ar teitoņiem un ambroniem karoja ar Romu no 113. līdz 101. gadam pirms mūsu ēras. Kimbri uzvarēja Romu Arauzionas kaujā mūsdienu Dienvidfrancijā 105. gadā p.m.ē., pēc tam izlaupot Galliju un Hispāniju. 101. gadā pirms mūsu ēras, iebrūkot Itālijā, kimbrus smagi sakāva Gajs Marijs Vercellu kaujā. Krita arī kimbru karalis Bojorikss un kimbri kā kopiena faktiski beidza pastāvēt. Daži no kimbriem vēlāk esot piedalījušies Spartaka sacelšanās.
Bukatina
Bukatina ir ciems Zilupes novada Zaļesjes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 8,8 km no pagasta centra Zaļesjes, 15,4 km no novada centra Zilupes un 314,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem, Verbovkas upes krastos.
Stalag Luft III
Stalag Luft III (de) bija gaisa kara spēku karagūstekņu nometne 2. Pasaules kara laikā. Tā tika izveidota 1941. gadā pēc vācu reihsmaršala Hermaņa Gēringa pavēles. Stalag Luft III atradās Zaganā (tagad Žagaņa Polijā), 100 km uz dienvidaustrumiem no Berlīnes. Nometnē tika turēti Lielbritānijas Karalisko gaisa spēku un Amerikas gaisa spēku karavīri. Atrašanās vieta bija ideāla — bēglim būtu jāmēro simtiem kilometru, lai nonāktu ārpus vācu kontrolētās teritorijas. Sākotnēji nometnē bija tikai britu gaisa spēku piloti, amerikāņi pievienojās vēlāk. Sabiedroto gaisa spēku lidotāji tika sagūstīti ar tradicionālo frāzi : „Tev karš ir beidzies” un tika aizvesti uz Stalag Luft III. Nometne kļuva slavena ar vēsturē ievērojamāko ieslodzīto masu bēgšanu. Par šo notikumu tapa filma ar nosaukumu The Great Escape (1963), kā arī bijušo karagūstekņu Paula Brikhila un Ērika Viljamsa grāmatas.
Dzīve nometnē
Stalag Luft III dzīves apstākļi bija labāki nekā citās karagūstekņu nometnēs Vācijā. Pārtikas pilnvērtīga nodrošināšana kara laikā bija problemātiska. Izsniegtā ēdiena daudzums bija nepietiekams. Gūstekņi saņēma palīdzības pakas ar pārtiku no Sarkanā krusta un tuviniekiem. Svētkiem, piemēram, dzimšanas dienām un Ziemassvētkiem, ēdiens tika taupīts mēnešiem. Gūstekņiem bija piešķirtas identifikācijas zīmes. Civilo apģērbu nometnē valkāt nedrīkstēja.
Karagūstekņiem bija iespēja rakstīt vēstules, taču to saturs tika pārbaudīts. Vēstuļu saņemšana bija neierobežota, bet izsūtīt varēja tikai 3 vēstules un 4 pastmarkas mēnesī. Zviedru advokāts Henrijs Soderbergs bija YMCA pārstāvis, kurš regulāri apmeklēja Stalag Luft III un veicināja karagūstekņu labklājību, nodrošinot tos ar sporta inventāru, mūzikas instrumentiem un grāmatām. Ieslodzītajiem pat bija iespēja samontēt radio un uztvert kara ziņas no BBC. Nepieciešamās detaļas tika iemainītas no sargiem par pārtikas precēm. Klātpienācējus nometnē karagūstekņi sagaidīja ar aizdomām līdz brīdim, kad uzskatīja, ka tie nav vācu iefiltrētie spiegi, kuriem būtu jāziņo par bēgšanas plānošanu. Šādus spiegus nometnē dēvēja par "baložu izkārnījumiem". Parasti tie ātri tika atklāti.
Bēgšanas komiteja
Bija skaidrs, ka bēgšanas mēģinājumam no nometnes jābūt labi plānotam un organizētam. Stalag Luft III ieslodzītie nodibināja bēgšanas komiteju. Komitejas galvenais loceklis bija eskadriļas līderis Rodžers Bušels, kas vairākkārt bija neveiksmīgi mēģinājis bēgt no nometnes. Viņš bija pazīstams kā Lielais X. Saskaņā ar Ženēvas konvenciju, augstākais soda mērs, ko piemēroja par bēgšanas mēģinājumu, bija 28 dienas karcerī.
Nometnē, gatavojoties bēgšanai, slepeni tika izgatavoti viltoti dokumenti, kartes un no segām tika šūts civilais apģērbs, citi izejmateriāli tika zagti vai iemainīti. Komiteja nolēma uzbūvēt 3 tuneļus, lai varētu nodrošināt bēgšanu vismaz 200 ieslodzītajiem. Ja vācieši atklātu vienu tuneli, tad būtu 2 rezervē.
Tuneļu veidošana
Barakas, kurās mita gūstekņi, bija paceltas no zemes, lai sargi varētu pamanīt tuneļa rakšanu. Žogs bija būvēts tālu no barakām, lai rakšanas process būtu apgrūtinošāks un ilgāks.
Ņemot vērā esošos apstākļus, 1943. gada pavasarī tika sākta tuneļu rakšana.
