cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaza
Kazu vilna
Pirmšķirīgu vilnu — kašmiru — iegūst no kašmira kazām. Tā ir ļoti smalka un mīksta. Kazas cērp vienreiz gadā, iegūstot apmēram 200 gramus. Dienvidāzijā kašmiru sauc par pašminu. Eiropa kašmira vilnas šalles iepazina 18. gadsimta beigās un 19. gadsimta sākumā, kad Parīzē tika ievestas Tibetas kašmira šalles. Pasaulē mūsdienās saražo 15 000—20 000 t gadā. Lielākā pasaules kašmira ražotāja ir Ķīna, saražojot 10 000 t vilnas gadā. Mongolija saražo pāri par 3000 t. Pārējie nozīmīgākie ražotāji ir Indija, Pakistāna, Irāna, Afganistāna, Turcija un Centrālāzijas valstis. Attīrot visu nocirpto vilnas apjomu, iegūst apmēram 6500 t vilnas. Lielākie vilnas pircēji apģērbu ražošanai ir Itālija, Skotija, Anglija un Japāna.
Lielākajai daļai kazu ir gan pavilna, gan akotspalva, kuru vilnas iegūšanā neizmanto, jo tā ir pārāk raupja.
Latvijas vietējā kaza
Latvijā ir selekcionēta piena kazu šķirne — Latvijas vietējā kaza, kura Latvijā no visām audzētām kazām sastāda ap 70%. Vietējo šķirni Latvijā sāka veidot 19. gadsimta beigās, uzlabojot vietējās kazas ar Krievijas un Megrelas šķirnes vaislas āžiem. Simts gadu ilgajā pastāvēšanas laikā šķirnei ir bijuši vairāki pilnveidošanas periodi, izmantojot selekcijas darbā citas piena kazu šķirnes, kā Zānes kazu, Krievijas kazu, Gorkijas kazu, Megrelas kazu, Togenburgas kazu, Tīringas kazu un Alpu kazu vaislas dzīvniekus.
Galvenā Latvijas vietējās kazas šķirnes priekšrocība ir tā, ka, audzējot to Latvijā jau vairāk nekā 100 gadus, tā ir piemērojusies vietējiem klimatiskajiem apstākļiem. Tā ir piemērojusies ēdināšanas un turēšanas veidam. Latvijas vietējā kaza ir ražīga, izturīga un samērā pieticīga. Tā spēj ražot pietiekami daudz piena, ar pietiekamu tauku un augstu olbaltumvielu saturu tajā. Latvijas vietējām kazām ir ļoti labas atražošanas spējas. Tām ir izturīgas kājas, nagi un tās praktiski neslimo. Šīs šķirnes dzīvnieki sasniedz lielāku ilgmūžību nekā citu šķirņu dzīvnieki.
Starptautiskā lidosta "Liepāja"
Starptautiskā lidosta "Liepāja" (IATA: LPX, ICAO: EVLA) ir vispārējās aviācijas lidosta Dienvidkurzemes novada Cimdeniekos, 7 km no Liepājas centra un 210 km no Latvijas galvaspilsētas Rīgas. Lidostu ar Liepājas pilsētu savieno autoceļš P134, tās apsaimniekotājs ir SIA Aviasabiedrība Liepāja.
Vēsture
Liepājas pirmo kara lidlauku uzbūvēja 1926. gadā Ziemeļu priekšpilsētā un izmantoja jauno lidotāju apmācībai, 1928. gadā lidlaukā avarēja pilots I. Kārkliņš ar Fiat CR1 lidmašīnu. 1935. gadā Latvijas aerokluba Liepājas nodaļa kopā ar Liepājas pilsētu un aizsargu aviāciju izveidoja Liepājas civilo aerodromu ar angāru, remontdarbnīcām, kantori un komandanta telpu. 1937. gadā Kuršu ielas galā, Kalpaka tilta tuvumā (tagadējās fabrikas "Lauma" vietā) uzbūvēja Latvijas pasta un telegrāfa departamenta jaunās gaisa ostas angārus ar pasažieru telpām. Lielajā angārā bija paredzētas vietas 6 lidmašīnām. Celmu un Šķēdes ielu stūrī tika atklāta kafejnīca «Lidosta». Satiksmi ar aerodromu uzturēja Karostas tramvaja līnija un īpaša vieglā automašīna no Pilsētas viesnīcas.
1937. gada 15. jūnijā Latvijas nacionālā aviokompānija Valsts gaisa satiksme atklāja gaisa satiksmes līniju Spilves lidosta - Liepājas lidlauks, kuru apkalpoja ar divām septiņvietīgām De Havilland DH-89 Dragon Rapide lidmašīnām. Kopš 1938. gada gaisa satiksme notika visas sezonas. Lidmašīnas kursēja četras reizes dienā un 210 kilometru lielo attālumu veica nepilnā stundā. No Rīgas lidmašīna izlidoja pulksten 7.30, pēc stundas tā bija Liepājā un uz Rīgu atpakaļ devās pulksten 8.50. Pēcpusdienas reiss no Rīgas bija pulksten 16.15, bet atpakaļ – 17.35. 1939. gada 3. maijā sakarā ar sliežu ceļa un ritošā sastāva pārmērīgo nolietojumu tika nolemts pārtraukt tramvaju satiksmi līnijā "Peldu iela — Rožu laukums — Lidosta. " Līdz 1939. gadam bija plānots atklāt gaisa satiksmes līniju Rīga - Ventspils - Liepāja, kas tomēr netika realizēta.
Pēc bāzu līguma nosacījumiem 1940. gadā tika iekārtots jauns Liepājas-Grobiņas kara lidlauks. Vērmahta uzbrukuma laikā 1941. gada 22. jūnijā vācu Luftwaffe bombardēja Liepājas lidlauku un iznīcināja lielu daļu no tajā esošajām 69 padomju 148. iznīcinātāju aviācijas pulka (148-й истребительный авиационный полк) kara lidmašīnām. 1943. gada rudenī netālajā Grobiņas pilsētā izveidoja Liepājas-Grobiņas lidotāju skolu (Flugzeugführerschule A/B Libau/Grobin), laikā no 1943. gada oktobra līdz 1944. gada februārim Liepājas lidlaukā apmācīja 25 bijušos Latvijas Aviācijas pulka lidotājus lidošanai ar Luftwaffe lidmašīnām Arado Ar 66 Latviešu 12. Nakts kaujas grupā (Nachtschlachtgruppe 12 (Lettisch), NSGr.12). Seši no viņiem kļuva par Grobiņas kara lidotāju skolas instruktoriem un līdz 1944. gada septembrim sagatavoja 140 lidotājus. No 1944. gada maija Liepājas-Grobiņas lidlaukā bāzējās NSGr.12 štābs, ko augustā-septembrī pārveidoja par aviācijas leģiona "Latvija" (Luftwaffen-Legion Lettland) apmācības daļu. Aukstā kara laikā tas tika izmantots kā pretgaisa aizsardzības karaspēka lidlauks.
1960. gadā lidlauks tika nodots civilajai aviācijai un no Liepājas lidostas tika veikti 6 lidojumi dienā uz Latvijas galvaspilsētu Rīgu un uz citām lielākajām PSRS pilsētām (Ļeņingradu, Maskavu, Kijivu, Minsku, Kaļiņingradu u. c.), gadā vidēji apkalpojot ap 100 000 pasažieriem un 900 t kravas. 1967. gada 30. decembrī netālu no Liepājas lidlauka nogāzās lidmašīna "An–24", kas veica pasažieru reisu no Rīgas uz Liepāju. Tuvojoties lidostai, lidmašīnas spārns aizķēra telefonstabu un nolūza, 43 cilvēki gāja bojā, seši izdzīvoja.
