cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Trolejbusu satiksme pasaulē
Azerbaidžāna
Azerbaidžānā vairs neeksistē neviena trolejbusu satiksmes sistēma. Trolejbusu satiksme Azerbaidžānā tika likvidēta laikā no 2004. līdz 2006. gadam. Arī galvaspilsētā Baku trolejbusu satiksme tika likvidēta, tā pastāvēja no 1941. līdz 2006. gadam.
Filipīnas
Filipinās tikai vienā pilsētā - galvaspilsētā Manilā - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Manilā pastāvēja no 1929. gada februāra līdz 1941. gada decembrim.
Gruzija
1976. gadā Suhumi bija 5 trolejbusu līnijas ar kopējo garumu 42,8 kilometri. No 1992. gada augusta līdz 1994. gada aprīlim pilsoņu karā radīto bojājumu dēļ trolejbusu satiksme tika slēgta.
Laikā no 1937. līdz 2006. gadam trolejbusu satiksme bija arī Gruzijas galvaspilsētā Tbilisi.
Indija
Indijā šobrīd vairs nevienā pilsētā nekursē trolejbusi. Laikā no 1935. līdz 1962. gadam trolejbusi kursēja Deli. Savukārt, Mumbajā trolejbusu satiksme eksistēja laikā no 1962. gada 11. jūnija līdz 1971. gada 24. martam.
Irāna
Irānā trolejbusi kursē tikai tās galvaspilsētā Teherānā. Trolejbusu satiksmi Teherānā atklāja 1992. gada 14. septembrī. Teherānā ir 5 trolejbusu līnijas.
13,9 kilometrus garā Teherānas trolejbusu satiksmes sistēma sastāv no diviem galvenajiem posmiem.
Pa Teherānas ielām brauc 65 Škoda 15Tr tipa trolejbusi (tos 1991. un 1992. gadā saņēma no Čehoslovākijas). Vēl pa Teherānas ielām brauc pašu irāņu būvēts trolejbusa prototipa modelis, balstīts uz trolejbusa Volvo B10M bāzes.
Japāna
Japānā eksistē divas trolejbusu līnijas, tās ir ļoti iecienītas tūristu vidū. Abu trolejbusu līniju maršruti ved pa tuneļiem. Trolejbusu līnijas atrodas Tojamas prefektūrā un pasažieri tajās tiek pārvadāti no aprīļa līdz novembrim. Japānā trolejbusi brauc pa ceļa kreiso pusi.
Viena no šīm divam trolejbusu līnijām ir Tatejamas (Tateyama) "tuneļa trolejbuss". Tā ir 3,7 kilometrus gara trolejbusu līnija, kura tika atklāta 1971. gadā, bet tikai 1996. gadā tajā sāka braukt trolejbusi. Tā savieno Daikambo (Daikambō) ar Murodo (Murodō), pārvadātājuzņēmuma centrālā mītne atrodas Tatejamas Kurobē Kanko (Tateyama Kurobe Kankō).
Otra trolejbusu līnija ir Kandenas "tuneļa trolejbuss", tā tika ierīkota Kurobes hidroelektrostacijas būvniecības dēļ. Līnija ir 6,1 km gara un kopš 1964. gada tā savieno Ogisavu (Ōgisawa) ar Kurobi-Talsperi (Kurobe-Talsperre). Līniju ar elektroenerģiju apgādā Kandenas elektroapgādes uzņēmums Kansai Denryoku.
Agrāk arī citās Japānas pilsētās bija trolejbusu satiksme, piemēram, galvapilsētā Tokijā (1952-1968), Kioto (1932-1969), Osakā (1953-1970) un citās pilsētās.
Kazahstāna
Kazahstānā trolejbusi kursē četrās pilsētās. Interesanti ir tas, ka trolejbusu satiksme ir izveidota tikai pilsētās, kas atrodas Kazahstānas Āzijas daļā, kā arī tā, visās šajās pilsētās, ir izveidota Padomju laikā, izņemot Atirau. Trolejbusi kursē Almati, Aktobē, Petropavlā un Tarazā.
Trolejbusu satiksme ir tikusi likvidēta Atirau (tā eksistēja no 1996. gada līdz 1999. gadam), Šimkentā (1965-2003), Kostanajā (Қостанай) (1990-2005) un Karaghandi (1967-2010).
Tāpat trolejbusu satiksme tika likvidēta arī galvaspilsētā Astanā, tā eksistēja no 1983. gada 18. janvāra līdz 2008. gada 30. septembrim. To likvidēja, jo trolejbusu satiksmi nodrošinošais uzņēmums vairs nespēja samaksāt elektrības rēķinus.
Nav īsti zināms vai Kostanajā (Қостанай) tik tiešām 2005. gadā tika likvidēta trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Kostanajā (Қостанай) tika atklāta 1990. gada 2. janvārī. Tāpat tiek uzskatīts, ka 2005. gada laikā pēc trolejbusu satiksmes likvidācijas vēl dažas reizes trolejbusi ir izbraukuši Šimkentas ielās.
Kirgizstāna
Kirgizstānā trolejbusi kursē tikai trīs pilsētās. Tās ir galvaspilsēta Biškeka, Narīna (Naryn) un Oša. Trolejbusu satiksmi Narīnā (Naryn) atklāja 1994. gada 13. decembrī, bet pārējās pilsētās tā tika atklāta jau Padomju gados. Proti, trolejbusu satiksmi Biškekā atklāja 1951. gada 13. janvārī, bet Ošā - 1977. gada 1. novembrī. Kirgizstānā vēl nevienā pilsētā trolejbusu satiksme nav likvidēta.
Ķīna
Ķīna, aiz Krievijas, Ukrainas un Ziemeļkorejas, ir ceturtajā vietā pasaulē pēc pilsētu ar trolejbusu satiksmi skaita, Ķīnā pavisam 20 pilsētās kursē trolejbusi. Ķīnā pārsvarā ir mazas trolejbusu satiksmes sistēmas, izņemot Pekinā, Guandžou, Šanhajā un Uhaņā. Bieži vien trolejbusu satiksmes sistēmas sastāv tikai no vienas trolejbusu līnijas. Ķīnā ir tādas trolejbusu līnijas, kuras ved uz ogļraču ciematiem. Tās nav publiski pieejamas, tās ir paredzētas tikai ogļračiem.
2006. gadā Tjaņdziņā atklāja "noteiktās joslas trolejbusu" satiksmi, arī Šanhajā paralēli "klasiskajai trolejbusu satiksmei" kopš 2009. gada pastāv arī "noteiktās joslas trolejbusu" satiksme.
Neskatoties uz lielo trolejbusu satiksmes sistēmu izplatību, trolejbusu satiksme Ķīnā kopš 1996. gada samzinās. 1990. gados trolejbusu satiksme tika likvidēta 6 pilsētās, bet no 2000. līdz 2009. gadam - jau 10 pilsētās. Arī Siaņā trolejbusu satiksme, metro izbūves dēļ, ir likvidēta, bet tiek plānots 2012. gadā to atjaunot. Tiek uzskatīts, ka arī Nankinā (Nanning) trolejbusu satiksme ir likvidēta, bet to vēl nav izdevies noskaidrot. Trolejbusu satiksme Nankinā (Nanning) tika atklāta 1994. gadā.
Malaizija
Malaizijā tikai vienā pilsētā - Džordžtaunā - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Džordžtaunā pastāvēja no 1925. līdz 1961. gadam.
Mjanma
Mjanmā tikai vienā pilsētā - Jangonā - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Jangonā pastāvēja no 1936. līdz aptuveni 1945. gadam.