Sargi izmantoja seismogrāfiskos mikrofonus, lai noteiktu, vai nenotiek kādi bēgšanas mēģinājumi. Tas lika gūsteķņiem izrakt 38 m garu vertikālu eju pazemē, pietiekami dziļi, lai mikrofoni nespētu tos uztvert. Rakšanas darbi aizņēma 24 stundas diennaktī. Daudziem tuneļa rakšana jau bija kļuvusi par rutīnu. Racēji mainīja drēbes katrreiz, kā nogāja pazemē, jo tās kļuva smilšainas, netīras un mitras. Iegruvumu dēļ pastāvēja risks tapt apraktam dzīvam. Lai izvairītos no iegruvumiem, tuneļa sienas nostiprināja ar koka dēļiem, ko ieslodzītie dabūja no savām gultām. Līdzko tunelis kļuva garāks, bija nepieciešams arī vairāk kokmateriālu, tāpēc daudzi gulēja neērtās gultās. Daži pat pārvērta savas gultas par šūpuļtīkliem. Tuneļi bija viena gultas dēļa platumā un augstumā.
Tunelī bija ļoti šauri, ieslodzītie strādāja pa pāriem. Viens raka eju uz priekšu, bet otrs, atrazdamies pretējā virzienā, iekrāva smiltis vagonā un transportēja tās prom. No smiltīm bija jāatbrīvojas slepus, citādāk visa operācija taptu atklāta. Smilšu izsvaidītājus sāka saukt par pingvīniem. Tuneļa rakšanas procesā to bija aptuveni 200 un aptuveni 25 000 reizes tie pārvietojās no pazemes uz virszemi, lai izkaisītu smiltis. Tā sauktie pingvīni piepildīja zeķes ar smiltīm, tad ielika tās bikšu starās, tādā veidā iznesa no tuneļa un nemanot izkaisīja. Ieslodzītajiem bija nometnē jāiekopj dārzs. Kamēr vieni apstrādāja zemi, pingvīni piegāja klāt, izkaisīja smiltis un citi ieslodzītie tās sajauca ar dārza zemi, lai tuneļa smiltis nebūtu pamanāmas virspusē. Pazemē izveidoja dzelzceļus no grīdas līstēm, kas atradās ieslodzīto barakās. Pa tām varēja ātri pārvietot ar smiltīm piekrautos vagonus. Vagoni materiālu un smilšu pārvadāšanai bija veidoti no koka dēļiem. Vagonam abos galos bija virve, ar kuras palīdzību vilka kravu iekšā un ārā no tuneļa. 1943. gadā no aprīļa līdz septembrim pārvadāja vismaz 1300 tonnas smilšu.
Rakšanu būtiski apgrūtināja skābekļa trūkums, tāpēc tika izgudrots gaisa sūknis. To izveidoja no gultas, mugursomām, hokeja nūjām un piena pulvera Klim skārda bundžām. Caurule gaisam bija veidota no maisiem, abos galos nostiprināta ar koka vākiem, kuriem bija automātiski vārsti. Kustinot vārstus, gaiss tika iesūkts no barakas un izlaists ārā tunelī.
Apgaismojumam izmantoja tās pašas Klim skārda bundžas, kurās iepildīja taukus, ko nosmēla no zupas, kuru pasniedza barakās, ievietoja degli no vecām drēbēm un dedzināja. Tā kā gaiss kļuva karstāks, tad tas pamudināja ierīkot vadus elektrības pārvadei. Diemžēl elektrība tunelī bija tikai naktī, jo dienas laikā tā tika atslēgta.
Operācijā bija iesaistīti vairāk kā 600 cilvēku. Speciālas komandas viltoja dokumentus, lai nodrošinātu pāriešanu pāri robežai pēc bēgšanas. Dika tunelī slēpa visas paštaisītās pases. No zābaku papēžiem veidoja zīmogus ar vācu ērgļa emblēmu. Kad vācieši nolēma uzbūvēt atsevišķu nometni tikai amerikāņu karagūstekņiem, tuneļa racēji dubultoja savas pūles, lai ātrāk pabeigtu tuneli, lai arī viņiem būtu iespēja izbēgt pirms pārvešanas. Sargi kļuva aizdomīgi un vienā neparedzētā pārbaudē atklāja ieeju tunelī "Toms".
Viņi iemūžināja atklāto tuneli fotogrāfijās kā lielu sasniegumu, ka ir novērsuši bēgšanu, bet viņiem nebija ne jausmas, ka ir vēl 2 tuneļi. Neilgi pēc tam visus amerikāņu lidotājus pārveda uz jaunu nometni. Tie nebija apmierināti ar šo faktu, jo viss darbs bija vējā. Kad atklāja tuneli "Toms", rakšanas darbi apstājās arī "Dikā", jo vācieši plānoja būvēt jaunu ēku vietā, kas ir zem "Dika", tāpēc to izmantoja kā glabātavu bēgšanai nepieciešamajām lietām. Visi spēki un enerģija tika koncentrēti tuneļa "Harijs" izveidei. Tas bija 54 cm augsts un 52 cm plats. Kad tunelis bija 111 m garš, sāka būvēt izejas eju. Tas bija grūts uzdevums, jo smiltis bieži iebruka, pat tad, kad bija nostiprinātas ar koka dēļiem. 1944. gada janvārī tunelis tika pabeigts, tomēr izrādījās pārāk īss un nesniedzās tik dziļi mežā, kā bija paredzēts. Izeja bija netālu no nometnes sargu torņa.