1993. gadā lidosta tika nodota Liepājas pilsētas pašvaldībai un nodibināta SIA Aviasabiedrība «Liepāja». 2008. gada augustā Liepājas starptautiskā lidosta nodrošināja gaisa savienojumus ar 4 pilsētām, un no Liepājas bija iespējams aizlidot uz Rīgu, Kopenhāgenu, Hamburgu un Maskavu, nodrošinot satiksmi 4 reizes darba dienā uz Rīgu, katru dienu uz Kopenhāgenu un Hamburgu un 3 reizes nedēļā uz Maskavu. Lidostas pakalpojumus izmantoja airBaltic un lidojumiem uz Rīgu izmantoja Fokker 50 tipa lidmašīnu. Uz Kopenhāgenu un Hamburgu airBaltic izmantoja ATR 42-300 tipa lidmašīnu kura tika īrēta no Dānijas aviācijas kompānijas DAT Danish Air Transport, kuras bāzes vieta ir Dānijā. Globālās finanšu krīzes apstākļos airBaltic 2008. gadā pārtrauca lidojumus uz Liepājas lidostu. Lidojumus uz Maskavu īslaicīgi 2009. gadā veica krievu aviokompānija AtlantSojuz ar Embraer 120 tipa lidmašīnu.
Latvijas Sarkanā grāmata
Latvijas Sarkanā grāmata ir reģistrs, kurā apkopoti dati par Latvijā reti sastopamiem un apdraudētiem augiem, sēnēm un dzīvniekiem. Par “Sarkano grāmatu” to sauc turpinot tradīciju, kuru aizsāka Starptautiskā dabas aizsardzības savienība (IUCN) kā pirmo 1948. gadā publicējot apdraudēto dzīvnieku sarakstu. Latvijas Sarkanā grāmata satur zinātniskas rekomendācijas un pamatojumus dabas aizsardzības likumdošanai un aizsardzības pasākumu veikšanai.
Starptautiskā lidosta "Liepāja"
Lidojumi mūsdienās
No 2020. gada 17. marta regulārie iekšzemes lidojumi Rīga—Liepāja būtiski atcelti. Lidojumi notika 2020. gada 17., 20. martā. Piektdienu pēcpusdienas lidojumu reisi 2020. gada 27. martā., 3. un 10. aprīlī tika atcelti. Tuvākais lidojums paredzēts 2020. gada 12. jūlijā ar 4 lidojumiem nedēļā. Bija plānots no 2020. gada 1. jūnija atjaunot regulāri lidojumu reisus 6 reizes nedēļā, bet situācija mainījās, skatoties pēc AirBaltic interneta tīmekļa vietnes biļešu iegādes informācijas.
Latvijas Sarkanā grāmata
Latvijas Sarkanajā grāmatā iekļautas tās sugas, kuru stāvoklis atbilst IUCN Reto un iznīkstošo sugu komisijas izstrādātajiem kritērijiem:
Starptautiskā lidosta "Liepāja"
Lidojumi mūsdienās
No 2020. gada 1. oktobra līdz 2022. gada 27. martam iekšzemes lidojumi pārtraukti. Tomēr no 2022. gada 27. marta netiks atjaunoti iekšzemes lidojumi.
Latvijas Sarkanā grāmata
Kategoriju apzīmēšanai mēdz lietot arī krāsas 0. – melna, 1. – sarkana, 2. – balta, 3. – dzeltena, 4. – pelēka.
Starptautiskā lidosta "Liepāja"
Lidojumi mūsdienās
No 2020. gada 1. aprīļa kursē autobuss Nr. 5301 Siena tirgus (Liepāja)—Cimdenieki—Lidosta—Grobiņas skola.
Latvijas Sarkanā grāmata
Izstrādājot Latvijas Republikas Ministru Kabineta Noteikumus par īpaši aizsargājamo sugu un ierobežoti izmantojamo īpaši aizsargājamo sugu sarakstu (nr.396, 2000.14.11) izmantoti gan Latvijas zinātnieku ieteikumi (piemēram,Sarkanā grāmata), gan Eiropas Savienības Putnu direktīvas un Biotopu direktīvas prasības.
Starptautiskā lidosta "Liepāja"
Tehniskā informācija
Lidostas ICAO kods ir EVLA, bet IATA kods ir LPX. Tā atrodas 5 metrus virs jūras līmeņa. Sertificēta (2016) vizuālajiem lidojumiem diennakts gaišajā un tumšajā laikā. Lidostas teritorija aizņem 217,6 ha platību, tai ir viens 2002 m garš un 40 m plats betona/asfalta seguma skrejceļš. Lidosta aprīkota ar modernu navigācijas (ILS/DME, DVOR/DME), meteoroloģijas (AviMet, Vaisala AW-11) un gaismas sistēmām.
2014.-2015. gadā lidjoslas rekonstrukcijas rezultātā ir atjaunots skrejceļa segums 2002 metru garumā un 40 metru platumā, bet manevrēšanas ceļš ir paplašināts no 14 uz 18 metriem.
Autobuss
Pretim lidostas ieejai atrodas autobusa pietura.
Galveno autobusu satiksmi ar Liepāju nodrošina uzņēmuma AS Liepājas Autobusu parks pilsētas 100. maršruts (Lidosta—M. Ķempes iela), kas no Lidostas atiet pirmdienās, otrdienās, ceturtdienās un sestdienās plkst. 0.35 un no M. Ķempes ielas Lidostas virzienā izbrauc minētajās nedēļas dienās plkst. 4.00. Brauciens ilgst apmēram 35 minūtes. Šis maršruts ir speciāli paredzēts lidojumu pasažieriem, tāpēc tas kursē saskaņā ar lidojumu grafiku un arī reisu kavēšanās gadījumā sagaidīs visus braukt gribētājus. Biļetes cena vienai personai ir 0,70 € (pērkot pie autobusa vadītāja 0,80 €).
Lidostas autostāvvieta
Pie lidostas pastāvīgi ir pieejama bezmaksas ilgtermiņa autostāvvieta.
Lidostas attīstība
2014. gada 18. septembrī ar SIA Binders noslēgts līgums par lidostas rekonstrukciju ar mērķi sertificēt lidlauku regulārajiem reisiem. Darbi lidjoslā sākti oktobrī, rekonstrukciju pabeidza līdz 2015. gada 18. jūlijam. Atjaunots tika arī lidmašīnu perons un stāvvietas, kā arī pilnībā nomainīts apgaismojums.
2017. gada martā tika paziņots, ka airBaltic 16. maijā atsāks iekšzemes lidojumus no Rīgas uz Liepāju ar Bombardier Q400 NextGen lidmašīnām.
Latvijas nacionālā aviokompānija "airBaltic" ir iecerējusi, ka tās jaunizveidotās Pilotu akadēmijas mācību lidojumi varētu notikt Liepājas lidostā. Tādā Liepājas lidostā tiktu izbūvēti angāri un cita nepieciešamā infrastruktūra, kas palīdzētu lidostai attīstīties arī turpmāk.
Taisngriezis
Taisngriezis ir ierīce, kuras uzdevums ir pārveidot maiņstrāvu līdzstrāvā. Jebkura taisngrieža obligāta sastāvdaļa ir viens vai vairāki ventiļi — ierīces, kas laiž strāvu tikai vienā virzienā, piemēram, vakuuma vai pusvadītāju diodes, tiristori u.c. Bez tam parasti taisngriezī ietilpst transformators maiņstrāvas sprieguma transformēšanai un vajadzības gadījumā arī fāžu skaita izmaiņai, kā arī kondensators strāvas pulsāciju samazināšanai. Taisngriežus sīkāk iedala vienfāzes taisngriežos un trīsfāžu taisngriežos.
