cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mariner 8
Mariner 8 uzdevums, kopā ar otro aparātu Mariner 9 bija ieiet orbītā ap Marsu un iegūt virsmas fotogrāfijas, taču 265 sekundes pēc starta, kad tika iedarbināts Centaur ņesējraķetes dzinējs, nesējraķete sāka rotēt ap savu asi un vēl pēc 100 sekundēm Centaur pakāpe tika atslēgta, jo rotācijas dēļ bija iztērēta degviela un orbītu sasniegt nebija iespējams. Mariner 8 atdalījās no nesējraķetes, taču aparāts pēc tam nokrita Atlantijas okeānā 560 kilometrus uz ziemeļiem no Puertoriko. Sākumā par avārijas vaininieku tika uzskatīta borta vadības sistēma, jo problēmas ar lidojumu sākās tieši tajā brīdī, kad pēc plāna bija jāsāk darboties aparāta vadības sistēmā, taču vēlāk, izmeklēšanas laikā tika noskaidrots ka kļūmi izraisīja defektīva mikroshēmas plate aparāta žiroskopa sistēmā.
Koņskovola
Koņskovola (pl, izrunā: ) ir neliels ciemats Polijas dienvidaustrumos, Ļubļinas vojevodistes Pulavu apriņķī. Gminas centrs. 2004. gadā šajā ciematā dzīvoja 2188 iedzīvotāji. Šeit ir miruši poļu dzejnieki Francišeks Dionīzis Kņazņins (Franciszek Dionizy Kniaźnin, 1750 - 1807) un Francišeks Zablockis (Franciszek Zabłocki, 1754—1821). Šī vieta ir slavena arī ar savām katoļu baznīcām.
Horošča
Horošča - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz rietumiem no Bjalistokas. Pilsētā atrodas augstmaņu Braņicku dzimtas pils, kura kalpoja par vasaras rezidenci.
Mariner 6
Mariner 6 bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) starpplanētu zonde Marsa izpētei no pārlidošanas trajektorijas. Tā kosmosā tika palaista 1969. gada 25. februārī, un Marsu sasniedza 31. jūlijā. Identiskas konstrukcijas kosmiskais aparāts Mariner 7 startēja martā.
Galvenais Mariner 6 uzdevums bija izpētīt Marsa atmosfēru un iegūt pēc iespējas vairāk datu par pašu planētu. Pārlidojot Marsu, Mariner 6 ieguva nepieciešamos datus Mariner 7 Marsa pārlidojuma trajektorijas korekcijai.
Uzbūve
Abas zondes izgatavoja Reaktīvās kustības laboratorija (JPL). Mariner 6 korpuss bija izgatavots no magnija sakausējuma astoņstūra formā 138,4 cm platumā un 45,7 cm augstumā. Augšpusē bija piemontēti četri saules bateriju paneļi 215 × 90 cm, paraboliskā antena 116,8 cm diametrā ar augstu pastiprinājuma koeficientu, kā arī zema pastiprinājuma antena 223,5 augstā mastā. Kosmiskā aparāta masa bija 411,8 kg. Saules baterijas Zemes tuvumā deva 800 vatu elektroenerģijas, bet pie Marsa — 449 W.
Kosmiskā aparāta stabilizāciju trīs asīs nodrošināja 3 žiroskopi un divi komplekti, katrā pa 6 saspiesta slāpekļa mikrodzinējiem, kas bija uzstādīti saules bateriju paneļu galos. Zonde tika orientēta pret Sauli un Kanopusu.
Zem astoņstūra korpuss bija skenējošā platforma, ko varēja grozīt divās asīs. Zinātniskie instrumenti ar masu 57,6 kg bija:
Pirmsstarta negadījums
10 dienas pirms Mariner 6 starta kļūme vārstu sistēmā atvēra Atlas nesējraķetes galvenos vārstus. Nesējraķetē zuda spiediens un tā draudēja sagāzties kopā ar Mariner 6. Divi starta laukuma inženieri, riskējot ar savām dzīvībām, pievienoja avārijas sūkņus un atjaunoja nesējraķetes spiedienu. Pēc tam Mariner 6 tika uzstādīts uz jaunas nesējraķetes. Vēlāk abi inženieri saņēma īpašas NASA medaļas par varonību.
Lidojuma gaita
Mariner 6 tika palaists 01:29:02 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3C Centaur-D (lidojums AC-20) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta_laukuma LC-36B. Šoreiz Centaur raķešpakāpes izmantošana ļāva kosmisko aparātu uzreiz ievadīt trajektorijā uz Marsu. Pirms tam starpplanētu zondes vispirms tika ievadītas orbītā ap Zemi un tikai pēc tam, izmantojot raķešpakāpi, ievadīti trajektorijā uz Marsu.
25. jūlijā, 50 stundas pirms pārlidojuma, pret Marsu tika notēmēta skenējošā platforma un ieslēgta visa pētnieciskā tehnika. Divas stundas vēlāk sākās Marsa fotografēšana. Nākamās 41 stundas laikā ar šaurleņķa kameru tika iegūti 49 tuvošanās attēli (plus 50. daļējs attēls). 31. jūlijā 05:03 UTC sākās tuvošanās fāze, kad tika iegūti 26 tuvplāna attēli. Dzesēšanas sistēmas kļūmes dēļ infrasarkanā spektrometra pirmais kanāls nebija pietiekami atdzesēts, lai varētu veikt mērījumus no 6 līdz 14 mikrometriem, tāpēc šajā diapazonā infrasarkanie dati netika iegūti. Tuvākā pietuvošanās notika 05:19:07 UTC 3431 km attālumā no Marsa virsmas. Vienpadsmit minūtes vēlāk Mariner 6 aizvirzījās aiz Marsa, un atkal parādījās pēc 25 minūtēm. Ieiešanas un iziešanas fāzēs tika iegūti radiofrekvences X joslas aizklāšanās dati. Dažu nākamo dienu laikā uz Zemi tika pārraidīti zinātniskie un attēlu dati. Pēc tam kosmiskais aparāts tika atgriezts brauciena režīmā, kas ietvēra inženierijas un sakaru testus, zvaigžņu fotografēšanas televīzijas testus, kā arī Piena Ceļa un komētas 1969-B apkārtnes skenējumus ultrasarkanajā diapazonā.
zondes sistēmas tika izslēgtas. Mariner 6 turpina riņķot ap Saules orbītā neaktīvā stāvoklī.
Kosmos-419
Kosmos-419 bija PSRS pirmais mēģinājums ievadīt aparātu orbītā ap Marsu. Pastāv uzskats, ka PSRS gribēja apsteigt divas dienas ātrāk palaisto ASV zondi Mariner 8 un pirmā ievadīt aparātu orbītā ap Marsu. Mariner 8 starts neizdevās un tas iegāzās Atlantijas okeānā. Arī "Kosmos-419" neizdevās sasniegt Marsa orbītu - "Proton" tipa nesējraķete veiksmīgi ievadīja "Kosmos-419" un trešo raķešpakāpi orbītā ap Zemi, taču trešās raķešpakāpes kļūmes dēļ "Kosmos-419" netika palaists. Vēlāk noskaidrojās, ka kļūda pielaista programmējot trešās raķespakāpes starta laiku - pusotras stundas vietā starta laiks bija uzstādīts uz pusotru gadu pēc starta. Divas dienas pēc starta "Kosmos-419" nokrita Zemes atmosfērā.
Revīzijas iestāde
Revīzijas iestāde ir organizācija, kas apvienojusi īpaši lietpratīgas personas (revidentus, auditorus), ar tiesībām veikt revīziju jeb auditu juridiskas vai fiziskas personas darbības pārbaudē, sniedzot savu atzinumu un ieteikumus. Šī definīcija ietver sevī gan pašreiz Latvijā izplatīto revīzijas kā augstākas vai kontroles institūcijas veiktu darbības pareizības vai likumības noskaidrošanu, gan arī audita kā finansiālā stāvokļa noskaidrošanu un novērtēšanu.