Mongolija
Mongolijā trolejbusu satiksme eksistē tikai galvaspilsētā Ulanbatorā. Trolejbusu satiksmi Ulanbatorā atklāja 1987. gada 29. oktobrī, šobrīd Ulanbatorā ir 4 trolejbusu līnijas. Pa Ulanbatoras ielām brauc aptuveni 40 ZiU-9 tipa trolejbusi, kurus importēja no Padomju Savienības. Kopš 2007. gada tiek saņemti arī jauni trolejbusi no Krievijas, tāpat 2007. gadā viens Hyundai markas autobuss tika pārbūvēts par trolejbusu.
Nevienā citā Mongolijas pilsētā nekad nav bijusi trolejbusu satiksme.
Nepāla
Nepālā vairs nevienā pilsētā nekursē trolejbusi. Ķīniešu būvētie trolejbusi laikā no 1975. līdz 2001. gadam kursēja starppilsētu maršrutā Katmandu-Baktapūra (Bhaktapur). 2003. gadā šo trolejbusu līniju atklāja vēlreiz, bija pat plāns par tās pagarināšanu, bet tā arī tas netika realizēts. Nedaudz vēlāk šo trolejbusu līniju vēlreiz likvidēja. 2008. un 2009. gadā atkal tika mēģināts atjaunot šo trolejbusu līniju, bet diemžēl nesekmīgi.
Saūda Arābija
Saūda Arābijā vēl līdz šim nav bijusi trolejbusu satiksme, bet tiek plānots izveidot trolejbusu satiksmi Saūda Arābijas galvaspilsētā Rijādā.
Šrilanka
Šrilankā tikai vienā pilsētā - bijušajā galvaspilsētā Kolombo - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Kolombo pastāvēja no 1953. gada 22. jūlija līdz 1964. gada 1. decembrim.
Tadžikistāna
Tadžikistānā trolejbusu satiksme tiek organizēta tikai divās pilsētās - galvaspilsētā Dušanbē un otrajā lielākajā pilsētā Čudšandā (Chudschand).
Trolejbusu satiksme Čudšandā (Chudschand) tika atklāta 1970. gada 3. novembrī. Savukārt, 2008. gada maijā trolejbusu satiksme Čudšandā (Chudschand) tika likvidēta, bet 2009. gada augustā Čudšandā (Chudschand) no jauna tika atklātas divas trolejbusu līnijas. Tāpat sākot ar 2006. gadu, trolejbusu satiksme Čudšandā (Chudschand) ir nestabila, jo bieži ir elektroenerģijas piegādes pārrāvumi.
Turcija
Turcijā vairs nevienā pilsētā nav trolejbusu satiksmes, bet agrāk trolejbusi kursēja galvaspilsētā Ankarā (1946-1981), Stambulā (1961-1984) un Izmirā (1954-1992).
Trolejbusu satiksmi Stanbula nodrošināja uzņēmums İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel İşletmeleri Genel Müdürlüğü. Interesants fakts ir tas, ka Stambulā trolejbusu satiksme bija tikai tās Eiropas daļā.
Turkmenistāna
Turkmenistānā trolejbusi kursēja tikai galvaspilsētā Ašgabatā. Trolejbusu satiksme Ašgabatā tika atklāta 1964. gada 19. oktobrī. Ašgabatā bija 7 trolejbusu līnijas. Pārsvarā pa Ašgabatas ielām brauca Škoda 14Tr tipa trolejbusi. Trolejbusu satiksme tika slēgta 2012. gada 1. janvārī. Slēgšanas brīdī bija 1 trolejbusa līnija. Trolejbusa satiksme tika slēgta dēļ Ašgabatas pārbūves darbiem, un novecojušas elektrostacijas dēļ.
Nevienā citā Turkmenistānas pilsētā nekad nav bijusi trolejbusu satiksme.
Uzbekistāna
Uzbekistānā trolejbusu satiksme eksistē tikai Urgenčā, kā arī atsevišķa trolejbusu līnija savieno to ar netālo pilsētu Hivu. Trolejbusu satiksme Urgenčā tika atklāta 1997. gada 20. oktobrī.
Daudzās Uzbekistānas pilsētās trolejbusu satiksme ir likvidēta. Kā pēdējās pilsētas, kurās tika likvidēta trolejbusu satiksme, ir minamas Namangāna (Namangan), Taškenta, Džizaka (Jizzakh) un citas. Interesanti ir tas, ka Almalikā (Olmaliq) trolejbusu satiksme tika likvidēta 2009. gada februārī divu nopietnu elektropiegādes incidentu dēļ.
Vjetnama
Vjetnamā tikai vienā pilsētā - galvaspilsētā Hanojā - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Hanojā pastāvēja no 1986. gada decembra līdz 1993. gada jūlijam.
Ziemeļkoreja
Par trolejbusu satiksmi Ziemeļkorejā ir maz zināms citviet pasaulē, vienīgi tas, ka Ziemeļkorejā trolejbusi kursē 22 pilsētās. Vecākā un lielākā trolejbusu satiksmes sistēma atrodas galvaspilsētā Phenjanā, to atklāja 1962. gada aprīlī. Phenjanā ir 10 trolejbusu līnijas. Kopš 1983. gada ir izveidota trolejbusu līnija, kas savieno Phenjanu ar Pjongsongu (Pyongsong). Otra lielāka trolejbusu satiksmes sistēma ir Čonginā (Ch'ŏngjin), tur ir 4 līnijas. Pārējās pilsētās ir tikai viena, divas vai trīs trolejbusu līnijas un pārsvarā tajās tiek pārvadāti rūpnīcu strādnieki.
Jaunākā trolejbusu satiksmes līnija ir 6 km garā starppilsētu trolejbusu līnija no Onsongas (Onsong) līdz Vangjāenai (Wangjaesan). To atklāja 1996. gadā. Vēl divas starppilsētu trolejbusu līnijas savieno Kimkolu (Kimkol) ar Markinu (Markyn) un Čognionu (Chognyon), kā arī Sīnuiju (Sinŭiju) ar Ragvonu (Ragwŏn). Izņemot trolejbusu satiksmi Kāesongā (Kaesŏng), nevienā citā Ziemeļkorejas pilsētā trolejbusu satiksme nav tikusi likvidēta. Vai visās šajās pilsētās vēl joprojām brauc trolejbusi nav izdevies noskaidrot, ņemot vērā Ziemeļkorejas valsts iekārtu. Turpretī Dienvidkorejā nekad nav braukuši trolejbusi.
Alžīrija
Alžīrijā vairs nevienā pilsētā nav trolejbusu satiksmes. Bet agrāk trolejbusu satiksme eksistēja šādās pilsētās: galvaspilsētā Alžīrā (1934-1974), Konstantinā (1921-1963) un Orānā (1939-1969).
Dienvidāfrikas republika
Dienvidāfrikā vairs nevienā pilsētā nav trolejbusu satiksmes. Bet agrāk trolejbusi kursēja šādās pilsētās: Blumfonteinā, Boksburgā (Boksburg), Durbanā, Greiamstaunā (Germiston), Johannesburgā, Keiptaunā un Pretorijā.
Etiopija
Etiopijā vēl līdz šim nevienā pilsētā nav bijusi trolejbusu satiksme. Tiek plānots galvaspilsētā Adisabebā atklāt trolejbusu satiksmi. Pa Adisabebas ielām varētu braukt Krievijā ražoti trolejbusi, jo sadrabībā ar Krieviju Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā tiek būvēta trolejbusu līnija.
Maroka
Marokā trolejbusu satiksme ir bijusi tikai divās pilsētās - Kasablanka (1932-1972) un Tetauna (Tétouan) (1950-1975). Vēl eksistēja starppilsētu trolejbusu līnija Tetauna (Tétouan) - Martila.
