cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mazsalacas vidusskola
Pirmsākumi
Mazsalacas draudzes skolu nodibināja Zviedru Vidzemes laikā 1685. gadā, tajā mācīja lasīt un skaitīt pātarus un garīgās dziesmas. 19. gadsimta sākumā mācības pārtrauca. Draudzes skola savu darbību atjaunoja 1826. gadā. 1855. gadā par palīgskolotāju Mazsalacas draudzes skolā sāka strādāt Pēteris Hincenbergs, kurš ierosināja dibināt Mazsalacas Dziedāšanas biedrību. Ar 1871. gadu Mazsalacas tuvumā pretim pareizticīgo baznīcai sāk darboties pareizticīgo draudzes skola. Ap 1890. gadu sāka darbību Marijas Ores vadītā privātā elementārskola, kuru 1900. gadā pārņēma Ādams Rīsbergs, drīz tā kļuva par Vidzemes guberņas uzturētu proģimnāziju.
Filipi Koutinju
Karjera
Koutinju karjeru sāka Riodežaneiro "Vasco da Gama" jauniešu sistēmā, kad viņu nopirka Milānas "Inter". Viņš palika "Vasco da Gama" sastāvā uz divu gadu īri. Pēc tam Koutinju tika īzrēts arī Spānijas La Liga klubam RCD Espanyol.
So Dear to My Heart
Džeremaija Kinkeids ir jauns zēns, kurš pieņem draiskulīgu jēru ar melnu vilnu, tādā veidā iemācoties daudz ko noderīgu par mīlestību.
Filipi Koutinju
Karjera
2013. gada ziemā Koutinju piekrita pāriet uz Anglijas Premjerlīgas klubu Liverpool FC. 2018. gada janvārī pārgāja uz La Liga klubu FC Barcelona, noslēdzot līgumu uz piecām sezonām. 2019. gadā Koutinju uz īres tiesībām pievienojās Minhenes "Bayern". UEFA Čempionu līgas ceturtdaļfināla spēlē pret Barcelona, Koutinju guva divus vārtus un Bayern komanda svinēja uzvaru ar 8–2.
Sasniegumi
Inter Milan
Bracelona
Bayern Munich
Mazsalacas vidusskola
Pirmsākumi
Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 6. novembrī nodibināja Mazsalacas skolu biedrību, kurā bija Raganas skolas pārzinis A. Laurs, tirgotājs Arnolds Ore, Kalniņš, Rinmanis un Riekstiņš. Par Skolas biedrības vadītājiem tika izvirzīti Arnolds Ore un Gustavs Lielbārdis. Līdz 1918. gada 3. augustam skolas fondam bija savākti 5312 rubļi un tika pieņemts lēmums atvērt skolu 1918./1919. mācību gadā. Vidusskola darbojas pēc vācu okupācijas varas apstiprinātā mācību plāna ar 9 klasēm. Nolēma arī krievu valodai ierādīt attiecīgu stundu skaitu, kā neobligātam mācību priekšmetam. Skolas nauda tika apstiprināta no 1.-3. klasei 50 ostrubļus gadā; no 4.-6. klasei 100 ostrubļus gadā; no 7.-9. klasei 125 ostrubļus gadā. 1918. gada 10. septembra sēdē par skolas direktoru pieņēma Viklandu ar 4000 marku algu gadā, brīvo dzīvokli ar apkuri un apgaismošanu, un skolotājas K. Medne, Pagelsene, Rikmane un R. Cukura, maksājot gadā 100 markas katrai. 1919. gadā skolas nauda tika paaugstināta līdz 2000 rubļiem gadā.
Vidusskolas nodibināšana
1918. gada rudenī skola uzsāka mācības agrākās valsts proģimnāzijas telpās (Rīsberga skolā), bet visus 300 skolniekus nevarēja tur novietot. Direktors Arnolds Treimanis, kurš 1919. gada rudenī sācis strādāt par direktoru, pirms tam strādājis Kauņas, Orlas un Smoļenskas ģimnāzijās. Beidzis Pēterburgas vēstures – filoloģijas institūtu. Viņš ierosināja Skolu biedrībai, lai tā pieprasītu valdību piešķirt skolas vajadzībām Valtenbergu muižas centru, kas notika 1924. gadā. Skolu biedrībai tika nodoti Valtenbergu muižas centrs ar nodegušo pili, saimniecības ēkām un parku. Pavisam skolas vajadzībām tika piešķirtas 37 pūrvietas aramzemes ar nosaukumu ”Priedaine”. 1919. gadā Mazsalacas draudzes skolu pārkārtota par 2. pakāpes pamatskolu. 1933. gadā skolnieki pārnāca mācīties uz Mazsalacas ģimnāziju.
Valtenberģu muižas ēkā
1929. gadā uzsāka muižas kungu mājas pārbūvi skolas vajadzībām, kuru pabeidza 1932. gadā. Pēc Otrā pasaules kara skolnieki muižā atgriezās 1946. gadā. Jumta stāva izmantošanas projekts izstrādāts 1957. gadā. Muiža joprojām tiek izmantota Mazsalacas vidusskolas vajadzībām, kaut arī 1976. gadā turpat netālu uzcelta jaunā skola.
Skolas biedrība nespēja sagādāt līdzekļus, lai pili restaurēt un izbūvēt skolas vajadzībām, tāpēc direktors Treimanis ierosināja dāvināt šo īpašumu Izglītības ministrijai, lai saņemt līdzekļus no Rīgas. Būvdarbi iesākās 1929. gadā. Tos vadīja Izglītības ministrijas inženieri. Plānu pils atjaunošanai izstrādāja Rīgas pilsētas arhitekts Dreimanis, daudz neievērojot veco iedalījumu. Latvijas valdība pils atjaunošanai izdeva pāri par 200.000 latus. Pārcelšanās uz jaunajām telpām notika no 1932. gada 16. septembra līdz 1933. gada vasarai, kad klases izvietojās visos trīs skolas stāvos. 1932. gadā Saeimas budžeta komisijas nolēmusi maksu valsts ģimnāzijās paaugstināt no 100 latiem uz 120 latiem gadā.
Vidusskolas ēka
1975. gada 29. oktobrī sāka celt skolas jauno ēku. 1976. gada 1. septembrī skolēni sāka mācības jaunā ēkā.
2001. gadā veica Pasaules bankas finansēto skolas siltināšanas projektu.
2013. gada septembrī Mazsalacas novada pašvaldība noslēdza KPFI (Klimata pārmaiņu finanšu instrumenta) projektu, ar kura palīdzību ir nosiltināta Mazsalacas vidusskolas sporta zāle, uzstādīti saules kolektori un visā skolā nomainītas apgaismojuma lampas. Pēc KPFI projekta ieviešanas ir uzlaboti Mazsalacas vidusskolas audzēkņu mācību apstākļi, iegūts siltumenerģijas ietaupījums un uzlabots ēkas ārējais izskats, kā arī palielināts tās kalpošanas laiks.
Karogs
Skolas karogu izšuva 1961. gadā. Uz karoga rakstīts „Mūsu bērnos – mūsu nākamība”. Karoga otrā pusē Latvijas valsts ģerbonis.
Žetons un logo
Žetons ir skolas piederības zīme. Skolas žetoni katru gadu ir savādāki, uz katra žetona ir iniciāļi MV. Teātra izrādes veidošana uz žetonvakaru sākās 1949. gada žetonu vakarā, absolventu salidojuma laikā.