Eiropas Savienības fondu ieviešanu 2007.-2013.gada plānošanas periodā reglamentē virkne Eiropas Savienības normatīvo aktu, no kuriem nozīmīgākais ir Padomes 2006.gada 11.jūlija regula Nr.1083/2006, kas nosaka vispārīgus noteikumus par struktūrfondu - Eiropas Reģionālās attīstības fondu (ERAF), Eiropas Sociālo fondu (ESF) un Kohēzijas fondu (KF). Iepriekš minēto fondu mērķis ir veicināt ātrāku valsts ekonomisko izaugsmi un tuvošanos Eiropas Savienības dalībvalstu vidējam labklājības līmenim. Šis mērķis ir mērāms, kā vēlme sasniegt Eiropas Savienības dalībvalstu vidējo iekšzemes kopprodukta līmeni uz vienu iedzīvotāju.
Latvijas normatīvo aktu sistēmā Eiropas Savienības fondu vadību regulē Eiropas Savienības struktūrfondu un Kohēzijas fonda vadības likums, kas nosaka Eiropas Savienības fondu vadībā iesaistīto institūciju un Eiropas Savienības fondu finansējuma saņēmēja tiesības un pienākumus, Eiropas Savienības fondu vadībā iesaistīto institūciju lēmumu pieņemšanas, apstrīdēšanas un pārsūdzēšanas kārtību.
Viens no priekšnosacījumiem fondu ieviešanai, atbilstoši Eiropas Komisijas prasībām, ir tāda Eiropas Savienības fondu vadības un kontroles sistēmas izveide, kas sniegtu pārliecību, ka izveidotās vadības un kontroles sistēmu darbība ir efektīva, lai tādējādi nodrošinātu pietiekamu garantiju tam, ka Eiropas Komisijai iesniegtās izdevumu deklarācijas ir pareizas, un līdz ar to pietiekamu garantiju tam, ka attiecīgie darījumi ir veikti likumīgi un pareizi. Šo pārliecību Eiropas Komisijai sniedz Revīzijas iestāde.
Revīzijas iestādes pamatdarbības mērķis ir nodrošināt izveidotās vadības un kontroles sistēmas darbības efektivitātes novērtēšanu atbilstoši Eiropas Komisijas definētajām pamatprasībām un pārliecināties, ka Eiropas Komisijai iesniegtās izdevumu deklarācijas ir pareizas un attiecīgie darījumi veikti likumīgi un pareizi. Lai to veiktu, katru gadu līdz 31.decembrim Revīzijas iestāde ir atbildīga par Gada kontroles ziņojuma sagatavošanu un atzinuma sniegšanu Eiropas Komisijai. Ziņojumā ir izklāsts par izveidotās vadības un kontroles sistēmas izvērtējuma rezultātiem un atzinums par to atbilstību regulas noteikumiem par vadības un kontroles sistēmām. Tā kā šie dokumenti ir svarīgāko elementu skaitā, uz kuriem Eiropas Komisija balstās saistībā ar Kopienas budžeta dalīto vadību, lai pārliecinātos, vai dalībvalstis izmanto attiecīgo finanšu atbalstu saskaņā ar piemērojamiem noteikumiem un principiem, kas nepieciešami Kopienas finanšu interešu aizsardzībai, Revīzijas iestāde ir detalizēti noteikusi šajos dokumentos iekļaujamās informācijas un izvērtējuma un atzinuma pamatojumu.
Katrā darbības programmā atzinums tiek sniegts par to, vai izveidotā vadības un kontroles sistēmas darbība ir efektīva, un lai nodrošinātu pietiekamu pārliecību, ka Eiropas Komisijai iesniegtās izdevumu deklarācijas ir pareizas, un līdz ar to pietiekamu pārliecību, ka attiecīgie darījumi tika veikti likumīgi un pareizi.
Gada kontroles ziņojums attiecas uz vienoto vadības un kontroles sistēmu, kura ir izstrādāta trīs darbības programmu un attiecīgu trīs Eiropas Savienības fondu ieviešanai:
Lai nodrošinātu Eiropas Savienības fondu vadības un kontroles sistēmas pamatprasību novērtēšanu, Revīzijas iestāde Gada kontroles ziņojuma sagatavošanai izmanto pārskata periodā veikto:
Lai sniegtu novērtējumu par izveidoto vadības un kontroles sistēmu darbības efektivitāti, Revīzijas iestāde izskata vadības un kontroles sistēmas atbilstības pamatprasību izpildi pēc kritērijiem, izmantojot Eiropas Komisijas vadlīnijās par vadības un kontroles sistēmas novērtēšanu noteiktās novērtējuma kategorijas:
Sociālā iztēlošanās
Sociālā iztēlošanās ir vērtību, institūciju, likumu un simbolu kopums, kas ir kopīgs noteiktām sociālām grupām un atbilstošai sabiedrībai. Tā reprezentē nozīmju sistēmu, kas pārvalda sociālās struktūras. Šīs iztēlošanās jāsaprot kā vēsturiski konstrukti, ko nosaka mijiedarbības starp subjektiem sabiedrībā. Tādējādi iztēlošanās nebūt nav “īstas”, jo tās ir iztēlots noteikta sociāla subjekta iztēles koncepts.
Termina vēsture
Žaks Lakāns ieviesa šo terminu 1936. gadā un turpināja to lietot visos savos darbos kā vienu no trim kārtībām savā psihoanalītiskajā teorijā. Iztēle kā Lakāna termins attiecas uz ilūziju un iztēlojumu par ķermeni kā saskaņotu vienumu. Iztēlošanās psihoanalītiskajā aspektā atvasināta no duālajām attieksmēm starp ego un spoguļtattēlu.
1975. gadā Kornēlijs Kastorjadis šo terminu lietoja savā grāmatā “Sabiedrības iztēlošanās institūcija” (The Imaginary Institution of Society). Viņaprāt, tradicionālajām sabiedrībām ir komplicētas iztēlošanās, ko tās pauž caur dažādiem izcelsmes/radīšanas mītiem, ar to skaidrojot, kā tapa pasaule un kā tā jāstiprina.
Kanādiešu filozofs Čārlzs Teilors paplašina Rietumu iztēlošanās konceptu savā grāmatā “Modernās sociālās iztēlošanās” (Modern Social Imaginaries, 2004). Viņš tiecas aprakstīt modernitāti un moderno moralitāti kā savstarpēji izdevīgu sfēru sistēmu, īpaši Jirgena Hābermāsa publisko sfēru, tirgus ekonomiku, pilsoņu pašpārvaldi sabiedrības iekšienē.
Socio-kultūrantropologs Arjuns Apadurajs (Arjun Appadurai) noformulēja skatījumu uz kultūras aktivitātēm kā sociālo iztēlošanos. Viņaprāt, iztēlošanās sastāv no piecām globālās kultūras plūsmas dimensijām jeb ainavām: 1) etniskā; 2) mediju; 3) tehno; 4) finanšu; 5) ideju.
Taina un Vīra
Taina un Vīra (angl. Tyne and Wear) ir ceremoniālā metropoles grāfiste Anglijas ziemeļos. Ietilpst Anglijas ziemeļaustrumu reģiona sastāvā. Lielākā pilsēta — Ņūkāsla. Iedzīvotāji ir 1,086 mlj. cilvēku (pēc 2004. gada datiem 12. vietā starp ceremoniālajām grāfistēm). Pēc platības 44. vietā (540 km²). Grāfiste izvietota Tainas un Vīras upju estuāriju zonā (no kā arī cēlies nosaukums).
Administratīvais dalījums
Grāfistes sastāvā ietilpst 5 administratīvie rajoni un apriņķi.