Tunisija
Tunisijā tikai vienā pilsētā - galvaspilsētā Tunisā - ir bijusi trolejbusu satiksme. Trolejbusu satiksme Tunisā pastāvēja no 1945. līdz 1970. gadam.
Austrālija
Austrālijā nevienā pilsētā vairs nav trolejbusu satiksmes, bet trolejbusi ir tikuši izstādīti dažādos Austrālijas muzejos, piemēram, Brisbenas tramvaju muzejā, Sidnejas tramvaju muzejā, Adelaidas elektrotransporta muzejā un citos. Daži no šiem trolejbusiem ir braukšanas kārtībā, bet Austrālijā nav trolejbusiem nepieciešamās infrastruktūras, lai tie varētu braukt.
Trolejbusu satiksme ir bijusi šādās pilsētās: Adelaidē, Brisbenā, Hobārtā, Lančestonā (Launceston) un Sidnejā.
Jaunzēlande
Jaunzēlandē trolejbusi kursē tikai tās galvaspilsētā Velingtonā. Tā ir vienīgā patlaban esošā trolejbusu satiksmes sistēma Okeānijā, to atklāja 1949. gada 20. jūnijā. Trolejbusu satiksme Velingtonā bijua bijusi arī jau iepriekš no 1924. gada 29. septembra līdz 1932. gada maijam. Patlaban Velingtonā ir 9 trolejbusu līnijas un pārvadājumus ar trolejbusiem veic uzņēmums Go Wellington.
Velingtonā beidzamajos gados tiek atjaunots trolejbusu parks. Pirmie divi nākotnes trolejbusu prototipi jau sāka braukt 2007. gadā, bet kopš 2009. gada tādu ir jau pavisam 61. Modernie zemās grīdas trolejbusi aizstāja vecos Volvo markas trolejbusus. Velingtona ir viena no trīs pilsētām pasaulē, kurā trolejbusi brauc pa kreiso pusi. Jaunajos trolejbusos ir 49 sēdvietas, tie var braukt izmantojot speciālu akumulatoru, kā arī tie tiek ražoti pašā Jaunzēlandē - Ašburtonā (Ashburton). Viens šāds trolejbuss maksā 460 000 Austrālijas dolāru.
Vēl Jaunzēlandē trolejbusi brauca Kraistčērčā (1931-1956), Oklendā (1938-1980), Ņū Pleimoutā (New Plymouth) (1950-1967) un Danīdinā (1950-1982). Danīdina ir vistālāk uz dienvidiem esošā pilsētā, kurā ir bijusi trolejbusu satiksme.
Argentīna
Argentīnā tikai trīs pilsētās kursē trolejbusi. Tās ir Mendosa (trolejbusu satiksme pastāv kopš 1958. gada 14. februāra) un Rosario (kopš 1959. gada 24. maija), kā arī jaunāka trolejbusu satiksmes sistēma Kordovā.
Trolejbusu satiksmi Kordovā atklāja 1989. gada 7. maijā. Savukārt, Argentīnas galvaspilsētā Buenosairesā kopš 1966. gada 30. aprīļa trolejbusi vairs nekursē. Arī La Platā (La Plata), Mara del Platā un Sanmigelā de Tukumanā trolejbusu satiksme tika likvidēta 1960. gados.
Baijablankā tika izbūvēts trolejbusu kontakttīkls, bet tur tā arī netika atklāta trolejbusu satiksme. Savukārt, Rosario laikā no 1993. līdz 1994. gadam, trolejbusu satiksme bija likvidēta, jo notika pāriešana uz jaunu transporta uzņēmumu, ka arī tika iepirkti jauni trolejbusi.
Brazīlija
Brazīlijā vairs tikai divās pilsētās kursē trolejbusi. Tās ir ostas pilsēta Santusa – tajā ir tikai viena īsa trolejbusu līnija – un tuvumā esošā metropole Sanpaulu.
Sanpaulu trolejbusu satiksmi nodrošina divas dažādas kompānijas, viena ir São Paulo Transportes (SPT), tā apkalpo 14 trolejbusu līnijas pilsētas teritorijā, bet otra ir Empresa Metropolitana des Transportes Urbanos (EMTU), tā apkalpo 6 trolejbusu līnijas priekšpilsētās. Abas atsevišķās trolejbusu satiksmes sistēmas satiekas pie Sao Mateus (São Mateus) pārsēšanās termināļa, bet fiziski (ar kontakttīklu) tās savā starpā nav savienotas. Trolejbusu satiksme Sanpaulu tika atklāta 1949. gada 22. aprīlī. Savukārt, ostas pilsētā Santusā trolejbusi kursē kopš 1963. gada 12. augusta.
Trolejbusu satiksme daudzās Brazīlijas pilsētās ir tikusi likvidēta, piemēram, Ribeiranpretu (trolejbusi nebrauc kopš 1999. gada), Ararakvairā (Araraquara) (kopš 2000. gada) un Resifi (kopš 2001. gada).
Čīle
Trolejbusu satiksme Čīlē tiek organizēta tikai Valparaiso, tā ir otra vecākā sistēma Dienvidamerikā. No 1947. gada novembra līdz 1978. gada novembrim un no 1991. gada decembra līdz 1994. gada jūlijam trolejbusus varēja sastapt arī Santjago ielās.
Pirmā trolejbusu līnija Valparaiso tika atklāta 1952. gada 31. decembrī. Laika gaitā trolejbuss kā pārvietošanās līdzeklis pilsētnieku vidū kļuva aizvien populārāks, neskatoties uz to, 1980. gados sistēmai draudēja slēgšana, jo pašvaldība nolēma pārtraukt dotēt pasažieru pārvadājumus. 1987. gadā trolejbusu satiksme nonāca privātās rokās, tika izveidots uzņēmums Empresa de Transportes Colectivos Eléctricos.
Mūsdienās pasažieru pārvadājumi tiek veikti vienā līnijā, kuras kopējais garums sasniedz 4,4 km. Satiksmi nodrošina Trolebuses de Chile S.A. (līdz 2007. gadam darbojās kā Empresa de Transportes Colectivos Eléctricos). Trolejbusu parks sastāv no 23 transporta vienībām, ekspluatācijā galvenokārt atrodas no ASV, Ķīnas un Šveices iepirkti lietoti trolejbusi, vecākie no tiem ražoti 1940. gados.
Par slavenākajiem Valparaiso trolejbusiem uzskata 1946. līdz 1952. gadā ražotos Pullman-Standards braucamrīkus, kuri ir vecākie ekspluatācijā esošie pasažierus pārvadājošie trolejbusi pasaulē. 2003. gadā Čīles valdība vēsturiskos transportlīdzekļus pasludināja par nacionālām vērtībām. Pilsētu UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā lielā mērā iekļāva, pateicoties tās Pullman-Standards trolejbusiem.
2007. gada 10. maijā Trolebuses de Chile S.A. paziņoja par savu maksātnespēju, mēnesi vēlāk, 15. jūnijā, Čīles valdība, balstoties uz pilsētnieku lūgumiem, nolēma piešķirt uzņēmumam aizdevumu. Pateicoties operatīvai rīcībai, izdevās paglābt Čīles vienīgo trolejbusu satiksmes sistēmu no iespējamas likvidēšanas. Tiek prognozēts, ka trolejbusi Valparaiso ielās varētu kursēt līdz 2013. gadam.