Uz skolas logo attēlota Skaņākalna klints, Salacas upe, skolas nosaukums: Mazsalacas vidusskola.
Filipi Koutinju
Sasniegumi
Brazīlija
Baltkrievijas prezidents
Baltkrievijas prezidents (be, ru) ir Baltkrievijas valsts vadītājs. Prezidenta institūcija tika izveidota 1994. gadā ar Augstākā padomes pieņemto Baltkrievijas konstitūciju. Prezidents ieņēma valsts vadītāja vietu, aizstājot līdzšinējo Augstākās padomes priekšsēdētāju. Prezidenta amata termiņš ir pieci gadi, bet pēc 1996. gada tautas referenduma 1999. gada prezidenta vēlēšanas tika atliktas uz 2001. gadu.
Pēc 1994. gada konstitūcijas Baltkrievijas prezidents varēja ieņemt amatu tikai divus termiņus, bet 2004. gada tautas referenduma balsojuma rezultātā šis ierobežojums tika izņemts no konstitūcijas. Prezidenta vēlēšanas ir notikušas 1994., 2001., 2006., 2010., 2015. un 2020. gadā. Aļaksandrs Lukašenka ir vienīgais, kurš ieņēmis prezidenta amatu kopš amata iedibināšanas. Prezidenta birojs atrodas Republikas pilī Minskā, bet prezidenta rezidence atrodas Minskas rajonā Zaslavje.
Baltkrievijas iedzīvotāju protesti pret prezidenta vēlēšanu rezultātu viltošanu 2020. gada 9. augusta vēlēšanās pārvērtās par masu protestiem pret A. Lukašenkas režīmu.
Horodoka (Ļvivas apgabals)
Horodoka ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Ļvivas rajonā, līdz 2020. gadam bija Horodokas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1213. gadā un ietilpa Kijivas Krievzemē. 1389. gadā tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. No 14. gadsimta otrās puses ietilpa Polijā, vēlāk - Žečpospolitā. 1655. gada 29. septembrī pie pilsētas notika Horodokas kauja, kurā kazaki un krievi sakāva poļu karaspēku.
Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.
Pēc Pirmā pasaules kara Horodoka tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Horodoku ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Horodoku ieņēma vācieši.
Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Horodoka atradās Ukrainas PSR sastāvā.
Cilvēki
1434. gada 1. jūnijā pilsētā mira Polijas karalis Jagailis.
Antons Hansens Tammsāre
Antons Hansens Tammsāre (et; dzimis, miris ), īstajā vārdā Antons Hansens (Anton Hansen), pazīstams arī kā A. H. Tammsāre, bija igauņu rakstnieks.
Viņa nozīmīgākais darbs ir romāns "Patiesība un taisnība" (Tõde ja õigus, 1926—1933; latviski arī "Zeme un mīlestība"), kas tiek uzskatīts arī par vienu no nozīmīgākajiem igauņu literatūras darbiem. Darbā attēlota plaša Igaunijas dzīves panorāma no Krievijas Impērijas līdz neatkarīgas valsts laikam. Vēl Tammsāre rakstījis stāstus, romānus, lugas, darbus bērniem, esejas. Darbojies arī publicistikā.
Alfrēds Gels
Alfrēds Gels (en, dzimis, miris ) bija britu sociālantropologs. Sarakstījis darbus par mākslu, simbolismu, valodu un rituāliem.
Antons Hansens Tammsāre
Viņš bija attēlots uz 25 kronu banknotes.
Alfrēds Gels
Gels mācījās pie Edmunda Līča Kembridžas Universitātē un Raimonda Fērta Londonas Ekonomikas skolā. Viņš veica izpētes lauka darbus Melanēzijā un pie Indijas ciltīm. Gels bija pasniedzējs, tai skaitā strādāja arī Londonas Ekonomikas skolā. Viņš bija Britu akadēmijas biedrs. Viņš nomira no vēža 1997. gadā 51 gada vecumā.
Rūdolfs Saule
Rūdolfs Saule (dzimis, miris ) bija latviešu baletdejotājs. Latvijas Nacionālās operas baletdejotājs starpkaru periodā. Pazīstams kā Skaramuša lomas atveidotājs Commedia dell'arte uzvedumos. Pēc Otrā pasaules kara devās trimdā, kur dzīvoja ASV un strādāja par galdnieku un noliktavas strādnieku.
Austrijas vēsture
Aizvēsture
Vecākās cilvēku darbības pēdas ir datētas ar paleolīta laikmetu. Tie bija neandertālieši. No šī laikmeta vairāki arheoloģiskie priekšmeti ir atrasti Lejasaustrijā, īpaši Vahavas ielejā. Šeit ir atrastas arī divas vecākās arheoloģiskās liecības Austrijā: Galdenbergeras Venēra un Vilendorfas Venēra. Pēc tam pakāpeniski visos Austrijas reģionos vēlo Akmens laikmeta iekārtu nomainīja Vara laikmets, kur kā galveno izejmateriālu izmantoja varu. No šī laikmeta ir saglabājusies slavenā Eci (Ötzi) mūmija, kura ir atrasta Austrijas—Itālijas pierobežas kalnu ledājos.
Bronzas laikmeta periodā starp 3. un 1. gadu tūkstoti p.m.ē. ir reģistrēti vairāki tirdzniecības centri, kuru skaits, laikam ritot, ir palielinājies. Šajā laikā tika celtas arī pirmās apmetnes derīgo izrakteņu ieguvju tuvumā. Piemēram, Hallštates tuvumā sistemātiski sāka iegūt sāli. Šī kultūra arī ir nosaukta šīs pilsētas vārdā, tas ir, par Hallštates kultūru. Vēl 6.—5. gadsimtā p.m.ē. Austrijas teritoriju apdzīvoja zemkopju ciltis, pārsvarā ķelti, kas arī bija iesaistītas tirdzniecībā. Ir atrastas liecības, ka vēlajā Dzelzs laikmetā dienvidos un austrumos no mūsdienu Austrijas teritorijas ķelti bija izveidojuši kopienu ar līdzīgu struktūru mūsdienu valstīm.
Daudzas Austrijas pilsētas izveidojušās uz ķeltu vai citu Centrāleiropu dažādos laikos dzīvojušu cilšu apmetņu pamata. Viena no senākajām ķeltu pilsētām Austrijas teritorijā ir Halleina, kura atrodas Zalcahas upes krastā apmēram 15 km uz dienvidiem no Zalcburgas. Šajā laikā Austrijas rietumos dzīvoja rēti.
Romas impērijas sastāvā
Lielāko daļu no mūsdienu Austrijas teritorijas līdz 15. gadam p.m.ē. bija iekarojuši romieši. Romiešu valdnieks Klaudijs, kurš valdīja no 41. līdz 54. gadam, izveidoja provinci Noriku (Noricum), kura aizņēma lielu daļu no mūsdienu Austrijas teritorijas. Rietumos atradās Rētija, bet austrumos neliela daļa no Panonijas (Pannonia) provinces. Romiešiem Austrijas teritorija, it īpaši Donavas dienvidu krasts, bija svarīga aizsardzības līnija pret barbaru uzbrukumiem no ziemeļiem. Arī Alpu kalnu grēda ar tās pārejām bija stratēģiski svarīgi kā tirdzniecības ceļi starp Eiropas dienvidiem un ziemeļiem. Savukārt Donavas upe bija dabīgs ūdensceļš, kas nodrošināja kontaktus starp austrumiem un rietumiem. Lai nodrošinātu kontroli pār šiem ceļiem romieši kādreizējās ķeltu apmetnes Vindobonas vietā sāka būvēt militāru nocietinājumu, kurš vēlāk kļuva par mūsdienu Vīni. Uz austrumiem no Vindobonas atradās Karnunta (Carnuntum) — lielākā romiešu pilsēta šajā reģionā. Citas lielas romiešu pilsētas Austrijas teritorijā bija Agunta (Aguntum, mūsdienās Līenca), Juvava (Juvavum, Zalcburga), Viruna (Virunum, pie Klāgenfurtes) un Teurnija (Teurnia, Špitāle).