Tukāns (zvaigznājs)
Tukāns ir dienvidu puslodes zvaigznājs, kuru 16. gadsimta beigās aprakstīja divi nīderlandiešu navigatori Pīters Kaizers (Pieter Dirkszoon Keyser) un Frederiks de Houtmans (Frederick de Houtman). Šajā zvaigznājā atrodas Mazais Magelāna mākonis.
Ģeoķīmija
Ģeoķīmija ir zinātnes nozare, kas pēta Zemes garozas, hidrosfēras un atmosfēras ķīmisko sastāvu, ķīmisko elementu un to izotopu sadalījuma likumsakarības, iežu, minerālu, dabisko ūdeņu un augsnes veidošanās procesus.
Svarīgākie ģeoķīmisko pētījumu virzieni ir:
Ģeologs
Ģeologs ir zemes zinātnes pētnieks, kas pēta Zemes izcelšanos, tās garozas un dzīļu uzbūvi, kā arī tā sastāvu. Atsevišķa daļa no ģeologiem nodarbojas arī ar citu planētu pētīšanu.
Šarūns Marčuļonis
Raimonds Šarūns Marčuļonis (lt; dzimis Kauņā, Lietuvā) ir bijušais lietuviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, PSRS un Lietuvas basketbola izlašu dalībnieks. Viņš bija viens no pirmajiem Eiropas basketbolistiem, kas regulāri spēlēja NBA.
1988. gada Vasaras Olimpiādē kopā ar PSRS izlasi izcīnīja zelta medaļu un 1992. un 1996. gada Olimpiādēs ar Lietuvu tika izcīnīta bronza. Tāpat viņš izcīnīja divas sudraba medaļas Eiropas čempionātos (1987. gadā ar PSRS un 1995. gadā ar Lietuvu) un bronzas medaļu 1989. gada čempionātā PSRS izlases sastāvā. 1995. gada čempionātā tika atzīts par turnīra vērtīgāko spēlētāju.
Savu profesionāļa karjeru sāka 1983. gadā Viļņas "Statyba" klubā. 1989. gada NBA drafta sestajā kārtā ar kopējo 127. kārtas numuru viņu izraudzījās Goldensteitas "Warriors", kurā viņš spēlēja līdz pat 1994. gadam. Pēc tam spēlēja citos NBA klubos: Sietlas "SuperSonics", Sakramento "Kings" un Denveras "Nuggets", kurā spēlēja līdz pat 1997. gadam, kad paziņoja par karjeras beigām.
Baltā Ērgļa ordenis (Polija)
Baltā Ērgļa ordenis (pl) ir visvecākais un visaugstākais Polijas valsts apbalvojums, ko piešķir par militāriem un civiliem nopelniem Polijas Republikas labā kā miera, tā kara laikā. Ordenis netiek iedalīts šķirās. Apbalvojuma saņēmēji ir visievērojamākie poļi vai ārvalstu vadītāji.
Vēsture
Ordeni dibinājis Augusts II 1705. gada 1. novembrī un tas tika pasniegts astoņiem viņa atbalstītajiem: četriem poļu magnātiem, trīs krievu feldmaršaliem un vienam kazaku hetmanim. Sākotnēji ordenim tika izmantots sarkanas emaljas ovāls uz gaišzilas lentes. 1709. gadā to aizvietoja ar krustu. Sākot ar 1713. gadu, to nēsā ap kaklu ordeņu lentē. Augusts līdz savai nāvei 1733. gadā pasniedza 40 šādus apbalvojumus. Pēc Polijas trešās sadalīšanas 1795. gadā ordenis tika atcelts, līdz 1807. gadā to atjaunoja. Pēc novembra sacelšanās apspiešanas 1831. gadā tas kopā ar Svētā Staņislava ordeni un ordeni Virtuti Militari tika pasludināts par Polijas Karalistes ordeni. Ar cara rīkojumu ordenis tika pārveidots, pietuvinot izskata ziņā pārējiem Krievijas apbalvojumiem. Krievijas cari paši sevi apdāvināja ar šo ordeni laikā no 1831. līdz 1917. gadam, kad pie varas nāca lielinieki.
Baltā Ērgļa ordenis par valsts augstāko apbalvojumu oficiāli kļuva saskaņā ar Polijas parlamenta lēmumu 1921. gada 4. februārī, kad arī pati ordeņa zīme tika pārstrādāta. Starpkaru laikā ordenis tika pasniegts 24 Polijas pilsoņiem un 87 ārzemniekiem, tostarp 33 monarhiem un valstu vadītājiem, 10 ministru prezidentiem, 12 karalisko ģimeņu locekļiem un 15 ministriem.
Pēc 1948. gada, kad Polija kļuva par tautas republiku, ordeni vairs nepasniedza, lai gan oficiāli tas nebija atcelts. To turpināja pasniegt Polijas trimdas valdība. Pēc komunisma sabrukuma ordeni 1992. gada 26. oktobrī vēlreiz atjaunoja. Polijas prezidents vienmēr ir ordeņa lielmestrs.
Izskata maiņa
Sākotnēji ordenim bija ovālas medaļas forma sarkanā krāsā uz gaišzilas lentes ar devīzi Pro Fide, Lege et Rege (latviski Par ticību, likumu un karali). Polijas karalim bija privilēģija nēsāt Baltā Ērgļa ordeni, rotātu ar dārgakmeņiem un iekārtu ordeņa ķēdē. Vettinu dinastijas monarhiem Augustam II Stiprajam un viņa dēlam Augustam III Saksim bez tam bija visādi ordeņa papildinājumi, ko sauca par "ordeņa garnitūru". 1709. gadā ordenis ieguva Maltas krusta formu. Līdz 1713. gadam to nēsāja ar papildu zvaigzni.
Starpkaru posms
Pēc ordeņa atjaunošanas 1921. gadā ordeņa devīzi nomainīja uz Za Ojczyznę i Naród (latviski "Par Tēvzemi un Tautu"). Ordeņa pamatā bija Maltas krusts zeltā ar sarkanas emaljas pildījumu, baltu emaljas apmalojumu un zelta stariem starp krusta galiem. Vidū balti emaljēts kronēts ērglis izplestiem spārniem un pa labi pagrieztu galvu. Ordeni nēsāja uz zilas ordeņa lentes (šarfas), no kreisā pleca uz labo sānu.
Ordeņa zvaigzne ir taisnu astoņstaru zvaigzne, uz kuras novietots Maltas krusts zeltā ar sarkanas emaljas pildījumu, baltu emaljas apmalojumu un zelta stariem starp krusta galiem. Jaunā devīze uzrakstīta uz krusta galiem. Balti emaljētajā medaljonā ir monogramma RP (Rzeczpospolita Polska — 'Polijas Republika'), ko apskauj zaļi emaljēts vainags.
Ordeņa apraksts pēc 1992. gada
Joprojām ordeņa pamatā ir 70x70 mm apzeltīts Maltas krusts un krusta smailajos galos mazas lodītes. Krusta gali pārklāti ar sarkanu emalju, ar baltas emaljas apmalojumu zelta rāmī. Starp krusta galiem apzeltīti stari. Ordeņa vidū balti emaljēts ērglis. Ordeņa reversā uz zeltītajiem krusta stariem ir balti emaljēta devīze: ZA OJCZYZNĘ I NARÓD ('Par Tēvzemi un Tautu'). Medaljonā reversā apzeltītas ozollapas pārklātas ar zaļu emalju un vidū monogramma: RP. Ordenis piestiprināts pie 100 mm platas lentes un to nēsā virzienā no kreisā pleca uz labo sānu.