Ekvadora
Trolejbusu satiksme Ekvadorā tiek nodrošināta vienīgi tās galvaspilsētā Kito, tā ir viena no jaunākajām sistēmām Dienvidamerikā. Tās izveidošanas laikā pastāvēja terorakta draudi, jo taksometru un autobusu pārvadātāji nevēlējās pieļaut jaunās elektrotransporta sistēmas darbības uzsākšanu, tāpēc pirmās līnijas izbūves procesa uzraudzīšanā tika iesaistīta policija. Kito ir viena no nedaudzajām pilsētām, kuras trolejbusu kontakttīklā plūst 750V liels strāvas spriegums, kā arī sabiedriskais transports visu maršrutu var veikt, izmantojot tam paredzētu braukšanas joslu.
Pirmā trolejbusu satiksmes līnija tika atklāta 1995. gada 18. decembrī, tās kopējais garums sasniedza 4,5 km. Mūsdienās pasažieru pārvadājumi tiek veikti 5 maršrutos ar kopējo garumu 18,7 km. Satiksmi nodrošina Compañía Trolebús Quito S.A. (agrāk Unidad Operadora del Sistema Trolebús), kuras rīcībā atrodas 113 savienotie trolejbusi. 2002. gadā vidēji dienā tika pārvadāti 220 000 cilvēku, pasažieru skaits turpina pieaugt, piemēram, 2010. gadā vidēji dienā trolejbusos tika pārvadāti aptuveni 250 000 cilvēku.
Kuba
Kubas galvaspilsētā Havanā 1949. gadā tika apspriesta iecere ieviest trolejbusu satiksmi. Lai noskaidrotu tās efektivitāti, 1949. gada septembrī tika izveidota trolejbusu satiksmes testēšanas līnija, kurā transportlīdzekļi izmantoja tramvaju satiksmei paredzēto kontakttīklu. Dažus mēnešus vēlāk izmēģināšanu pārtrauca, tika nolemts neieviest regulārus pasažieru pārvadājumus ar trolejbusiem.
Peru
Peru galvaspilsētā Limā 1928. gada jūlijā tika atklāta trolejbusu satiksme, dažus gadus vēlāk, 1931. gada jūnijā, pasažieru pārvadājumi tika pārtraukti.
Trinidada un Tobāgo
Trinidadas un Tobāgo galvaspilsētā Portofspeinā 1941. gada 1. oktobrī tika atklāta trolejbusu satiksme. 1956. gada 31. decembrī pasažieru pārvadājumi tika pārtraukti.
Urugvaja
Urugvajas galvaspilsētā Montevideo 1951. gada 28. martā tika atklāta trolejbusu satiksme. Pasažieru pārvadājumi tika organizēti līdz 1992. gada 26. janvārim.
Venecuēla
Barkisimeto notiek gatavošanās otras trolejbusu satiksmes sitēmas atklāšanai. Trolejbusu satiksmi bija plānots atklāt 2005. gadā, bet to nācās atlikt. Divu trolejbusu maršrutu kopējais garums sasniegšot 30,49 km. 2008. gadā tika piegādāti jau 80 savienotie trolejbusi, kuri ir ražoti Neoplan rūpnīcā Vācijā.
Laikā no 1937. līdz aptuveni 1949. gadam Karakasā eksistēja trolejbusu satiksme un arī Valensijā (Valencia) līdz 1949. gadam kursēja trolejbusi.
ASV
Kopš pirmās trolejbusu satiksmes sistēmas atklāšanas ASV teritorijā 1910. gadā Losandželosā, vairāk nekā 60 pilsētās ir bijusi trolejbusu satiksme. Bieži trolejbusu satiksmi vienā pilsētā ir nodrošinājušas divas dažādas privātas kompānijas.
Šobrīd ASV trolejbusi kursē tikai 5 pilsētās. Tās ir Bostona Masačūsetsā, Filadelfija Pensilvānijā, Sanfrancisko Kalifornijā, Sīetla Vašingtonā un Deitona Ohaio.
Lielākā trolejbusu satiksmes sistēma atrodas Sanfrancisko. Sanfrancisko ir 17 trolejbusu līnijas un tajās kopā brauc 344 trolejbusi. Sanfrancisko trolejbusu satiksmes sistēma, kā arī Atēnu-Pirejas trolejbusu satiksmes sistēmas ir uzskatāmas par lielākajām Rietumu pasaulē.
2008. gada 14. aprīlī arī Filadelfijā, pēc 5 gadu pārtraukuma, no jauna tika atklāta trolejbusu satiksme. To panāca ASV satiksmes ministrija. Pilsēta trolejbusu satiksmi gribēja likvidēt, bet tā kā bija paņemts aizdevums bankā, tad izdevīgāk bija iepirkt jaunus trolejbusus.
Interesants fakts ir tas, ka Bostonā brīvdienās un svētku dienās trolejbusu satiksme tiek aizstāta ar autobusu satiksmi. Daudzos muzejos ir eksponēti dažādu ASV pilsētu trolejbusi, piemēram, Ilinoisas dzelzceļa muzejā pavisam ir eksponēti 20 dažādi trolejbusi.
Kanāda
Kanādā trolejbusu satiksme darbojas tikai Vankūverā. Trolejbusu satiksmi Vankūverā atklāja 1948. gada 16. augustā. Trolejbusu satiksmi nodrošina uzņēmums Coast Mountain Bus Company, kas ir meitas uzņēmums transporta uzņēmumam TransLink. Vankūverā ir 13 trolejbusu līnijas un kopā tajās brauc 262 trolejbusi, 74 no tiem ir savienotie trolejbusi.
2003. gadā tika noslēgts līgums par 228 jaunu trolejbusu piegādi, no tiem 188 bija divasu standarta trolejbusi un 40 bija savienotie trolejbusi. Līdz 2010. gada ziemas olimpiskajām spēlēm visi vecie trolejbusi tika aizstāti ar jauniem, moderniem trolejbusiem. Pirmie jaunie trolejbusi tika nodoti ekspluatācijā 2005. gada 27. septembrī. Piegādes noslēdzās divus gadus agrāk nekā bija plānots, proti 2008. gadā. Vēl ir iespējams papildus pasūtīt 40 trolejbusus.
Daudzās Kanādas pilsētās trolejbusu satiksme ir likvidēta, tā piemēram, Edmontonā tā tika likvidēta 2009. gada 2. maijā. Vēl trolejbusi laikā no 1951. gada līdz 1992. gada beigām kursēja Hamiltonā, kā arī laikā no 1922. līdz 1927. gadam un laikā no 1947. gada līdz 1992. gadam arī Toronto eksistēja trolejbusu satiksme. Toronto pavisam kursēja aptuveni 150 trolejbusi. Līdz 1993. gada jūlijam Toronto ielās brauca arī 40 no Edmontonas saņemtie trolejbusi, pēcāk tie tika nosūtīti atpakaļ uz Edmontonu.
Pārsvarā visas trolejbusu sistēmas Kanādā tika likvidētas 1960. un 1970. gados, kā pēdējās toreiz tika likvidētas Saskatūnas un Kalgari sistēmas.
Vankūveras tranzīta muzejs ir eksponējis 5 vecos Vankūveras trolejbusus, daži no tiem pat ir braukšanas kārtībā.
Meksika
Meksikā trolejbusi kursē tikai divās pilsētās. Tās ir galvaspilsēta Mehiko - lielākā trolejbusu satiksmes sistēma valstī - un Gvadalahara.
Trolejbusu satiksmi Mehiko atklāja 1952. gadā, tiek uzskatīts, ka to atklāja aptuveni gadu ātrāk - 1951. gada martā. Pirms tam 1947. un 1948. gadā Mehiko darbojās tikai izmēģinājuma trolejbusu līnija. Šobrīd Mehiko ir 17 trolejbusu līnijas.