Pēc kristietības izplatīšanās 2. gadsimtā Romas impērija sāka lēnām pavājināties. Romieši bija iecerējuši impērijas ziemeļu robežu izveidot par nepārvaramu šķērsli, kas viņiem neizdevās.
Tomass Feklers
Tomass Feklers (Thomas Voeckler; dzimis Šiltigeimā, Francijā) ir profesionāls franču šosejas riteņbraucējs. Pašlaik (2011) pārstāv Team Europcar komandu, kurā aizvadījis visu profesionāļa karjeru (komandas agrākie nosaukumi Bonjour, Brioches La Boulangère, Bouygues Télécom).
Austrijas vēsture
Tautu staigāšanas laikmets
Romas impērijas sabrukumu paātrināja arī Tautu staigāšana. Pēc ilgstoša spiediena uz Romas robežām, Norikas provincē vairākkārt iebruka goti, slāvi un avāri. Līdz 4. gadsimtam Donava pārstāja kalpot kā impērijas aizsardzības josla. Pēc Romas impērijas sabrukuma Austrijas teritorija pilnībā nonāca ģermāņu kontrolē, lai gan arī dažādas citas ciltis tajā turpināja laiku pa laikam iebrukt. Ap 6. gadsimtu Donavas ziemeļu krastu apdzīvoja bavāri, bet pašreizējo Forarlbergu — alemaņi. Alpu ziemeļu reģionā no 6. gadsimta valdīja Agilolfingu (Agilolfings) dzimta, viena no Bavārijas hercogu dinastijām.
Tomass Feklers
2003. gadā T. Feklers uzvarēja Luksemburgas tūrē. 2004. gadā viņš pirmoreiz kļuva par Francijas čempionu un startēja Tour de France, kurā izcīnīja 18. vietu kopvērtējumā. Guvis četras uzvaras Tour de France posmos (2009., 2010. un 2012. gadā) divkārt bijis kopvērtējuma līderis (2004. un 2011. gadā, turklāt abas reizes saglabāja līdera dzelteno kreklu ilgstoši). 2011. gada Tour de France kopvērtējumā ieņēma 4. vietu, būdams augstākajā vietā no franču riteņbraucējiem ne vien šīgada velobraucienā, bet vispār Tour de France kopš 2000. gada (kad šai pašā vietā finišēja Kristofs Moro).
Austrijas vēsture
Ostmarka
Austrijas kā Eiropas politiskas vienības veidošanās aizsākās vēl agrīnos viduslaikos, kad maģāru agresija piespieda vāciešus nostiprināt Ostmarkas reģionu, vai Austrumu pierobežu, ar cietokšņiem un citām aizsardzības būvēm, ko savā laikā bija iesācis vēl franku karalis Kārlis Lielais lai aizsargātos no avāriem. Pēc maģāru sakāves vācu karalis Otto I šai zemei piešķīra markgrāfistes statusu, līdz ar to padarot to par politisku veidojumu, kas vēlāk sāka saukties par Österreich (lv). Šajā Austrumu pierobežā, Ostmarkā, tika veicināta arī vācu kolonistu ieceļošana, lai pēc iespējas vairāk to nostiprinātu ar draudzīgu iedzīvotāju atbalstu. Ostmarkas robeža pakāpeniski tika virzīta arvien tālāk uz austrumiem un ziemeļiem, līdz tā 11. gadsimtā sasniedza mūsdienu Morāviju Čehijā.
Tomass Feklers
Startējis 2004. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs.
Sasniegumi lielajās tūrēs
Piezīme: IZST — izstājās
Austrijas vēsture
Hābsburgu periods
Austrijas modernās politiskās identitātes izcelsme saistāma ar Austrijas erchercogistes laiku, kad tā bija viena no Hābsburgu dinastijas zemēm. Hābsburgu loma Eiropā būtiski pieauga 14.—15. gadsimtu laikā, kad tie ieguva Svētās Romas impērijas kroni. Pateicoties imperatora Maksimiliāna I un viņa bērnu izdevīgajām dinastiskajām laulībām, strauji pieauga dinastijas valdījumi Eiropā, Austrijas erchercogistei veidojot tikai nelielu šo valdījumu daļu. Tai negāja secen arī smagi pārbaudījumi. 1529. gadā Vīne ar grūtībām izturēja osmaņu turku aplenkumu. Arī 1532. gadā Vīnes tuvumā notika smagas kaujas ar turkiem.
Starpvalstu un pilsoņu kari Austrijas teritorijā nebija retums arī nākamajos gadsimtos. Reformācijas laikā 16. gadsimta vidū Austrija tika ierauta reliģiju karā starp protestantiem un katoļiem, bet 1618. gadā ar jaunu protestantu sacelšanos Bohēmijā aizsākās viens no asiņainākajiem Eiropas konfliktiem — Trīsdesmitgadu karš (1618—1648). 1683. gadā Vīne no jauna nonāca turku armijas aplenkumā, ko izbeidza tikai Polijas karaļa Jana III Sobieska vadītās poļu un vācu apvienotās armijas uzvara.
18. gadsimta vidū Austrija pārdzīvoja Karu par Austrijas mantojumu un Septiņgadu karu starp Eiropas monarhu dinastijām, kuras konfliktēja par varu Hābsburgu valstī. Arī jaunajā Eiropas vēstures laikmetā Hābsburgu Austrija iegāja ar kariem — sākotnēji pret Franču revolūcijas armijām, un vēlāk Napoleona karos. Pēc vairākām smagām sakāvēm 1804. gadā imperators Francis II pasludināja Austrijas Impērijas nodibināšanu.
Pēc Napoleona karu beigām līdz 19. gadsimta vidum Austrijas Impērijā saglabājās zināma politiska un ekonomiska stabilitāte, ko nodrošināja kanclers Klēmenss fon Meternihs. Impērijas saglabāja vadošās Eiropas lielvaras statusu. Pakāpeniski sāka attīstīties rūpniecība, lai arī valsts joprojām bija pārsvarā agrāra. Austrijas Impērija bija konservatīva monarhija, kurā līdz 1848. gadam daļēji saglabājās dzimtbūšana. Iedzīvotāju masās arvien vairāk brieda neapmierinātība ar impērijā pastāvošo politisko režīmu un konservatīvo ekonomisko sistēmu. Saasinājās arī starptautu attiecības, galvenokārt ungāru un itāļu vidū.
Kā daudzviet citur Eiropā, 1848. gada revolūcijas laikā martā Vīnē sākās sacelšanās. Tās rezultātā no amata atkāpās kanclers Meternihs. Garā vājais imperators Ferdinands I bija spiests troni nodot savam 18 gadus vecajam brāļa dēlam Francim Jozefam I, kurš valdīja Austrijā līdz pat 1916. gadam. Sacelšanos Ungārijā izdevās apspiest tikai ar Krievijas Impērijas karaspēka palīdzību.
Franča Jozefa I valdīšanas sākums bija nemierīgs. Pēc vairākām sakāvēm, nācās zaudēt daļu Itālijas valdījumu. 1866. gadā impērija zaudēja karā ar Prūsiju. Neveiksmīgais karš izraisīja jaunu sacelšanos Ungārijas karalistē, kuras rezultātā Austrijas Impērija beidza pastāvēt, jo Ungārijai piešķīra plašu politisko un ekonomisko autonomiju. Jaunas politiskais modelis radīja Austroungāriju.
Līdz pat Pirmajam pasaules karam, kurš aizsākās Jūlija krīzes beigās Austroungārijai piesakot karu Serbijas karalistei, impērijas attīstība, neskatoties uz daudzām iekšējām pretrunām un etniskiem un sociāliem konfliktiem, bija samērā mierīga. Taču arvien spilgtāk uz pārējās Eiropas fona sāka izpausties tās ekonomiskais un militārais vājums, kas to pakāpeniski pārvērta par otrās nozīmes valsti.
Pirmā pasaules kara laikā Austroungārijas armijas cieta sakāves gandrīz visās kaujās, kurās tā piedalījās. Valstī sākās pārtikas un sadzīves preču trūkums. Strauji pieauga dažādo tautu iedzīvotāju neapmierinātība, līdz 1918. gada rudenī impērija sadalījās jaunās valstīs. Tās vietā izveidojās Austrija, Ungārija un Čehoslovākija. Pārējās zemes pievienojās Polijai, Dienvidslāvijai, Itālijai un Rumānijai.
20. un 21. gadsimtā
Sabrūkot Austroungārijas impērijai, vācu apdzīvotajās provincēs pasludināja Vācijas-Austrijas republiku (Deutsch-Österreich), kas sāka sarunas par apvienošanos ar Vāciju. Karā uzvarējušās Antantes valstis šādu apvienošanos aizliedza, un sāka veidoties neatkarīga Austrijas republika, kas 1920. gadā pieņēma Austrijas konstitūciju.
Austrija pat ar būtisku Tautu savienības, ASV un citu valstu palīdzību nespēja izkļūt no trūkuma. Tādēļ saasinājās sociālās pretrunas un radikalizējās politiskās partijas. Konflikti starp sociāldemokrātiem, kas kontrolēja Vīni un konservatīvajiem spēkiem noveda pie Austrijas pilsoņu kara 1934. gadā, pēc kura sociāldemokrātu partiju aizliedza, un Austrijā izveidojās fašistiska vienpartijas valsts. Sekojot Vācijai, arvien lielāku ietekmi valstī guva Austrijas nacisti, kurus valdība aktīvi apspieda.
Pēc Ādolfa Hitlera nākšanas pie varas Vācijā 1933. gadā, Austrija tika uzskatīta par Vācu reiha daļu. Pēc 1938. gada 12. marta anšlusa Austriju pievienoja Vācijai un, gluži kā Kārļa Lielā laikā, pārdēvēja par Ostmarku.
Pilnīgu suverenitāti Austrijai deva parakstītais Austrijas valsts līgums starp ASV, Lielbritāniju, Franciju, PSRS un Austriju. Līdz ar okupācijas karaspēka izvešanu no valsts, Austrijas parlaments pieņēma konstitūcijas labojumu, ar kuru tā kļuva par neitrālu valsti, tā nomierinot PSRS bažas par tās iespējamu pievienošanos NATO.
Austrijas ekonomiskā situācija 20. gadsimta otrajā pusē manāmi uzlabojās. 1960. gadā tā pievienojās Eiropas Brīvās Tirdzniecības asociācijai, bet 1961. gadā tā kļuva par Eiropas Kopienas (šobrīd Eiropas Savienība) dalībnieci. 21. gadsimta sākumā Austrija ir viena no ekonomiski attīstītākajām Eiropas valstīm.
Vladimirs Mirskis
Vladimirs Mirskis (1920—1998) bija krievu skolotājs, Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Krievu literatūras katedras docents (1978), Rīgas Pareizticīgo garīgā semināra pasniedzējs.
Dzīvesgājums
Pēc aspirantūras Maskavas apgabala N. Krupskas Pedagoģijas institūta (Московского областного педагогического институт имени Н.К. Крупской) neklātienes nodaļā (1959—1963) Vladimirs Mirskis no 1964. gada bija LVU Krievu literatūras katedras pasniedzējs. 1966. gadā viņš aizstāvēja zinātņu kandidāta disertāciju "Krievu ģimenes tautasdziesmas" (Русские народные семейные песни) un 1978. gadā tika ievēlēts par docentu.
Sava mūža pēdējos gados mācīja senkrievu literatūru Rīgas Pareizticīgo garīgajā seminārā. Miris 1998. gada 19. septembrī Rīgā.
Kennets Andešons
Profesionāla futbolista karjeru sāka Zviedrijas klubā IFK Eskilstuna. No 1989. līdz 1991. gadam spēlēja IFK Göteborg sastāvā. 1991. gadā kļuva par Allsvenskan labāko vārtu guvēju. Par pirmo ārzemju klubu viņa karjerā kļuva Beļģijas Mechelen. Vēlāk spēlējis arī Francijā, Itālijā un Turcijā. 2001. gadā Stambulas "Fenerbahçe" sastāvā kļuva par Turcijas čempionu. Karjeru noslēdza Zviedrijas klubā Gårda BK.
Zviedrijas izlasē debitēja draudzības spēlē pret Apvienotajiem Arābu Emirātiem. Pirmos vārtus izlases labā guva pret Bulgāriju. 1994. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā guva piecus vārtus, palīdzot izlasei izcīnīt 3. vietu. Piedalījies arī 1992. un 2000. gada Eiropas čempionātā. Karjeru izlasē noslēdza 2000. gada oktobrī. Izlases rindās kopā aizvadījis 83 spēles un guvis 31 vārtus.
Sasniegumi
IFK Göteborg
Bologna
Lazio
Fenerbahçe
Matuļi (Kaunatas pagasts)
Matuļi ir ciems Kaunatas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 282 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Pārtovas ezers.
Lincas lidosta
Lincas lidosta (de) ir starptautiska lidosta Austrijas ziemeļos, uz dienvidrietumiem no Augšaustrijas galvaspilsētas Lincas centra.
Lidosta šajā vietā atrodas kopš 1938. gada, kopš 1956. gada notiek regulāra pasažieru satiksme. 1976. gadā tika atklāts pasažieru terminālis.
Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2020. gadā nodrošināja aviosabiedrības Eurowings un Lufthansa. Visu sezonu lidojumi notiek uz Vāciju, bet sezonāli — arī uz Spāniju.
Londonas Sitijas lidosta
Londonas Sitijas lidosta (en) ir starptautiska lidosta Apvienotās Karalistes galvaspilsētā Londonā. Atvērta 1987. gadā kā privāts investīciju projekts. Lidostu izmanto galvenokārt Sitijas biznesa aviācijai, kā arī vidēja rādiusa regulāro reisu apkalpošanai.
Lidosta izvietota praktiski Londonas centrā, tai ir viens relatīvi īss skrejceļš, kādēļ lidostas lietošanai ir vairāki specifiski noteikumi — tajā drīkst pacelties un nolaisties tikai vairāku dzinēju fiksēto spārnu gaisa kuģi ar ierobežotu pacelšanās masu (lielākais lietojamais gaisa kuģis ir Bombardier CS100), kā arī apkalpei nepieciešams speciāls sertifikāts pieejas veikšanai ar 5,5° vai stāvāku leņķi. Neskatoties uz to, Sitijas lidosta ir piektā noslogotākā lidosta Londonas areālā un 13. noslogotākā Apvienotajā Karalistē.
Žans Kraņecs
Žans Kraņecs (sl; dzimis Ļubļanā) ir Slovēnijas kalnu slēpotājs,  sudraba medaļas ieguvējs milzu slalomā.
Karjera
Piedalījās Sočos, milzu slalomā ieņēma 23. vietu, startēja arī slalomā, bet nefinišēja. 2017. gada 17. decembrī pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmā Altabadijā, Itālijā, ieņemot trešo vietu milzu slaomā. 2018. gada olimpiskās spēles Phjončhanā milzu slalomā ieņēma ceturto vietu. 2018. gada decembrī Zālbahā, Austrijā, izcīnīja pirmo uzvaru Pasaules kausa posmā. Viņš kļuva par pirmo Slovēnijas kalnu slēpotāju vēsturē, kurš uzvarējis milzu slaloma disciplīnā Pasaules kausa sacensībās vīriešiem. 2020. gada janvārī Adelbodenē guva savu otro uzvaru Pasaules kausā.
Pekinā ieguva sudraba godalgu milzu slalomā, piekāpjoties tikai šveiciešu kalnu slēpotājam Marko Odermatam.
Mecotinta
Mecotinta (no — ‘pustonis’) jeb melnā maniere, ir grafikas dobspiedes tehnikas paveids.
Mecotintas tehnikā tiek lietota īpaša, vienmērīga graudainuma metāla iespiedforma, kurai apakšējā daļā atrodas puslokā sakārtoti asi zobiņi, kurus valstot pa metāla plāksni, sagatavo virsmu, ieklājot plāksnē krāsu, bet vēlāk veidojot novilkumu uz papīra.
Ar terminu "mecotinta" apzīmē gan dobspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu, kas iespiests šajā tehnikā. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru. Mecotintas novilkumā parādās ļoti maigs, samtains un biezs tonis. Šajā tehnikā ir iespējams izveidot aptuveni 200 novilkumu.
Mecotinta radās Anglijā 1642. gadā, to izgudroja vācu mākslinieks Ludvigs fon Zīgens. Par vienu no izcilākajiem mecotintas meistariem tiek uzskatīts angļu mākslinieks Džons Rafaēls Smits. Latvijā ar šo grafikas tehniku 20. gadsimta 70.—80. gados nodarbojušies Juris Petraškevičs un Elita Viliama.
Vecsaule
Vecsaule ir ciems Bauskas novada Vecsaules pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta rietumdaļā autoceļu Vecsaules strauta krastā pie autoceļa P87 11 km no novada centra Bauskas un 76 km no Rīgas. Vecsaulē atrodas pagasta pārvalde, Vecsaules pamatskola, bibliotēka, Saieta nams, ģimenes ārsta prakse, pasts, veikals. Ciems veidojies ap Vecsaules muižas (Alt-Rahden) centru, izaudzis pēckara gados kā ciema padomes un kolhoza «Vecsaule» centrālais ciemats. Aptuveni 1 km uz dienvidiem pie autoceļa V1020 atrodas Vecsaules luterāņu baznīca. Vecsaules baznīcas krogs un pagastnams ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Stouns
Stouns (en — 'akmens'; sieviešu dzimtē Stouna) ir angļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Puikule (stacija)
Puikule bija dzelzceļa stacija līnijā Rīga—Rūjiena starp Pociema un Purezera pieturām. Tā atradās Limbažu novada Brīvzemnieku pagastā pie Katvaru pagasta robežas. Stacijas tuvumā atrodas apdzīvota vieta Puikules stacija (Puikules ciemam blakus atradās Rūjienas dzelzceļa Purezera pietura). Mūsdienās stacijas ēka ir pamesta un izdemolēta, visi sliežu ceļi nojaukti, bet bijušās kūdras krautuves teritorija aizaugusi ar krūmiem.
Emburga (Cieceres pagasts)
Emburga arī Annaskalni, agrāk arī Bērzi, ir ciems Latvijā, Saldus novada Cieceres pagastā starp Brocēniem un Saldu, netālu no autoceļa P109 (Kandava—Saldus). Emburgā ir varāki uzņēmumi, kas ir plaši pazīstami visā Latvijā. Piemēram SIA "DLL-Transports", "Werkstatt", "ASEG". Ciematā atrodas bibliotēka, veikals, SPA centrs "Laipa". Ciemats izveidojies pateicoties vēsturiski lieliem uzņēmumiem - flīžu rūpnīcai un spirta rūpnīcai.
Mazā Asūne
Mazā Asūne ir ciems Asūnes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Bērzupe (stacija)
Stacijas ēkā šobrīd atrodas dzīvokļi, taču vien daļa no tiem ir apdzīvoti. Ēku apkopj vietējie iedzīvotāji.
Vēsture
Šajā vietā stacija Jaunpils tika atvērta 1927. gadā. Pēc gada stacija tika pārdēvēta par Bērzupi. Mūsdienās šeit ir pieturas punkts. Bērzupē līdz 2001. gadam apstājās dīzeļvilciens Rīga—Liepāja. Kopš 2001. gada pieturas punkts ir neizmantots. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. augusta.
Šāhenda Vafa
Šāhenda Vafa (ar; dzimusi 1998. gadā) ir Ēģiptes starptautiskā lielmeistare (2017). Divkārtēja Āfrikas sieviešu šaha čempionāta uzvarētāja (2017, 2018).
Biogrāfija
Ēģiptes šaha lielmeistares Šrūkas Vafas jaunākā māsa. 2014. gadā uzvarējusi Arābu junioru šaha čempionātā un Āfrikas junioru šaha čempionātā meitenēm U16 vecuma grupā. 2014. gadā kopā ar Sabrinu Latreši uzvarējusi Arābu sieviešu šaha čempionātā. 2015. gadā uzvarējusi Āfrikas jauniešu un junioru šaha čempionātos.
Divas reizes pēc kārtas uzvarējusi Āfrikas sieviešu šaha čempionātos, iegūstot tiesības piedalīties 2018. gada Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas: 2017. gadā Orānā, apsteidzot Hajatu Toubalu un Džesi Februari, un 2018. gadā Livingstonā (Zambija).
2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā zaudējusi Marijai Muzičukai.
Pārstāvējusi Ēģiptes komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu, bet 2017. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Lidija Koidula
Lidija Koidula (et; dzimusi, mirusi ), īstajā vārdā Lidija Emīlija Florentīna Jannsena (Lydia Emilie Florentine Jannsen), bija igauņu dzejniece.
Viņas tēvs Johans Voldemārs Jansens izdeva laikrakstus, kuros Koidula veidoja literāro pielikumu, tajā tika publicēti viņas stāsti. Vēl rakstījusi sabiedrisko liriku, viņas patriotiskā dzeja veicināja igauņu nacionālās apziņas mošanos. Ir pirmo igauņu lugu autore, tiek uzskatīta par teātra dibinātāju Igaunijā. Vēl ir pirmo igauņu oriģinālbalāžu autore. Dzeja un citi darbi izdoti arī latviski.
Bija attēlota uz 100 kronu banknotes. Viņas piemiņai Pērnavā izveidots parks, kurā atrodas arī dzejniecei veltīts piemineklis. Pērnavā atrodas arī Koidulas memoriālais muzejs, kas izvietots ēkā, kur viņa dzīvojusi no 1850. līdz 1863. gadam.
Karakali
Karakali, karakalu ģints (Caracal) ir kaķu dzimtas (Felidae) plēsēju ģints, kurā apvienotas divas mūsdienās dzīvojošas sugas. Nesenā pagātnē tā tika uzskatīta par monotipisku ģinti ar vienu sugu — karakalu (Caracal caracal).
Anatolijs Aleksejevs
Anatolijs Aleksejevs (1935) ir Latvijas krievu inženieris un sabiedriskais darbinieks. Bijušais rūpnīcas direktors, 1989. gada janvārī viņš piedalījās Interfrontes dibināšanā, bija tās prezidija priekšsēdētājs kopā ar Igoru Lopatinu.
1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu no 48. Rīgas vēlēšanu apgabala. Bija viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju.
Pēc Augusta puča izgāšanās Latvijas Republikas Augstākā padome sakarā ar Aleksejeva un vairāku citi deputātu pretvalstisko darbību Barikāžu laikā laikā izveidoja parlamentārās izmeklēšanas komisiju. Pēc komisijas slēdziena apstiprināšanas 1992. gada 9. jūlijā Augstākā padome nolēma viņam anulēt deputāta mandātu (94 deputāti par, 23 pret, 2 atturējās).
Nekustamo īpašumu denacionalizācijas laikā 1992. gadā Aleksejevs atguva sava tēva namīpašumus un ieguva piecus Rīgas namus, ieskaitot īres namu Krišjāņa Valdemāra un Hanzas ielas stūrī. Pēc Daiņa Īvāna teiktā, kad īrnieki esot kurnējuši pret augstajām maksām, Aleksejevs atbildējis: "Politika ir politika, bet bizness ir bizness".
Ramon Sanchez Pizjuan
Ramon Sanchez Pizjuan ir stadions Seviljā, Spānijā. Stadionā ietilpst 42 714 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Sevilla FC. Ramón Sánchez Pizjuán stadions ir devītais lielākais stadions Spānijā un trešais lielākais Andalūzijā.
2018. gada maijā klubs paziņoja par stadiona paplašināšanas projektu, kas galu galā palielinās tā sēdvietu skaitu līdz 47 000.
Iļja Nižniks
Iļja Nižniks (uk; dzimis Vinnicā) ir Ukrainas starptautiskais lielmeistars šahā (2011).
Biogrāfija
2006. gadā izcīnījis sudraba medaļas Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā un Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2007. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U12 vecuma grupā un bijis otrais Pasaules junioru šaha čempionātā U12 vecuma grupā. 2008. gadā uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U16 vecuma grupā.
2007. gadā uzvarējis Maskavas starptautiskā šaha festivāla Moscow Open B turnīrā. 2008. gadā Kijivā uzvarējis Vladimira Nabokova memoriālā. 2009. gadā uzvarējis starptautiskajā šaha turnīrā Groningenā, bet nākamajā gadā šajā turnīrā dalījis pirmo vietu. 2009. gadā dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Švābišgmindē (Vācija). 2011. gadā kopā ar Volodimiru Baklanu un Ivanu Sokolovu dalījis pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Reikjavikā. 2014. gadā kopā ar Iļju Smirinu dalījis pirmo Ārlingtonas starptautiskajā šaha turnīrā World Open un uzvarējis Sentluisas starptautiskajā šaha turnīrā.
Par panākumiem turnīros FIDE 2009. gadā Nižnikam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2011. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Badmintons 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Badmintons 2016. gada vasaras olimpiskajā spēlēs Riodežaneiro norisinājās no 11. līdz 20. augustam. Badmintona sacensības notika Riocentro 4. paviljonā. Šī bija 7. reize, kad badmintons bija iekļauts oficiālajā olimpisko spēļu programmā. Šajās olimpiskajās spēlēs badmintonā startēja 172 sportisti, kuri sacentās 5 disciplīnās.
Visvairāk medaļu badmintonā izcīnīja Ķīnas pārstāvji — 3 medaļas, no tām 2 zelta un 1 bronzas medaļa. Otrajā vietā ar izcīnītām 2 medaļām, no tām 1 zelta un 1 bronzas, bija Japānas sportisti. Savukārt vēl pa vienai zelta medaļai izcīnīja Indonēzijas un Spānijas sportisti. Ķīniešu badmintona spēlētājs Džans Naņs bija vienīgais, kurš šajās olimpiskajās spēlēs badmintonā izcīnīja 2 olimpiskās medaļas.
Sacensību formāts
Badmintonā tika aizvadītas 5 disciplīnas — vīriešu vienspēles, vīriešu dubultspēles, sieviešu vienspēles, sieviešu dubultspēles un jauktajās dubultspēles.
Līdzīgi kā 2012. gada Londonas olimpiskajās spēlēs šajās spēlēs badmintonā tika saglabātas grupu spēles un arī izslēgšanas posma kombinācijas. Visos dubultspēļu turnīros Pasaules badmintona federācija pēc iepriekšēju olimpisko spēļu skandāla ieviesa vairākas izmaiņas sacensības noteikumos. Visi pāri, kas finišēja savu grupu otrajās vietās, tika ielozēti citā izlozē, lai noteiktu, ar kuriem pāriem viņi spēlēs nākamajā kārtā. Savukārt katras grupas pirmās vietas palika noteiktajās pozīcijās, kas atbilda izslēgšanas turnīra fāzei.
Šajās olimpiskajās spēlēs tika izmantoti 8400 badmintona volāni.
Kvalifikācija
Olimpiskais kvalifikācijas periods badmintonam bija no 2015. gada 4. maija līdz 2016. gada 1. maijam, un vietu sadalīšanai tika izmantots Pasaules badmintona federācijas ranga saraksts, kuru publicēja 2016. gada maijā. Atšķirībā no iepriekšējām spēlēm, vīriešu un sieviešu vienspēlēs varēja kvalificēties ne vairāk kā divi spēlētāji, jo abi ierindojas Pasaules labāko 16 skaitā; Pretējā gadījumā bija viena kvota. Līdzīgi noteikumi kā vienspēļu turnīros attiecās arī uz spēlētājiem, kuri sacentās dubultspēlēs, jo Nacionālās olimpiskās komitejas varēja iekļaut ne vairāk kā divus pārus, ja abi bija pasaules labāko astoņniekā, bet pārējiem bija viena kvota.
Sacensību grafiks
M = Rīta sesija, A = Pēcpusdienas sesija, E = Vakara sesija
Pārstāvētās valstis
2016. gada vasaras olimpisko spēļu badmintona sacensībās bija pārstāvētas 46 valstis. Pirmoreiz airēšanā bija pārstāvēta Brazīlija, Bruneja un Kuba.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Sportisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu badmintona sacensībās startēja 172 sportisti.
Karakals
Karakals (Caracal caracal) ir vidēja izmēra kaķu dzimtas (Felidae) plēsējs, kuram ir 8 mūsdienās atzītas pasugas. Tas dzīvo Rietumāzijā un Āfrikā, izņemot Sahāru un Kongo lietus mežus.
Vārds "karakals" ir radies no turku valodas vārda karakulak, kas nozīmē "melna auss". Karakals tiek saukts arī par Persijas lūsi, Ēģiptes lūsi vai par Āfrikas lūsi, lai gan lūši nav tā tuvākie radinieki. Tā tuvākie radinieki ir Āfrikas zeltainie kaķi, kuri arī pieder karakalu ģintij (Caracal), un servali. Karakals kopumā nav apdraudēta suga, bet tā izdzīvošana ir kritiska Āfrikas ziemeļos un Indijā.
Izskats
Karakals ir vidēji liels kaķis. Kopumā tā ķermenis ir slaids, tam ir garas kājas un vidēji gara aste. Karakalam līdzīgi kā lūsim ausu galos ir gari ausu pušķi. To garums pārsniedz pusi no kopējā auss lieluma. Kažoks ir vienkrāsaini smilšu brūns. Individuāli tas var atšķirties, dažiem tas ir dzeltenīgāks, citiem sarkanīgāks. Reizēm sastopami melni karakali. Pavēdere un pakakle ir gaišākas nekā mugura un sāni. Karakalam pavēderē un priekškāju iekšpusēs ir daži tumšāk brūni raibumi. Tā ausu aizmugurējās plaknes, kā jau turku valodas nosaukums norāda, ir melnas. Karakala galvaskauss ir augsti izcelts un noapaļots, tā žokļi ir īsi, masīvi veidoti un tam ir lieli, spēcīgi zobi.
Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Tēviņa ķermeņa garums, galvu ieskaitot, ir 75—105,7 cm, papildus 23,1—34 cm gara aste, svars 8—20 kg. Mātītes ķermeņa garums ir 69—102,9 cm, astes garums 19,5—34 cm, svars 7—15,9 kg.
Uzvedība
Karakals ir vientuļnieks, lai gan bieži var novērot karakalu pārus. Tiem ir sava teritorija, kuru tie iezīmē ar urīnu un fekālijām. Karakals ar pakaļkājām atstāj arī skrāpējumus zemē.
Teritorija ir liela. Dažādās sezonās tā var būt atšķirīga, piemēram, Namībijā tēviņa teritorija ir apmēram 316,4 km2, bet Saūda Arābijā 270—1116 km2. Jo lielāks dzīvnieks, jo lielāka teritorija un jo vairāk medījuma, jo mazāka teritorija. Viena tēviņa teritorija pārklājas ar vairāku mātīšu teritorijām. Sasniedzot dzimumbriedumu, tēviņš pamet dzimto teritoriju un jaunu teritoriju ieņem 60—90 km attālumā no dzimtās vietas, toties jaunās mātītes paliek mātes tuvumā, un to teritorijas bieži pārklājas ar mātes teritoriju. Kopumā Āfrikā, kur ir daudz biežāk pieejamas padzeršanās vietas nekā Tuvajos Austrumos, karakalu teritorijas ir mazākas nekā Tuvajos Austrumos.
Barošanās
Karakals bez ūdens dzeršanas var iztikt vairākas dienas. Šķidrumu tas spēj uzņemt no upuru asinīm. Karakals ir slavens ar spēju palekties no vietas vertikāli gaisā, spējot noķert putnu 2 metru augstumā un augstāk virs zemes. Medījumam tas pielavās pēc iespējas tuvāk, apmēram 5 metru attālumā, tad straujā skrējienā uzbrūk upurim. Mazāku medījumu tie nokož, iekožoties kaklā pie pakauša, bet lielāku medījumu tie tur aiz rīkles un noplēš ar nagiem. Ja medījums ir bijis liels, ko karakals nespēj uzreiz apēst, tas to paslēpj, lai vēlāk pie tā atgrieztos. Reizēm medījums tiek ievilkts koka zaros. Parasti karakals medī dzīvniekus, kas ir mazāki par 5 kg. Tie ir damani, lēcējzaķi, gerbili, peles un putni. Karakals var nomedīt arī antilopes, kalnu niedrubukus, Dienvidāfrikas gazeles, krūmu dukerus un steinbukus. Ļoti retos gadījumos tas nomedī persijas gazeli.
Vairošanās
Karakals var sapāroties jebkurā gada laikā. Mātīte meklējas 5—6 dienas un sapārojas ar vairākiem tēviņiem, kas parasti ir viena auguma un vecuma. Reizēm ir novērots, ka mātīte vairākus gadus pēc kārtas sapārojas ar vieniem un tiem pašiem tēviņiem, turklāt tajā pašā kārtībā, kā citus gadus.
Dažos reģionos ir novērots, ka tēviņi savā starpā cīnās, lai iegūtu tiesības pāroties, turklāt šādos gadījumos tēviņš no mātītes vairākas dienas neatkāpjas un to apsargā no citiem konkurentiem. Pārošanās var ilgt no 90 sekundēm līdz 10 minūtēm. Grūsnības periods ilgst 69—81 dienu. Parasti piedzimst 1—6 akli un nevarīgi kaķēni. Pirms dzemdībām mātīte piemeklē vietu migai kādā alā, koku dobumā vai citā labi slēptā vietā. Tikko dzimuši kaķēni sver 198—250 g. Acis mazuļiem atveras pēc 4—10 dienām. Kad tie sasniedz 1 mēneša vecumu, tie sāk nākt laukā no migas. Māte tos zīda ar pienu 10 nedēļas. Mazuļi paliek kopā ar māti līdz 1 gada vecumam. Ap šo laiku tie sasniedz dzimumbriedumu. Nebrīvē karakals var sasniegt 16 gadu vecumu.
Ziemeļmaķedonijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šis ir Ziemeļmaķedonijas karognesēju olimpiskajās spēlēs uzskaitījums.
Olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā karognesēji iet savas valsts delegācijas priekšgalā un nes savas valsts karogu.
Ķīnas Republikas administratīvais iedalījums
Ķīnas Republikas (Taivānas) administratīvo iedalījumu veido 2 provinces un 6 īpašās municipalitātes.
Tīneca pie Sāzavas
Pilsēta veidojusies ap rakstos 1318. gadā pirmoreiz minēto pili. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijas pilsēta. 1931. gadā Tīnecā pie Sāzavas tika sākta motociklu Jawa ražošana. 1969. gadā apdzīvotajai vietai piešķīra pilsētas tiesības. Kopš 1993. gada — Čehijas pilsēta.
2016. gada Latvijas Olimpiāde
Latvijas IV Olimpiāde notika Valmierā 2016. gada jūlijā. Sacensības notika 30 sporta veidos vairākās Latvijas pilsētās.
Spoorloos
Filma stāsta par vīrieti, kurš izmisīgi meklē savu sievu, kas pazuda atvaļinājuma laikā Francijā.
Filmas Spoorloos pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 98% vērtējums. Spoorloos tika izvēlēta kā Francijas kandidatūra par labāko filmu svešvalodā 61. Kinoakadēmijas balvai, tomēr tā tika diskvalificēta. 1993. gadā Sluizers režisēja rīmeiku angļu valodā ar Džefu Bridžesu un Kīferu Saterlendu galvenajās lomās. Rīmeiks saņēma vājas kritiķu atsauksmes.
Mazā Bandarova
Mazā Bandarova ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 283 km attālumā no Rīgas.
Nāvessods Grieķijā
Nāvessods Grieķijā bija nāvējošu soda veidu kopums, kurus izpildīja Grieķijas teritorijā esošās varas iestādes vai atsevišķas organizētas grupas. Mūsdienās šāds sods Grieķijā ir atcelts.
Vēsture
Senajā Grieķijā Atēnu tiesu sistēma, ko pierakstījis un daļēji veidojis grieķu likumdevējs ar vārdu vai pseidonīmu Drakons (no šī vārda nācis izteiciens par bargiem sodiem kā drakoniskiem) 621. gadā p.m.ē., piemēroja nāvessodus par garu pārkāpumu sarakstu, nodalot pie tam Atēnu pilsoņus, ārzemniekus un vergus. Cienījamākajiem pilsoņiem (parasti aristokrātiem) tika ļauts izdarīt pašnāvību, iedzerot indi vai metoties uz zobena. Citus pēc tiesas lēmuma nonāvēja pakarot, nožņaudzot, nogrūžot no klints, nomētājot ar akmeņiem vai aprokot dzīvus.
Vēlāk Solons 6. gadsimta sākumā ievērojami mīkstināja Drakona likumus, paredzot nāvessodu par daudz mazāku skaitu noziegumu.
Līdz 19. gadsimtam jautājumi par nāvessoda ētiskumu Grieķijā nebija pacelti nopietnā līmenī ne no grieķu, ne no okupācijas varu puses, un tas tika aktīvi pielietots.
Grieķu neatkarības kara laikā nāvessodu izpildīja nošaujot, taču, kad 1834. gadā monarhijā ieviesa Kriminālkodeksu, galvas nociršana ar giljotīnu kļuva par vienīgo soda izpildes veidu. 1847. gadā grūtības nodrošināt giljotīnu katrai nāvessoda izpildei lika valdībai izveidot nošaušanas vienību kā alternatīvu izpildes veidu. Abi varianti kopā tika bija legāli līdz brīdim, kad 1929. gadā tika izveidota nošaušanas komanda kā vienīgais nāvessoda izpildes līdzeklis (faktiski pēdējā nāves soda izpilde ar giljotīnu notika 1913. gadā). No 1946. līdz 1949. gadam Grieķijas pilsoņu kara laikā tika izpildīti vairāk nekā 3000 nāvessodu. Pēdējā nāvessoda izpilde notika 1972. gada 25. augustā, kad 27 gadus vecais Vasilis Laimberis tika nošauts par savas sievas, vīramātes un divu bērnu slepkavību (viņš tos dzīvus sadedzināja viņu mājā) Krētas salā.
Nāvessods tika atcelts par miera laika noziegumiem, saglabājot to par valsts nodevību kara laikā, saskaņā ar 1975. gada konstitūcijas 7. pantu. Iepriekš trim vadošajiem Grieķijas huntas locekļiem Georgiosam Papadopoulosam, Stilianosam Patakosam un Nikolaosam Makarezosam tika piespriests nāvessods par dumpi Grieķijas huntas prāvas laikā, taču Karamanlisa valdība šos sodus aizstāja ar mūža ieslodzījumu.
Grieķija 1997. gadā ratificēja Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām Otro fakultatīvo protokolu, kura mērķis ir nāvessoda atcelšana; tomēr tika izdarīta atruna, kas pieļāva nāvessoda piemērošanu par vissmagākajiem noziegumiem, t.i., valsts nodevību, kas izdarīta kara laikā. 1998. gadā tika ratificēts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (ECTK) Protokols Nr.6, kas paredz nāvessoda atcelšanu miera laikā.
Grieķija 2004. gadā atcēla nāvessodu par visiem noziegumiem un 2005. gadā ratificēja ECTK Protokolu Nr. 13 par nāvessoda atcelšanu jebkuros apstākļos.
Radikālā partija "Zelta rītausma" 2013. gadā pēc policijas kaujām ar labi bruņotām noziedznieku bandām aicināja atjaunot nāvessodu imigrantiem, kas notiesāti par vardarbīgiem noziegumiem, tomēr neguva pietiekamu atbalstu.
Žohova sala
Žohova sala (ru, sah) ir neapdzīvota sala Krievijas Federācijas galējos ziemeļos Ziemeļu Ledus okeānā, Delonga salu grupā, tā otra lielākā sala. Administratīvi ietilpst Sahas Republikas Bulunas ulusā. Salas teritorija kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».
Vēsture
Salu 1914. gadā atklāja krievu ekspedīcija Borisa Viļkicka vadībā ar kuģiem Taimir un Vaigač. Sākotnēji nosaukta par Novopašennija salu par godu Vaigač komandierim Pjotram Novopašennijam. Pēc tam, kad 1919. gadā Novopašennijs pievienojās Nikolaja Judeņiča Ziemeļrietumu armijai, salu 1926. gadā pārdēvēja par godu kuģa virsniekam Aleksejam Žohovam, kurš pirmais ieraudzīja jaunatklāto Viļkicka salu un vēlāk ekspedīcijas laikā mira.
1955. gadā salas ziemeļrietumos tika izveidota Ostrovžohovas polārstacija, kas darbojās līdz 1993. gadam.
1990. gados salas dienvidrietumos tika atklāta ap 8000 gadu sena mednieku apmetne. Arheoloģiskie izpētes darbi turpinās līdz mūsdienām. Apmetne bija apdzīvota laikā, kad tā bja daļa no kontinentālā līdzenuma. Tajā pastāvīgi mituši ap 25—50 cilvēku. 2015. gadā izrakumos atrastas suņu fosīlijas, kas atbilst pajūgu suņu — Sibīrijas laikas standartam, kā arī suņu kamanas.
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Delonga salu rietumos, Austrumsibīrijas jūrā. Tuvākā cietzeme ir 43 km attālā Viļkicka sala dienvidos. Sala veidota galvenokārt no bazalta ar kaļķakmens piejaukumu. Reljefs paugurains, dominē divi vulkāniski masīvi, augstākais no kuriem 123 m vjl. Krasti līdzeni, austrumos un dienvidos — lēzeni, rietumos un ziemeļrietumos ar 6—18 m augstām kraujām. Ziemeļos un dienvidos 3 lagūnas tipa ezeri, ko no jūras atdala šauras oļu strēles. Dominē tundras augājs. Klinšainajos krastos putnu tirgi (kairas, alki, kaijas, lielās polārkaijas). Sastopami no kontinenta vai lielajām salām ienākušas polārlapsas un baltie lāči.
Ernsts Hopenbergs
Ernsts Hopenbergs (de; dzimis, miris ) bija vācu peldētājs un ūdenspolo spēlētājs, divu olimpisko zelta medaļu ieguvējs.
Hopenbergs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja divās peldēšanas disciplīnās. 200 metru peldēšanā uz muguras viņš ar fināla rezultātu 2:47.0, izcīnīja zelta medaļu. Viņš bija arī Vācijas peldēšanas komandas Deutscher Schwimm Verband Berlin pārstāvis. Šī komanda 200 metru komandu peldēšanā izcīnīja zelta medaļu.
Aizpurieši
Aizpurieši var būt:
363. ekspresbusu maršruts (Rīga)
363. ekspresbusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta maršruts, kas kursēja no Mežciema līdz Šampēterim.
No 2022. gada 12. līdz 16. septembrim maršrutu apkalpoja RP SIA "Rīgas satiksme" 6. un 7. autobusu parks, pirms tam to darī ja Rīgas Mikroautobusu Satiksme. No 2022. gada 19. septembra maršruts tika pārveidots par 63. autobusu maršrutu ar nelielām izmaiņām maršrutā Šampēterī un Āgenskalnā.