Ordeņa zīme ir tā pati sudrabotā astoņstaru zvaigzne 80 mm diametrā. Uz zvaigznes ir zeltīts ordeņa krusts 50x50 mm, taču bez ērgļa un lodītēm smailajos galos. Starp krusta galiem apzeltīti stari, uz krusta galiem devīze ZA OJCZYZNĘ I NARÓD. Balti emaljētajā medaljonā zaļas emaljas ozollapu vainags un vidū monogramma "RP".
Par atjaunotā Baltā Ērgļa ordeņa kavalieri 1993. gadā kļuva pāvests Jānis Pāvils II.
Šo augstāko Polijas apbalvojumu saņēmuši Kārlis Ulmanis un Guntis Ulmanis
Tajs Lausons
Taivons (Tajs) Ronels Lausons (en; dzimis ) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Denveras "Nuggets".
Laikā no 2006. līdz 2009. gadam studēja Ziemeļkarolīnas universitātē, pārstāvēja universitātes komandu NCAA čempionātā. 2009. gadā kļuva par NCAA čempionu.
2009. gada NBA draftā viņu Minesotas "Timberwolves" izraudzījās ar kopējo 18. kārtas numuru, taču uzreiz tiesības uz viņu tika aizmainītas uz Denveras "Nuggets". 2011. gada februārī pēc Čonsija Billapsa aizmainīšanas viņš kļuva par "Nuggets" pamatsastāva saspēles vadītāju. 2011. gada 9. aprīļa uzvarētā spēlē pret Minesotas "Timberwolves" viņš uzstādīja NBA rekordu, iemetot pirmos 10 trīspunktu metienus pēc kārtas (visā spēlē 10 no 11 metieniem un kopā gūti 37 punkti).
2011. gada lokauta laikā spēlēja Lietuvas klubā Kauņas "Žalgiris", aizvadot septiņas spēles Eirolīgā.
The All-American Rejects
The All-American Rejects ir amerikāņu rokgrupa no Stilvateras, Oklahomas štata, ASV. Grupa tika dibināta 1999. gadā. Kļuva pazīstama pēc debijas studijas albuma The All-American Rejects izdošanas 2003. gadā, albuma hits Swing, Swing pēc RIAA sistēmas tika sertificēts ar platīna disku.
Grupa ar otrā albuma izdošanu Move Along 2005. gadā ieguva vēl lielāku popularitāti. Albumā bija iekļautas trīs dziesmas, kas visas iekļuva Billboard Hot 100 topa pirmajā piecpadsmitniekā. Taču pats albums pēc RIAA sistēmas tika sertificēts ar dubulto platīna disku.
Dziesma Gives You Hell no grupas trešā albuma When the World Comes Down, kas tika izdots 2008. gadā, bija pirmais grupas starptautiskais singls, kas iekļuva daudzu valstu topu pirmajā desmitniekā.
Kopš grupas pirmsākumiem tās albumi ir tikuši pārdoti vairāk nekā 10 miljonos kopiju visā pasaulē.
.eh
Tā kā Rietumsahāra ir strīdīga teritorija, tai nav sava augstākā līmeņa domēna (ccTLD), bet .eh ir rezervēts šim mērķim. IANA nav apstiprinājusi sponsora organizācijas šim domēnam.
Burti atbilst "Sáhara Español" (ESH, jo Rietumsahāra agrāk tika saukta par Spāņu Sahāru) un arī atbilst Sakija el Hamrai (Saguia el-Hamra), vienai no divām Spāņu Sahāras provincēm.
starptautiskais konsorcijs lika IANA pārvaldīt .eh domēnu Sahāras Arābu Demokrātiskās Republikas vārdā. Marokai arī ir konkurējošas prasības uz šo domēnu.
2007. gada 16. oktobrī ICANN nolēma neizveidot .eh vispār ar šādu atrunu: "pašlaik ir divi pretendenti augstāka līmeņa domēna .eh (Rietumsahāra) delegācijai. Abi pretendenti atbilst tehniskajām domēna pārvaldīšanas prasībām. Šādām situācijām IANA pielieto ilglaicīgu politiku, kura pieprasa, ka abi pretendenti kopīgi strādā, lai atrastu savstarpēju risinājumu. Šīm risinājumam ir jānodrošīna vietējās sabiedrības vajadzības labākajā veidā. ICANN neredz iespēju piešķirt domēnu .eh kādai no pusei nepārkāpjot šo ilglaicīgo politiku, līdz brīdim, kad iesaistītās puses vienosies." Šī atruna veiksmīgi "izslēdz" domēnu, jo ir acīmredzams, ka vienošanās nevar tikt sasniegta, jo abas valdības ir okupācijas valdības.
Daremas grāfiste
Darema (en) ir viena no četrdesmit astoņām Anglijas ceremoniālajām grāfistēm un viena no divdesmit septiņām nemetropoles grāfistām valsts ziemeļaustrumu daļā. Ietilpst Ziemeļaustrumanglijas reģionā. Grāfiste robežojas ar Tainu un Vīru un ar Nortamberlendu ziemeļos, ar Kambriju rietumos un ar Nortjorkšīru dienvidos. Grāfisti austrumos apskalo Ziemeļjūra. Daremas grāfiste ir sīkāk sadalīta četros rajonos. Grāfistes administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Darema.
Grāfistes kopējā platība ir 2 676 km², pēc 2011. gada datiem grāfistē dzīvo 902 500 iedzīvotāji. Pēc platības tā ir astoņpadsmitā lielākā ceremoniālā grāfiste un sestā lielākā nemetropoles grāfiste. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir divdesmit trešā lielākā ceremoniālā grāfiste un sestā lielākā nemetropoles grāfiste.
Mariner 7
Mariner 7 bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) starpplanētu zonde Marsa izpētei no pārlidošanas trajektorijas. Tā kosmosā tika palaista 1969. gada 27. martā, un Marsu sasniedza 5. augustā. Identiskas konstrukcijas kosmiskais aparāts Mariner 6 startēja februārī.
Uzbūve
Zondi izgatavoja Reaktīvās kustības laboratorija (JPL). Mariner 7, tāpat kā Mariner 6, korpuss bija izgatavots no magnija sakausējuma astoņstūra formā 138,4 cm platumā un 45,7 cm augstumā. Augšpusē bija piemontēti četri saules bateriju paneļi 215 × 90 cm, paraboliskā antena 116,8 cm diametrā ar augstu pastiprinājuma koeficientu, kā arī zema pastiprinājuma antena 223,5 augstā mastā. Kosmiskā aparāta masa bija 411,8 kg. Saules baterijas Zemes tuvumā deva 800 vatu elektroenerģijas, bet pie Marsa — 449 W.
Kosmiskā aparāta stabilizāciju trīs asīs nodrošināja 3 žiroskopi un divi komplekti, katrā pa 6 saspiesta slāpekļa mikrodzinējiem, kas bija uzstādīti saules bateriju paneļu galos. Zonde tika orientēta pret Sauli un Kanopusu.
Lidojuma gaita
Mariner 7 tika palaists 22:22:01 UTC ar nesējraķeti Atlas SLV-3C Centaur-D (lidojums AC-19) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta_laukuma LC-36A. Tāpat kā Mariner 6, arī Mariner 7 tika ievadīts tiešā trajektorijā uz Marsu.