Latvijas Sarkanā grāmata
Latvijas PSR Sarkanā grāmata
Pēckara Latvijā, līdz Sarkanās grāmatas sastādīšanai, jau bija spēkā aizsargājamo dzīvnieku un augu saraksti un to aizsardzības un izmantošanas noteikumi. Sarkanās grāmatas sastādīšana un izdošana ļāva pievērst sabiedrības uzmanību apdraudēto augu un dzīvnieku sugu saglabāšanai un dabas aizsardzībai kopumā.
Taisngriezis
Vienfāzes taisngrieži
Vienkāršākā vienfāzes taisngrieža shēma ir viena pusperioda shēma. Viena pusperioda laikā (kad spriegums uz diodes ir pozitīvs) diode ir atvērta un viss spriegums pielikts slodzei. Otra pusperioda laikā diode aizvērta un spriegums pielikts diodei. Vidējo taisngrieztā sprieguma vērtību Ud var noteikt, integrējot slodzes sprieguma izteiksmi.
Latvijas Sarkanā grāmata
Latvijas PSR Sarkanā grāmata
1977. gadā Latvijas PSR Ministru Padome pieņēma lēmumu “Par Latvijas PSR teritorijā esošo dabas objektu apstiprināšanu”. Lēmums uzdeva LPSR Zinātņu Akadēmijai, sadarbībā ar Lauksaimniecības ministriju un Mežkopības un mežrūpniecības ministriju, izveidot Latvijas PSR Sarkano grāmatu. Šo darbu organizēt uzdeva Bioloģijas institūtam.
Taisngriezis
Vienfāzes taisngrieži
Shēmas trūkums ir lielas taisngrieztā sprieguma pulsācijas, kuras grūti nogludināt. Bez tam transformatora sekundārajā tinumā plūst ne tikai maiņstrāva, bet arī līdzstrāva, kas var novest pie transformatora magnētvada piesātināšanās. Šo trūkumu dēļ shēmu lieto reti. Divu pusperiodu taisngriežus var izveidot ar transformatora neitrāles izvadu, vai lietojot tilta shēmu. Abos gadījumus slodzes sprieguma forma ir viena un tā pati. Taisngrieztā sprieguma vidējā vērtība ir:
Trīsfāžu taisngrieži
Trīsfāžu taisngriezī ar transformatora neitrāles izvadu katrā fāzē ieslēgta viena diode. Slodzi pieslēdz starp diodēm un transformatora neitrāli. Shēmas darbības raksturīga īpatnība ir tā, ka jebkurā momentā atvērta ir tikai viena diode — tā, kuras anodam šai laikā ir visaugstākais potenciāls. Slodze jebkurā momentā saņem tās fāzes spriegumu, kuras diode atvērta. Katra diode strāvu vada vienu trešo daļu perioda. Shēmu ar transformatora neitrāles izvadu lielas jaudas taisngriežos vispār izmantot nevar, jo transformatora visu fāzu tinumos plūst vienā virzienā vērstas strāvas, kas izsauc transformatora darba pasliktināšanos. Tilta shēma dod mazākas pulsācijas.
Latvijas Sarkanā grāmata
Latvijas PSR Sarkanā grāmata
Latvijas PSR Sarkanās grāmatas oriģinālais variants tika veidots rokrakstā, t.i. teksts ir rakstīts mašīnrakstā un attēli zīmēti ar roku uz tipogrāfijā iespiestām veidlapām. Lapas tai ir sastiprinātas ar skavām un lapas mala iekrāsota kategorijai atbilstošā krāsā. Tas dotu iespēju atjaunināt Sarkano grāmatu, kādu lapu nomainot pret citu - ar aktualizētu informāciju. Šī iespēja tomēr nekad tā arī netika izmantota.
Atbilstoši LPSR Ministru Padomes 1984. gada 12. janvāra lēmumam Nr.17. visas Sarkanajā grāmatā ierakstītās sugas bija īpaši aizsargājamas un bija aizliegta to ieguve vai vākšana. Izņēmuma gadījumus izskatīja un atļaujas izsniedza Lauksaimniecības ministrija.
1980. gada Sarkanajā grāmatā ierakstītas 119 dzīvnieku (106 mugurkaulnieku un 13 bezmugurkaulnieku) un 112 ziedaugu un paparžaugu sugas.
Latvijas Sarkanā grāmata
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas, kad bija jau pagājuši gandrīz 20 gadi kopš pirmās Sarkanās grāmatas sagatavošanas, tika uzsākts darbs pie jauna izdevuma, kas aptvertu visas sistemātiskās augu, sēņu un dzīvnieku grupas. Bija uzkrājies jauns zinātniskais materiāls un paplašinājusies izpratne par dabas aizsardzību. Bioloģijas institūts ieguva Eiropas Savienības “LIFE” programmas finansējumu jaunas Sarkanās grāmatas sastādīšanai. Grāmata izdota 5 sējumos un tajā aprakstītas 38 sēnes, 34 ķērpji, 319 paparžaugi un sēklaugi, 167 bezmugurkaulnieki (tārpi, gliemji, posmkāji, kukaiņi), 15 zivis, 6 abinieki, 3 rāpuļi, 79 putni, 24 zīdītāji. Projekta vadītājs un galvenais redaktors bija Dr. biol.emeritus Gunārs Andrušaitis. Sējums par aļģēm un sūnām netika sagatavots.
Eiropas Savienības dalībvalstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju skaita
Eiropas Savienības dalībvalstu uzskaitījums pēc iedzīvotāju skaita ir Eiropas Savienības dalībvalstu uzskaitījums, kas ir sakārtots pēc katras valsts vai teritorijas iedzīvotāju skaita. Sarakstā ir iekļautas gan valstu, gan atkarīgo teritoriju, gan aizjūras departamentu iedzīvotāju skaits. Iedzīvotāju skaits ir aprēķināts, ņemot vērā pēdējo iedzīvotāju skaitīšanu datus un aprēķināts aptuvens skaitlis, cik iedzīvotāju tagad dzīvo šajās valstīs.
Franču Polinēzija
Franču Polinēzija (taitiešu: Pōrīnetia Farāni) ir Francijas aizjūras teritorija ar speciālu statusu. Aizņem vairākas salu grupas Klusajā okeānā: Biedrības salas, Tuamotu salas, Marķīza salas, Tubuai salas, kā arī vairākas nelielas salu grupas un atsevišķas salas un atolus. Valsts galvaspilsēta Papeete atrodas uz lielākās no salām Taiti.
Hilarija Svonka
Hilarija Anna Svonka (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un producente. Divas reizes ieguvusi gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, gan Zelta globusa balvu — par lomām filmās "Puiši neraud" (1999) un "Miljons dolāru mazulīte" (2004). 2007. gadā ieguvusi zvaigzni Holivudas Slavas alejā.
Biogrāfija
Svonka piedzima 1974. gadā, Nebraskas galvaspilsētā Linkolnā. Kamēr vēl Hilarija bija pirmskolas vecumā, ģimene pārcēlās uz Belingemu Vašingtonas štatā un dzīvoja treileru parkā. Deviņu gadu vecumā nospēlēja savu pirmo lomu, pēc tam regulāri spēlēja vietējā teātrī. Hilarija nodarbojās gan ar peldēšanu (piedalījās junioru olimpiādē), gan ar vingrošanu (piedalījās Vašingtonas štata čempionātos).
Kad Hilarijai bija 15 gadu, vecāki izšķīrās. Hilarija 1990. gadā kopā ar māti pārcēlās uz Losandželosu. Viņas dzīvoja savā mašīnā, līdz iekrāja naudu dzīvokļa īrei. Hilarija iestājās vidusskolā un uzsāka aktrises karjeru, sāka piedalīties TV seriālos. Viņas Holivudas filmu karjera sākās ar nelielu lomu filmā "Bafija pret vampīriem" (1992). Pirmo vadošu lomu notēloja filmā "Jaunā karatē zvaigzne" (1994).