1944. gada 24. marts
24. marta naktī bēgļi ieņēma pozīcijas 104. barakā. Tika plānots, ka ieslodzītie atstās nometni pa daļām. Bēgļus sadalīja divās grupās. Pirmā grupā bija 100 cilvēki, tie, kas prata vācu valodu, kas bija visvairāk iesaistījušies tuneļa veidošanā, un tie, kuru iespējas izbēgt bija visdrošākās. Visi bija nervozi un saspringti neziņas dēļ, vai viss izdosies. Situācija, ka tunelis bija nostiprināts un atbalstīts ar koka dēļiem, tikai saasināja spriedzi un padarīja situāciju ne pārāk daudzsološu. Stundas laikā tikai vidēji 10 vīri tika cauri tunelim. Aizkavēšanos radīja atsevišķu vīru panikas lēkmes tunelī. Četros no rīta gūstekņi saprata, ka visiem 200 vīriem izbēgt būtu neiespējami, tāpēc tika plānots izbeigt bēgšanu piecos no rīta. Aptuveni 4:45 izskanēja šāviens pie tuneļa izejas. Tunelis bija atklāts. 80 cilvēkiem izdevās izkļūt ārā no tuneļa, 4 tika notverti pie ieejas. Tie, kas vēl atradās tunelī, steidzās atpakaļ uz barakām, dedzināja viltotos dokumentus un apēda līdzi paņemtos pārtikas krājumus. No palikušajiem tie, kas tika atrasti 104. barakā gaidām savu kārtu, tika nosūtīti uz karceri. 1943. gada 24. martā bēgšana no nometnes teritorijas izdevās 76 cilvēkiem.
Notikumi pēc bēgšanas
Bēgšana izraisīja haosu vāciešu vidū, sākās bēgļu masveida meklēšana. Policisti un kareivji tika mobilizēti, lai atrastu izbēgušos. Meklēšanā tika iesaistīti 60 - 70 tūkstoši cilvēku. No 76 vīriem, kuri izbēga, tikai trijiem izdevās atgriezties mājās. 23 tika atkal sagūstīti un nosūtīti atpakaļ uz Stalag Luft III. Hitlers personīgi pavēlēja izpildīt sodu pārējiem 50 vīriem, kas tika ilgāk meklēti. 50 izbēgušie tika nošauti dažādās vācu okupēto teritoriju vietās. Tie nekavējoties tika kremēti, un pelni tika pārvesti uz Stalag Luft III. Stalag Luft III komandieri apcietināja Gestapo par bēgšanas nenovēršanu un sodīja ar nāvessodu. Tomēr daudzi karagūstekņi vēlējās atkārtoti bēgt. Vēlāk Žagaņas kapsētā izveidoja memoriālu, lai godinātu 50 nogalināto britu un amerikāņu pilotu piemiņu.
Dziesma (konkurss)
"Dziesma" bija Starptautiskā Eirovīzijas dziesmu konkursa Latvijas nacionālā atlase. Tā notika divus gadus: 2013. un 2014. gadā. Konkursa uzvarētājs, ko nosaka profesionālās žūrijas un Latvijas Televīzijas skatītāju balsojumā, piedalās Eirovīzijas konkursa finālā. "Dziesma" ir aizvietojusi "Eirodziesmu", kas bija Latvijas nacionālā atlase Eirovīzijai no 2000. līdz 2012. gadam. 2015. gadā to nomainīja "Supernova".
Dubrovnikas pilsētas mūri
Dubrovnikas pilsētas mūri (hr) ir Dubrovnikas vecpilsētas aizsardzības mūri, kas lieliski saglabājušies līdz mūsdienām.
No 12. līdz 17. gadsimtam celtie un uzlabotie aizsardzības mūri stiepjas 1940 metru garumā un līdz 25 metru augstumā. Vēstures gaitā tie nekad nav ieņemti triecienā.
Žans Klērs Todibo
Žans Klērs Todibo (fr, dzimis ) ir Francijas futbolists, spēlē centra aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Todibo pārstāv Francijas 1. līgas komandu Nice.
Iepriekš Todibo ir spēlējis Francijas komandā Toulouse, Spānijas komandā Barcelona, Vācijas komandā Schalke 04 un Portugāles komandā Benfica.
Vamžuški
Vamžuški ir ciems Andzeļu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Žans Klērs Todibo
Sasniegumi
Barcelona
Ariana Grande
Ariana Grande-Butera (en; dzimusi )  ir amerikāņu aktrise, dziedātāja un dziesmu autore.
Aktrises karjeru sākusi ar lomu Brodvejas mūziklā 13 2008. gadā. No 2010. līdz 2013. gadam atveidojusi Ketu Valentainu seriālā Victorious un vēlāk saglabāja šo lomu tā atvasinājumā Sam & Cat. 2013. gada augustā Grande izdeva debijas studijas albumu Yours Truly, kas septembrī Billboard 200 topā ieņēma 1. vietu. Grande kļuva par pirmo mākslinieci, kuras debijas ieraksts ieguvis 1. vietu, kopš Kesha to paveica 2010. gada janvārī ar albumu Animal.