2. augustā 09:32:33 UTC pret Marsu tika notēmēta skenējošā platforma un ieslēgta visa pētnieciskā tehnika. Nākamo 57 stundu laikā, kas beidzās aptuveni 5 stundas pirms satuvošanās, ar šaurleņķa kameru tika iegūti 93 attēli. Pēc Mariner 6 iegūto attēlu analīzes Mariner 7 kurss tika pārprogrammēts. Tas ļāva Mariner 7 Marsu pārlidot vairāk uz dienvidiem nekā sākotnēji plānots, iegūt vairāk planētas tuvplānu un iegūt vairāk Marsa apgaismotās puses zinātniesko datu. 5. augustā 05:00:49 UTC Mariner 7 bija vistuvāk Marsam - 3430 kilometri. Šajā laikā tika iegūti 33 attēli. 19 minūtes vēlāk Mariner 7 aizvirzījās aiz Marsa, un atkal parādījās pēc 30 minūtēm. Ieiešanas un iziešanas fāzēs tika iegūti radiofrekvences X joslas aizklāšanās dati. Dažu nākamo dienu laikā uz Zemi tika pārraidīti zinātniskie un attēlu dati. Pēc tam kosmiskais aparāts tika atgriezts brauciena režīmā, kas ietvēra inženierijas un sakaru testus, zvaigžņu fotografēšanas televīzijas testus, kā arī Piena Ceļa un komētas 1969-B apkārtnes skenējumus ultrasarkanajā diapazonā.
Rezultāti
Mariner 6 un Mariner 7 kopumā nofotogrāfēja 20 % Marsa virsmas. Abi aparāti pētīja Marsa atmosfēru infrasarkanajā un ultravioletajā diapazonā. Iegūtie fotoattēli liecināja, ka Marss nav tik līdzīgs Mēnesim kā sākumā likās pēc Mariner 4 atsūtītajiem attēliem. Pirmo reizi tika novērota Marsa dienvidpola polārā cepure. Infrasarkano radiometru mērījumi rādīja, ka Marsa atmosfēra sastāv galvenokārt no oglekļa dioksīda (CO2), kā arī prēja atklāt ūdens pēdas uz planētas virsmas.
Frančesko Bartolomeo Rastrelli
Bartolomeo Frančesko (Frančesko Bartolomeo) Rastrelli (it, ru; 1700. gads Parīze — 1771. gada 29. aprīlis Sanktpēterburga) bija itāļu izcelsmes Krievijas Impērijas galma arhitekts ķeizarienes Annas un Elizabetes valdīšanas laikā. Savas karjeras sākumā un beigās viņš uzturējās Kurzemes un Zemgales hercogistē.
Rastrelli arhitektūrā apvienoja Eiropas baroku ar krievu arhitektūras tradīcijām, pirmkārt jau ar Nariškina stilu. Pēc viņa projektiem uzbūvētas vairākas izcilas pilis un baznīcas Rundālē un Jelgavā, Pēterburgā un tās apkārtnē, Kijivā un Maskavā.
Dzīvesgājums
No 1725. līdz 1730. gadam Bartolomeo Rastrelli dzīvoja ārpus Krievijas, visdrīzāk Itālijā. Ceļojot cauri Jelgavai, viņš 1725. gadā iepazinās ar Kurzemes hercoga atraitni Annu Ivanovnu, kura pēc kļūšanas par Krievijas Impērijas ķeizarieni viņu 1730. gadā uzaicināja kļūt par savu galma arhitektu. Pēc ķeizarienes favorīta Kurzemes hercoga Ernesta Johana Bīrona pasūtījuma Rastrelli projektēja Rundāles pili (1736—1740) un Jelgavas pili (1738—1740).
No 1741. līdz 1762. gadam viņš bija ķeizarienes Elizabetes galma arhitekts un vadīja koka Vasaras pils uzbūvi Sanktpēterburgā (1741— 1744, nav saglabājies). Pēc tam sekoja vairāku Pēterburgas augstmaņu pilsētas un piepilsētas piļu būve, no kurām slavenākās ir Voroncova (1749—1752) un Stroganova pilis (1752—1754) Pēterburgā. No 1747. līdz 1752. gadam Rastrelli vadīja Lielās pils kompleksa būvniecību Pēterhofā. 1747. gadā tapa skice Andreja katedrālei Kijivā. 1752.— 1757. gadā viņš vadīja agrākās ķeizarienes Katrīnas I pils pārbūvi Carskoje Selo, bet 1754. — 1762. gadā Ziemas pils būvi Pēterburgā ar tās slavenajām Jordānas kāpnēm.
Viņa pēdējais darbs Pēterburgā bija Smoļnija klostera ansamblis (1748—1754). Klostera zvanu tornis tajā laikā bija visaugstākais Sanktpēterburgā un visā Krievijā. Elizabetes nāve 1762. gadā neļāva arhitektam pabeigt iesākto. Nākot pie varas Katrīnai II, Rastrelli savu galma arhitekta posteni bija spiests pamest, jo jaunajai ķeizarienei labāk patika klasicisma stils, baroku viņa dēvēja par "putukrējumu". Viņš bija atbrīvots no darba ar pensiju 1000 rubļu gadā.
Pēc Kurzemes hercoga Bīrona atbrīvošanas un atgriešanas Jelgavā Rastrelli 1763. gadā devās pie sava pasūtītāja. Bīrons viņu aicināja uzraudzīt pirms trimdas iesākto hercoga piļu celtniecības pabeigšanu.
1766. gadā Rastrelli devās pie Prūsijas karaļa Frīdriha II ar cerību atrast darbu. Bet viņš atteica arhitektam tikšanos, norādot uz iespēju "izdrukāt projektus apskatam, lai cienītāji baudītu mākslu".
Pēc Rastrelli atgriešanās Jelgavā nomira viņa sieva Marija, ko apbedīja kapos pie Reformātoru baznīcas. Pēc sievas nāves Jelgavas avīze publicēja sludinājumu par Rastrelli mantas pārdošanu. Viņa pēdējais projekts bija Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas katedrāles jaunbūve baroka stilā, kuru viņš iesniedza grāfam Paņinam, ar lūgumu par vienreizējo pabalstu 12 000 rubļu apmērā. Baznīca tika uzcelta pēc autora nāves (1774—1780), vēlāk pamatīgi pārbūvēta pēc N. Čagina projekta (1890—1892) eklektikas stilā, saglabājot vienīgi vecās baznīcas sienas.
1771. gada janvārī, dažus mēnešus pirms nāves, Rastrelli ievēlēja par goda biedru Krievijas Impērijas Mākslas akadēmijā.
Piemiņa
1923. gadā Petrogradā viņa vārdā tika pārdēvēts laukums bijušā Smoļnija klostera priekšā.
1991. gadā uzstādīja Rastrelli pieminekli pie Katrīnas pils Carskoje selo.
Trīsstūris (zvaigznājs)
Trīsstūris jeb Trijstūris (la) ir ziemeļu puslodes zvaigznājs. Zvaigznājā ir 19 zvaigznes, kas spožākas par 6. redzamo zvaigžņlielumu un tādēļ saskatāmas ar neapbruņotu aci. Tomēr neviena no šī nelielā zvaigznāja (78. no 88 pēc izmēra) zvaigznēm nav spožāka par 3. zvaigžņlielumu, tādēļ zvaigznājs nav viegli pamanāms. Trīs spožākās tā zvaigznes veido šaurleņķa trijstūri, pateicoties kam tas arī ieguvis savu vārdu.
Vēsture
Zvaigznājs pašlaik zināmajās Eiropas debesu kartēs ieviests 2. gadsimtā, Klaudija Ptolemaja darbā Almagests, kas lielā mērā bāzēts uz mūsdienās zudušajiem Hiparha datiem. Jau pirms viņiem tā zvaigznes bijušas zināmas feniķiešiem un krētiešiem.
Babilonijas zvaigžņu katalogos šis zvaigznājs tika apvienots ar Andromēdas Gammu un saukts par "Arklu", jo Trīsstūra parādīšanās debesīs Divupē februārī iezīmēja aršanas darbu sākumu.
Grieķi nosauca Trīsstūri par Deltotonu (Δελτωτόν), pamatojoties uz trīsstūra līdzību grieķu burtam "delta". Vēlāk grieķiem parādījās arī versija, ka tas līdzinās Sicīlijai.
Arābi Trīsstūra zvaigznes dēvējuši par Mutallu, bet senie ebreji — par Šālīšu, atbilstoši tālaika trīsstūrainam mūzikas instrumentam.