Aukštaitija
Aukštaitija ir lielākais no 5 Lietuvas kultūrvēsturiskajiem novadiem, ko viduslaikos apdzīvojuši ne tikai aukstaiši, bet arī sēļi un zemgaļi.
Trolejbusu satiksme pasaulē
Meksika
Savukārt, trolejbusu satiksmi Gvadalaharā atklāja 1976. gada 15. decembri. Interesanti ir tas, ka līdz 1977. gada janvārim Gvadalaharā trolejbusu satiksmes izmantošana bija ierobezota. Nevienā Meksikas pilsētā trolejbusu satiksme vēl nav tikusi likvidēta.
Aukštaitija
Vēsture
Aukštaitija ir vēsturiskās Lietuvas pamatdaļa, tās teritorijā atradās Lietuvas dižkunigaitijas pirmā galvaspilsēta Kernave.
Trolejbusu satiksme pasaulē
Lielākās trolejbusu satiksmes sistēmas
Eiropas Savienības teritorijā pirmajā vietā ierindojas Atēnu-Pirejas trolejbusu satiksmes sistēma Grieķijā, bet otro vietu ieņem Latvijas galvaspilsēta Rīga (20 līnijas, 346 trolejbusi, maršrutu kopgarums sasniedz 169 km ). Savukārt, trešajā vietā ierindojas Lietuvas galvaspilsēta Viļņa (20 līnijas, 322 trolejbusi) (2010. gada dati).
Krievu—persiešu kari
Ar terminu Krievu—persiešu kari apzīmē vairākus Krievijas Impērijas—Persijas konfliktus 18. un 19. gadsimtā, no kuriem nozīmīgākie bija:
Trolejbusu satiksme pasaulē
Lielākās trolejbusu satiksmes sistēmas
Āzijā, aiz Pekinas, otra lielākā trolejbusu satiksmes sistēma atrodas Krievijas pilsētā Novosibirskā, tajā 28 līnijās kopā brauc 338 trolejbusi un līniju kopgarums sasniedz 280 kilometrus (1999. gada dati). Tai seko Ķīnas pilsēta Šanhaja (15 līnijas, 275 trolejbusi) (2008. gada dati).
Aukštaitija
Vēsture
Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā tai pievienoja Sēlijas dienvidu daļu.
Kopš 15. gadsimta Aukštaitijas teritorija tika saukta par "īsto Lietuvu" (Lithuania propria), lai atšķirtu to no vēlāk Lietuvai pievienotajām zemēm.
Vēsturiskās zemes
Austrumaukštaitijā:
Rietumaukštaitijā:
Teritorija
Šāda dalījuma pamatā ir atšķirīgās lietuviešu valodas izloksnes, tradīciju, tautas amatniecības un celtniecības īpatnības.
Pastāv arī ģeogrāfiskās atšķirības — Rietumaukštaitija atrodas Viduslietuvas zemienē, kas ir Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenuma turpinājums Lietuvā, bet Austrumaukštaitija ir Aukštaitijas augstienē, bagāta ezeriem un pēc dabas līdzīga Sēlijai (Augšzemei) un Latgalei.
Ģeogrāfija
Aukštaitija atrodas Lietuvas ziemeļaustrumu daļā un neliela daļa novada atrodas arī Baltkrievijā. Lielākā un nozīmīgākā pilsēta ir novada centrs Panevēža, kurā dzīvo vairāk kā 100 000 iedzīvotāju.
Lielākās pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir:
Novads bagāts ar ezeriem, sevišķi Molētu apkārtnē. Garākā novada upe ir Sventāja, kas ietek Nerē pie Jonavas. Ignalinas apkārtnē atrodas Aukštaitijas nacionālais parks. Pie Visaginas agrāk darbojās atomelektrostacija.
Telesfors
Telesfors (, dzimšanas gads nav zināms, miris laika posmā no 136. līdz 138. gadam) bija Romas bīskaps no 124. gada līdz nāvei un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem. Šajā laikā Romas imperatori bija Adriāns un Antonijs Pijs. Telesfors bija grieķis, iespējams, dzimis Kalabrijā. Viņš bija astotais pāvests, viņa priekštecis bija Siksts I, bet pēctecis — Higins. Telesfora laikā Romas imperators Adriāns veica kristiešu vajāšanu. Tiek uzskatīts, ka Telesfors bija pirmais pāvests pēc Svētā Pētera, kas kļuva par mocekli. Viņš ir arī vienīgais 2. gadsimta pāvests, kura mokpilnā dzīve ir pierādīta.
Infekcijas slimība
Infekcijas slimība ir slimība, kuru izraisa infekcija — patogēnu bioloģisku aģentu nokļūšana saimnieka organismā. Infekcijas slimības, ar kurām slimo tikai cilvēki, sauc par antroponozēm, bet tās dzīvnieku slimības, ar kurām var saslimt arī cilvēks, — par antropozoonozēm. Vairums infekcijas slimības ir lipīgas, tāpēc tās dažreiz sauc arī par lipīgajām slimībām vai transmisīvajām slimībām. Infekcijas slimībām parasti izšķir inkubācijas periodu, prodromālo periodu, slimības galveno parādību periodu un rekonvalescences periodu. Pēc infekcijas lokalizācijas un mehānisma tās iedala elpošanas ceļu, zarnu, asins un ādas infekcijas slimībās.
Infekcijas slimību ārstus un pētniekus sauc par infektologiem.
Gravas
Gravas var būt:
64. Kinoakadēmijas balva
64. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas "Dorothy Chandler Pavilion", Losandželosā, ASV. Balvu pasniegšanu vadīja aktieris Billijs Kristals.
Visvairāk balvu (piecas) saņēma filma "Jēru klusēšana".
Ādams Nelsons
Ādams Nelsons (dzimis 1975. gada 7. jūlijā Atlantā, ASV) ir ASV vieglatlēts - lodes grūdējs. Pirmo lielu panākumu viņš sasniedza 2000. gadā, kad izcīnīja sudraba medaļu olimpiskajās spēlēs. Šo panākumu viņš atkārtoja arī 2004. gadā. 2001. un 2003. gada Pasaules čempionātos viņš izcīnīja vēl divas sudraba medaļas, iegūstot iesauku "mūžīgi otrais", bet pēc diviem gadiem Helsinkos viņš pierādīja pretējo, kļūstot par pasaules čempionu. Tiesa, 2007. gadā viņš jau atkal izcīnīja sudraba medaļu. 2009. gada Pasaules čempionātā viņš ierindojās 5. vietā.
2012. gadā 2004. gada Atēnu olimpisko spēļu čempions Jurijs Bilonohs tika diskvalificēts par dopinga lietošanu un A. Nelsons tika atzīts par olimpisko čempionu.
Princeses Ranhillas krasts
Princeses Ranhillas krasts ir Austrumantarktīdas piekrastes daļa Karalienes Modas Zemē Rīsera-Larsena jūras krastā. Stiepjas no Rīsera-Larsena pussalas austrumos (33° 30' E) līdz 20° austrumu garumam rietumos. Kopējais piekrastes garums ap 600 km. Austrumos robežojas ar Prinča Haralla krastu, rietumos — ar Princeses Astridas krastu. Piekrastes lielāko daļu klāj šelfa ledāji — Karaļa Boduēna šelfa ledājs austrumu daļā un vairāki nelieli šelfa ledāji rietumos. Piekrastes ievērojamākie ģeogrāfiskie objekti ir Breidvikas līcis un Dervāla ledus sala. Iekšzemē paceļas Sērrondanes kalni un nelielie Belžikas kalni.
Krastu 1931. gada 16. februārī atklāja norvēģi Jalmars Rīsers-Larsens un Nilss Larsens lidojumā no ekspedīcijas kuģa Norvegia. Nosaukts par godu Norvēģijas tā laika kroņprinča Olava meitai Ranhillai.
Pirmā polārstacija Princeses Ranhillas krastā bija beļģu Ruāboduēna (1958-1967). No 1984. līdz 1991. gadam iekšzemē 130 km attālumā no krasta darbojās japāņu stacija Asuka. 1991. gadā piekrastē tika ierīkota Pakistānas vasaras polārstacija Džinna. Kopš 2009. gada Sērrondanes kalnos darbojas jaunā beļģu stacija Prinseselizabete.
1976. gads
1976. gads (MCMLXXVI) bija garais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.
Gravas (Vidrižu pagasts)
Gravas ir apdzīvota vieta Limbažu novada Vidrižu pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Ķīšupes krastos pie autoceļa P9 23 km no novada centra Limbažiem un 63 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ceļu krustojumā uz Vidrižu muižas zemes. 1932. gadā Gravām piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. Gravās līdz 1949. gadam atradās Vidrižu pagasta valde, no 1949. līdz 1954. gadam — Gravu ciema centrs. Gravās atrodas pagasta pārvalde, Vidrižu pasta nodaļa, Vidrižu doktorāts, kafejnīca.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Čemurziežu dzimta
Čemurziežu dzimta (Apiaceae, Umbelliferae), tiek saukta arī par seleriju dzimtu, ir divdīgļlapju dzimta.
Čemurziežiem ziedi ir sakārtoti čemuros un stublājos — ar tukšu vidu. Čemurzieži ir augi, kurus var pazīt pēc ziedu sakopojuma lielākās vai mazākās ziedkopās — saliktos vai vienkāršos čemuros. Pie mums čemurzieži ir daudzgadīgi, dažkārt arī viengadīgi vai divgadīgi lakstaugi. Pasaulē ir pazīstami arī čemurziežu dzimtas puskrūmi un krūmi. Diezgan raksturīga dzimtas pazīme ir dobi stublāji.
Lapas parasti izvietotas pamīšus, augšējās ir sēdošas, apakšējās - ar kātu. Lapas plātne reti ir vesela, lielākoties tā ir šķelta vai dalīta.
Ziedi ir neuzkrītošās krāsās: balti iedzelteni vai sārti. Tie ir nelieli, divdzimumu, ar 5 saaugušām kauslapām un 5 brīvām vainaglapām. Arī putekšņlapas ir 5, augļlapas — 2. ziedi sakopoti vienkāršos vai saliktos čemuros.
"Ciklons" sāksies naktī
""Ciklons" sāksies naktī" ir 1966. gada Latvijas PSR TV filma. Filmas režisore ir Ada Neretniece. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā, pēc Dmitrija Morozova stāsta "Trīsdesmit sešas stundas no izlūka dzīves" motīviem.
Sižets
Otrā pasaules kara beigās vācu izlūkdienests cenšas organizēt diversantu grupas aplenktajos Karpatu rajonos. Lai koordinētu darbību, operācijas "Ciklons" ietvaros, uz turieni jānosūta pieredzējušais kapteinis Švarcbruks. Padomju izlūkam Libelam Švarcbruka vietā šai uzdevumā izdodas nosūtīt savu cilvēku - Mišelu, kurš izjauc vācu nodomus.
Stefans Cveigs
Stefans Cveigs (de; dzimis, miris ) bija austriešu rakstnieks.
Savas literāta karjeras virsotnē, 1920. un 1930. gados, bija viens no populārākajiem rakstniekiem pasaulē. Pazīstams ar savām novelēm, romāniem un biogrāfijām. Sarakstījis biogrāfiskus romānus par Žozefu Fušē (1929), Mariju Stjuarti (1935) un Mariju Antuaneti (1932). Starp Cveiga pazīstamākajiem darbiem ir noveles "Kādas nezināmās vēstule" (1922), "Amoks" (1922), "Bailes" (1925), "Jūtu mulsums" (1927), "Divdesmit četras stundas kādas sievietes dzīvē" (1927), "Šaha novele" (1941) un romāns "Sirds nepacietība" (1939). Pēc Cveiga darbu motīviem tapušas daudzas filmas, tai skaitā, pēc viņa sarakstītā romāna par Mariju Antuaneti 1938. gadā tika uzņemta filma Holivudā. Tāpat Cveigs sarakstīja libretu Riharda Štrausa operai Die schweigsame Frau.
Drigalska ledus mēle
Drigalska ledus mēle ir peldoša ledāja mēle Rosa jūras rietumu krastā Antarktīdā. Atrodas Skota krastā Viktorijas Zemē. Atklājis britu polārpētnieks Roberts Skots 1902. gada janvārī un nosaucis par godu ievērojamajam vācu polārpētniekam profesoram Ēriham fon Drigalskim.
Ledus mēle ir peldošs ledājs un veidojas Deivida glečera ledum noplūstot Rosa jūrā. Mēle ir 70 - 100 km gara un 14 - 24 km plata, tā pārvietojas ar ātrumu ap 0,7 km gadā (10 km laika posmā no 1988. līdz 2002. gadam). Tā ir vismaz 4000 gadus veca un veido stabilu struktūru.
Olivjē Bereta
Olivjē Bereta (, dzimis, Montekarlo, Monako) ir sacīkšu braucējs no Monako, kurš ir piedalījies Formula 1 sacīkstēs, braucot Larrousse komandā. Viņa komandas biedrs bija Ēriks Komā. 10 sacīkstēs neizcīnija nevienu ieskaites punktu un tika nomainīts, kad beidzās sponsoru nauda. Pēc karjeras beigām pievērsās salonautomobiļu sacensībām, kurās guva labu panākumus, taču 2003. un 2004.gadā bija Williams komandas viens no testpilotiem.
Ir piedalījies arī vienā NASCAR Craftsman Truck Series sacīkstē 1999.gadā, izcīnot 17.vietu.
Teniss 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — dubultspēles sievietēm
Sieviešu dubultspēles bija viena no '''2008. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa''' programmas disciplīnām. Spēles norisinājās no 10. līdz 17. augustam uz cietā seguma.
All We Know Is Falling
All We Know Is Falling ir amerikāņu alternatīvā roka grupas Paramore debijas albums, tas tiek laists klajā sadarbībā ar ierakstu kompāniju Fueled by Ramen. Albums Lielbritānijas roka topā ir sasniedzis 8. vietu. Līdz 2009. gada aprīlim albums ASV tika pārdots ap 405 000 kopiju. interneta portālā iTunes tika publicēts albuma deluxe edition, kurā ir iekļautas papildu 2 koncertizpildījumi un 3 mūzikas video.
Albuma producenti ir Džeimss Visners un Maiks Grīns.
albums tika sertificēts ar zelta disku.
Dziesmu saraksts
Visas dziesmas ir sacerējuši Paramore dalībnieki.
iTunes Deluxe Edition
Piezīme:
* "Never Let This Go" ļoti bieži ir nepareizi rakstīts kā "Let This Go".
Vanka
Vanka (augštecē saukta Planīcas upe, vidustecē arī Ēdoles upe, Lanka) ir Užavas labā krasta pieteka Kuldīgas novadā. Sākas Kurmāles pagastā 4 km uz ziemeļiem no Vilgāles. Tek pa Rietumkursas augstienes Kurmāles pauguraini, lejtecē pa Piejūras zemienes Piemares līdzenumu. Augštece līdz Alejām un lejtece no Liepājas - Ventspils dzelzceļa un vietām vidustecē regulēta. Uz upes vairāki dzirnavezeri un dīķi.