2017. gadā 22. maijā Arianas Grandes koncertā notika terorakts. Terorists-pašnāvnieks Salmans Abedi uzspridzinājās Mančestras arēnā, nogalinot 23 cilvēkus. 2017. gada 4. jūnijā notika Arianas Grandes rīkots koncerts One Love Manchester, kuru apmeklēja 50 000 cilvēku un kura mērķis bija 4 stundās savākt 2 miljonus ASV dolāru teroraktā cietušajiem. Tika savākti vairāk nekā 10 miljoni ASV dolāru.
Cerību iela 21
"Cerību iela 21" ir latviešu televīzijas seriāls, kas tika pārraidīts kanālā LNT no 2008. līdz 2009. gadam.
Sižets
Jauna, simpātiska sieviete Līga ierodas ciematā pie jūras un noīrē istabu Cerību ielas 21. mājā. Viņa ir pārliecināta, ka mainīt dzīvi var un vajag, ja ir piedzīvotas vilšanās, pāri nodarījumi, neuzticība un šķiršanās. Jaunā sieviete satiek bijušo mīlestību — Dāvi. Izrādās, ka abu šķiršanās pirms desmit gadiem nav izdzēsusi toreiz dzimušās jūtas. Plānotās vientuļās atpūtas vietā iedegas karsta mīlestība.
Pečki
Pečki (cz) ir pilsēta Čehijā, Centrālčehijas apgabala Kolīnas apriņķī.
Rakstos pirmoreiz minēta 1225. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. Pilsēta strauji attīstījās 19. gadsimtā līdz ar dzelzceļa izbūvi un cukurrūpnīcas nodibināšanu. No 1919. gada — Čehoslovākijā. 1925. gadā Pečkiem tika piešķirtas pilsētas tiesības. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Ermans Žoržs Beržē
Beržē startēja gan 1900. gada, gan 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 1900. gada viņš startēja divās paukošanas disciplīnās — paukošanā ar floreti un paukošanā ar špagu. Labāko rezultātu viņš ieguva paukošanā ar špagu, kur aizcīnījās līdz ceturtdaļfinālam. 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja arī divās paukošanas disciplōnās — paukošanā ar špagu individuālajās sacensībās un paukošanā ar špagu komandu sacensībās. Šajā reizē viņš ieguva zelta medaļu, būdams Francijas paukotāju komandas loceklis paukošanā ar špagu vīriešu komandām.
Tuņķeļi
Tuņķeļi, arī Tunkeļi, ir ciems Jēkabpils novada Aknīstes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4 km no pagasta centra Aknīstes un 155 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P74.
Būtnāri
Būtnāri (agrāk arī Butnāri, Bērzi, Kurzeme) ir ciems Saldus novada Zirņu pagastā pie Butnāru strauta. Izvietojies pagasta austrumdaļā autoceļu A9 un P105 krustojumā 13 km no pagasta centra Zirņiem, 4,5 km no novada centra Saldus un 122 km no Rīgas.
Bērzu apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados pie bijušās Butnāru skolas un nespējnieku patversmes kā kolhoza «Kurzeme» ciemats. Būtnāros atradās Kurzemītes pamatskola (1988-2012), ir bibliotēka, medpunkts.
Valentīna Helmūte
Valentīna Helmūte (dzimusi Selga, — ) bija latviešu tēlniece un gleznotāja.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1928. gadā Liepājā masieres un grāmatveža ģimenē. Mācījās Rīgas Teodora Zeiferta 17. pamatskolā, tad Rīgas daiļamatniecības vidusskolas Keramikas nodaļā (1943–1948). 1955. gadā absolvēja studijas Latvijas Mākslas akadēmijas Tēlniecības nodaļā, bija arteļa "Mākslinieks" galvenā māksliniece (1956–1957), darbojās kombināta "Māksla" tēlniecības darbnīcās "Mākslinieku nams". 1958. gadā viņu uzņēma Latvijas Mākslinieku savienībā.
Mūža nogalē dzīvoja Aizputē (1997–2002), no 2002. gada Liepājā. Mirusi 2023. gadā, apglabāta Nīkrāces pagasta Tukuma kapos.
Cibuļi
Cibuļi var būt:
Ādolfs Petrovskis
Ādolfs Petrovskis bija latviešu hokejists, uzbrucējs. Savas karjeras laikā Petrovskis aizvadīja 26 spēles Latvijas hokeja izlases rindās, kā arī kļuva par trīskārtēju Latvijas čempionu hokejā.
Hokejista karjera
1931.—32. gada sezonu aizvadījis Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas US, tad trīs sezonas aizvadījis ASK Rīga sastāvā, 1934. un 1935. gadā izcīnot Latvijas čempiona titulu, bet vēlāk atgriezies US, 1937. gadā kļūstot jau par trīskārtēju Latvijas čempionu. Rīgas US hokejists spēlēja līdz 1937.—38. gada sezonas beigām.
SQL slammer
SQL Slammer ir datorvīruss, kas 2003. gadā izraisīja pakalpojuma atteikumu interneta nodrošinātājos un krasi palēnināja vispārējo interneta datu satiksmi. Datorvīruss strauji izplatījās — desmit minūšu laikā inficējot ap 75 000 lietotājus.
Datorvīrusa programma izmantoja bufera pārpildes kļūdu Microsoft SQL serverī un kļūdu darbvirsmas dzinēja datubāzes produktos. Lai gan MS02-039 atjauninājums tika palaists sešus mēnešus pirms tam, daudzas organizācijas nebija to vēl paspējušas pielietot.
Tehniskā informācija
Datorvīruss tika balstīts uz pierādījumiem koda demonstrējumā Black Hat, kad uzstājās Deivids Litčfīlds, kurš sākotnēji atklāja bufera pārslodzes ievainojamību, ko datorvīruss arī izmantoja. Tā ir neliela daļa no koda, kas rada nejaušas IP adreses un nosūta pats sevi uz šīm radītajam IP adresēm. Ja izvēlētā IP adrese pieder lietotājam, kurš izmanto neatjaunotu Microsoft SQL servera kopiju Resolution Service sarakstā UDP portu 1434, lietotājs uzreiz kļūst inficēts, un turpina izplatīt neskaitāmas datorvīrusa kopijas internetā.
Personīgie datori mājās parasti ir aizsargāti pret šādu datorvīrusu. Datorvīruss ir tik mazs, ka tas nesatur kodu, kas liktu sevi ierakstīt diskā, kā rezultātā tas paliek atmiņā, un to ir viegli noņemt. Piemēram, Symantec nodrošina arī bezmaksas noņemšanas lietderība (skat ārējā saite zemāk), vai arī to var pat noņemt restartējot SQL Server (lai gan pastāv iespējamība tikt atkārtoti inficētam).
Pirmais ziņojums par SQL Server tika saņemts no Microsoft 2002. gada 24. jūlijā. Atjauninājums bija pieejams no Microsoft sešus mēnešus iepriekš, pirms datorvīrusa palaišanas, bet daudzas iekārtas nebija atjaunotas — tostarp daudzas arī Microsoft.
Datorvīruss tika pamanīts 2003. gada 25. janvārī, jo tas palēnināja rūtera sistēmas visā pasaulē. Palēlināšanu izraisīja vairāku rūteru sabrukšana no paaugstinātās datu pārraides no inficētajiem lietotajiem. Parasti, kad datu pārraide ir pārāk augsta, ir paredzēt, ka rūteri kavēs datu pārraidi vai īslaicīgi pārtraukt datu pārraidi. Tā vietā daži rūteri avarēja (kļuva nelietojami), un kad "kaimiņu" rūteri pamanīja, ka šo rūteru darbība tika pārtraukta, un, ka ar tiem nevajadzētu sazināties. Rūteri sāka sūtīt paziņojumus par šiem ietekmētajiem rūteriem par kuriem tie zināja. Pārpludinātā informācija maršrutētāju tabulā ar paziņojumiem izraisīja citu rūteru nobrukšanu, sarežģījot šo situāciju. Gala rezultātā nobrukušo rūteru uzturētāji tos pārstartēja, izraisot tiem paziņot savu statusu no jauna, novedot pie vēl viena viļņa atjaunojot maršrutētāju tabulu. Drīz vien ievērojama daļa no interneta joslas bija pārņemta ar rūteriem, kas savā starpā sazinājās, lai atjaunotu maršrutētāju tabulas, kā rezultātā datu pārraide palēlinājās vai citos gadījumos apstājas pavisam. Tas notika tāpēc, ka datorvīruss bija tik mazs savā izmērā, ka tas tika cauri datu pārraidei.
Divi galvenie aspekti, kas veicināja SQL Slammer ātru izplatīšanos. Pirmkārt, datorvīruss inficēja jauns lietotājus, tiem izmantojot neatjaunotu UDP protokolu, un otrkārt, to visa datorvīrusa apjoms vien bija (tikai 376 biti), kas ietilpst vienā paketē. Kā rezultātā, katrs inficētais lietotājs ātri vien inficēja citus.
Bandvagn 206
Bandvagn 206 (Bv 206) ir Zviedrijas armijai 1974. gadā Hägglunds (šobrīd BAE Systems AB) izstrādāts divdaļīgs kāpurķēžu visurgājējs ar piedziņu abiem kāpurķēžu pāriem un nomaināmu aizmugures daļas virsbūvi. Pastāv dažādas modifikācijas atkarībā no aizmugures daļas — sanitārā transporta, ugunsdzēsības, sakaru, mīnmetēju, prettanku, izlūku un munīcijas vedēja. Tam ir iespēja uzstādīt dažāda veida un lieluma ieročus. Transportlīdzeklis var peldēt ar ātrumu ap 3 km/h. Tā priekšējā daļā ir vieta vadītājam, pieciem pasažieriem un ložmetējniekam. Parasti tā apkalpē ir pieci karavīri (vai arī 18 karavīri izlūku modifikācijā).
Dienvidrietumu raidorganizācija
Dienvidrietumu raidorganizācija (de; SWR) ir Vācijas sabiedriskais plašsaziņas līdzeklis, kas pamatā darbojas Vācijas Bādenes-Virtembergas un Reinzemes-Pfalcas federālo zemju teritorijā. Galvenā mītne atrodas Štutgartē ar centriem Bādenbādenē un Maincā. Ietilpst Vācijas sabiedrisko mediju apvienībā ARD. Dienvidrietumu raidorganizācija uztur vairākus televīzijas kanālus - Das Erste, SWR Fernsehen, phoenix, KiKa, Arte, 3sat, EinsPlus, kā arī daudzas radiostacijas. Potenciālā auditorija ir 14,7 miljoni cilvēku 55 600 km2 teritorijā. Tā nodarbina vairāk nekā 3500 darbinieku.
Surikats
Surikats (Suricata suricatta) ir mangustu dzimtas (Herpestidae) kaķveidīgais zīdītājs, kas ir vienīgā suga surikatu ģintī (Suricata). Tas ir viens no populārākajiem un iemīļotākajiem Āfrikas dzīvniekiem. Surikats ir tipisks tuksnešu un pustuksnešu dzīvnieks. Tas mājo sausos līdzenumos — Kalahari tuksnesī Botsvānā, Namiba tuksnesī Namībijā, kā arī Angolas dienvidrietumos un Dienvidāfrikā.
Pēc Āfrikas tautu ticējumiem surikats ir saules eņģelis, kas pasargā ciema iedzīvotājus no vilkača, kas uzglūn noklīdušiem lopiem un vientuļiem gājējiem. Dažviet surikatus uzskata par kaitīgiem. Galvenie iemesli – alu rakšana un slimību pārnēsāšana. Surikati tiešām var pārnēsāt trakumsērgu, tomēr pēdējos gados dokumentēti tikai daži gadījumi, kad ar trakumsērgu inficēti surikati apdraudējuši cilvēkus vai mājdzīvniekus. Piemēram, Honolulu zoodārzā Havaju salās eksponē tikai surikatu tēviņus, lai nodrošinātos pret iespēju, ka izmukuši dzīvnieki savvaļā neveidotu kolonijas. Ja tas notiktu, tas būtiski kaitētu Havaju salu dabiskajai ekosistēmai.
Izskats un īpašības
Surikats ir mazs, slaida auguma kaķveidīgais dzīvnieciņš ar īsspalvainu, tievu asti un garām, smalkām kājām. Tā ķermeņa garums bez astes ir 25—35 cm, astes garums 17—25 cm. Tēviņi ir nedaudz smagāki par mātītēm, vidējais tēviņa svars ir 731 g, mātītes 720 g.
Surikatam priekškājām ir ļoti spēcīgi, 2 cm gari nagi, kas piemēroti zemes rakšanai. Garie nagi un muskuļotās pakaļkājas noder arī, lai nepieciešamības gadījumā uzrāptos kokā. Katrai ķepai ir 4 pirksti. Galva nedaudz saplacināta, ar noapaļotu pieri, smailu purniņu un mazām, apaļām austiņām. Tā kažoks ir pelēkbrūns ar sudrabotu, grizli veida akotspalvu. Uz muguras surikatam ir rudi brūnas šķērssvītras, kas sākas pie astes pamatnes un beidzas pie pleciem. Katram indivīdam ir unikāls svītrojums. Surikatu populācijām, kas dzīvo vairāk uz dienvidiem, kažoki ir salīdzinoši tumšāki, bet sausākos un atklātākos reģionos tie ir gaišāki. Vēders ir gandrīz pliks, ar retu matojumu, kuram cauri spīd melnā āda. Agri no rīta, pēc aukstās tuksneša nakts surikats vēderu izmanto, lai uzsūktu saules siltumu, nostājoties vertikāli un vēderu pagriežot pret sauli. Astes gals un ausis melnas, kā arī ap acīm ir tumši laukumi. Degungals — tumši brūns.
Surikats asti izmanto līdzsvara noturēšanai, kamēr stāv uz pakaļkājām un vēro apkārtni, kā arī, lai signalizētu pārējiem bara locekļiem. Līdzīgi kā kaķim surikatam acis atrodas sejas plaknē un tam ir binokulārā redze ar plašu redzes leņķi.
Uzvedība
Katrai surikatu ģimenei ir sava teritorija, kas ir apmēram 3 km² liela. Teritorijā ir izraktas vairākas alu sistēmas (līdz 65). Alas tiek iezīmētas ar urīnu un fekālijām. Dzīves vietas izvēlē svarīgākais apsvērums ir pietiekami stingra vai akmeņaina augsne, kas būtu piemērota alu ierīkošanai. Alu sistēma ir sazarota ar daudzām ieejām un izejām (līdz 15), un izkārtota vairākos līmeņis (līdz 1,5 m dziļumā). Reizēm surikati savu alu sistēmu uzsāk, pievienojoties Āfrikas zemes vāveru alām. Reizēm tie dala savas alas arī ar dzeltenajiem mangustiem. Tās ir sugas, ar kurām surikati nekonkurē uz barības resursiem. Dažreiz to alās ievācas čūskas, tad surikati tās pamet.
Surikati ir lieliski racēji. Lai rokot smiltis neiekļūtu ausīs, ausu atveres ir noslēdzamas. Tie ir aktīvi dienas gaišajā laikā, turklāt aktivitāti lielā mērā nosaka augsnes temperatūra. Surikati rosās vienīgi saulainā laikā, bet ārā no alām nerādās, ja ir apmācies vai līst. Tiem patīk sauļoties, gozēties saulē, ieņemot visdažādākās pozas. Tomēr lielākajā pusdienlaika svelmē surikati atgriežas alās atvēsināties.
Baram rosoties alu apkārtnē, viens vai vairāki no surikatiem stāv sardzē, uzrāpušies uz kāda paaugstinājuma un pacēlušies pakaļkājās, lai varētu tālāk redzēt. Tikmēr pārējie bez raizēm meklē barību vai rotaļājas. Kamēr viss ir kārtībā, sargs izdod pīkstošas skaņas, bet, ja tiek pamanīts plēsējs, tas dod briesmu signālu, kas var būt svilpšana vai kaut kas līdzīgs rejām. Briesmu gadījumā bars steidzas uz kādu no daudzajām alu sistēmas ieejām un paslēpjas drošībā. Sargs uzmana apkārtni apmēram stundu, tad tā vietu ieņem cits surikats.
Bara uzbūve
Surikatu barā jeb klanā parasti ir 10–15 dzīvnieki, bet var būt arī "superģimenes" - kolonijas, kuras sastāv no 2–3 ģimenēm, apmēram 50 īpatņi. Barā ir noteikta stingra hierarhija. Pār visiem valda dominējošais — "alfa pāris". Turklāt mātīte dominē pār tēviņu. Pārējie bara locekļi visbiežāk ir šī pāra pēcnācēji. Baram raksturīgas dažādas aktivitātes, ieskaitot cīkstēšanos un skriešanos. Viena no galvenajām ikdienas nodarbēm ir savstarpējā kažoka tīrīšana, ieskāšanās un parazītu izlasīšana, tādējādi bara locekļiem stiprinot savstarpējās saites.
Ja "alfa mātīte" iet bojā, viņas lomu pārņem tās meita. Surikatu grupa var iznīkt vairāku iemeslu dēļ: ja to iznīcina plēsējs, ja "alfa pāris" kādu iemeslu dēļ nevairojas, bada rezultātā ļoti lietainos gados, arī slimību dēļ. Jauns bars parasti izveidojas, ja no ģimenes tiek padzīta kāda mātīte un tā satiek klaiņojošu tēviņu.
Ienaidnieki
Surikatu dabiskie ienaidnieki ir dažādi plēsīgie zīdītāji un putni, piemēram, šakāļi, vanagi un ērgļi. Aizsargājoties pret plēsējiem, surikati izmanto dažādu taktiku — sardzes maiņu, slēpšanos alās (jo sevišķi, ja plēsējs uzbrūk no gaisa), draudu pozas, pašaizsardzību, grupas uzklupšanu ienaidniekam, mazuļu slēpšanu zem sevis.
Barība
Surikati ir gaļēdāji, kuru pamatbarība ir kukaiņi, bet tie barojas arī ar skorpioniem, zirnekļiem, simtkājiem, tūkstoškājiem, ķirzakām, čūskām, nelieliem zīdītājiem, putnu olām un dažādiem augiem. Retos gadījumos nomedī kādu nelielu putnu.
Katrs barību meklē individuāi, bet bars nepārtraukti ar pīkstieniem un svilpieniem savā starpā sazinās. Barība tiek meklēta galvenokārt alas apkārtnē, rakņājoties augsnē un zālē un pārmeklējot augnses virskārtu, apvēršot akmeņus. To galvenā maņa, meklējot barību, ir oža. Surikati ir daļēji imūni pret noteiktu dzīvnieku indēm, piemēram, Kalahari tuksneša skorpionu ļoti spēcīgo indi. Ja alas apkārtnē samazinās barības daudzums, bars pārceļas uz jaunu alu 1–2 km attālumā no pirmās.
Reprodukcija
Surikati dzimumgatavību sasniedz gada vecumā. Vairoties tie var jebkurā gada laikā, bet visbiežāk lietus periodā. Mātītei parasti mēdz būt vairāki metieni gadā (līdz 3 metieniem). Grūsnības periods ilgst 11 nedēļas. Metienā ir 1–5 mazuļi, visbiežāk 3–4. Dzimstot mazuļi sver 25–36 g un ir akli un nevarīgi. Sasniedzot 10–15 dienu vecumu, mazuļiem atveras acis un ausu atveres, bet 3 nedēļu vecumā tie sāk iznākt laukā no alas. Mazuļi ar mātes pienu barojas 7–9 nedēļas.
Lai arī surikatiem raksturīga altruistiska uzvedība (sardzes maiņas, bara rūpes par mazuļiem), gadās, ka surikati nogalina jaunākos bara locekļus. Grupas hierarhijā zemākie locekļi mēdz dažkārt nogalināt "alfa pāra" mazuļus, lai uzlabotu savu pēcnācēju vietu hierarhijā. Tāpat "alfa pāris" var nogalināt citu mātīšu pēcnācējus. Kad jaunie tēviņi pieaug, tie parasti pamet dzimtu un cenšas pievienoties citam baram vai to pārņemt. Jaunās mātītes parasti paliek savā ģimenē. Surikati dzīvo 12–15 gadus.
Vanagi (Kombuļu pagasts)
Vanagi ir ciems Kombuļu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Spēlmaņu nakts 2016/2017
Spēlmaņu nakts 2016/2017 balvu pasniegšana ceremonija norisinājās, Dailes teātrī. Ceremonijas laikā tika apbalvotas 2016./2017. gada teātra sezonas izrādes un to veidotāji, kā arī pasniegtas balvas par mūža ieguldījumu teātra mākslā un skatītāju simpātijas balvas. Balvas tika pasniegtas 18 kategorijās.
Ceremonijas režisors ir Mārtiņš Meiers, mākslinieks Jānis Noviks un video māksliniece Zane Zelmene. Ceremoniju vadīja aktrises Indra Burkovska un Inese Ramute.
Ceremonijas tiešraide tika translēta LTV1 un Latvijas Radio 1.
Žūrija
Šogad žūrijas komisijas sastāvā bija pieci teātra kritiķi: Atis Rozentāls, Henrieta Verhoustinska, Edīte Tišheizere, Valda Čakare un Silvija Radzobe. Nominācijas kategorijā "Gada sasniegums laikmetīgajā dejā" un laureātu izvirza Laikmetīgās dejas horeogrāfu asociācija Latvijā un apstiprina Spēlmaņu nakts žūrijas komisija, bet nominācijas kategorijā "Gada sasniegums baleta mākslā" izvirza Latvijas Profesionālā baleta asociācija, savukārt kategorijā "Gada sasniegums oriģināldramaturģijā (teksts, luga vai scenārijs)" nominanti tiek izvirzīti sadarbībā ar Latvijas Dramaturgu ģildi.
Laureāti un nominācijas
Piez.: Pie nominācijām uzskaitīti visi izvirzītie pretendenti; laureāti izcelti treknrakstā.
Balva par mūža ieguldījumu tika pasniegta Ņinai Ņeznamovai un Mihailam Kublinskim.
Ernsts Ženkvēls
Ernsts Askāns Ženkvēls (de; dzimis, miris ) bija vāciešu airētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Ženkvēls 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja airēšanas astoņnieku sacensībās. Viņš bija viens no Vācijas airētāju komandas Der Hamburger und Germania Ruder Club pārstāvjiem. Komanda šajā disciplīnā izcīnīja 4. vietu.
Veliki Mosti
Veliki Mosti (uk) ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Sokaļas rajonā.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1472. gadā. Ietilpa Žečpospolitā. 1549. gadā Polijas karalis Sigismunds II Augusts ciemam piešķīra Magdeburgas tiesības. Pilsēta tika nosaukta karaļa vārdā par Augustovu. Pilsētas nosaukums no 18. gadsimta beigām pamazām nomainījās uz Veliki Mostiem. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī, un šeit atradās policijas skola. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, pilsētā ienāca padomju karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Veliki Mostus ieņēma vācieši. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.
Pēc Otrā pasaules kara Veliki Mosti līdz Ukrainas valsts neatkarības nodibināšanai 1991. gadā, ietilpa Ukrainas PSR.
Litrimas grāfiste
Litrimas grāfiste (en, ga) ir grāfiste Īrijā, Konahtas provincē. Litrimas grāfistes pārvaldes centrs atrodas Karikā. grāfistē dzīvoja 35 087 iedzīvotāji.
Vanagi (Demenes pagasts)
Vanagi ir ciems Demenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 255 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Vanagu dīķis.
Anna Brontē
Anna Brontē (Anne Brontë; dzimusi, mirusi ) bija angļu romānu autore un dzejniece, jaunākā no māsām Brontē, kas sasniedza pilngadību.
Rakstnieces ievērojamākie darbi ir romāni "Agnese Greja" (Agnes Grey; 1847) un "Vaildfelholas iemītniece" (The Tenant of Wildfell Hall; 1848). Vairākus darbus parakstījusi ar pseidonīmu Aktons Bells, tai skaitā māsu pirmo literāro darbu — dzejoļu krājumu, kas tika izdots 1846. gadā.
Pako Alkasers
Fransisko "Pako" Alkasers Garsija (es; dzimis ) ir Spānijas futbolists, uzbrucējs, Spānijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē La Liga kluba Villarreal CF sastāvā.
Sasniegumi
Barcelona
Borussia Dortmund
Kailais (filma)
"Kailais" (en) ir 1993. gada melnā komēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Maiks LĪ. Galvenās lomas atveido Deivids Tjūliss, Katrīna Kārtlidža un Leslija Šārpa. Filmas pirmizrāde notika.
Filmas sižets notiek Londonā, kur cinisks jauns filozofs Džonijs ceļo pa pilsētu, pa ceļam satiekot dažādus neapmierinātus cilvēkus.
Jeiska
Jeiska (ru) ir kūrortpilsēta Taganroga līča krastā Krievijas dienvidos, Jeiskas rajona un Krasnodaras novada Jeiskas pilsētas administratīvais centrs. Kopš tās dibināšanas tā ir bijusi jūras osta.
Pilsēta atrodas Jeiskas kāpas pakājē, starp Taganrogas līci un Azovas jūras Jeiskas estuāru. Pilsētas nosaukums cēlies no Jejas upes, kas ietek Jeiskas estuārā. Pilsēta ir viena no Krasnodaras novada ziemeļdaļā esošajām pilsētām, tāpēc tā saņēmusi neoficiālu saukli "Kubaņa sākas no Jeiskas".
Dagne Čukšīte
Dagne Čukšīte (lt, en; dzimusi Panevēžā) ir Lietuvas starptautiskā lielmeistare šahā (1997), kas kopš 2007. gada pārstāv Lielbritāniju.