Ķīnieši Trīsstūra daļu debesīs apvienoja ar Andromēdas Gammu un nosauca šo figūru par "Debesu Lielo ģenerāli".
Astronoms Jans Hevēlijs XVII gadsimtā no Trīsstūra atdalīja atsevišķu Mazā Trīsstūra zvaigznāju, bet šī ideja neguva popularitāti un mūsdienās šāda zvaigznāja nav.
Spožākās zvaigznes
Tabulā uzskaitītas 10 spožākās zvaigznes Trīsstūra zvaigznājā pēc redzamā spožuma.
Citi objekti
Zvaigznājā atrodas Trīsstūra galaktika, kura, tāpat kā mūsu galaktika, pieder pie Lokālās galaktiku grupas un ir viena no lielākajām tajā.
Oļegs Saprikins
Oļegs Saprikins (dzimis 1981. gada 12. februārī) ir krievu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2016) Saprikins spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Ufas "Salavat Julajev" rindās.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Saprikins uzsāka 1997. gadā, spēlējot Krievijas Superlīgas klubā Maskavas "CSKA", lai gan daļu sezonas viņš aizvadīja arī kluba otrajā komandā, kura spēlēja Krievijas Augstākajā līgā. 1998.—99. sezonā Saprikins spēlēja WHL klubā Sietlas "Thunderbirds". Pēc sezonas beigām viņš tika draftēts - viņu, ar kopējo 11. numuru, izvēlējās Kalgari "Flames", kura rindās 1999.—2000. sezonā aizvadīja četras spēles, lielāko sezonas daļu aizvadot "Thunderbirds" rindās. 2000.—01. sezonu Saprikins pilnībā aizvadīja "Flames" rindās, bet 2001.—02. sezonā lielāko daļu sezonas viņš aizvadīja AHL klubā Sentdžonas "Flames", kas ir Kalgari kluba fārmklubs. "Flames" sistēmā Saprikins spēlēja līdz pat 2004.—05. sezonas NHL lokautam, lokauta sezonu aizvadot Maskavas "CSKA" rindās. Tā laikā Saprikins tika arī aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", kura rindās Oļegs spēlēja līdz 2006.—07. sezonas nogalei, kad tika aizmainīts uz Otavas "Senators", kura sastāvā Saprikins aizvadīja vien divpadsmit spēles.
2008.—09. sezonā spēlēja Pirmajā Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē, kurā izcēlās ar diviem gūtiem vārtiem. 2009.—10. sezonā Saprikins spēlēja Maskavas "Dinamo", kā arī Sanktpēterburgas SKA rindās, taču 2010. gada vasarā Oļegs pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām. 2010.—11. sezonā Saprikins kopā ar komandu izcīnīja Gagarina kausu.
Ufā Saprikins spēlēja līdz 2013. gada vasarai, kad noslēdza līgumu ar Maskavas CSKA vienību. Gadu vēlāk uzbrucējs pievienojās KHL jaunpienācējais HK Soči.
Krievijas izlases rindās spēlējis 2003. un 2009. gada Pasaules čempionātos, 2009. gadā kļūstot par Pasaules čempionu.
Dzenbudisms
Dzenbudisms ir Mahājānas budisma virziens, kas ir radies un attīstījies Ķīnā un saistīts ar mūku Bodhidharma.
Etimoloģija
Vārds "dzen" cēlies no sanskrita (dhyāna: koncentrācija, meditācija) un tad no ķīniešu vārda čaņ (zh, Chán) japāņu valodas aizguvuma. Latviešu valodā dažkārt lieto arī tiešo ķīniešu valodas aizguvumu "čaņbudisms". Rietumos lietotā dzenbudisma terminoloģija tradicionāli ņemta no japāņu valodas.
Mācības
Dzenbudisms ir darmas mācības paveids, kas uzsver iespēju sasniegt apskaidrību vienas dzīves laikā gan meditācijas, gan pēkšņas apskaidrības ceļā. Prakse ietver sēdošu dzadzen meditāciju (jap. dzadzen - 座禅), sūtras skaitīšanu un koanu mācības.
Dzenbudisms Japānā
12.-13. gs. dzenbudisms ieviesās Japānā un ir saistīts ar mūka Dogena Zendži nopelniem. Dzen vēstures autoritāte Daisets Teitaro Sudzuki (angliski: Daisetz Teitaro Suzuki) savā klasiskā pētījumā "Dzen un Japānas kultūra" apraksta dzen ietekmi uz bušido, haiku, tējas ceremoniju un dabas mīlestību. Rakstīts, ka otrā pasaules kara laikā Japānas mūku hierarhija atbalstīja militārismu.
Dzenbudisms Rietumos
Sojens Šaku, Japānas dzenbudistu abats un Rindzai skolas meistars bija pirmais dzen skolotājs, kas mācīja ASV. Pēc otrā pasaules kara amerikāņu mūks Filips Kaplo uzrakstīja rietumu dzen klasiku, grāmatu "Trīs Dzen Pīlāri", kas tulkota 12 valodās. Rakusu priekšauts apliecina, ka budists ir pieņēmis patvērumu Trīs dārgumos.
Dzenbudisms Latvijā
Rīgas Dzen centra dibināšana ir korejieša mūka un dzen meistara Suns Sans (ko) Kwan Um Zen organizācijas nopelns.
Cehanoveca
Cehanoveca ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidiem no Visokes Mazoveckes. Līdz Otrajam pasaules karam 55% no pilsētas iedzīvotājiem bija ebreji.
Zaļā dzilna
21. gadsimta mitohondriālo DNS pētījumu rezultāti ir ievērojami izmainījuši esošo sistemātiku. Dažos informācijas avotos Ziemeļāfrikas rietumos dzīvojošā berberu dzilna (Picus vaillantii) joprojām tiek sistematizēta kā zaļās dzilnas pasuga, tomēr lielākā daļa sistemātiķu, Starptautisko dabas un dabas resursu aizsardzības savienību (International Union for Conservation of Nature -IUCN) ieskaitot, Magriba zaļo dzilnu sistematizē kā atsevišķu sugu. Kopš 2012. gadā vēl viena bijusī pasuga tiek sistematizēta kā atsevišķa suga — Pireneju zaļā dzilna (Picus sharpei). Saskaņā ar jaunāko sistemātiku zaļā dzilna nav sastopama ne Āfrikā, ne Pireneju pussalā.
Izplatība
Zaļās dzilnas izplatības areāls galvenokārt atrodas Eiropā. Tomēr šī suga nav sastopama Islandē, Īrijā, Skandināvijas ziemeļos un Somijā. Austrumos areāls iestiepjas Krievijā virzienā uz Maskavu, tomēr nesasniedz Urālus. Ārpus Eiropas zaļā dzilna sastopama vienīgi Tuvo Austrumu ziemeļu daļā — Turcijā, Aizkaukāzā, Irākas un Irānas ziemeļos.
Izskats
Zaļā dzilna ir vidēji liels putns, kura ķermeņa garums 33—36 cm, spārnu plētums 40–44 cm, svars 150—250 g. Zaļajai dzilnai abiem dzimumiem ir sūnu zaļa mugura un spārni (lidspalvas pelēkas), vēders gaiši zaļganpelēks. Galvas virsa no knābja pamatnes līdz kakla pamatnei aizmugurē sarkana, seja melna. Tēviņiem atšķirībā no mātītes ir sarkanas ūsas — uz vaiga sarkana švīka. Sāni zem spārniem dzelteni. Acis baltas ar tumšām zīlītēm, bet āda ap acīm ir melna.