1992. gadā Svonka satika aktieri Čedu Lovu, ar ko apprecējās 1997. gadā (šķīrušies 2006. gadā). Abi kopā tēloja filmā Quiet Days in Hollywood (1997). Šī un vēl dažas citas filmas nebija veiksmīgas.
Nozīmīgākās lomas
1999. gadā Svonka guva ievērojamus panākumus ar lomu filmā "Puiši neraud" (1999). Par šo lomu viņa saņēma gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu, gan Zelta globusa balvu.
Vēlāk sekoja lomas tādas pazīstamas filmas kā "Gaišreģe" (2000), "Bezmiegs" (2002), Iron Jawed Angels (2004), Red Dust (2004).
2004. gadā Svonka filmējā galvenajā lomā Klinta Īstvuda filmā "Miljons dolāru mazulīte", par ko saņēma savu otro Amerikas Kinoakadēmijas balvu un otro Zelta globusa balvu.
Vēl Svonka tēlojusi filmās "Pļauja" (2007), "P.S. Es tevi mīlu" (2007), "Brīvības rakstnieki" (2007), "Amēlija" (2009), "Notiesāšana" (2010), "Jaungada nakts" (2011), The Homesman (2014), You're Not You (2014).
Bobijs Čarltons
2004. gadā Pelē viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.
1956. gadā viņš sāka spēlēt Mančestras komandas pirmajā komandā un nākamo divu sezonu laikā ieguva regulāru vietu pamatsastāvā. 1958. gadā viņš bija viens no izdzīvojušajiem Minhenes aviokatastrofā. 1965. un 1967. gadā viņš komandai palīdzēja uzvarēt Anglijas čempionātā un 1966. gadā viņš ar Anglijas izlasi uzvarēja Pasaules kausā. 1968. gada viņš kā komandas kapteinis cēla virs galvas Eiropas kausu, gūstot divus vārtus finālā un palīdzot savai komandai kļūt par pirmo Anglijas komandu, kas šajā turnīrā uzvarējusi. Viņš ir visu laiku rezultatīvākais Anglijas izlases un Mančestras "United" spēlētājs. Līdz 2008. gada 21. maijam, kad viņu pārspēja joprojām aktīvais spēlētājs Raiens Gigss, viņš bija aizvadījis visvairāk spēļu Mančestras "United" vēsturē (758 ). Pēc daudzu domām Čarltons tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem spēlētajiem Anglijas futbola vēsturē.
1970. gadā, kad viņš beidza savas aktīva futbolista gaitas, viņš bija aizvadījis visvairāk spēļu Anglijas izlasē, aizvadot 106 spēles. Līdz šim šo rekordu ir pārspējuši Bobijs Mūrs, Pīters Šiltons un Deivids Bekhems.
Karjeras statistika
!colspan=3|Kopā !606!!199!!78!!19!!24!!7!!45!!22!!758!!249 !colspan=3|Kopā !38!!8!!4!!1!!3!!1!!!!!!45!!10
!colspan=3|Kopā ! !! !! !! !! !! !! !! !!31!!18 644||207||82||20||27||8||45||22||803||259
!Kopā||106||49
Oksidatīvā fosforilēšana
Oksidatīvā fosforilēšana, saīsinājumā OXPHOS, ir vielmaiņas reakcija, kurā tiek atbrīvota uzturvielu oksidēšanās enerģija, lai izveidotu adenozīntrifosfātu (ATF). Lai gan daudzas dzīvības formas uz Zemes lieto dažādas uzturvielas, gandrīz visās notiek oksidatīvā fosforilēšana, jo tām ir nepieciešams ražot ATF, molekulas, kuras piegādā enerģiju, lai organismā spētu norisināties vielmaiņas process.
Leonīds Tambijevs
Leonīds Tambijevs (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Profesionāļa karjeru aizvadījis Eiropā, tostarp spēlējot Krievijas, Somijas, Šveices un Vācijas augstākajās līgās. Izlases sastāvā piedalījies 15 pasaules čempionātos un divos olimpisko spēļu turnīros. Kopumā piedalījies 208 spēlēs un ar 150 punktiem ir izlases visu laiku rezultatīvākais spēlētājs.
Pēc sportista karjeras beigām kļuvis par treneri. Galvenā trenera amatā kļuvis par Krievijas Augstākās līgas 2018. un 2019. gada čempionu. 2022. gadā ir Kontinentālās hokeja līgas (KHL) kluba Vladivostokas "Admiral" galvenais treneris.
Viņa dēls Kirils Tambijevs ir profesionāls hokejists.
Spēlētāja karjera
Rīgas "Dinamo" hokeja skolas audzēknis, kurš PSRS junioru čempionātā izcīnījis sudraba un bronzas medaļas. Profesionālās hokejista gaitas uzsācis Latvijā RASMS komandā, bet no 1989. līdz 1991. gadam devies uz Ļeņingradu, kur spēlējis vietējā SKA komandā, kuras rindās arī debitēja PSRS augstākajā līgā. Pēcāk atgriezies Latvijā un līdz pat meistarkomandas pastāvēšanas beigām spēlējis Rīgas "Stars" un HK Pārdaugava rindās.
Pēc meistarkomandas izjukšanas devies uz Dāniju, kuras hokeja līmeni vērtējis ļoti augstu. Pēcāk spēlējis arī Somijas, Vācijas, Krievijas un Šveices klubos, bet pēdējo sezonu aizvadīja Itālijas otrās divīzijas klubā HC Merano. Par karjeras augstāko punktu tiek uzskatīts laiks, kad no 1997. līdz 2000. gadam hokejists spēlēja Raumas "Lukko" rindās un Somijas SM-liiga sacensībās šajā laikā 130 spēlēs guva 105 (57+48) rezultativitātes punktus. Pēcāk 2003.—04. gada sezonā Somijā spēlēja Tamperes "Tappara" rindās, kur gan aizvadīja tikai 12 spēles, gūstot 9 (4+5) rezultativitātes punktus.
Tambijevs ir spēlējis Latvijas izlasē kopš pirmās oficiālās spēles un pārstāvējis valstsvienības krāsas visos pasaules čempionātos no 1993. līdz 2007. gadam, kā arī visos četros Olimpisko spēļu kvalifikācijas turnīros un abos 2002. un 2006. gada olimpisko spēļu hokeja turnīros. 2007. gada 13. aprīļa spēlē pret Somijas izlasi kopā ar Aleksandru Semjonovu kļuva par pirmajiem Latvijas hokeja izlases hokejistiem, kas sasniedza 200 aizvadīto oficiālo spēļu slieksni Latvijas hokeja izlases rindās. Tambijevs ir arī visu laiku rezultatīvākais Latvijas izlases hokejists.
Trenera karjera
2012. gada februārī ticis apstiprināts par Latvijas U-18 izlases galveno treneri.
2018. gadā Tambijevs kopā ar Sanktpēterburgas "Dinamo" kļuva par Krievijas Augstākās līgas čempionu. 2019. gadā L. Tambijevs kopā ar Kazahstānas komandu Karaghandi "Saryarka" izcīnīja savu otro čempiona titulu divās sezonās un ieguva līgas labākā trenera balvu. 2020. gada pavasarī tika apstiprināts par KHL kluba Vladivostokas "Admiral" galveno treneri, taču vien dažas dienas vēlāk kļuva zināms, ka komanda atsauc savu dalību no turnīra. No 2020. gada rudens līdz 2021. gada februārim vadīja Krievijas Augstākajā līgā spēlējošo Novokuzņeckas "Metallurg".
Latvijas PSR futbola Augstākā līga
Latvijas PSR futbola Virslīga bija Latvijas PSR futbola līga, kura tika rīkota no 1945. līdz 1991. gadam Latvijas Virslīgas vietā. LPSR Virslīgas uzvarētājs piedalījās kvalifikācijas turnīrā par vietu PSRS čempionātā.
Moreno
Moreno (es — 'melnīgsnējs/-a') ir spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Aleksandrs Apsītis (mākslinieks)
Aleksandrs Apsītis (1880. gada 6. aprīlis Rīga – 1943. gada 19. septembris Vācija) bija latviešu gleznotājs, grafiķis. Grāmatu ilustrators Krievijā, pirmo Padomju Krievijas politisko plakātu radītājs (1918.-1919.) ar pseidonīmiem Aspids, A. Petrovs, Čūska, Skits, Oseņevs, vēlāk grāmatu ilustrators Latvijā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1880. gada 6. aprīlī Rīgas strādnieka Pētera Apsīša ģimenē, kā pusaudzis 1894. gadā viņš kopā ar ģimeni pārcēlās uz Pēterburgu. No 1898. līdz 1899. gadam Aleksandrs mācījās Ļ. Dmitrijeva – Kavkazska mākslas studijā, pēc kuras beigšanas strādāja par preses un grāmatu grafiķi. 1900. gadā tika uzņemts Maskavas mākslinieku pulciņā "Trešdiena" (Среда).
No 1902. līdz 1906. gadam viņa zīmējumi tika publicēti Pēterburgas un Maskavas literārajos žurnālos "Родина", "Нива", "Звезда". Šajā laikā viņš ilustrēja arī A. Čehova, I. Turgeņeva, M. Gorkija, M. Saltikova-Ščedrina un citu krievu rakstnieku darbus. 1912. gadā tika izdots Apsīša ilustrētais Ļ. Tolstoja romāna „Karš un miers” jubilejas izdevums.
Krievijas pilsoņu kara laikā A. Apsītis uzzīmēja apmēram 50 aģitācijas plakātu, kas tiek uzskatīti par padomju propagandas plakātu mākslas pirmsākumu. 1921. gadā Aleksandrs Apsītis atgriezās Latvijā un turpināja strādāt par žurnālu un grāmatu ilustratoru. Sadarbojās ar Andreja Jesena (1873-1958) izdevniecību, zīmēja arī reklāmas plakātus, apsveikuma kartītes, konfekšu papīrus V. Ķuzes saldumu fabrikai.
1939. gadā A. Apsītis pārcēlās uz dzīvi Vācijā, kur mira 1943. gadā.
Masona sala
Masona sala (en) ir ar ledu klāta sala Antarktīdas piekrastē. Izvietojusies Šekltona šelfa ledāja vidienē. Salu atklāja Daglasa Mosona ekspedīcija 1912. gadā un nosauca profesora Deivida Masona (David Orme Masson) vārdā.
Marks Tvens
Semjuels Lenghorns Klemenss (Samuel Langhorne Clemens, dzimis, miris ), labāk zināms ar pseidonīmu Marks Tvens (Mark Twain), bija amerikāņu rakstnieks un humorists. Tvena ievērojamākie darbi ir "Haklberija Fina piedzīvojumi" (1885), "Toma Sojera piedzīvojumi" (1876) un "Princis un ubaga zēns" (1881). Tvens savā laikā bija plaši atpazīstams cilvēks — viņš bija draugos ar prezidentiem, māksliniekiem, uzņēmējiem un citiem rakstniekiem ne tikai ASV, bet arī Eiropā.
Popularitāti viņš iekaroja ar savu asprātību un spēju rakstīt satīru. Kad Marks Tvens nomira, amerikāņu laikraksts The New York Times viņu nosauca par "sava laikmeta dižāko amerikāņu humoristu", bet Viljams Folkners viņu nosauca par "Amerikas literatūras tēvu".
Bērnība
Marks Tvens ir dzimis mazā pilsētiņā Floridā, Misūri štatā, kur viņa vecāki bija apmetušies pie mātes tēvoča, turīgā Džona Kvarla (John Quarles), kam piederēja veikals, zemnieku saimniecība un aptuveni 20 melnādaini vergi. Marks Tvens bija sestais no septiņiem bērniem. Tikai divi brāļi un viena māsa sasniedza pilngadību: Orions (1825—1897), Henrijs (1838—1858) un Pamela (1827—1904). Savukārt viena māsa un divi brāļi nomira, būdami vēl bērni: Mārgareta (1830—1839), Bendžamins (1832—1842) un Plezents (1828—1829). Marks Tvens piedzima divas nedēļas pēc Haleja komētas nonākšanas perihēlijā (viņš nomira dienu pēc tam, kad Haleja komēta nākamreiz šķērsoja perihēliju). Savā biogrāfijā viņš rakstīja: "es atnācu ar Haleja komētu 1835. gadā. Tā atkal ieradīsies nākamgad (1910. gadā) un es domāju doties ar to prom."
Kad Markam Tvenam bija četri gadi, tikai dažus mēnešus pēc māsas Mārgaretas nāves, viņa ģimene pārcēlās dzīvot uz Hanibalu, Misisipi upes ostas pilsētu. Hanibalā novērotā ikdienas dzīve vēlāk kalpoja par pamatu vienam no viņa slavenākajiem darbiem "Toma Sojera piedzīvojumi" (1876). Tajā laikā Misūri vēl pastāvēja verdzība, kas ir bieži aprakstīts temats viņa darbos.
Johans Teodors Bērents
Johans Teodors Bērents (dzimis, miris ) bija Vidzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un rakstnieks, reliģiskās literatūras tulkotājs latviešu valodā. Latviešu literārās biedrības („Lettisch-Literärische Gesellschaft“) dibinātājs (1824) un tās vadītājs (1845-1851).
Dzīvesgājums
Dzimis 1789. gada 31. maijā (11. jūnijā) Rīgā tirgoņa ģimenē. Mācījās Domskolā (1793-1803), pēc tam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju (1803-1806). No 1808. gada viņš bija Suntažu draudzes mācītājs (1808-1850). 1724. gadā Bērents piedalījās Latviešu literārās biedrības dibināšanā, bija tas sekretārs. Veidoja 38 “Vidzemes kalendāra” pielikumus (1825-1863) un regulāri publicēja analītiskus rakstus laikrakstos “Ziņas”, “Latviešu ļaužu draugs”, “Latviešu Avīzes”. No 1845. līdz 1851. gadam Bērents bija Latviešu literārās biedrības vadītājs. 1852. gadā viņš publicēja savu grāmatu “Tā Dieva kalpa Mārtiņa Lutera mazais katķisms” un tulkoja stāstiņus sērijā “Grāmatiņas priekš tiem mīļiem bērniņiem” (1855-1865).
Miris 1866. gada 27. jūnijā (9. jūlijā) Suntažos.
Bulgārijas karogs
Bulgārijas karogs (bg) sastāv no trim vienādi platām horizontālām joslām - baltas (no augšas), zaļas un sarkanas. Baltā simbolizē mieru, zaļā - Bulgārijas zemju auglību, bet sarkanā - cīņas izlietās asinis un bulgāru drosmi.
Laika gaitā karogs ir mainījies, 1990. gados no tā tika noņemts Bulgārijas ģerbonis, kas agrāk atradās augšējā kreisajā stūrī.
Oksīdi
Oksīdi ir elementu binārie savienojumi ar skābekli. Gandrīz visi ķīmiskie elementi spēj veidot oksīdus.
Iedalījums
Oksīdus iedala pēc to ķīmiskajām īpašībām:
Oksīdu kristālrežģos vai molekulās skābekļa atomi savā starpā NAV saistīti.
Skābeklis var veidot arī peroksīdus, superoksīdus un ozonīdus. Par peroksīdiem sauc tādus savienojumus, kuros divi skābekļa atomi savā starpā ir ķīmiski saistīti. Peroksīdus uzskata par ūdeņraža peroksīda H2O2 sāļiem, jo tam piemīt vājas skābes īpašības.
Superoksīdu sastāvā ir superoksīdjons O2−, bet ozonīdu sastāvā ir ozonīdjons O3−.
Arukila (stacija)
Arukila (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Rāziku pagasta Arukilas ciemā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa. Arukilas pieturas punkts atrodas 26 km attālumā no Tallinas, 32,8 km attālumā no Aegvīdu un tajā pietur Tapas (Tartu, Valgas, Rakveres) un Tallinas virzienā kursējošie starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni, kā arī piepilsētas elektrovilcienu maršruta Tallina—Aegvīdu—Tallina elektrovilcieni. .
Vēsture
Igaunijas pirmā dzelzceļa Baltijas Osta—Rēvele—Tosno būvniecība norisinājās no 1869. līdz 1870. gadam.
1898. gadā pēc īpaša Arukilas muižas (de, et) muižnieka Baranova (de, ru) pasūtījuma Arukilā tika izveidots privāts dzelzceļa pieturas punkts. Līdz 1891. gadam ziemas sezonas laikā Baranovkas pieturas punktu varēja izmantot tika pats Baranovs un viņa ģimenes locekļi. 1924. gadā pieturas punktā tika izbūvēti divi sānu ceļi, bet pietura ieguva Arukilas nosaukumu.
Ganību dambis
Ganību dambis ir Rīgas iela, Ziemeļu rajona Pētersalas-Andrejsalas, Skanstes un Sarkandaugavas apkaimēs. Iela sākas pie Pētersalas ielas un Pulkveža Brieža ielas krustojuma (pēc būtības ir Pulkveža Brieža ielas turpinājums) un beidzas pie Duntes, Tilta un Tvaika ielu krustojuma. Ganību dambis sastāv no 4 braukšanas joslām, pa divām katrā virzienā. Ielas garums ir 2926 metri.
Ielu savienojumi
Ganību dambis ir savienots ar šādām ielām:
Maiks Konvejs
Maiks Konvejs (en; dzimis, Bromlijā, Apvienotajā Karalistē) ir britu autosportists. Viņš pašlaik ir Honda F1 komandas testpilots, kā arī piedalās GP2 sacensībās.
Astoņu gadu vecumā Konvejs sāka braukt ar kartingiem. Vēlāk viņš kļuva par britu Formula A čempionu. No 2003. līdz 2004. gadam viņš brauca britu Formula Renault, kur otrajā sezonā kļuva par čempionu. Tad viņš divas sezonas brauca britu Formula 3, kur arī otrajā sezonā izcīnīja titulu. Paralēli, viņš 2006. gadā nobrauca divas sacīkstes GP2 bez īpašiem panākumiem. Togad Konvejs kļuva par žurnāla "Autosport" gada nacionālo pilotu. 2007. gadā viņš visu sezonu brauca GP2 (Super Nova komandā) un kopvērtējumā bija četrpadsmitais. 2008. gadā viņš brauca Trident komandas sastāvā.
Rūhollāhs Mūsavī Homeinī
Rūhollāhs Mūsavī Homeinī (faروح الله موسوی خمینی / , dzimis 1900. gada 17. maijā Homeinā, Irānā miris 1989. gada 3. jūnijā Teherānā, Irānā) bija irāņu šiītu garīdznieks un politiķis. Irānas 1979. gada islāma revolūcijas galvenais ideologs un līderis. Revolūcijā tika gāzts Irānā valdošais šaha Mohammada Rezā Pehlevī režīms, bet Homeinī kļuva par Irānas augstāko vadītāju, un saglabāja šo amatu līdz mūža beigām.
Biogrāfija
Dzimis Irānā, Homeinas pilsētā mūsdienu Centrālajā ostānā. Viņa tēvs un vectēvs bija autoritatīvi islāma teologi, tādēļ Rūhollāha liktenis jau pirms viņa dzimšanas bija iepriekšlemts — kļūt par islāma garīdznieku. Tradīcija vēsta, ka Homeinī ir saīds — tiešs Muhameda radinieks. Kad zēnam bija trīs gadi, Homeini tēvs tika noslepkavots, bet 15 gadu vecumā mira arī Homeini māte.
Homeini no 6 gadu vecuma sāka apgūt Korānu, vispirms dzimtajā pilsētā, bet vēlāk seminārā Arakā, kuru beidza 1921. gadā. Vēlāk studēja Kumā un Nedžefā. Jau no pirmajām savas darbības dienām Rūhollāhs atradās opozīcijā šaha varai. Būdams students, 1925. gadā viņš publiski izteicās, ka Irānai klāsies labi tikai tad, kad tiks gāzta Pehlevī dinastijas vara, bet tolaik viņam kā studentam nepievērsa uzmanību. 27 gadu vecumā viņš apprecējās ar desmitgadīgo sava skolotāja meitu. Viņa dzemdēja septiņus bērnus, divi no kuriem nomira vēl agrā bērnībā. Pārējie bērni, divi dēli un trīs meitas tika audzinātas saskaņā ar islāma tradīcijām. Lielākā daļa Irānas iedzīvotāju bija reliģiozi, un Islāma garīdznieki tika cienīti, līdz ar to šaha un valdošās dinastijas nīcināšana bija populāra. Tauta saredzēja Homeinī personā ne tikai garīdznieku, bet arī apveltīto ar Dieva žēlastību.
1962. gadā Homeinī iestājās pret izmaiņām likumos, kuri atļava, stājoties valsts amatos, zvērēt uz jebkuras Svētās grāmatas, ne tikai Korāna. Pēc Homeinī aicinājuma notika plaši protesti. 1963. gadā viņš iestājās pret Balto revolūciju, nosaucot to par uzbrukumu islāmam. Tā bija šaha īstenota Irānas modernizācijas politika, saskaņā ar kuru sievietēm bija atļauts nenēsāt galvas aizsegu, bija atļauts valkāt rietumu apģērbus, aizliegtas daudzas islāma ceremonijas un atņemti šiītu garīdzniecībai piederošie zemes īpašumi. Kad 1964. gadā Homeinī asi uzstājās pret eksteritorialitātes piešķiršanu ASV pilsoņiem, Irānas drošības dienesti Homeinī deportēja uz Turciju.
Pēc Irānas šaha režīma gāšanas ājatolla Homeinī apmetās šiītu svētajā pilsētā Kumā un no turienes vadīja valsts pārveidi. No 1979. gada 4. novembra līdz 1981. gada 20. janvārim Teherānā norisinājās Irānas ķīlnieku krīze, bet no 1980. līdz 1988. gadam Irānai nācās pārdzīvot Irānas—Irākas karu. 1989. gadā ājatolla Homeinī izdeva fatvu, kurā deva rīkojumu nogalināt Salmanu Rušdi.
Pēdējos dzīves gadus Homeinī veselība pasliktinājās. Ājatolla Homeinī mira 1989. gada 3. jūnijā Teherānā pēc piecām pārciestām sirdstriekām desmit dienu laikā 89 gadu vecumā.
2009. gada Vārkavas novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Vārkavas novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Vārkavas novada domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 4 kandidātu saraksti, kas veidoti no 46 kandidātiem. Vārkavas novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Vārkavas novadā vēlēšanas notika 3 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva saraksts Kopsolis (39,79%), bet novada domē iekļuva arī visi pārējie kandidātu saraksti. Vārkavas novada domes vēlēšanās piedalījās 1 138 vēlētāji jeb 58,96% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 1 136, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 1 121 vēlētājs.
Gviāna
Gviāna, nereti Franču Gviāna (Guyane française, ), ir Francijas reģions un aizjūras departaments Dienvidamerikā. Tā austrumos un dienvidos robežojas ar Brazīliju, bet rietumos — ar Surinamu. Ziemeļos un ziemeļaustrumos Gviānu apskalo Atlantijas okeāns. Tā ir vienīgā Francijas un Eiropas Savienības teritorija Dienvidamerikā. Gviānas administratīvais centrs ir Kajenna.
Gviāna ir ne tikai lielākais, bet arī vismežainākais Francijas departaments, jo 99% Gviānas platības klāj meži. Tur atrodas Gviānas Amazones parks, kurš ir lielākais ES nacionālais parks, aizņemdams 41% Gviānas teritorijas. Gviānā atrodas Eiropas Kosmosa aģentūras galvenais kosmodroms — Gviānas kosmiskais centrs.
Etimoloģija
Vārds Gviāna ir atvasināts no vietējo iedzīvotāju runātā dialekta guanao, kurā GUAI nozīmē "vārds", bet YANA ir noliegums, tādējādi Gviāna nozīmē "bez vārda", "tas, ko nevar nosaukt". Citi skaidrojumi ir "tas, ko neuzdrīkstas nosaukt", "svētā zeme".
Vēsture
1499. gadā Gviānas krastos piestāja pirmie eiropieši — spāņi. Viņiem šī zeme neieinteresēja. 1604. gadā Gviānas teritorijā apmetās pirmie franču kolonisti. 17. un 18. gadsimtā teritoriju vairākkārt mēģināja pakļaut Nīderlande un Lielbritānijas Karaliste. Kopš 1817. gadā Gviāna ir Francijas pakļautībā.
17. gadsimta beigās franči Gviānā masveidā ieveda vergus no Āfrikas, kas strādāja plantācijās. Vietējie iedzīvotāji bija atteikušies strādāt franču labā. 1848. gadā Gviānā tika aizliegts izmantot vergus. No 1852. gada līdz Otrā pasaules kara beigām uz turieni no Francijas trimdā nosūtīja valstij nevēlamus cilvēkus un noziedzniekus. 1855. gadā Gviānā tika atrasts zelts, kas izraisīja strīdus par aizjūras reģiona robežām ar Nīderlandei piederošajām teritorijām (mūsdienās Surinama) un Brazīliju. Kādu laiku Gviānā valdīja anarhija un no 1886. līdz 1891. gadam pastāvēja pat pašpasludināta valsts — Neatkarīgā Gviānas republika.
1949. gada 19. martā Gviāna tika pasludināta par Francijas aizjūras departamentu. 1964. gadā Gviāna, atrazdamās tuvu ekvatoram, tika izvēlēta kā vieta, kur būvēt kosmodromu — Gviānas kosmisko centru.
Dabasgāze
Dabasgāze ir no ogļūdeņražiem sastāvoša gāze, kas veidojusies un uzkrājusies Zemes garozā. Tās galvenā sastāvdaļa ir metāns un 0—20 % citi ogļūdeņraži. Dabasgāze ir viena no galvenajām tautsaimniecībā izmantojamām deggāzēm.
Pirms dabasgāzi nogādā patērētājiem, to parasti attīra, atstājot pamatā tikai metānu. Metāns ir gāze bez smaržas un krāsas. Lai vieglāk būtu noteikt noplūdes, dabasgāzei pievieno odorantus, kuriem ir spēcīga smaka.
Dabasgāzei, salīdzinot ar citiem kurināmā veidiem, priekšrocība ir samērā zemā cena un tas, ka to sadedzinot, nerodas gandrīz nekādi izmeši. Tai sadegot, izdalās gandrīz tikai oglekļa dioksīds un ūdens tvaiks. Dabasgāzes 1 m³ siltumspēja ir aptuveni 35 600 kJ.
Dabasgāzi plaši izmanto ķīmiskajā rūpniecībā. No metāna iegūst etilēnu un acetilēnu, kurus tālāk izmanto dažādu produktu ražošanai. Tāpat metānu izmanto ūdeņraža rūpnieciskai ieguvei.
Imantas iela (Rīga)
Imantas iela ir Rīgas iela, Kurzemes rajonā Imantā. Imantas iela sākas Imantā 1, krustojumā ar Kooperatīva ielu un Progresa ielu, šķērso Bebru ielu un beidzas Imantā 2, krustojumā ar Raktes ielu. Imantas iela sastāv no divām neatdalītām braukšanas joslām, pa vienai katrā virzienā. Ielas kopējais garums ir 1100 metri, tajā lielākoties ir ģimenes māju apbūve un tikai atsevišķi daudzstāvu nami.
Imantas iela ir izveidota 1927. gadā ar tagadējo nosaukumu.
Lejas Grantiņi
Lejas Grantiņi ir neliels ciems Ogres novada Birzgales pagastā, Daugavas kreisajā krastā, iepretim Lielvārdei. Atrodas apmēram 55 km attālumā no Rīgas, pie Rīgas—Jaunjelgavas (P85) autoceļa.
Imantas iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Imantas iela ir savienota ar šādām ielām:
Lejas Grantiņi
Ciemā ir ap 20 māju, pārsvarā guļbūves, gandrīz visas būvētas 21. gadsimtā. Lejasgrantiņi atrodas netālu no Lindes, Slaidenu pilskalna un baronu Hānu dzimtas kapiem.
MYSTYLe art
"Radošā apvienība MYSTYLe art". (saīs. MART vai M-art) ir studentu un jauniešu organizācija Latvijā, kas caur medijiem un mākslu organizē un atbalsta ar kultūru saistītas aktivitātes un projektus
MYSTYLe art mērķi ir:
Organizācijas apraksts
Iniciatīvas grupa "MYSTYLe art" tika izveidota 2003. gada 20. februārī.
Lēmums par organizācijas "radošā apvienība MYSTYLe art" dibināšanu pieņemts 2006.gada 15. maijā.
Organizācija "radošā apvienība MYSTYLe art" oficiālo statusu ieguva 2006. gada 29. jūnijā.
M-art misija ir kultūras virzība sabiedrībā. Biedrības mērķi ir veicināt sociālo integrāciju caur kultūras un mākslas aktivitātēm, atbalstīt nacionālo kultūru dažādību un mantojumu, veicināt jauniešu iniciatīvu kultūras problēmu risināšanā, kā arī iesaistīt auditoriju aktivitātēs Latvijā un ārpus tās.
Ar radošās apvienības "MYSTYLe art" vārdu dažādas aktivitātes tiek parakstītas jau kopš 2001. gada. Aktīvu darbību organizācija sāka 2003. gadā, iesaistoties starptautiskos projektos un realizējot dažādus mākslas, kultūras un mediju projektus. Kopš 2006. gada jūnija "radošā apvienība MYSTYLe art" ir ieguvusi oficiāli organizācijas (biedrības) statusu.
MYSTYLe art ir pieredze
Organizācijas starptautiskā sadarbība
Kopš 2006. gada MYSTYLe art sadarbojas ar Loesje-International dažādu projektu ietvaros.
Masson
Masson var attiekties uz:
Imantas iela
Imantas iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
Nebukadnecars II
Nebukadnecars II (valdīja no 605. līdz 562. gadam p.m.ē.) tiek uzskatīts par dižāko Jaunbabilonijas (Haldejas) valdnieku, pazīstams ar pilsētbūvniecību, kuru viņš bija plaši izvērsis savas valdīšanas laikā. Viņa vadībā Babilonijas armija 605. gadā p.m.ē. sakāva Ēģiptes karaspēku Sīrijā.
Dzīvesgājums
Dzimis Babilonijas valdnieka Nabopolasāra ģimenē. Ieņēmis Babilonijas troni pēc tēva nāves 605. gadā p.m.ē., Nebukadnecars II nākamo astoņu gadu laikā vadīja militāras kampaņas pret Ēģipti mūsdienu Sīrijā un Palestīnā. Vairākkārt viņam nācās karot arī ar arābu ciltīm. Šajā laikā Babilonija sasniedza savas varenības augstāko punktu. Nostiprinājis savu varu un kontroli pār plašiem Tuvo Austrumu reģioniem, Nebukadnecars II uzsāka plašu celtniecības programmu, pārbūvējot un būvējot jaunus tempļus, monumentus un citas sabiedriskas celtnes. Vēsturē iegājis viens no septiņiem pasaules brīnumiem — Babilonas gaisa dārzi, ko viņš veltījis savai mīdiešu sievai Amitijai (Amyitis).
Miris 562. gadā p.m.ē., atstājot troni savam dēlam Amelam-Mardukam (Amel-Marduk). Taču pēc viņa nāves sākās Babilonijas noriets, līdz 539. gadā p.m.ē. tās armiju sakāva persieši sava valdnieka Kīra Lielā vadībā. Nākamajos gados Babilonija pilnībā tika pakļauta Persijai.
Nebukadnecara II pilis
Izrakumos atrastas divu Nebukadnecara II piļu drupas. Pilis celtas uz mākslīgām platformām, piļu telpas grupējas ap atklātiem pagalmiem. Vienā no pilīm troņa zāles fasāde bija apšūta ar glazētiem ķieģeļiem, kur uz tumša fona attēlotas daudzas slaidas, zeltaini dzeltenas kolonas ar saritinātām kapiteļu volūtām, starp kurām karājās lotosu vītnes. Augstāk stiepās frīze, ko veidoja baltas un dzeltenas palmetes un tirkīzzili rombi. Vispār radās iespaids, ka fasāde ir viegls iežogs, ko apvij ziedi. Tā izskatījās ļoti skaista, jo bija sakomponētas zilā, gaišzilā, dzeltenā, baltā un melnā krāsa un viss noklāts ar mirdzošu, caurspīdīgu glazūru. Otrajā — vasaras pilī bija ierīkoti slavenie «gaisa dārzi», t.i., zaļumu stādījumi uz mākslīgām terasēm, ko balstīja velves. No Eifratas pa kanāliem, akām un citām ierīcēm plūda ūdens šo stādījumu laistīšanai.
26. decembris
26. decembris pēc Gregora kalendāra ir gada 360. diena (361. garajā gadā). Līdz gada beigām 5 dienas.
Vārda dienas
Dainuvīte, Gija, Megija
Norvēģu jūra
Norvēģu jūra (no, is, fo) ir Atlantijas okeānam piederīga malas jūra, atrodas okeāna ziemeļu daļā starp Skandināvijas pussalu un Grenlandes jūru. Dažkārt tiek pieskaitīta Ziemeļu Ledus okeānam.
Robežas
Ziemeļrietumos atrodas Jana Majena sala un Jana Majena zemūdens grēda, kas veido robežu ar Ziemeļu Ledus okeānu un tai piederošo Barenca jūru ziemeļaustrumos. Austrumos jūra apskalo Norvēģijas piekrasti. Dienvidos izvietojusies Ziemeļjūra, Šetlendas salas un Fēru salas, rietumos — ap 500 metrus dziļais Islandes—Fēru slieksnis (daļa no Atlantijas sliekšņa) starp Fēru salām un Islandi.
Vispārējs raksturojums
Jūras vidējais dziļums ir ap 2000 metri, lielākais dziļums (3970 metri) atrodas jūras centrālajā daļā. Tilpums — 2 000 000 km³, sāļums — ap 35 ‰. Kontinentālā šelfa paplašinājumu pie Norvēģijas krastiem sauc par Veringa plato. Norvēģijas piekrastē atrodas arī Lofotu salas. Jūras ziemeļu daļa atrodas aiz Ziemeļu polārā loka.
Norvēģu jūrai un tās kaimiņu Grenlandes jūrai raksturīgi tas, ka ar skābekli bagātais virsūdens šeit nogrimst divus—trīs kilometrus līdz jūras gultnei. Rezultātā Norvēģu jūrā gar Norvēģijas krastu plūst silta straume ūdens virsējos slāņos (Ziemeļatlantijas straume) un auksta straume — dziļākajos slāņos. Rezultātā jūra ziemā neaizsalst, Norvēģijas piekrastē ir salīdzinoši maigs un mitrs klimats.
Pašlaik Norvēģu jūrā notiek rūpīgs straumju režīma izmaiņu monitorings — straumju režīma izmaiņas varētu liecināt par klimata izmaiņām.
Resursi
Siltais ūdens rada labus apstākļus zivīm un tāpēc Norvēģu jūrā notiek aktīva mencu, siļķu un citu zivju zveja.
1993. gadā Norvēģu jūrā sākās liela mēroga naftas un dabasgāzes ieguve.
Tiek piedāvāts Norvēģu jūras dzīlēs iesūknēt siltumnīcas efektu izraisošās gāzes — oglekļa dioksīdu, tādējādi nodrošinot, ka tas ilgstoši saglabājas jūras ūdenī un nenokļūst atmosfērā.
Gustavs Reinholds fon Klots
Dzīvesgājums
Dzimis 1780. gada 18. oktobrī Tveras guberņas Višņijvoločekas pilsētā, armijas majora ģimenē. Mācījās Rīgas licejā, pēc tam no 1802. līdz 1805. gadam Tērbatas universitātē studēja teoloģiju. No 1805. gada līdz pat 1834. gadam viņš bija Nītaures draudzes mācītājs. 1824. gadā Klots sagatavoja Latviešu Literāriskās Biedrības statūtus un tika ievēlēts par tās vadītāju. Publicēja rakstus par latviešiem un latviešu valodu izdevumos vācu zemēs un Latviešu literārās biedrības izdevumā “Magazina”.
1830. gada viņu ievēlēja par Vidzemes virskonsistorijas asesoru, 1834. gadā par Vidzemes ģenerālsuperintendentu.
Jānis Pozņaks
Jānis Pozņaks (dzimis Ogrē) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja un centra pozīcijā. 2023. gadā pārstāv Nacionālās basketbola līgas (LBL2) komandu BK Salaspils, bet iepriekš vairākas sezonas spēlēja Latvijas Basketbola līgas (LBL) klubā BK Ogre. J. Pozņaks ir izcīnījis LBL čempiona titulu Rīgas ASK sastāvā.
Gustavs Reinholds fon Klots
Dzīvesgājums
Miris 1855. gada 18. oktobrī Rīgā.
Jānis Pozņaks
Ārpus Latvijas klubiem spēlējis Spānijas zemākajās līgās un Luksemburgā. 2013. gadā atgriezies Latvijā, vispirms aizvadot trīs sezonas BK Jēkabpils sastāvā, bet kopš 2017. gada pārstāv BK Ogre.
2022.—2023. gada sezonā 39 gadu vecumā J. Pozņaks bija otrais vecākais spēlētājs Igaunijas-Latvijas līgā, atpaliekot vienīgi no gadu vecākā Igaunijas basketbolista Kristjana Kangura. Pēc šīs pašas sezonas Latvijas Basketbola līgas izslēgšanas spēļu noslēguma, kur BK Ogre sērijā par bronzas medaļām piekāpās BK Liepāja, J. Pozņaku Latvijas Basketbola savienība godināja ar titulu "Gada vērtība".
2023. gada augustā tika paziņots, ka 40 gadu vecumā J. Pozņaks vairs nespēlēs profesionālā līmenī un pārstāvēs Nacionālās basketbola līgas (LBL2) komandu BK Salaspils.
Robertu Morenu
Robertu Pupu Morenu (pt; dzimis, Riodežaneiro, Brazīlijā) ir Brazīlijas sacīkšu pilots, pazīstams kā Formula 1, Champ Car un Indy Racing League ekspilots, kā arī Formula 3000 čempions.