cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Madonas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Uzskaitījums
{{legend| #EF9D48| Tautas partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #99CC33| Vienotība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #647A28| Zaļo un Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #7FFFD4| Latvijas Reģionu Apvienība/Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}}
Broduži
Broduži (arī Brodeuži, Brodiuži, latgaliešu: Brodyuži) ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumu daļā 3,7 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 214,1 km no Rīgas.
Kvenka
Kvenka (es, ) ir pašvaldība un pilsēta Spānijas centrālajā daļā, Kastīlijā-Lamančā. 2022. gadā Kvenkā dzīvoja 53,4 tūkstoši iedzīvotāju. Tas ir Kvenkas provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas 140 km uz dienvidaustrumiem no Madrides.
Pilsētas vēsturiskais centrs un Kvenkas aizsargmūris ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Aizsargmūris tika uzbūvēts Kordovas kalifāta laikā un tas ir neparasti labi saglabājies. Pēc 12. gadsimta, kad pilsētu iekaroja kastīlieši tā kļuva par karalisko pilsētu un bīskapijas centru. Pilsētā tika izbūvēta Kvenkas katedrāle, pirmā gotiskā katedrāle Spānijā, un slavenās Casas colgadas.
Vilivere (stacija)
Vilivere (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Raplas apriņķa Kohilas pagastā, dzelzceļa iecirknī Tallina—Lelle. Vilivere atrodas 29 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas, 42 km attālumā no Lelles dzelzceļa mezgla stacijas un tajā pietur lielākā daļa Tallinas, Raplas, Lelles, Pērnavas, Tiri un Vīlandes virzienā kursējošo starppilsētu pasažieru dīzeļvilcienu, izņemot Vīlandes ekspresi.
Skatīt arī
Igaunijas pasažieru dzelzceļa pārvadājumi (dienvidu virziens)
Normunds Šnē
Normunds Šnē (dzimis Jelgavā) ir latviešu diriģents, ierakstu producents un obojists.
Vijoles spēles pedagoga Romana Šnē (dz. 1931) dēls.
Zināšanas ieguvis gan Sanktpēterburgā, gan Rīgā, gan Bernē. Diriģēšanas prasmes papildinājis pie Jurija Simonova un Jormas Panulas.
1998. gadā sācis iestudēt un vadīt izrādes Latvijas Nacionālajā operā. 2007. gadā Latvijas Mūzikas akadēmijā sācis pasniegt obojas spēli. Bijis arī Latvijas Nacionālā simfoniskā orķestra diriģents.
80. gadu beigās kopā ar Jāni Malecki izveidojis orķestri "Rīgas kamermūziķi". Muzicējis vairākās grupās, tai skaitā "Sīpoli" un "Marana". Ir ieskaņojis 20 kompaktdiskus.
1996. un 2004. gadā saņēmis Lielo Mūzikas balvu. Sešas reizes balvu ieguvuši Šnē vadītie kolektīvi. Ir Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks.
Normundam Šnē ir meitas Alma un Mona, un dēls Ādams. Viņam ir sieva čelliste Guna Šnē.
Īrijas Brīvvalsts
Īrijas Brīvvalsts bija valsts, kura tika izveidota 1922. gadā kā Britu impērijas domīnija saskaņā ar Angļu-īru līgumu. Ziemeļu grāfistes saskaņā ar līgumu izmantoja tiesības palikt Apvienotās Karalistes sastāvā. 1937. gadā pēc referenduma tika pieņemta jauna konstitūcija un Īrija pasludināja pilnīgu neatkarību, kļūstot par republiku.
Mandrili
Mandrili, mandrilu ģints (Mandrillus) ir viena no paviānu cilts (Papionini) ģintīm, kas apvieno 2 mūsdienās dzīvojošas mērkaķu sugas. Mandrilu tuvākie radinieki ir paviāni un nesenā pagātnē tika sistematizēti paviānu ģintī kā viena suga. Mandrilu sugas mājo Āfrikas centrālajā daļā, no Kongo dienvidiem līdz Nigērijas austrumiem. Sugu izplatību nodala Sanagas upe Kamerūnā. Uz ziemeļiem no šīs barjeras mājo drils, bet uz dienvidiem mandrils.
Īrijas Brīvvalsts
Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā 1916. gadā Īrijā notika Lieldienu sacelšanās pret britu varu, kas beidzās ar sakāvi, tomēr pieauga tautas atbalsts republikāņiem un 1918. gada decembra Apvienotās Karalistes parlamenta velēšanās īru republikāņu partija Sinn Féin ieguva 73 no 105 Īrijai atvēlētajām vietām.
Mandrili
Izskats un īpašības
Mandrilu abām sugām ir biezs un garš matojums. To purna daļa ir pagarināta, bez apspalvojuma. Visā purna garumā stiepjas krāsaina sejas tulzna. Mandrilu tēviņiem tā ir zila ar sārtu degunu, bet driliem tā ir melna, kā arī deguns ir melns. Ķermeņa matojums ir pelēkbrūnā krāsā. Abām sugām ir arī koša sēžas tulzna: mandrilam gaiši zila, drilam sarkana.
Īrijas Brīvvalsts
Vēsture
1919. gada janvārī Sinn Féin atteicās piedalīties Apvienotās Karalistes parlamenta darbā, bet tā vietā izveidoja Īrijas parlamentu un pasludināja Īrijas Republikas neatkarību, kas noveda pie Īrijas Neatkarības kara starp neatkarības atbalstītājiem un Britu armiju.
Mandrili
Izskats un īpašības
Tēviņi ir izteikti lielāki un masīvāki nekā mātītes. Abu sugu tēviņi vidēji sver apmēram 32 kg, mātītes 12 kg. Mandriliem ir vislielākās augumu atšķirības starp dzimumiem no visām primātu sugām. Piemēram, ilkņi tēviņam ir 4,5 cm gari, mātītei 1 cm.
Īrijas Brīvvalsts
Vēsture
1921. gada 9. jūlijā tika noslēgts pamiers un pēc ilgām sarunām 5. decembrī Īrija noslēdza domīnijas līgumu ar Lielbritāniju izveidojot Īrijas Brīvvalsti (ziemeļu grāfistes ar Olsteru priekšgalā palika Apvienotās Karalistes sastāvā). Sākās pilsoņu karš starp jauno brīvvalsti un republikāņiem-domīnijas līguma pretiniekiem, kurā pēdējie tika sakauti.
Mandrili
Uzvedība
Mandrili galvenokārt uzturas un barojas uz zemes, lai gan kokā pavada vairāk laika nekā paviāni, un spēj baroties meža visos līmeņos, koku lapotni ieskaitot. Mandrili pārvietojas lēnām gan uz zemes, gan kokos. Abas sugas pamatā uzturas lietus mežos, lai gan reizēm ieklejo arī atklātā ainavā. Nakti mandrili pavada kokā, turklāt viņi nakšņo katru nakti citā vietā. Visas aktivitātes notiek tikai gaišajā diennakts laikā.
Īrijas Brīvvalsts
Vēsture
1937. gadā pēc referenduma tika pieņemta jauna konstitūcija un Īrija pasludināja pilnīgu neatkarību, kļūstot par Īrijas republiku.
Mandrili
Uzvedība
Mandrili ir visēdāji un barojas ar sēklām, augļiem, koku lapām, ziediem, sēnēm, gliemežiem, zirnekļiem, skorpioniem, kukaiņiem, putniem un to olām. Retākos gadījumos barībai tiek izmantoti bruņurupuči, vardes, žurkas un ciršļi. Ir novērots, ka reizēm mandrili nomedī antilopju mazuļus.
Vairošanās
Tā kā mandrili savvaļā ir grūti novērojami, faktu materiāls par vairošanās ieradumiem ir trūcīgs. Mandrili dzimumbriedumu sasniedz apmēram 4 gadu vecumā, tomēr tēviņi pāroties sāk apmēram 12 gados, sasniedzot fiziskā spēka briedumu. Sākoties vairošanās sezonai, pirmās sapārojas augstākā hierarhijas ranga mātītes.
Grūsnības periods ilgst 175 dienas. Parasti piedzimst viens mazulis, lai gan reizēm piedzimst dvīņi. Dzīves ilgums ir apmēram 28 gadi.
Pobuži
Pobuži, agrāk arī Pobužmuiža, ir ciems Talsu novada Valdgales pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā pie autoceļa V1411 6,5 km no pagasta centra Pūņām, 19 km no novada centra Talsiem un 139 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pobužu (Pobuschen) muižas centru.
Salamandru dzimta
Salamandras no seniem laikiem saistās ar daudzām leģendām un ticējumiem. Tās ir bijušas kā simboli dažādām burvestībām un alķīmiķu darbībām. Kaltētas un saberztas salamandras tika pievienotas dažādām indēm, lai pastiprinātu to iedarbību.
Kopīgās īpašības
Salamandru dzimtas dzīvnieki ir nelielas vai vidēji lielas sugas. Lielākās sugas ir no salamandru (Salamandra) un ribtritonu (Pleurodeles) ģintīm. Tās izaug garākas par 20 cm, lielākajiem īpatņiem sasniedzot 30 cm. Šīs dzimtas sugas atšķiras no pārējām salamandrām ar to, ka tām nav vai nu ribu, vai apakšējās malas ribu rievas (sulcus costae). Izņemot dažas sugas, visām pārējām ir košš, krāsains ārējais izskats, kas ir kā brīdinājums par šo dzīvnieku indīgumu. Salamandrām ir četras, labi attīstītas kājas. Priekškājām ir četri pirksti, bet pakaļkājām lielākai daļai sugu ir pieci pirksti. Visām sugām uz ādas ir indīgi izdalījumi, īpaši indīgi ir tritoni. Ūdenī dzivojošām sugām ir muguras un astes spura, bet tritoniem ir raupja āda.
Vairošanās
Salamandras vairojas ar iekšējo apaugļošanos. Riesta dejas laikā salamandras tēviņš spermas piciņas izlaiž, bet mātīte tās paņem. Izņemot dažas sugas (Grieķijas salamandras (Lyciasalamandra) un uguns salamandras (Salamandra)), kuras dzemdē dzīvus mazuļus—kāpurus, visas pārējās salamandras ūdenī nērš ikrus. Dažām Ziemeļamerikas tritonu sugām ir kompleksa attīstība ar divām metamorfozēm — kāpura stadija ūdenī, jaunā īpatņa stadija uz sauszemes un pieaugušā īpatņa atgriešanās atkal ūdenī.
Sistemātika
Salamandru dzimta (Salamandridae)
Antonijs Nikopolidis
Antonijs Nikopolidis (gr, dzimis ) ir Grieķijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Grieķijas futbola izlases dalībnieks.
Nikopolidis tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem Grieķijas vārtsargiem. Ar Panathinaikos un Olympiacos komandām izcīnījis 11 Grieķijas Superlīgas titulus, deviņus Grieķijas kausus un trīs Grieķijas Superkausus. Astoņas reizes atzīts par Grieķijas labāko vārtsargu.
L’Officiel
L’Officiel ir starptautisks modes un stila žurnāla. Francijā pirmais žurnāla "L’Officiel de la couture et de la mode de Paris" numurs iznāca 1921. gadā.
Latvija bija divpadsmitā pasaules valsts, kas izdod "L’Officiel". Pirmais numurs iznāca 2008. gada 16. augustā. Latvijā "L’Officiel" kopējā tirāža toreiz bija 15 000 eksemplāru. Žurnāla mērķauditorija ir labi izglītotas un nodrošinātas sievietes vecumā no 25 līdz 49 gadiem, kuras interesējas par modi, mūsdienu dizainu un stilu, mākslu, veselību un skaistumu, kurām patīk ceļojumi.
Fricis Labrencis
Fricis Labrencis (1894—1920) bija latviešu strēlnieks, 6. Tukuma latviešu sarkano strēlnieku pulka komandieris (1918).
Dzīvesgājums
Dzimis 1894. gada 5. februārī Dobeles apriņķī zemnieka Anša Labrenča ģimenē. Pēc Pirmā pasaules kara sākšanās viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un nosūtīja mācīties uz 2. Kijivas praporščiku skolu. 1915. gadā viņš piedalījās kaujās pie Daugavpils, pēc tam Rumānijas frontē. 1917. gada oktobrī viņu ievēlēja par bataljona komandieri. 1918. gada februārī Labrenci demobilizēja, bet aprīlī viņš iestājās Latviešu strēlnieku divīzijas 6. Tukuma latviešu strēlnieku pulka 3. rotā, tad viņu paaugstināja par 1. rotas komandieri, bet 1918. gada 5. jūnijā par pulka komandiera palīgu. No 1918. gada 7. līdz 22. jūlijam viņš piedalījās baltgvardu sacelšanās apspiešanā Jaroslavļā, pēc tam viņu iecēla par 6. Tukuma pulka komandieri. No 1918. gada augusta līdz novembrim Labrencis piedalījās kaujās pret Čehoslovāku leģionu, Kazaņas un Simbirskas ieņemšanā.
Latvijas brīvības cīņu laikā Labrencis cīnījās Padomju Latvijas armijas sastāvā un piedalījās Rīgas ieņemšanā 1919. gada 3. janvārī. 1919. gada ziemā un agrā pavasarī 6. latviešu strēlnieku pulks Labrenča vadībā piedalījās Igaunijas brīvības cīņu kaujās pret Igaunijas bruņotajiem spēkiem pie Tartu, Izborskas un Alūksnes. 1919. gada maijā viņu kā pulka komandieri iecēla arī par brigādes komandiera vietnieku, atkāpjoties uz Latgales fronti.
1919. gada 11. oktobrī—18. novembrī 6. latviešu strēlnieku pulks Labrenča vadībā piedalījās Orlas-Kromu operācijā pret Dienvidkrievijas bruņotajiem spēkiem. 1920. gada janvārī Labrenci iecēla par Latviešu strēlnieku divīzijas 2. brigādes komandieri un viņš piedalījās kaujās pret Mahno Revolucionāro Ukrainas nemiernieku armiju Ukrainā. Perekopa-Čongaras operācijas laikā 1920. gada 7.—12. novembrī Labrenča vadītie latviešu strēlnieki uzvarēja Vrangeļa Krievu armiju un ieņēma Eipatorijas pilsētu un Saki izvietoja otrās latviešu brigādes štābu. 1920. gada 22. novembrī Labrenci nogalināja sakautās Mahno armijas kaujinieki, un viņu apbedīja Eipatorijas militārajā kapsētā.
1978. gada 25. oktobrī pie Saki atklāja pelēka granīta krūšutēlu (tēlnieks Leonīds Kristovskis).
Bandališki
Bandališki ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 250 km attālumā no Rīgas pie Puniškas ietekas Daugavā.
European Hit Radio Desmitgades Top 100 (2004—2013)
Šis ir European Hit Radio Desmitgades Top 100. Tops atspoguļoja aizvadītās desmitgades (2004. līdz 2013. gadam) vispopulārākās dziesmas radiostacijā European Hit Radio. Tops tika atskaņots radiostacijā European Hit Radio svētdien, 2014. gada 12. janvārī plkst. 10:00.
Top 100 sastādīšanas princips
European Hit Radio Desmitgades Top 100 tika sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā.
Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Desmitgades Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.
Piezīmes
N — nedēļas Top 40, Av — augstākā vieta Top 40, NAv — nedēļas augstākajā vietā
Brisbena (upe)
Džons Ohlijs bija pirmais eiropietis, kas 1823. gadā izbraukāja upi un to nosauca štata gubernatora vārdā. Ceļotāji apbrīnoja apkārtnes un upes skaistumu, zivju un apkārtnes augu daudzveidību.
S&P 500
S&P 500, saīsinājums no Standard and Poor’s 500, Amerikas Savienotajās Valstīs, ir akciju tirgus indekss, kas sastāv no 500 vietējo uzņēmumu akcijām. Daudzi investori to uzskata par labāko kopējo Amerikas akciju tirgus darbības rādītāju. Indeksā ietilpst 500 vadošie uzņēmumi un tas aptver aptuveni 80% no pieejamās tirgus kapitalizācijas. Daži no indeksa uzņēmumiem ar visaugstāko svaru ir General Electric Company, Microsoft Corporation, Citigroup Inc. un Exxon Mobil Corporation.
Izvēles kritēriji
Kritēriji iekļaušanai indeksā S&P 500  :
Ja uzņēmums vairs neatbilst norādītajām prasībām, to nekavējoties izslēdz no indeksa. Galvenais iemesls, kādēļ uzņēmumu izslēdz no indeksa, ir pārdošana vai apvienošanās.
Līdzsvarotā versija
Kopš 2003. gada pastāv indekss S&P 500 EWI, kur visiem 500 dalībniekiem ir vienāds svars – 0,2%. Indeksu koriģē katru ceturksni.
Autogāze
Sašķidrinātā gāze automobiļiem jeb autogāze, arī gāzes degviela ir degvielas veids, kas ir paredzēts iekšdedzes dzinējiem. Guvis plašu atzinību pateicoties zemākām izmaksām (salīdzinot ar benzīnu un dīzeļdegvielu). Pastāv divi gāzes degvielas pamattipi: propāns-butāns un metāns. Par visizplatītāko autogāzes veidu Eiropas Savienības valstīs ir kļuvis propāna un butāna maisījums. Šim degvielas tipam ir raksturīgi sekojošie rādītāji:
Klasiskās sistēmas
Pirmās gāzes sistēmas bija izstrādātas un uzstādītas pagājušā gadsimta 90. gadu sākumā, par pionieriem šajā jomā ir pieņemts uzskatīt kompānijas Lovato S.p.a., LandiRenzo un TomasettoAchille. Pirmās gāzes barošanas sistēmas bija paredzētas karburatordzinējiem un, atkarībā no automobiļa markas un tipa, tās atšķiras galvenokārt ar uzstādāmā jaucēja formu, kas atbildēja par gāzes padevi uz dzinēju jau tvaiku fāzē. Reduktors, kas tiek pieslēgts sistēmai (kas izvietojas jaucēja priekšā) tika atšķirts minimāli un bija par visas sistēmas „sirdi”, jo tika pieslēgts automobiļa dzesēšanas sistēmai un uzsildīja gāzi līdz vajadzīgai temperatūrai.
Elektronika
Mūsdienīgās gāzes sistēmas atšķiras ar datora esību, kas ir paredzēts gāzes sprauslu darba kontrolei. Dators tiek izvietots motora nodalījumā (aizņem ne vairāk vietas, kā VHS standarta veca videokasete) un tiek pieslēgts tieši sprauslām, automobiļa elektroķēdei, vārstam uz reduktora, temperatūras devējam utt.
Pārslēgšana uz gāzi un benzīnu
No vadītāja ekspluatācijas sistēmas redzespunkta nedaudz izmainījās. Tumblers degvielas tipa „benzīns/gāze” pārslēgšanai tāpat arī ir izvietots ērtā pieejamībā automobiļa salonā (likumsakarīgi automobiļa stūres iekārtas zonā). Autovadītājam ir tiesības izvēlēties degvielas tipu, ar kuru vēlas braukt, pārslēgšana notiek, nospiežot uz tumbleru, (klasiskajās sistēmās), vai ar pieskaršanos sensora pogai (jaunajās inžektora sistēmās). Mūsdienīgās sistēmas nedod automobilim pārslēgties uz gāzi, kamēr netiks sasniegta vajadzīga temperatūra, ko kontrolē gāzes dators.
Balons
Pastāv divi gāzes balonu tipi, kas ir paredzēti darbam ar LPG: cilindriskais un toroidālais. Salīdzinot ar benzīna tanku, gāzes tvertne ir veidota no metāla (3-4 mm) un tiek piepildīta tikai līdz 85%, kas garantē drošu ekspluatāciju.
Cilindriskais balons
Ir paredzēts automobiļiem, kuriem ir vajadzīgs liela tilpuma balons, kā arī kuros ir brīva vieta uzstādīšanai. Balons, likumsakarīgi, tiek uzstādīts automobiļa aizmugurējā daļā uzreiz aiz pasažieru sēdekļiem bagāžas nodalījumā, vai nišā, kas ir spējīga izvietot to.
Toroidālais balons
Balona apaļa forma ļauj tam būt uzstādītam rezerves riteņa vietā praktiski jebkurā auto (parasti, ja ir vieta pilnvērtīgam rezerves ritenim). Ja automobilī ir paredzēts rezerves ritenis, kas tiek izvietots ārpus virsbūves (tiek nostiprināts dibenam), tad tiek izmantots speciālais toroidālais balons ar marķējumu „OUT”.
Drošība
Pastāv viedoklis, ka gāzes iekārtas uzstādīšanas laikā samazinās tās īpašnieka drošība. Tas nav tā. Mūsdienīgām gāzes sistēmām ir dažas aizsardzības pakāpes, kas tiek nodrošināti ar uzstādītiem vārstiem: slēgvārsts, ātrdarbības, avārijas un elektromagnētiskais vārsti. Balons ir izgatavots no 3—5 mm tērauda, bet benzīntvertne — no plastikāta. Uzsildoties gāzes balonam, notiek gāzes izplūde ar porcijām, līdz ar tās paplašināšanos caur avārijas vārstu ārā. Benzīntvertnei tādas funkcijas nav. Tāpat arī, ja ir gāzes cauruļvada bojājums, automātiski nostrādā ātrdarbības vārsts, kas ved pie gāzes padeves pārtraukšanas, kā arī nav benzīntvertnē. Izņemot to, sistēmās tiek uzstādīti elektromagnētiskie vārsti, kuri tiek ieslēgti tikai tad, kad ir darbs ar gāzi.
Praktiskums
Neapšaubāmi, šodien no alternatīviem degvielas veidiem gāze ir vispieejamākā gan cenas, gan uzstādīšanas uz automobili iespējas ziņā. Tas ir būtiskais budžeta ietaupījums, esot salīdzinoši nelieliem ieguldījumiem. Vienīgais mīnuss — papildus tilpne — balons, kas aizņem vietu un kura vienmēr nepietiek. Toties, braucot tālos attālumos, Jums ir iespēja izmantot abas degvielas tvertnes — benzīns un gāze, bez papilduzpildes un apstāšanās. Protams, gāzes iekārta prasa jebkādas uzmanības — apkalpošanas, taču ar benzīnu ir jāveic darbi un jānovēro, lai automobilis normāli darbotos. Iekārtas apkalpošana iekļauj sevi: filtru nomaiņu (šķidrās un tvaika fāzes), gāzes datora regulēšanu, savienojumu un šļūteņu gāzes noplūdes pārbaudi. Ja to regulāri veikt atbilstoši servisa, kas apkalpo automobili, ieteikumiem, mašīna ar gāzes degvielu kalpos Jums ilgus gadus.
Uzstādīšanas process
Gāzes iekārtas uzstādīšanas procesam ir jāattiecas atbildīgi. Izvēloties uzstādītāju, ir jāpievērš uzmanība tam, cik ilgi šis serviss piedāvā doto pakalpojumu, vai firma attīstās, vai ir kāda papildiekārta (gāzes analizators, diagnostikas dators utt.), kādu garantiju dod savam darbam, vai ir sertifikāts (licence). Taču, ja uzstādīšana notiek nevis sertificētā servisā un meistariem, kuri izgāja speciālās apmācības, bet kādā garāžā, Jums ir risks saņemt nekvalitatīvo pakalpojumu un palikt bez garantijas burtiski aiz vārtiem, sajūtot neērtības automobiļa ekspluatācijas laikā ar gāzi. Ir svarīgi pievērst uzmanību iekārtas komplektācijai. Šodien ir liels mezglu un detaļu klāsts, no kuriem ir atkarīga Jūsu dzinēja darba pareizība un izmantojamās gāzes iekārtas resurss.
Kauņas sporta halle
Kauņas sporta halle (lt) ir sporta halle Kauņā, Lietuvā. Tiek dēvēta par "Lietuvas basketbola Meku". Uzcelta 1939. gadā Eiropas čempionātam basketbolā, un bija Eiropā pirmā sporta halle speciāli basketbola vajadzībām. Atrodas netālu no S. Darjus un S. Girēna stadiona un Lietuvas Sporta universitātes. No 1945. gada līdz Žalgira arēnas uzcelšanai šeit bāzējās basketbola klubs Kauņas "Žalgiris". Hallē mēdz notikt koncerti.
Kipras karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Kipras pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Kipra vasaras olimpiskajās spēlēs un ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1980. gada.
Jāņa Čakstes laukums
Jāņa Čakstes laukums ir laukums Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Laukums rietumos robežojas ar Alejas ielu, ziemeļos ar Rožu ielu, austrumos ar Krišjāņa Valdemāra ielu, bet dienvidos ar Jēkaba Janševska ielu. Jāņa Čakstes laukuma kopējā platība ir 1,36 ha. Laukums atrodas 11 metrus virs jūras līmeņa un tas ir augstākais punkts Liepājā.
Laukums ir izveidots par godu Latvijas valsts pirmajam prezidentam Jānim Čakstem. Laukumā ir izvietotas piemiņas zīmes Jānim Čakstem, liela un izgaismota strūklaka, kā arī bērnu rotaļa laukums šūpolēm un slīdkalniņu. Laukuma malā pie Rožu ielas ir izvietota arī taktilā karte. Laukuma malās divās ēkās izvietojas J. Čakstes Liepājas pilsētas 10. vidusskola.
Vēsture
Laukumu izveidoja kā karavīru parādes un apmācības laukumu, kurā 1914. gadā ierīkoja zālienu un atpūtas soliņus, bet ap 1920. gadu sāka ierīkot apstādījumus. 1925. gadā, kad Liepāja svinēja savu 300 jubileju, tā laika Latvijas augstākās amatpersonas katrā laukuma stūrī iestādīja vienu liepu. Vēlākajos gados laukumā iekārtoja jaunus apstādījumus, uzsvaru liekot uz plašiem zālieniem un puķu dobēm.
Otrā pasaules kara laikā pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 20. augustā to pārdēvēja par Pionieru laukumu. 1978. gadā laukumā uzstādīja pieminekli Imantam Sudmalim un to nosedza ar betona plāksnēm. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pieminekli 1995. gadā demontēja un pārvietoja uz Liepājas muzeja pagalmu.
1999. gadā arhitekts Andris Kokins izstrādāja Čakstes laukuma rekonstrukcijas plānu. 2000. gada jūnijā laukumā norisinājās mākslas pasākums Liepājas māsas, kurā piedalījās mākslinieki no Liepājas un tās sadraudzības pilsētām. Pasākuma laikā tika radītas septiņas skulptūras, kuras izvietoja Čakstes laukumā. 2013. gada 20. decembrī atklāja atjaunoto Jāņa Čakstes laukumu ar sākotnējo celiņu un apstādījumu tīklu. Laukumā izveidota pulcēšanās vieta aptuveni 2000 cilvēkiem, strūklaka un pirmā Latvijas prezidenta Jāņa Čakstes piemiņas zīme.
Pritikova
Pritikova (arī Pritikava) ir ciems Viļakas novada Žīguru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 6,8 km no pagasta centra Žīguriem, 12,9 km no novada centra Viļakas un 259,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Vjadas upes krastā.
Tikrīta
Tikrīta (ar, Tikrīt) ir pilsēta Irākā, kas atrodas Tigras upes krastā aptuveni 140 km uz ziemeļrietumiem no valsts galvaspilsētas Bagdādes. Tikrīta ir Salāh ed Dīnas muhāfazas administratīvais centrs. 2013. gadā aptuvenais iedzīvotāju skaits pilsētā bija 137 tūkstoši. Tikrīta ir zināma kā Saladīna un Sadama Huseina dzimtā pilsēta. Kopš 2014. gada Tikrīta ir bijusi ierauta konfliktos, kurus izraisījusi Islāma valsts. 2015. gada martā Irāka paziņoja, ka tā ir atguvusi kontroli pār pilsētu.
Satiksme
Tikrītas pilsētā ir divas mazas lidostas; Tikrītas Austrumu lidosta un Tikrītas Dienvidu lidosta.
Minsteres Universitāte
Vestfālenes Vilhelma Universitāte Minsterē (de, WWU Münster) ir valsts universitāte Minsterē, Vācijā.
Universitāti 1780. gadā nodibināja Svētās Romas impērijas ķeizars Jozefs II Hābsburgs. 1843. gadā to pārdēvēja par Karalisko Teoloģijas un filozofijas akadēmiju (Königliche Theologische und Philosophische Akademie). 1902. gadā ar ķeizara Vilhelma II rīkojumu tai atjaunoja universitātes statusu, 1907. gadā nodēvējot par Vestfālenes Vilhelma Universitāti Minsterē.
Mūsdienās Minsteres universitāte ir organizēta 15 fakultātēs un studiju nozarēs. Studentu skaits 2019./2020. studiju gadā pārsniedza 45 tūkstošus, profesoru skaits bija 558.
Kristīna Makvī
Kristīna Makvī (en; dzimusi Kristīna Ena Pērfikta, mirusi ) bija angļu dziedātāja, taustiņinstrumentāliste un dziesmu autore. Pamatā pazīstama kā britu-amerikāņu rokgrupas Fleetwood Mac dalībniece. Mūziķe karjeras laikā ir izdevusi arī trīs solo albumus, kā arī vienu albumu duetā ar Fleetwood Mac kolēģi Lindsiju Bakingemu. Fleetwood Mac 1988. gada albumā Greatest Hits astoņas ir Makvī kompozīcijas, ieskaitot tādus populārus hitus kā Don't Stop, Little Lies, Everywhere un You Make Loving Fun.
Gurgenidze
Gurgenidze (ka) ir gruzīnu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ancene
Ancene ir ciems Jēkabpils novada Asares pagastā. Izvietojies pagasta dienvidu daļā 5 km no pagasta centra Asares, 17 km no Aknīstes, 59 km no novada centra Jēkabpils un 168 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies autoceļu V800 (Rubeņi—Ancene—Subate) un V822 (Vilkupe—Bebrene) krustojumā.
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Ancinišku (Antzinischki) pusmuižu. Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Jēkabpils rajonā.
129. gads
129. gads bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās piektdienā.
Benīni
Benini (it) ir itāļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Berezovka (Naujenes pagasts)
Berezovka ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 249 km attālumā no Rīgas.
Musa Mamuts
Musa Mamuts (crh; 1931. gada 20. februāris — 1978. gada 23. jūnijs) bija politiskais aktīvists, kurš pašsadedzinājās Krimā, protestējot pret Krimas tatāru apspiešanu. Viņš kļuva par Krimas tatāru pašnoteikšanās simbolu.
Biogrāfija
Mamuts dzimis 1931. gada 20. februārī Uzundžā, Krimā, ģimene nodarbojās ar lopu ganīšanu. 1944. gadā Josifs Staļins apsūdzēja Krimas tatārus sadarbībā ar nacistiem. Kā tūkstošiem citi Krimas tatāri, Musas ģimene tika izlikta no mājām un lopu vagonos deportēta uz Uzbekistānu. Izsūtījumā ģimene dzīvoja nabadzībā un četri viņa ģimenes bērni mira no nepietiekama uztura. Mamuts strādāja kokvilnas noliktavā un 1957. gadā kļuva par mašīnistu un traktora vadītāju.
Leonīda Brežņeva laikā Krimas tatāru atriebšanās kustību atbalstīja Padomju cilvēktiesību aktīvisti kā Petro Grigorenko un Andrejs Saharovs. 1967. gada septembrī Padomju vara atcēla Krimas tatāru apsūdzību.
1975. gada aprīlī Mamuts atgriezās Krimā un apmetās Beš-Terekas (Donske) ciematā pie Simferopoles, kur viņš iegādājās māju. Bet viņš par mājas iegādi nebija saņēmis notariālu apstiprinājumu un uzturēšanās atļauju. Viņu arestēja 1976. gada 23. aprīlī un 13. maijā viņam piesprieda divu gadu cietumsodu bez pārbaudes laika Kremenčukā, Poltavā. Viņa sievai, Zekijei Abdullai, tika piespriests divu gadu nosacīts cietumsods. Pēc vairākiem mēnešiem viņa atlikušais cietumsods tika aizstāts ar piespiedu darbu vietējā naftas pārstrādes rūpnīcā un 1977. gada 18. jūlijā tiesa viņu atbrīvoja. Bet viņam joprojām netika izdota uzturēšanās atļauja un vietējās varas iestādes turpināja viņa vajāšanu. Viņš bieži ar draugiem pārrunāja Krimas tatāru traģisko situāciju. 1978. gadā pret viņu un viņa ģimeni tika izvirzītas jaunas apsūdzības un kad 1978. gada 23. jūnijā viņa mājās ieradās milicijas vienība, Mamuts aplēja sevi ar benzīnu un aizdedzinājās. Viņš nomira 28. jūnijā no apdegumu radītajām komplikācijām. Viņu apglabāja Beš-Terekā.
1978. gada 4. jūlijā krievu disidents Andrejs Saharovs nosūtīja vēstuli Leonīdam Brežņevam, aicinot nodrošināt taisnīguma atgriešanos attieksmē pret Krimas tatāriem.
Roberto Beninji
Roberto Remidžo Beninji (it; dzimis ) ir itāliešu aktieris, komiķis, scenārists un kinorežisors. Beninji ir spēlējis lomas vairākās plaši pazīstamās filmās: "Ārpus likuma", "Nakts uz Zemes", "Dzīve ir skaista", "Asterikss un Obelikss pret Cēzaru", "Kafija un cigaretes". Visveiksmīgākā Benīni filma ir "Dzīve ir skaista", par ko aktieris saņēma vairākus starptautiskus apbalvojumus, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu un BAFTA kino balvu. 2021. gadā 78. Venēcijas kinofestivālā apbalvots ar Zelta lauvas goda balvu par mūža ieguldījumu.
2020. gada NHL drafts
2020. gada NHL drafts bija 58. NHL drafts, kurš norisinājās 2020. gada 6. oktobrī. Kopā tika draftēti 217 spēlētāji septiņās kārtās.
Ankipāns
Ankipāns (sieviešu dzimtē Ankipāne) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Sumburciems
Sumburciems var būt:
Felikss Fors
Felikss Fransuā Fors (dzimis, miris ) bija franču politiķis. Francijas prezidents no 1895. gada līdz savai nāvei 1899. gadā.
Dzimis Parīzē, galdnieka ģimenē. Kļuva turīgs, veicot tirdzniecības operācijas Havrā. 1881. gadā ievēlēts Nacionālajā sapulcē. 1894. gadā kļuva par Francijas Jūras ministru. Ievēlēts par Francijas prezidentu pēc Žana Kazimira-Perjē demisijas 1895. gadā. Amata pienākumu veikšanas beigu posmā Francijā notika Dreifusa lieta. Miris pēkšņā nāvē Elizejas pilī seksa laikā ar trīsdesmitgadīgu mīļāko.
Latvija Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā
Latvija Bērnu Eirovīzijā nepiedalās kopš 2012. gada konkursa.
Gotska Sandēne
Gotska Sandēne (sv) ir neapdzīvota Zviedrijai piederoša sala Baltijas jūras vidusdaļā 38 km uz ziemeļiem no Gotlandes. Salu veido ar mežu apaugušas smilšu kāpas, piekrastē plūstošās smiltis.
Salā nav pastāvīgo iedzīvotāju, tikai infrastruktūru apkalpojošais personāls. Salā atrodas bāka, novadpētniecības un dabas muzejs, helikopteru nosēšanās laukums un kempings. Kopš 1909. gada sala ir Gotska Sandēnes nacionālā parka daļa. Vasarās populārs tūrisma galamērķis.
Endre Adi
Endre Adi (dzimis, miris ) bija Rumānijā dzimis ungāru simbolisma dzejnieks un žurnālists.
Vecticība Latvijā
Vecticība Latvijā ir vecticības atzars Latvijā, kuram pieder aptuveni 7600 vecticībnieku (2004), kas tradicionāli dzīvo Latgalē un Sēlijā. 1991. gadā atjaunoja Latvijas Vecticībnieku Pomoras Baznīcas Centrālo Padomi (Центральный Совет Древлеправославной Поморской Церкви Латвии). Daudzi no vecticībniekiem mitinās Daugavpilī, kurā pašlaik ir sešas draudzes, tādēļ baznīcas aprindās tā tiek dēvēta par "Vecticībnieku Jeruzalemi". Jēkabpilī pastāv svētā svētmocekļa protopopa Abakuma draudze, kas ir vienīgā popiešu draudze visā Baltijā, kas atzīst Belajakriņicas hierarhiju (Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca).
Vēsture
Krievu vecticībnieki Latvijā ieradās 17. gadsimta otrajā pusē, bēgot no vajāšanām dzimtenē.
Vecticībnieks Sidors Kuzņecovs 1841. gadā uz Dreiliņbušas muižas zemes Ķengaragā nodibināja Kuzņecova porcelāna un fajansa fabriku. Lielākā daļa Kuzņecova fabrikas strādnieku arī bija vecticībnieki, kas nāca no Gžeļas, Duļevas, Kolomnas un citām Piemaskavas ciemiem un pilsētām, kas bija slavenas ar porcelāna amatniecību. Visiem, kas iestājās darbā rūpnīcā, tās īpašnieki dāvinājuši Bībeli un prasījuši, lai tie ar cieņu izturas pret uzņēmuma strādnieku ticību. Maskavas forštatē izveidojās viena no lielākajām un ietekmīgākajām Latvijas vecticībnieku kopienām.
Vecticībnieku draudzes Latvijā
Latvijā ir reģistrētas 65 vecticībnieku draudzes.
201. latviešu strēlnieku divīzija
201. latviešu strēlnieku divīzija (ru vai 201-я стрелковая Латвийская дивизия) bija nacionāls karaspēka formējums Sarkanās Armijas sastāvā Otrā Pasaules kara laikā no 1941. gada 3. augusta līdz 1942. gada 5. oktobrim. Pēc kaujām pie Staraja Rusas divīzijai piešķīra nosaukumu 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzija (43-я гвардейская стрелковая Латышская дивизия).
Izveide un piedalīšanās karadarbībā
201. latviešu strēlnieku divīzija tika izveidota 1941. gada 3. augustā Gorkijas apgabalā Krievijā no izirušā 24. teritoriālā korpusa (bijušās Latvijas armijas) karavīriem, izmantojot 1941. gada maijā izformētās 201. strēlnieku divīzijas nosaukumu. Sākumā divīzija tika dēvēta gan par Latvijas, gan par latviešu divīziju, tās personālsastāvā bija 51% latviešu, 26% krievu, 17% ebreju, 3% poļu un 6% citu tautību karavīru. 1941. gada decembra sākumā divīzijā bija karavīri, aptuveni 90% veidoja Latvijas Republikas (uz to brīdi LPSR) pilsoņi.
Kā pastāvīga karaspēka daļa nodibināta 12. septembrī, saņemot karogu un nododot zvērestu. Divīzijas sastāvā bija trīs kājnieku pulki, artilērijas pulks un palīgvienības (sakaru, tehniskā utt.).
1941. gada 1. oktobrī Maskavas kara apgabala vadība pavēlēja divīziju saukt par Latvijas divīziju.
Pavēle par došanos uz fronti tika saņemta 3. decembrī, 4.—5. decembrī divīzija sāka izvietoties ešelonos.
No 1941. gada 5. decembra līdz 1942. gada 10. janvārim divīzija piedalījās Maskavas aizstāvēšanas operācijā, zaudējot ap 55% karavīru.
1. atsevišķais latviešu rezerves pulks, kurš bāzējās Gorohovecas nometnē, apmācīja aptuveni 33 000 karavīru, kurus pakāpeniski nosūtīja uz 201. divīziju, papildinot tās personālsastāvu pēc zaudējumiem kaujās. Kopumā janvāra beigās divīzija tika papildināta ar 4358 cilvēkiem, no tiem 3611 bija latvieši no PSRS — vairs tikai 60% divīzijas sastāva veidoja Latvijas pilsoņi.
No 1942. gada 2. februāra līdz 15. septembrim divīzija ar lieliem zaudējumiem piedalījās Staraja Rusas kaujas operācijā, frontes Ziemeļrietumu iecirknī 1. triecienarmijas sastāvā. 1942. gada pavasara un vasaras kaujās pie Staraja Rusas un Demjanskas atzīmēti divīzijas nopelni Vērmahta spēku ielenkšanā (Demjanskas katls). Ar cīņām Staraja Rusas purvos 1942. gada pavasarī saistās lielākā daļa karavīru atmiņu, lielākoties par dzīves apstākļiem un izturību. Vairāk nekā 200 karavīru tika apbalvoti ar ordeņiem un medaļām.
Pēc smagās kaujas 1942. gada 25. oktobrī divīzija tika papildināta ar krievu karavīriem un pārformēta par 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju. Tās komandieris ģenerālmajors Jānis Veikins nodevis zvērestu 1942. gada 19. oktobrī pie 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijas karoga Gorohovecā. Karogu divīzijas komandierim pasniedza A.Kirhenšteins.
Atmiņa
308. strēlnieku divīzijas pulka štāba priekšnieks Igors Briežkalns ar biedrības “Latviešu strēlnieku apvienība” atbalstu 2009.gadā sagatavoja grāmatu "No Narofominskas līdz Imulai: no pirmās līdz pēdējai stundai frontē...", kurā ietverts apkopojošs vēstījums par latviešu karavīru gaitām Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas rindās.
Sventokšiskas kalni
Sventokšiskas kalni (pl) ir kalnu sistēma Polijas centrālajā daļā, Sventokšiskas vojevodistē netālu no Kelces pilsētas. Šī ir viena no senākajām kalnu sistēmām Eiropā (izveidojusies Kaledonijas oroģenēzē, silūrā), kas mūsdienās gandrīz pilnībā noārdījusies. Sastāv no vairākām atsevišķām kalnu grupām, augstākajā no tām ir augstākās virsotnes Lisica (612 m v.j.l.) un Lisa Gora (593 m v.j.l). Kalnu sistēmas garums — ap 80 km. Ģeoloģiski interesants senu kalnu apgabals, atrod daudz dažādu ģeoloģisko periodu fosiliju. Derīgie izrakteņi — kaļķakmens, smilšakmens, marmors. Kalnu centrālajā daļā izveidots Sventokšiskas nacionālais parks.
Sumburciems (Valdgales pagasts)
Sumburciems ir apdzīvota vieta Talsu novada Valdgales pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Sumburvalka krastā pie autoceļa V1371 19 km no pagasta centra Pūņām, 32 km no novada centra Talsiem un 152 km no Rīgas. Daļa Sumburciema tā ziemeļaustrumos pieder Dundagas pagastam.
Vīnes konvencija par ceļu satiksmi
[[Attēls:Vienna Convention on Road Traffic.svg|thumb|Valstis, kuras parakstījušas Vīnes konvenciju par ceļu satiksmi:
Gaiši zaļš — parakstījušas un ratificējušas;
Zaļš — parakstīja, taču neratificēja;
Dzeltens — tikai parakstīja;
Sarkans — atsauca parakstu;
Pelēks — neparakstīja.]] Vīnes konvencija par ceļu satiksmi  — starptautisks līgums, kas parakstīts ar mērķi uzlabot ceļu satiksmes drošību, izmantojot satiksmes noteikumu standartizāciju. Konvencija tika izstrādāta UNESCO konferences laikā 1968. g. no 7. līdz 8. novembrim, Vīnē. Tajā pašā laikā konference ir izstrādājusi Vīnes konvenciju par ceļa zīmēm un signāliem. Pirms Vīnes konvencijas 1949.g. un vēl aizvien darbojās Ženēvas konvencijas (valstu saraksts nodaļā zemāk).
Ženēvas grozījumi un turpmāka jaunu valstu pievienošanās
Vēlāk, 1971. gada 1. maijā, līgums tika grozīts Ženēvā.
To valstu saraksts, kuras pašlaik ir pievienojušās 1968. gada Vīnes konvencijai ir: Austrija, Armēnija, Azerbaidžāna, Bahamu salas, Bahreina, Baltkrievija, Beļģija, Bulgārija, Bosnija un Hercegovina, Gajāna, Gana, Brazīlija, Grieķija, Gruzija, Dānija, Lielbritānija, Ungārija, Vācija, Venecuēla, Kongo Demokrātiskā Republika, Zimbabve, Izraēla, Indonēzija, Irāna, Spānija, Itālija, Kazahstāna, Kirgizstāna, Kostarika, Kotdivuāra, Kuba, Kuveita, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Ziemeļmaķedonija, Meksika, Maroka, Monako, Nigēra, Norvēģija, Apvienotie Arābu Emirāti, Pakistāna, Polija, Portugāle, Korejas Republika, Moldovas Republika, Padomju Savienība (Krievija), Rumānija, Sanmarīno, Seišelu salas, Senegāla, Slovākija, Slovēnija, Tadžikistāna, Taizeme, Turkmenistāna, Uzbekistāna, Ukraina, Urugvaja, Filipīnas, Somija, Francija, Horvātija, Centrālāfrikas Republika, Čehijas Republika, Čīle, Šveice, Zviedrija, Ekvadora, Igaunija, Dienvidāfrika, Dienvidslāvija.
Latvijas vadītāja apliecības atzīšana
Konvencijas dalībnieces atzīst Latvijas vadītāja apliecību bez nepieciešamības saņemt papildus starptautisko sertifikātu.
2006. g. atjaunotais apliecības formāts
2006.g. 28. martā tika pieņemts jauns nacionālo apliecību noformēšanas formāts un visām konvencijas dalībvalstīm 5 gadu laikā bija tam jāpielāgojas. Vadītāja apliecības, kas izdotas Latvijā, atbilst jaunajām prasībām.
Valstis, kuras aprobežojās tikai ar 1949. g. Ženēvas konvenciju
Valstis, kas parakstījušas tikai Ženēvas Konvenciju par ceļu satiksmi 1949. gadā ir: Austrālija, Albānija, Alžīrija, Andora, Argentīna, Bangladeša, Beliza, Benina, Botsvāna, Vatikāns, Haiti, Gambija, Gvatemala, Gibraltārs, Honkonga, Grenada, Dominikānas Republika, Ēģipte, Rietumsamoa, Indija, Jordānija, Īrija, Īslande, Kambodža, Kanāda, Kipra, Ķīna, Kongo, Laosa, Libāna, Lesoto, Mauritānija, Madagaskara, Malāvija, Malaizija, Mali, Malta, Namībija, Nīderlande, Jaunzēlande, Jaunkaledonija, Papua-Jaungvineja, Paragvaja, Peru, Ruanda, Svatini Karaliste, Sentvinsenta un Grenadīnas, Singapūra, Sīrija, Amerikas Savienotās Valstis, Sjerraleone, Taivāna, Tanzānija, Togo, Trinidāda un Tobāgo, Tunisija, Turcija, Uganda, Fidži, franču Polinēzija, Jamaika, Japāna.
Sosnīcas (Žīguru pagasts)
Sosnīcas (arī Sasnīcas) ir ciems Viļakas novada Žīguru pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 6,4 km no pagasta centra Žīguriem, 12,6 km no novada centra Viļakas un 259 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V473 (Žīguri–Silaciems–Katleši). Uz dienvidiem no ciema atrodas Susāju pagasta ciems ar tādu pašu nosaukumu - Sosnīcas.
Duda
Duda var būt:
Jānis Bērziņš (basketbolists)
J. Bērziņa brālis Mārtiņš Bērziņš ir viens no zināmākajiem basketbola aģentiem Latvijā.
Karjera
J. Bērziņš ir izaudzis un sācis trenēties basketbolā Rūjienā, pēc tam turpinājis Valmieras jaunatnes basketbola sistēmā. Karjeras sākumā spēlējis Latvijas klubos: BK Valmiera un Rīgas VEF. VEF sastāvā 2012. gadā kļuva par Latvijas Basketbola līgas (LBL) čempionu. 2013. gadā VEF izīrēja viņu BK Valmiera, un Valmieras kluba sastāvā J. Bērziņš izcīnīja Latvijas čempionāta bronzas medaļu. Pēc šīs sezonas atgriezies VEF, kuras sastāvā 2015. gadā vēlreiz kļuva par LBL čempionu.
Kopš 2016. gada, kad noslēdza līgumu ar Itālijas klubu Orlandina Basket, vairāk spēlējis ārpus Latvijas. J. Bērziņa karjeru būtiski ietekmējušas traumas, taču pēc vaitākām smagām traumām spējis atgriezties profesionālajā sportā. 2021. gada vasarā noslēdza līgumu ar Spānijas ACB līgas klubu Baxi Manresa, bet janvārī, nespējot nostiprināties sastāvā, pārcēlās uz Grieķijas līgu, kur pārstāvēja Larisa B.C. Grieķijas kluba sastāvā aizvadīja produktīvu sezonu (5,8 punkti vidēji spēlē), tās noslēgumā komandai paliekot 4. vietā Grieķijas līgā.
2022. gada vasarā J. Bērziņš noslēdza līgumu ar Polijas klubu Varšavas "Legia", kas spēlē arī Čempionu līgā.
Latvijas izlase
J. Bērziņš ir pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases. 2013. gada Eiropas U-20 čempionātā viņš izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu, bija rezultatīvākais Latvijas izlasē un tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. Drīz pēc tam J. Bērziņš debitēja Latvijas pieaugušo izlasē, kuras sastāvā spēlēja arī Eiropas čempionātā Slovēnijā.
Venēcijas Republika
Venēcijas Republika aptuvens nosaukums valstij, kas izveidojās tagadējās Venēcijas teritorijā un gadsimtu laikā savu varu izpleta Veneto, Dalmācijā un Vidusjūras reģionā. Tā pastāvēja vairāk nekā tūkstoš gadu no leģendārā 697. gada, līdz to likvidē Napoleons. Venēcijas republikai ir bijušas trīs galvaspilsētas: Eraklija (697—742), Malamoko (742—810) un Rialto/Venēcija (810—1797). Venēcijas republikas vadītājs bija dodžs.
Pirmsākumi
Leģendas Venēcijas izveidošanu saista ar gotu tautu iebrukumiem Rietumromas impērijā, kas liek Adrijas jūras piekrastes pilsētu iedzīvotājiem meklēt drošību seklās lagūnas saliņās. Pirmā pilsētiņa šeit esot dibināta 421. gada 25. februārī, taču ticamāka ir versija, ka drošība uz lagūnas salām tika meklēta īslaicīgi, tikai uz briesmu laiku, un bēgļi vēlāk atgriezās savās mājās.
452. gadā Itālijas pussalā iebrūk Atilas vadītie huņņi, sagraujot Akvilejas pilsētu, un atkal vairojot kara bēgļu skaitu lagūnas salās. 466. gadā vietējo kopienu vadoņi tiekas piekrastes Grado pilsētā, izveidojot vaļīgu savienību, kuru vada uz gadu vēlēti tribūni. To skaits ir mainīgs, bet to pilnvaru termiņš, kā Romas impērijā ierasts, ir viens gads. Tribūni lemj par un rīko kopīgus karagājienus, galvenokārt pret tirdzniecības kuģus apdraudošajiem pirātiem. Šīs vēlēšanas nav demokrātiskas mūsdienu izpratnē, vara kopienās koncentrējas ietekmīgāko ģimeņu rokās, gadsimtu laikā nostiprinās oligarhija.
523. gadā ostgotu valdnieka Teodorika Lielā vēstule aicina šos jūras tribūnus piegādāt Istrijas ražu viņa galvaspilsētai Ravennai. Ilgais Teodorika Lielā valdīšanas laiks reģionā atjaunoja stabilitāti, un veicināja tirdzniecības aktivizēšanos. Lagūnas iedzīvotāji šajā laikā nodarbojas ar sāls ieguvi, ko izmanto bagātīgo zivju lomu sālīšanai, un šo produktu tirdzniecību gar piekrastes upēm. 539. gadā imperatora Justiniāna I karavadonis Belisārs sasniedz Ravennu, un reģions nonāk Austrumromas impērijas pakļautībā. 551. gadā lagūnas iedzīvotāju kuģi palīdz transportēt impērijai lojālos langobardu algotņus. Pateicībā par palīdzību, lagūnas pilsētiņām piešķir tirdzniecības privilēģijas.
Langobardu iekarojumi
568. gadā langobardi no mūsdienu Ungārijas teritorijas iebrūk Itālijas pussalā, un aizvien lielāks bēgļu skaits meklē patvērumu lagūnas salās. 639. gadā, imperatora Hēraklija varas laikā, langobardi iekaro Oderco pilsētu, Austrumromas impērijas pēdējo lielo atbalsta punktu reģionā. Tās iedzīvotāji bēg uz Torčello saliņu.
Langobardu iebrukuma laikā Akvilejas patriarhs rod patvērumu Grado salā, bet jauni bēgļi no Padujas apmetas Rialto salā. Langobardi pakāpeniski iekaro Veneto reģiona pilsētas. Atšķirībā no iepriekšējiem iekarotājiem, langobardi veidoja savu valsti ar saviem paradumiem, un bēgļiem no iekarotajām pilsētām bija jāmeklē vieta turpmākajai dzīvei. Daudzi bēgļi nāk no Altino pilsētas, kas uz Torčello salu pārved Sv. Heliodora atliekas. Ar imperatora Hēraklija un Ravennas eksarha Īzaka atbalstu, šeit tiek uzcelta baznīca, kuru pabeidz 639. gadā.
Pēc tradīcijas, kristietību Akvilejā iepazīstināja Sv. Marks. Tādējādi pilsētas arhibīskaps, ko vēlāk sauca arī par patriarhu, bija augstākā garīgā autoritāte reģionā. Starp Akvilejas arhibīskapu un Grado metropolītu ilgi pastāvēja konflikts par virsvadību reģionā, kas noved pie tā, ka Grado metropolīta varā paliek Istrija un lagūnas salas, tādējādi aizsākot to saistību ar Sv. Marku. Šajā laikā Eraklijā atrodas impērijas gubernators, Grado ir reliģiskais centrs, bet Torčello - aktīvākais tirdzniecības centrs. Neviena no lagūnas salu apmetnēm nav lielāka par ciematu. Starp kopienām bieži notiek militāri konflikti.
Pirmie dodži
Kad 726. gadā imperators Leons III Izaurs pavēl iznīcināt ikonas un svēto attēlus, Itālijas pussalā, pāvesta Gregora II iedrošināti, iedzīvotāji atsakās paklausīt imperatora pavēlei. Impērijas vietvalži tiek nogalināti, vai padzīti. Vietējo kareivju garnizoni sadumpojas. Lagūnas kopienas izvēlas Orso no Eraklijas par savu vadoni, hercogu (dux), kas venēciešu izloksnē pārtop par doge. Tā iesākas 117 dodžu varas posms, kas turpinās līdz Venēcijas republikas iznīcināšanai. Šajā laikā dodža galvenie pienākumi varēja būt kopienu ievēlēto tribūnu sadarbības kontrole un kopējo militāro darbību vadība.
Alternatīva leģenda vēsta, ka 697. gadā par pirmo dodžu ir ievēlēts Paolučio (Pauličio) Anafesto, kurš vēlāk noslēdzis draudzības līgumu ar langobardu karali Liutprandu. Tā varētu būt cēlusies no Ravennas eksarha Paula vārda, kurš amatā bija no 723. gada līdz nogalināšanai 727. gada nemieros. Zināms, ka 712. gadā Liutprands venēciešiem piešķir tirdzniecības privilēģijas piekrastes upēs. Vēlākie Karolingu imperatori šīs privilēģijas no jauna pārapstiprina.
Nemieriem norimstot, jaunās komūnu pašvaldības atkal atzīst Austrumromas impērijas virsvaru. Dodžam Orso tiek piešķirts impērijas konsula Hypatos tituls, kas viņa pēcnācējiem kļūst par uzvārdu kā Ipato. 742. gadā Orso dēlu Teodato ievēl par otro dodžu un viņš savas varas sēdekli pārceļ no Eraklijas uz Malamoko.
Saliņu kopienu pieaugošo autonomiju veicināja Austrumromas impērijas smagās militārās neveiksmes. Neilgi pēc tam, kad impērijai pēc ilgstoša kara izdevās sakaut Sasanīdu impēriju un atgūt Tuvo Austrumu provinces, sākās islāma iekarojumu laikmets, kura gaitā impērija zaudēja visas savas Tuvo Austrumu un Ziemeļāfrikas provinces.
731. gadā trešā dodža Urso vadītais karaspēks ieņem Ravennu un padzen no tās lombardus. Pilsēta tiek atdota Austrumromas impērijai, kas par to atmaksā, piešķirot venēciešiem dažādas tirdzniecības privilēģijas Grieķijā un tās salās. Heraklejā dzimušais Urso tagad paplašina savu varu, taču 737. gadā dumpinieki viņu nogalina. Tiek izlemts, ka dodžus turpmāk vairs neievēlēs, bet reizi gadā tiks ievēlēts militārais vadonis (Maestro della milizia). Taču arī šis varas modelis izrādījās neveiksmīgs un 742. gadā atjauno dodža ievēlēšanu uz mūžu. Jaunievēlētais dodžs Diodato Urso tiek nogalināts 755. gadā. Nākamais dodžs Mauricio Galbaio savas ilgās valdīšanas rezultātā panāca sava dēla Džiovanni ievēlēšanu par līdzvaldnieku un mantinieku.
Pirmie dodži tiek regulāri gāzti, padzīti uz klosteri vai nogalināti. Vara šajā laikā bieži pieder pūlim, kas kļūst par pamatu republikāniskajam valsts modelim, kurā vara, lai arī cik oligarhiska, tomēr balstās iedzīvotāju gribā, nevis imperatora vai Dieva autoritātē. Tā kā republikas teritorija bija neliela, turību un varu elitei deva tās tirdznieciskie talanti, nevis plaši zemes īpašumi.