Jaunie putni ir viscauri punktoti un to vēders ir tumšs. Jaunajiem tēviņiem "ūsas" ir melnas un kļūst sarkanas tikai sasniedzot dzimumbriedumu. Zaļajai dzilnai tāpat kā pārējiem dzilnu dzimtas putniem ir ļoti gara mēle — 10 cm, kas ievilkta mutē, tiek atliekta uz aizmuguri gar galvaskausa sienu. Atšķirībā no dzeņiem, zaļajai dzilnai mēles galā nav bārkstis, bet tā ir lipīga, pateicoties lipīgajām siekalām.
Lai arī zaļā dzilna ir tramīgs un uzmanīgs putns, tā ir skaļa. Lai sazinātos, pret koku tā sit reti, biežāk klaigā. No līdzīgās pelēkās dzilnas visvieglāk to atšķirt pēc sarkanā apspalvojuma uz galvas - pelēkajai dzilnai sarkana ir tikai piere, pēc apspalvojuma zem spārniem, kas zaļajai dzilnai ir dzeltens, bet pelēkajai dzilnai pelēks, turklāt seja zaļajai dzilnai ir melna. Zaļā dzilna ir arī lielāka, tomēr auguma lielumu, ja abi putni nav viens otram blakus, grūti mežā novērtēt. Līdzīga suga ir arī berberu dzilna un Pireneju zaļā dzilna, bet tās mājo tikai Ziemeļāfrikā un Pireneju pussalā, to izplatības areāliem nepārklājoties ar zaļās dzilnas areālu.
Barība
Galvenā zaļās dzilnas barība ir skudras (Lasius) un skudras (Formica), un, lai tās atrastu, zaļā dzilna daudz laika pavada uz zemes. Tā barojas arī ar citiem kukaiņiem un maziem rāpuļiem, kas gadās tās ceļā. Zaļā dzilna, barojoties ar skudrām, ar savu garo knābi rokas pa skudru pūzni un ar mēli uzķer gan pieaugušās skudras, gan to kāpurus. Arī savus mazuļus zaļā dzilna baro ar skudrām. Tā kā zaļā dzilna ir nometniece, ilgstoša, bieza sniega sega ziemā apgrūtina tās barošanos, līdz ar to daudzi īpatņi aiziet bojā. Zaļā dzilna māk atrast skudru pūzni arī zem sniega, ierokoties pat 85 cm dziļumā, lai aizsniegtu iecienīto barību.
Ligzdošana
Zaļās dzilnas veido monogāmus pārus uz daudziem gadiem. Pāris ligzdo pašizkaltos dobumos, kas ir nedaudz lielāki kā citiem dzilnu dzimtas putniem. Tas parasti atrodas vai nu koka galotnē vai dažus metrus virs zemes. Ligzdošanas dobumus zaļā dzilna visbiežāk kaļ ozolos, dižskābaržos, vītolos un augļu kokos. Dobums var būt izkalts gan veselā, gan trupējošā kokā. Ieeja ir apmēram 60 x 70 mm liela. Dobums iekšpusē ir apmēram 150 mm plats un 400 mm dziļš. Ligzdošanas dobumu galvenokārt kaļ tēviņš. Process aizņem apmēram 15—30 dienas. Pāris var ligzdot vienā un tajā pašā dobumā vairāk kā 10 gadus.
Zaļajai dzilnai ir viens perējums sezonā. Dējumā ir 4—6 baltas olas, kas ir 31 x 33 mm lielas un sver 8,9 g, 7% no masas aizņem čaumala. Kad pēdējā ola ir izdēta, pāris uzsāk perēšanu. Abi vecāki viens otru nomaina ik pēc 1,5—2,5 stundām. Mazuļi izšķiļas kaili un nevarīgi. Apspalvojums tiem izaug 21—24 dienu vecumā.
Pasugas
Zaļajai dzilnai ir 3 pasugas:
Vēl nesenā pagātnē kā zaļās dzilnas pasuga tika sistematizēta vēl viena zaļo dzilnu grupa, kura kopš 2012. gada, balstoties uz mitohondriālo DNS analīžu rezultātiem, tiek sistematizēta kā atsevišķa suga:
Cannibal Corpse
Cannibal Corpse ir 1988. gadā izveidota nāves metāla mūzikas grupa no ASV, kas pazīstama ar vardarbīgiem dziesmu tekstiem un albumu vāciņiem.
Kambrija
Kambrija ir viena no četrdesmit astoņām Anglijas ceremoniālajām grāfistēm un viena no divdesmit septiņām nemetropoles grāfistām valsts ziemeļrietumu daļā. Ietilpst Ziemeļrietumanglijas reģionā. Grāfiste robežojas ar Nortamberlendu ziemeļaustrumos, ar Daremu austrumos, ar Nortjorkšīru dienvidaustrumos, ar Lankašīru dienvidos, kā arī ar Skotiju ziemeļos. Grāfisti rietumos apskalo Īrijas jūra. Kambrijas grāfiste ir sīkāk sadalīta sešos rajonos. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kārlaila.
Grāfistes kopējā platība ir 6 768 km², pēc 2011. gada datiem grāfistē dzīvo 499 800 iedzīvotāji. Pēc platības tā ir trešā lielākā ceremoniālā grāfiste un otrā lielākā nemetropoles grāfiste. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir četrdesmit pirmā lielākā ceremoniālā grāfiste un divdesmit sestā lielākā nemetropoles grāfiste.
Tarja Turunena
Tarja Turunena (somu Tarja Soile Susanna Turunen Cabuli dzimusi 1977. gada 17. augustā) ir Somijas dziedātāja, dziesmu autore, komponiste, pēc balss viņa ir liriskais operas soprāns. Viņas diskogrāfijā ietilpst 3 solo albumi un 11 EP ieraksti. Viņa ir vislabāk pazīstama kā sākotnējā grupas biedre un bijusī galvenā vokāliste Somijas simfoniskajai grupai Nightwish, kas dibināta 1996. gadā no trīs cilvēkiem: Tomasa Holopainena, Empu Vuorinena un pašas Tarjas. Pirmais Tarjas albums, izdots viņai esot Nightwish sastāvā, ir Angels Fall First. Viņa tika izslēgta no grupas 2005. gada 22. oktobrī, pēc „Once” koncertturnejas.
2006. gadā Turunena izlaida savu pirmo patstāvīgo albumu Henkäys Ikuisuudesta ar klasisku tūri no 25. novembra līdz 26. decembrim Somijā un Krievijā. 2007. gadā Turunena izdeva albumu My Winter Storm, iekļaujot tajā dažādus mūzikas stilu skaņdarbus. Šo albumu pārdeva vairāk nekā 65,000 eksemplāros un Tarja uzsāka „Storm World Tuor” tūri no 2007. gada līdz 2009. gadam. Tarjas trešais albums What Lies Beneath tika izdots 2010. gada 1. septembrī, un starp jūniju un augustu Tarja piedalījās dažādos Eiropas festivālos, ieskaitot „Graspop Metal Meeting” un „Wacken Open Air”
Bērnība
Dzimusi pilsētā Kitē, Somijā, uzaugusi kopā ar vecāko un jaunāko brāli. Viņa sāka spēlē klavieres sešu gadu vecumā. Katrā skolas projektā Turunena uzstājās ar savu dziedāt prasmi. Viņas skolotājs Plamens Dimovs paskaidroja, ka vajadzēja Turunenai iedot vienu noti un viņa visu saprata, kamēr ar pārējiem vajadzēja mēģināt neskaitāmas reizes. Skolā viņai bija grūti laiki, jo dažas meitenes apskauda Tarjas balsi. Lai atrisinātu šo problēmu, Dimovs organizēja liela mēroga projektus ārpus skolas. 15 gadu vecumā Tarjai bija pirmā uzstāšanās baznīcas koncertā, tūkstoš cilvēku priekšā. Vēlāk viņa piedalījās Mākslas un mūzikas skolā pilsētā Savonlinna. 18 gadu vecumā viņa pārcēlās uz pilsētu Kuopio, lai studētu Sibelius Academy skolā.