Pietekas: Suņupīte, Sūnupīte (kreisās). Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Īvande, Ēdole. Upi šķerso autoceļš P119.
1990. gada FIFA Pasaules kauss
1990. gada FIFA Pasaules kauss notika Itālijā no 8. jūnija līdz 8. jūlijam. Tas bija pēc skaita 14. Pasaules kausa finālturnīrs. Šis turnīrs kļuva par visu laiku nerezultatīvāko Pasaules kausa finālturnīru, vidēji spēlē tika gūti tikai 2,2 vārti. Finālspēlē piedalījās tās pašas divas komandas, kas pirms 4 gadiem Meksikā; finālā VFR ar 1-0 pieveica iepriekšējos čempionus Argentīnu. Šis bija jau otrais Pasaules kausa finālturnīrs, kas notika Itālijā; arī 1934. gada čempionāts norisinājās Itālijā.
Komandas
Tālāk minētās 24 izlases piedalījās 1990. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Itālijas izlase un 1986. gada Pasaules čempioni Argentīnas izlase.
Turnīra gaita
Turnīrā piedalījās 24 komandas un formāts bija tāds pats kā pirms četriem gadiem 1986. gada čempionātā Meksikā. Šis bija pēdejais Pasaules čempionāts, kurā par uzvaru tika piešķirti 2 nevis 3 punkti. 24 komandas tika sadalītas 6 grupās, no katras grupas astotdaļfinālam kvalificējās divas labākās, kā arī četras labākās no sešām trešo vietu ieguvējām. Par turnīra lielāko pārsteigumu kļuva Kamerūnas izlase ar 38 gadus veco Rožē Millu priekšgalā, kas vispirms uzvarēja savā apakšgrupā, pieveicot gan argentīniešus, gan rumāņus, 1/8 finālā uzvarēja kolumbiešus, bet ceturtdaļfinālā tikai pagarinājumā piekāpās angļiem. Vēl pusfinālā iekļuva laukuma saimnieki Itālija, VFR un iepriekšējie čempioni Argentīna, kas sīvā cīņā pārspēja brazīļus un dienvidslāvus. Abos pusfinālos uzvarētāju nācās noskaidrot pēcspēles 11 m sitienu sērijās, kurās vācieši uzvarēja angļus, savukārt Argentīna pārspēja Itāliju. Spēlē par 3. vietu itāļi uzvarēja angļus, bet finālā tikās tās pašas komandas kas pirms četriem gadiem - Argentīna un VFR. 85. minūtē 11 m soda sitienu realizeja Andreass Brēme un VFR svinēja uzvaru ar 1-0, trešo reizi kļūstot par pasaules čempioniem.
F grupa
Piezīme: Izlozes rezultātā 2. vietu grupā ieņēma Īrija
Izslēgšanas turnīrs
Labākie vārtu guvēji
Krievijas slepenpolicija
Nodaļas darbība
1880. gadā tika atvērtas drošības nodaļas arī Maskavā un Varšavā, pati iestāde tika reorganizēta un pakļauta Iekšlietu ministrijas Policijas departamentam.
Uzdevumu izpildei nodaļa nereti izmantoja savu aģentu iefiltrēšanu valstij nevēlamajās organizācijās un grupējumos, kā arī slepenu korespondences pārbaudi. Tikai 1882. gadā vien tika atvērts ap 380 000 vēstuļu, ieskaitot pat savas priekšniecības - Iekšlietu ministrijas - korespondenci. Nodaļa bija plaši pazīstama ar saviem aģentiem-provokatoriem, ko tā iefiltrēja, piemēram, boļševiku partijas augstākajās aprindās.
Nodaļa arī plānoja kompromitēt strādnieku kustību, savā uzraudzībā izveidojot legālas strādnieku arodbiedrības, taču pēc kāda laika valsts aizliedza arī tās.
Pastāv uzskats, ka nodaļa ir atbildīga par Cionas gudro protokolu radīšanu (daudzi vēsturnieki uzskata, ka tos Pjotra Račkovska - nodaļas ārzemju agentūras priekšnieka - uzdevumā sastādījis rakstnieks un nodaļas aģents Matvejs Golovinskis).
Drošības nodaļas aizturētie cilvēki tika pakļauti parastajai Krievijas impērijas tiesāšanas procedūrai. Nereti spriedums bija nāvessods vai izsūtīšana katorgā uz Sibīriju.
Pēc 1917. gada Oktobra revolūcijas nodaļa tika likvidēta.
Johans Fišers
Johans Fišers vai Johaness Fišers (de, la, 1636-1705) bija vācu luterāņu teologs, pirmais Vidzemes ģenerālsuperintendents, cīnītājs par latviešu un igauņu zemnieku skolu attīstīšanu Zviedru Vidzemē. Latviešu Bībeles tulkojuma izdevējs (1684), ierosinājis Tērbatas Universitāti pārcelt uz Rīgu. Izpelnījies iesauku "Jaunais Vidzemes apustulis".
Dzīvesgājums
Johans Fišers dzimis 1636. gada decembrī Lībekas tirgotāja ģimenē, kristīts 15. decembrī. Pēc Katrīnas skolas (Katharineum) beigšanas Lībekā viņš studēja jurisprudenci Rostokas un Helmštetas universitātēs (1655-1657) un teoloģiju Altdorfas (1657-1659) un Leidenes (1660) universitātēs, iegūdams maģistra grādu. Strādādams par Štādes (pie Hamburgas) mācītāju, viņš 1665. gadā izpelnījās ievērību ar angļu puritāņu mācītāja Ričarda Bakstera (1615-1691) raksta "Par sevis noliegšanas derīgo mācību" tulkojumu vācu valodā.
1666. gadā Pfalcas-Zulcbahas hercogs viņu uzaicināja kļūt par Zulcbahas (tagad Bavārijā) diakonu, vēlāk par mācītāju un superintendentu. 1673. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur tika iecelts par Vidzemes superintendentu un 1575. gadā izveidoja J.G.Vilkena grāmatu spiestuvi. 1675. gadā viņš lika sadalīt bijušo Jēkaba baznīcas Svētā Krusta kapelu ar starpgriestiem divos stāvos un ierīkot Rīgas liceja mācību telpas. 1678. gadā Fišeru iecēla par ģenerālsuperintendentu un ar Zviedrijas ķēniņa Kārļa XI atbalstu viņš veica Vidzemes luterāņu baznīcas reformu, lika pārtulkot Bībeli un baznīcas dziesmugrāmatas latviešu un igauņu valodās un nodibināja valsts finansētas skolas visos Zviedru Vidzemes draudžu novados un iestājās par slēgtās Tērbatas Universitātes atjaunošanu Rīgā.
Par nopelniem 1686. gada zviedru baznīcu likumu ieviešanā 1687. gadā viņam piešķīra Liepas muižu (Lindenhof) mūža lietošanā. 1689. gada 28. maijā viņš parakstīja ķēniņam Kārlim XI veltīto priekšvārdu Ernesta Glika tulkotajam latviešu bībeles izdevumam. Kad Kārlis XI 1690. gadā tomēr izšķīrās par universitātes atjaunošanu Tērbatā, Fišeru iecēla par tās prokancleru un teoloģijas profesoru. 1693. gadā viņam piešķīra Upsālas Universitātes goda doktora titulu un viņš atkārtoti pauda ierosinājumu izveidot universitāti Rīgā. Johans Fišers uzturēja ciešus sakarus ar Vidzemes bruņniecības priekšstāvi Johanu Reinholdu fon Patkulu, kas 1694. gadā tika notiesāts par valsts nodevību.
Nozīme Latvijas vēsturē
Augsti izglītotais un piētiski noskaņotais Johans Fišers radikāli izmainīja Zviedru Vidzemes izglītības sistēmu un veica luteriskās baznīcas reformu. Ar Ernesta Glika Bībeles tulkojuma un zemnieku skolu izveides palīdzību viņš palielināja latviešu valodas nozīmi tālaika sabiedrībā. Sākotnēji būdams Zviedrijas ķēniņa piekritējs, viņš pamazām pieslējās Livonijas hercogistes personālūnijas idejas piekritējiem un pēc J.R.Patkula notiesāšanas zaudēja uzticību Stokholmā. Toties pieauga viņa autoritāte Vidzemē un Fišeru dzimta 18. gadsimtā devusi vairākus ievērojamus Latvijas ārstus, farmaceitus un dabaszinātniekus.
Johana Fišera dēls Johans Benjamins Fišers (1684-1744) pēc Vidzemes pievienošanas Krievijas Impērijai kļuva par Vidzemes ģenerālsuperintendentu (1736–1744) un latviešu brāļu draudžu kustības atbalstītāju. Viņa brāļa Rīgas ārsta un aptiekāra Benjamina Fišera dēls Johans Bernhards Fišers (1685-1772) bija Rīgas pilsētas ārsts, vēlāk Krievijas medicīnas pārvaldes priekšnieks un imperatoru Annas un Ivana VI ārsts Pēterburgā (1737-1741), pēc atgriešanās Rīgā viņš savā Purvciema muižiņā nodarbojās ar rakstniecību un tulkošanu.
Johana Bernharda Fišera brāļadēls Jakobs Benjamins Fišers (1731-1793) bija starptautiski pazīstams dabaszinātnieks, pirmā Vidzemes dabas apraksta autors, kurā viņš pirmo reizi klasificēja Latvijas dzīvniekus un augus pēc Linneja sistēmas.
Nātrija sulfāts
Nātrija sulfāts (Na2SO4, glaubersāls Na2SO4·10 H2O) ir balta, kristāliska viela, kas šķīst ūdenī. Tas ir stabils, neitrāls sāls. Dabā nātrija sulfāts parasti ir sastopams dekahidrāta formā ar 10 kristalizācijas ūdens molekulām (mirabilīts).
Iegūšana
Lielāko daļu nātrija sulfāta iegūst kā derīgo izrakteni. Dažreiz (ievērojami retāk), nātrija sulfāts ir sastopams anhidrīda formā (tenardīts), bet tas nav stabils un pamazām pārvēršas par mirabilītu. Apmēram 1/3 no pasaulē saražotā nātrija sulfāta iegūst kā dažādu ķīmisko procesu blakusproduktu. Nozīmīgākie šādi procesi ir sālsskābes ražošana no sērskābes un nātrija hlorīda, kā arī dažu polimēru ražošana (ķīmiskajām šķiedrām).
Īpašības
Tā ir līdzsvara reakcija un tās stāvoklis ir atkarīgs no temperatūras, koncentrācijas un citu vielu klātbūtnes. Nātrija sulfātam ir neparasta šķīdības atkarība no temperatūras. Zemās temperatūrās šķīdība ir maza, temperatūru intervālā no ~0 °C līdz 32,4 °C šķīdība pieaug ~10 reizes, tālāka temperatūras paaugstināšana šķīdību ietekmē maz (šķīdība nedaudz samazinās).
Izmantošana
Nātrija sulfāts parasti ir visai lēts materiāls. To lieto par pildvielu veļas pulveriem, celulozes ražošanai (lai izšķīdinātu lignīnu) un stikla ražošanai, lai ievadītu nātriju (šeit to lieto tikai tāpēc, ka tas ir lēts — lietojot nātrija sulfātu, krāsns dūmgāzes satur sēra dioksīdu).
Viktors Spole
Viktors Spole (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbolists, vārtsargs. Ilgstoši spēlēja FHK Liepājas Metalurgs sastāvā. Šobrīd vārtsargu treneris FK Liepāja komandā.
Latvijas čempionātā aizvadījis 326 spēles (pēc 2010. gada sezonas 2. kārtas), ielaižot 300 vārtus, vārtsargu konkurencē pārspējot Andreju Piedelu aizvadīto spēļu skaita ziņā.
Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība
Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība (bieži saukta par IUCN saīsinājumā no ) ir 1948. gadā dibināta starptautiska dabas un sugu aizsardzības organizācija. Organizācijas biedri ir valsts iestādes un nevalstiskās organizācijas, kopskaitā vairāk kā 1000. Organizācijā darbojas arī ap 11 000 zinātnieku.
Mērķi un darba metodes
Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienības darbība vērsta uz zinātniski pamatotas informācijas par dabu vākšanu, apstrādi, un izplatīšanu. Kopš 1966. gada organizācija globāli un sistemātiski apkopo informāciju par sugu stāvokli un publicē to "Sarkanajā grāmatā". Starptautiskajai dabas un dabas resursu aizsardzības savienībai ir ANO Ģenerālasamblejas oficiālā novērotāja statuss.
Sprakšķi
Sprakšķi, sprakšķu dzimta (Elateridae) ir viena no visēdāju vaboļu (Polyphaga) dzimtām. Šīs dzimtas kāpuriem ir atsevišķs nosaukums — drātstārps. Pasaules faunā sastopamas apmēram 10 000 sugas. Sprakšķu izmēri ir 1—50 mm, biežāk 7—20 mm.
Niedras valdība
Niedras valdība bija provāciska Latvijas Pagaidu valdība, kas pastāvēja no 1919. gada 10. maija līdz 26. jūnijam, vienlaikus ar padzīto Kārļa Ulmaņa Pagaidu valdību un Pētera Stučkas LSPR valdību.
Izveide
Pēc Ulmaņa Pagaidu valdības gāšanas 16. aprīļa pučā, Andrievs Niedra 27. aprīlī ieradās Liepājā kā starpnieks sarunās ar pučistu izveidoto Borkovska valdību. Pēc viņa pieprasījuma 29. aprīlī atbrīvoja vāciešu arestētos Ulmaņa kabineta ministrus. Galvenais sarunu temats starp pučistiem un gāzto Pagaidu valdību bija jaunas kompromisa valdības izveidošana, kurā būtu pārstāvēti arī vācbaltieši, kā ekonomiski un militāri nozīmīgākā Latvijas iedzīvotāju daļa.
Niedra piedāvāja, lai vācieši publiski nosoda 16. aprīļa puču, bet Tautas padome jaunam kandidātam uzdod veidot valdību kurā ietilptu Ulmaņa valdības 4 ministri, Niedras piekritēji ar 4 ministriem, 3 vācieši un 1 ebrejs. Ulmanis šo piedāvājumu noraidīja.
Galu galā 10. maijā tika izveidots jauns Ministru kabinets Andrieva Niedras vadībā. Landesvēra vācbaltiešu un krievu daļas kā arī Dienvidlatvijas brigāde respektēja valdības sastāva maiņu, savukārt Igaunijā tapšanas stadijā esošā Ziemeļlatvijas brigāde neatzina jaunā Ministru kabineta leģitimitāti. Lielākā daļa valsts ierēdņu turpināja veikt savus tiešos pienākumus, neraugoties uz to, kāds kurā brīdī bija Ministru kabineta sastāvs.
Jaunā valdība savai pastāvēšanai paredzēja 3 pamatuzdevumus: valsts saglabāšanu, likumības un saimniecības atjaunošanu, lielinieku izdzīšanu, Satversmes sapulces vēlēšanas un vispārievēlētas valdības izveidošanu.