Kopā ar Nightwish
1997. gada aprīlī Nightwish ierakstīja otru demo ierakstu ar vairāk dramatiku un pilnīgāku mūziku, kuru viņš beidzot nosūtīja Somijas ierakstu kompānijai Spinefarm Records un tā tapa Nightwish debijas albums Angels Fall First. Panākumi par pirmo albumu bija pārsteigums visai grupai. Albums iekļuva Somijas radio topa 40-tniekā. Nightwish uzsāka savu pirmo koncerttūri. Tādējādi, Turunena esot grupā, nevarēja turpināt savu muzikālo akadēmiju un viņa studijas pameta.
2002. gadā piedalījās grupas tūrē Dienvidamerikā, piedaloties koncertā „Skandināvijas naktis”. Turpinot nogurdinošo Century Child tūri, Nightwish paņēma pārtraukumu un Turunena atgriezās studēt. Pēc pārtraukuma Turunena atgriezās Nightwish, lai izdotu albumu Once un piedalītos Once tūrē no 2004. — 2005. gadam. 2004. gadā viņa izdeva Ziemassvētku albumu „Yhden Enkelin Unelma" (Viena eņģeļa sapnis), kurš saņēma zelta plati Somijā. 2005. gadā viņa gatavojās sadarboties ar Martinu Kesici duetā Leaving You For Me, kam ir uzņemts arī video.
2005. gada 21. oktobrī Tarja Turunena saņēma vēstuli, kurā bija paskaidrojums, kāpēc viņa ir izslēgta no grupas Nightwish. Turunena atbildēja arī ar vēstuli, kura bija ielikta Turunenas mājaslapā angļu un somu valodā. 2006. gadā Tarjas vīrs un menedžeris Marčelo Kabuli ievietoja ziņu viņas mājaslapā, lai paskaidrotu situāciju un prasīja ikvienam, kuram ir jautājumi, lai sūtot uz viņa e-pastu.
Solo karjera
2005. gadā Turunena izpildīja vairākus Ziemassvētku koncertus Somijā, Vācijā, Spānijā un Rumānijā. 2006. gads nebija atpūtas gads, viņa ierakstīja Ziemassvētku albumu un vokālu viņas brālim Timo Turunenam. Viņa arī atstāja iespaidu Savolinna Opera festivālā.
2007. gada novembrī iznāca Tarjas solo albums My Winter Storm un saņēma zelta statusu Somijā pirmajā iznākšanas dienā. Albums bija pirmajās vietās Somijas radio un saņēma platīna statusu Somijā un zelta statusu Krievijā, Ungārijā un Čehijā. 2007. gada beigu periodā Tarja tika nominēta divām balvām, Echo balva kā labākā jaunpienācēja un Emma balva kā labākā Somijas māksliniece. 2008. gada maijā Turunena uzsāka My Winter Storm tūri, kas tika noslēgta Wave-Gotic-Treffen festivālā Vācijā. Turunena paziņoja My Winter Storm mājaslapā, ka viņa dosies uz Argentīnu un viņai ir ļoti daudz idejas trešajam albumam. 2008. gada jūlijā viņa My Winter Storm mājaslapā paziņoja par 2 jaunām dziesmām: „The Crying Moon” un „Enough” Decembrī Spinefarm ierakstu kompānija paziņoja, izdos Turunenas EP albumu „The Seer EP”. Jaunais papildinātais „My Winter Storm” albums iznāca 2009. gada 2. janvārī.
18. novembrī iznāca labdarības albums "Maailman kauneimmat joululaulut", kurā bija trīs Turunenas dziesmas. Decembrī viņa ierakstīja duetu ar Klausu Mainu grupas Scorpion albumam Sting in the Tail un dziesmas nosaukums bija „The Good die Young”.
Novērtējums
Turunenas balsi kritiķi raksturo, kā ļoti spēcīgu un emocionālu. Dažreiz ir uzskats, ka viņas balss ir trenēta operai un klasiskajam stilam, bet pat kritiķi, kuriem nepatīk operas balsis, atzīst, ka viņas balss piestāv metālam. Līdz sadarbības beigām Turunena bija Nightwish preču zīme, kamēr grupas līderis Holopainens bija Nightwish "dvēsele". Dažreiz Turunena tiek uzskatīta kā Nightwish panākumu atslēga. Viņa ir respektēta un ir kā paraugs citām metāla grupām un dziedātājām. Simona Saimonsa minēja Turunenu kā iedvesmas avotu mācoties klasisko mūziku un dziedot kopā ar metāla grupā. Ļoti lielu mediju uzmanību pievērsa fakts ka Turunena tika atstādināta no Nightwish un Turunenas raksturs bija sabiedrības diskutējamā tēma. Grupas biedri norādīja, ka viņa sāk kļūt alkatīga.
Marčelo Kabuli atbildēja fanu vēstulēm par tēmu, ka grupa piekrita peļņas sadalē pēc līguma jau Nightwish grupas sākumā. Sakarā ar minēto līgumu pārējie grupas dalībnieki ieguva lielāku daļu peļņas, kurā Turunena nebija nekad piekritusi.
Viņas gadījumā nauda nebija galvenais viņas grāmatā vai dzīvē. Ja mēs pārbaudītu, kurš grupas biedrs saņem visvairāk naudas nekā citi, mēs būtu pārsteigti.” (Marčelo Kabuli).
2003. gadā Turunenu ielūdza Somija prezidente Tarja Halonena, lai svinētu Somijas neatkarības dienu prezidentes pilī ar citiem sabiedrībā svarīgiem cilvēkiem. Šis notikums tika parādīts 2 miljoniem Somijas televīzijas iedzīvotājiem. 2007. gadā Turunena izpildīja vairākas versija Somijas himnai „Maamme” (Mūsu valsts) komponists Tapiola Sinfonietta, lai atzīmētu Somijas neatkarības 90. gadadienu.
Uzstāšanās koncertos
Pirmo reizi Tarja bija uz lielās skatuve 1996. gadā Savonlinna Opra festivālā, kur dziedāja Vāgnera un Verdi dziesmas. Kopš 1997. gada Tarja ceļoja kopā ar Nightwish apceļojot visus kontinentus, izņemot Āfriku. Ceļojot kopā ar Nightwish Tarja apmeklēja dažādus smagā metāla festivālus: Wacken Open Air, Lowlands Festival, Download Festival and Tuska Open Air. Solo karjeras laikā viņa apmeklēja šādus festivālus: Metal Female Voices Fest, Gods of Metal vai Wacken Open Air. Tarja ir pazīstama, kā metāla dziedātāja, bet viņai joprojām ir klasiskā karjera un katru gadu viņa Ziemassvētkos uzstājas ar saviem koncertiem Somijā, pēc tam Krievijā, un 2005. gadā Eiropas valstīs. 2006. gadā Tarja aizvadīja veiksmīgu tūri Somijā izpildot somu kultūras dziesmas un arī dziedot pazīstamas dziesmas kā: „Walking in the Air”, „Ave Maria” un ”You Would Have Loved This”. 2006. gada 6. decembrī viņa izpildīja lielu koncertu Sibelius hallē Lahti, Somijā, kuru noskatījās 450,000 skatītāju pie televizora ekrāniem. 2006. gada jūlijā Tarja atkal piedalījās Savonlinna Opera festivālā dziedot kopā ar somu tenoru Raimo Sirkiā un Kuopio simfonisko orķestri. Tarja izpildīja klasiskās ārijas kā: "O Mio Babbino Caro", no Puccini, un arī dažas dziesmas no Endrū Loida Vēbera "Don't Cry for me Argentina", un citas.
Krastiņa
Krastiņa (vīriešu dzimtē Krastiņš) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „krasts” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu: