cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vasilis Kotroniass
Biogrāfija
No 1980. gadu vidus bijis viens no Grieķijas vadošajiem šahistiem. Desmit reizes uzvarējis Grieķijas šaha čempionātos (1986, 1987, 1988, 1990, 1991, 1992, 1994, 2006, 2010 un 2014 ). Trīs reizes piedalījies Pasaules šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas (1997, 1999, 2004), kurās nav ticis tālāk par 2. kārtu. 2005. gadā piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kurā 1. kārtā uzvarējis Ni Hua, bet 2. kārtā zaudējis Aleksejam Širovam. 2014. gadā Hanijā izcīnījis sudraba medaļu Vidusjūras reģiona valstu individuālajā čempionātā.
Pārstāvējis Grieķijas un Kipras komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1986. gadā Kotroniasam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1990. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Vairāku šaha atklātņu teorijai veltītu grāmatu autors.
Platanias FC
Platanias FC ir Grieķijas futbola klubs, kas spēlē Grieķijas futbola otrajā spēcīgākajā līgā.
Aizturi elpu
"Aizturi elpu" ir astotais Normunda Rutuļa solo albums, kas tapis laikā no 2011. līdz 2014. gadam. Aranžēja un ieraksta procesu koordinēja Kristaps Krievkalns. Skaņas apstrādi veidoja un miksēja Armands Treilihs. Producēja pats Normunds Rutulis.
1775. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1775. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu provinču sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme kā Daugavas province atradās Pleskavas guberņas sastāvā.
Pūriņi
Pūriņi ir pieturas punkts šaursliežu dzelzceļa līnijā Gulbene—Alūksne. Tas atrodas Gulbenes novada Beļavas pagastā netālu no Pūriņu un Jaunpūriņu mājām. Pieturas punktā ir nojume un soliņš pasažieriem.
Vēsture
Sākumā pietura saukta vienkārši par 6. kilometru (p. p. 6. kilometrs), 90. gados pārdēvēta par Pienakalnu, vēlāk par Pūriņiem pēc tuvējo māju nosaukuma. Nojume uzbūvēta 1980. gados. No vilciens šeit apstājas tikai pēc pieprasījuma (ja pasažierim ir biļete līdz šai pieturai, vai ja pieturā gaida cilvēks). 2016. gada 3. septembrī Pūriņos tika atklāta jauna koka nojume, kas izgatavota atbilstoši vēsturiskajam 1930. gadu dizainam un krāsojumam.
Vadims Voinovs
Vadims Voinovs (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas džudists, divkārtējs Eiropas čempions PSRS komandas sastāvā, trīskārtējs PSRS čempionāta bronzas medaļas ieguvējs, vairākkārtējs Latvijas čempions un 1992. gada Barselonas olimpisko spēļu dalībnieks.
Litiniški
Litiniški ir ciems Pelēču pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V682. Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Arendoles katoļu baznīca, Arendoles muiža).
Ukri
Ukri ir ciems Dobeles novada Ukru pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā autoceļu V1113 un V1109 krustojumā 43 km no novada centra Dobeles un 108 km no Rīgas. Ukros atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, feldšerpunkts, pasts, veikals. Apdzīvotā vieta veidojusies ap Ukru muižas (Ukry) centru.
FK Himki
FK Himki (ru) ir profesionāls Krievijas futbola klubs no Himkiem, pilsētas Maskavas apgabalā. Tas ir dibināts 1997. gadā, pašlaik spēlē Krievijas Premjerlīgā. Mājas spēles komanda aizvada Himku arēnā, kuras ietilpība ir 18 636 skatītāju vietas.
Čiekurkalna 2. šķērslīnija
'''Čiekurkalna 2. šķērslīnija''' ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Čiekurkalnā apkaimē. Tā sākas pie krustojuma ar Čiekurkalna 1. līniju un beidzas krustojumā pie Gaujas ielu. Ielas garums ir 438 metri.
FK Himki
2006. gadā uzvarēja Krievijas futbola otrajā spēcīgākajā līgā (tolaik Pirmā divīzija) un pirmoreiz iekļuva Krievijas Premjerlīgā. Tajā nospēlēja trīs sezonas, 2009. gadā ieņēma 16. vietu, un komanda augstāko līgu atstāja. Premjerlīgā atgriezās 2020. gadā, izcīnot 2. vietu FNL. Kluba futbolisti ir divas reizes spēlējuši Krievijas kausa izcīņas finālā — 2005. un 2020. gadā.
Pietraga Sarkanās klintis
Pietraga Sarkanās klintis ir Burtnieku svītas smilšakmens klintis jeb krauja, kas atrodas Salacas kreisajā krastā. Tās paceļas upes līkumā kā izvirzīts klinšains rags. Valsts nozīmes ģeoloģisks aizsargājams dabas piemineklis. Ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā. Administratīvi ietilpst Limbažu novada Ainažu pagastā.
Čiekurkalna 2. šķērslīnija
Ielu savienojumi
Čiekurkalna 2. šķērslīnija krustojas ar:
Pietraga Sarkanās klintis
Apraksts
Pietraga klinšu augstums līdz 10 m, garums ap 400 m. Tās ir lielākās Salacas lejteces klintis un viens no ainaviskākajiem smilšakmens atsegumiem Latvijā. Klinšu sienā vairākas nelielas, seklas alas un grotas. Salacas gultnē klinšu apkaimē vairāki krāčaini un strauji posmi. Ziemā zem pārkarēm veidojas visievērojamākais Salacas krastu leduskritums.
Augšdaugavas pazeminājums
Augšdaugavas pazeminājums ir dabas apgabals Latgales augstienes dienviddaļā Augšdaugavas un Krāslavas novados. Stiepjas rietumu—austrumu virzienā 80 km garumā no Daugavpils līdz Baltkrievijas robežai, kur pāriet Polockas zemienē. Lielākajā daļā garuma Augšdaugavas pazeminājums ir 4 līdz 12 km plata robežjosla starp Latgales augstienes Dagdas pauguraini ziemeļos un Augšzemes augstienes Skrudalienas pauguraini. Galvenais pazeminājuma elements ir terasētā Daugavas ieleja, ko papildina arī citas ielejai pieguļošās reljefa formas.
Ģeoloģija
Augšdaugavas pazeminājuma pamatā ir senu ielejveida iegrauzumu saposmota pamatiežu virsa, kuras palikšņu un pacēlumu augstums ir 90—100 m vjl un kura iegrauzumos pazeminās līdz 35 m zjl. Vecākie pamatieži (vidusdevona) konstatēti dziļajos iegrauzumos. Palikšņus un pacēlumus veido augšdevona smilšakmeņi, māli un aleirolīti, kas atsedzas Daugavas ielejā pie Krāslavas, Ververiem un Elernes.
Reljefs
Augšdaugavas pazeminājuma reljefu nosaka Daugavas ieleja, kuras ielejas un terasētās nogāzes bieži saposmo īsas (0,1—0,4 km), nesazarotas gravas. Komplicētāks erozijas reljefs vērojams lejpus Krāslavas, kur ielejas nogāzes saposmo daudzo pieteku lejtecē terasētās, dziļās ielejas. Īpaša Daugavas ielejas morfoloģiskā īpatnība ir 8 iegrauzto meandru loki starp Krāslavu un Naujeni, kuros ielejai ir asimetrisks šķērsprofils. Loka virsotne atduras pamatkrastā, veidojot 25—40 m augstu krauju, bet loka iekšienē pretējā pamatkrasta virzienā kāpņveidīgi cita virs citas paceļas daudzas terases. Ielejai pieguļošās joslas austrumu galā dominē limnoglaciāls līdzenums. Lejpus Piedrujas Daugavas kreisajā krastā ir viļņots fluvioglaciāls līdzenums.
Daugavas ielejai lejteces virzienā pakāpeniski padziļinoties, tās absolūtais augstums pazeminās no 100—130 m vjl austrumu daļā līdz 87—127 m vjl pie Naujenes. Ielejai pieguļošajā pazeminājuma joslā absolūtais augstums no 135—150 m vjl austrumu daļā līdz 140—165 m vjl posmā starp Krāslavu un Naujeni.
Klimats
Klimats mēreni silts, vērojamas mikroklimatiskas atšķirības Daugavas ielejā un pārējā pazeminājuma daļā. Gada vidējā temperatūra 5,1—5,2 °C, janvāra — –6,5 °C, jūlija — 17 °C. Veģetācijas periods 136—140 dienas, bezsala periods 140—150 dienas, nokrišņu daudzums — 600—700 mm gadā. Sniega segas biezums līdz 28 cm, ielejā sniegs var saglabāties 112 dienas.
Hidrogrāfija
Augšdaugavas pazeminājuma hidrogrāfiskā tīkla pamatā ir Daugava, kuras līdz 200 m platā gultne sākumā ir taisna, bet posmā no Piedrujas līdz Naujenei veido 10 lielus līkumus. Gultnē biežas laukakmeņu krāces, sastopamas laukakmeņu vai, retāk, smilts—grants saliņas. Daugava uzņem vairākas pietekas, lielākās no kurām ir Rosica, Indrica, Skaista, Jāņupīte, Židiņupīte, Borne, Poguļanka, Rudņa, Balta. Lielākās ūdenstilpes ir Šilovkas ezers, Varnaviču ezers un Vilnīšu ezers pazeminājuma austrumu daļā, kā arī Tartaka ūdenskrātuve.
Dabas aizsardzība
Lielākā daļa Augšdaugavas pazeminājuma ietilpst Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidū, bet posms no Krāslavas līdz Daugavpilij — Daugavas loku dabas parkā. Dabas parka teritorijā arī vairāki aizsargājami dabas objekti: Adamovas krauja, Daugavas vārti (Slutišķu un Ververu krauja), Mālkalnes avots, Sandarišku karengravas, Sproģu gravas, Viļušu avots.
Sārnates purvs (dabas liegums)
Sārnates purvs ir 1987. gadā dibināts dabas liegums Ventspils novada Užavas un Jūrkalnes pagastos. Tajā ietilpst daļa no Sārnates purva (izņemot Sārnates ezera apkaimi) un Mazais Sārnates purvs.
Teritorija ir nozīmīga augsto purvu un purvu ieplaku aizsardzības vieta. Šeit sastopami Eiropas Savienības aizsargājamie biotopi: kadiķu audzes zālājos un virsājos (5130), eitrofi ezeri ar iegrimušo ūdensaugu un peldaugu augāju (3150), neskarti augstie purvi (7110), pārejas purvi un slīkšņas (7140), purvaini meži (91D0), degradēti augstie purvi, kuros iespējama vai noris dabiskā atjaunošanās (7120). Teritorijā konstatētas daudzas ES Putnu direktīvas sugas.
Gambīts (filma)
"Gambīts" (en) ir 2012. gada komēdija, kas veidota kā rīmeiks 1966. gada filmai ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Maikls Hofmans. Galvenās lomas filmā atveido Kolins Fērts, Kemerone Diasa, Elans Rikmens un Stenlijs Tuči. Filmas pirmizrāde notika.
Mākslas kurators Harijs Dīns nolemj atriebties savam rupjajam priekšniekam, liekot viņam nopirkt viltotu Monē gleznu. Lai plānu īstenotu, Harijam nepieciešama ekscentriskas un neparedzamas Teksasas rodeo karalienes palīdzība.
Liučāni
Liučāni ir ciems Krāslavas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
1776. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1776. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu apriņķu sastāvā. Pēc administratīvās reformas Latgales vēsturiskā zeme tika sadalīta trīs apriņķos un pievienota Polockas guberņai.
Magnuss Manske
Heinrihs Magnuss Manske (de; dzimis Ķelnē) ir vecākais pētnieks Sengera institūtā Kembridžā, Lielbritānijā    un programmētājs, kurš strādājis pie vienas no pirmajām MediaWiki programmatūras versijām.
Izglītība
Manske Ķelnes Universitātē studējis bioķīmiju un 2006. gadā to pabeidzis ar doktora grādu; viņa disertācija bija par atvērtā pirmkoda rīku molekulārajai bioloģijai GENtle.
Karjera
Kā students Manske bija viens no pirmajiem Interneta enciklopēdijas Nupedia (Vikipēdijas priekštecis) aktīviem lietotājiem un satura veidotājiem un vēlāk viņš sarakstīja vienu no pirmajām MediaWiki programmatūras versijām, uz kuras darbojās Vikipēdija. Manske kopš 2007. gada aprīļa strādā Sengera institūtā Kembridžā, bet joprojām izstrādā rīkus Vikipēdijas vajadzībām.
2012. gadā Manske bija līdzautors publikācijai Nature žurnālā, kas demonstrēja jaunus veidus, kā identificēt reģionus, kur attīstās malārijas parazīti un aprakstīja paņēmienus malārijas zāļu pretestības kartēšanai. Pētnieki izstrādāja paņēmienu, kā iegūt malārijas parazīta DNS no asinīm, kas samazina kļūdu iespējamību sekvencēšanā.
MediaWiki izstrāde
Kā students viņš bija viens no aktīvākajiem satura veidotājiem Nupedia projektā, publicējot informāciju par bioloģijas tēmām un izstrādājot rīkus un paplašinājumus priekš Nupedia. Vēlāk, nebūdams apmierināts ar esošās programmatūras ierobežojumiem, Manske izstrādāja vienu no pirmajām versijām, kas vēlāk kļuva par MediaWiki. Viņa jaunā versija tika uzstādīta 2002. gadā.
Vikipēdijai sākotnēji izmantotā viki programmatūra bija UseModWiki, sarakstīta Perl. Rodoties problēmām ar mērogojamību, 2001. gada vasarā Manske uzsāka darbu pie UseModWiki aizvietotāja, kas izmantotu datubāzi un saturētu Vikipēdijai specifiskas iespējas. 2002. gada 25. janvārī Manske izlaida pirmo versiju MySQL bāzētam PHP viki dzinējam, sauktam par Phase II. Viens jauninājums, ko Manske ieviesa bija vārdtelpas, lai nodalītu dažādu veidu lapas, tādas kā diskusiju vai lietotāja vārdtelpa, tas Phase II atšķīra no vecās viki programmatūras, kam nebija dažādu vārdtelpu. Phase II ieviesa arī citas iespējas, kas joprojām ir pieejamas, ieskaitot failu augšupielādi, uzraugāmo darbu sarakstu, automātiskus parakstus un lietotāja devuma sarakstu. Manskes ieguldījums ļāva vienkāršāk iekļaut fotogrāfijas Vikipēdijas rakstos, tika radīta arī administratoru lietotāju grupa, kam bija tiesības dzēst lapas un bloķēt vandaļus.
Manske bija atvērtā pirmkoda piekritējs, īpaši attiecībā uz GPL licenci. Viņa ieguldījums pirmajās MediaWiki versijās tika izlaists saskaņā ar GPL licenci.
Vikipēdijai pieaugot Manskes Phase II saskārās ar ātrdarbības problēmām, tāpēc Lī Denjels Krokers sistēmu pārrakstīja vēlreiz, kas noveda pie Phase III sistēmas, ko izmantoja no 2002. gada jūnija un kopš 2003. gada to sāka saukt par "MediaWiki". Šī MediaWiki programmatūra šobrīd tiek izmantota kā pamata platforma gan Vikipēdijai, gan daudziem citiem Wikimedia projektiem. Tā ir pieejama bez maksas un to izmanto arī daudzas citas organizācijas.
Manske turpināja izstrādāt rīkus un MediaWiki paplašinājumus, ieskaitot rīkus, lai attēlotu piederību kategorijām, aprēķinātu kategoriju šķēlumu un importētu attēlus no Flickr uz Vikikrātuvi. Manske izstrādāja arī Cite paplašinājumu, kas atsauču pārvaldībā ieviesa XML līdzīgu sintaksi.
Atzinība
Manske tiek atzīts par pirmā raksta autoru vācu valodas Vikipēdijā, kas bija polimēru ķēdes reakcija, ko viņš pirmoreiz sarakstīja 2001. gadā.
2002. gadā Džimijs Veilss 25. janvāri nosauca par Magnusa Manskes dienu, godinot viņa ieguldījumu Vikipēdijā, paziņojot, ka "šodien pie vakariņām katram vikipēdistam ir jāsaka tosts par godu Magnusam un viņa daudzajiem izgudrojumiem."
Lerijs Sendžers savos memuāros par Vikipēdijas pirmsākumiem izcēla Manskes ieguldījumu projektā un piedēvē viņam lielu nozīmi Vikipēdijas veiksmes stāstā: Vikipēdija sākās ar saujiņu cilvēku, daudziem no Nupedia. Šo Nupedia lietotāju ietekme bija izšķiroša. Es domāju, ka īpaši nenogurstošā Magnusa Manskes (kurš abos projektos strādāja pie programmatūras), mūsu dedzīgā atbalstītāja Rūta Ifčere un ļoti gudrais pokeru spēlējošais programmētājs Lī Denjels Krokers, tie ir tikai daži... Taču, tā kā projekts sākās ar šiem labajiem cilvēkiem un mēs spējām pielāgoties, izskaidrot un veicināt labus ieradumus un politikas jauniem lietotājiem, projekta Nupedia saknes palīdzēja izveidot robustu, funkcionējošu un veiksmīgu kopienu.
Manske, līdz ar citiem, tika atzīmēts par ievērojamu devumu MediaWiki, kad USENIX Advanced Computing Technical Association 2010. gadā MediaWiki un Wikimedia Foundation tika godināti ar STUG balvu (Software Tools User Group).
Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrība
Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrība (saīsināti LDPAB) ir organizācija, kas dibināta ar mērķi iesaistīt praktiskos dabas un kultūrvides aizsardzības pasākumos, dabas un kultūras pieminekļu izzināšanā, saglabāšanā un popularizēšanā gan fiziskas, gan juridiskas personas; veicināt Latvijas dabas un kultūrvides objektīvu izvērtēšanu, dabas un kultūras pieminekļu izpēti, sabiedrības ekoloģisko un kultūrvēsturisko izglītošanu.
Dibināšana
1957. gadā ar Latvijas PSR Ministru padomes lēmumu Nr.219 "Par pasākumiem dabas aizsardzības pastiprināšanā" tika ievērojami papildināts 1952. gadā apstiprinātais aizsargājamo dabas pieminekļu saraksts, bet 1959. gadā tika pieņemts LPSR likums par Latvijas PSR dabas aizsardzību. Tajā pašā 1959. gadā tika papildināts un izdots 1954. gadā apstiprinātais valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu saraksts. Lai šos lēmumus izpildītu, vajadzēja aizargājamos objektus uzraudzīt un ievākt par tiem informāciju. Daudzi tā laika jaunie zinātnieki un kultūras darbinieki, kā arī entuziasti bija ar mieru to darīt sabiedriskā kārtā.
Jau 1955. gadā bija izveidojusies LPSR ZA Dabas aizsardzības komisija ar priekšsēdētāju, akadēmiķi P. Valeskalnu un sekretāru I. Vilku vadībā. LPSR Valsts dabas muzejam un Centrālajam Valsts vēstures muzejam bija korespondentu kolektīvi, kā arī vairākiem novadpētniecības muzejiem bija savas aktīvistu grupas. Vēl 1919. gadā pēc novadpētnieka, pedagoga un ģeologa Z. Lancmaņa un viņa biedru ierosmes tika izveidota un darbojās Latvijas zemes un tautu pētīšanas biedrība.
LPSR kultūrizglītības darbinieku I kongresa muzeju darbinieku sekcijā 1957. gada 21. novembrī tika izteikts ierosinājums organizēt novadpētniecības biedrību. Uz šo ierosinājumu atsaucās LPSR ZA Bioloģijas, Mežsaimniecības, Vēstures, Ģeoloģijas institūtu zinātniskie līdzstrādnieki, LVU mācību spēki, daži preses darbinieki, un, būdami biedrības dibināšanas iniciatori, pirmo reizi sanāca kopā 1958. gada 27. decembrī. Tie pieņēma lēmumu vērsties ar priekšlikumu pie LPSR ZA viceprezidenta Valeskalna un ar viņa gādību, kā arī ar iniciatoru līdzdalību Zinātņu akadēmijā lietas kārtojās. Un jau 1959. gada 3. jūnijā LPSR Ministru Padome pieņēma lēmumu Nr.310 “par Dabas un  vēstures  biedrības  dibināšanu  pie LPSR Zinātņu akadēmijas”. LPSR ZA 18. jūnijā nodibināja Dabas un vēstures biedrības orgkomiteju, kas izstrādāja statūtu projektu. Tika organizētas arī biedrības nodaļas. Pirmā biedrības nodaļa tika dibināta Alūksnē 1959. gada 26. augustā. Biedrības Rīgas nodaļa tika dibināta 1960. gada 20. janvārī. 1960. gada 26-28. martā notika pirmais biedrības kongress, kurā tā tika nosaukta "Latvijas PSR Dabas un vēstures biedrība". Par biedrības pirmo priekšsēdētāju tika ievēlēts LPSR ZA korespondētājloceklis ģeoloģijas un mineraloģijas zinātņu doktors K. Spriņģis.
Darbība
Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrība savas veidošanās un attīstības gaitā ir izgājusi vairākus posmus. Pirmos desmit gadus biedrībā darbojās, pārsvarā, zinātnisko un mācību iestāžu, muzeju u.c. kultūrizglītības iestāžu darbinieki, atsevišķi tautas saimniecības speciālisti un entuziasti, kuriem rūpēja un interesēja vēstures un kultūras pieminekļu saglabāšana, kā arī dabas aizsardzība. Viņu nebija daudz, taču to aktīvā sabiedriskā darbība pievērsa uzmanību daudzām aktuālām tā laika tēmām. 1961. gada 16-18. jūnijā Alūksnē notika pirmā starprajonu novadpetniecības konference. Biedrība lika pamatus arī Dabas un vēstures kalendāra izdošanai. Kalendārs sāka iznākt 1962. gadā. Tajā pat gadā biedrība ierosināja LPSR MP pieņemt lēmumu par jūras piekrastes pasargāšanu no izskalošanas. 1962. gada 12-13. aprīlī biedrība organizēja republikas 2. dabas aizsardzības konferenci.
1965. gada 15. jūnijā ar lēmumu Nr.317 tā tika pārdēvēta kā "Republikāniskā brīvprātīgā vēstures un dabas pieminekļu aizsardzības biedrība". 1965. gada 28. novembrī III biedrības kongresā tika pieņemts jauns nosaukums - "Latvijas PSR Vēstures un kultūras pieminekļu un dabas aizsardzības biedrība", un pēc citu republiku parauga tika pastiprināta kultūrvēsturisko pieminekļu aizsardzība. Jaunais nosaukums ar LPSR MP un LKP CK lēmumu Nr.132 tika apstiprināts 1966. gada 22. martā.
Krietni plašāku vērienu biedrības darbība ieguva pēc tās IV kongresa 1969. gada 27. martā. Neilgi pirms tam (1968. gada 20. decembrī) pieņemtais likums par LPSR dabas aizsardzību izvirzīja jaunus, plašākus uzdevumus dabas bagātību aizsardzībā. Biedrība īpašu vērību veltīja rajonu un pilsētu nodaļu izveidošanai un vadības nostiprināšanai. Šajā laikā radās tādas darbības formas kā reidi, lai pārbaudītu dabas aizsardzības noteikumu izpildi, atsevišķu dabas objektu, vēstures un kultūras pieminekļu stāvokli, to aizsardzības režīma ievērošanu, sabiedriskās talkas dabas objektu un pieminekļu apkopšanai. Tika apzināti un uzskaitīti arī retie koki un dižkoki, kā arī reto augu sugu un dižakmeņu atradumi.
Daudzpusīgāka un saturiski bagātāka biedrības darbība kļuva pēc 1972. gada, kad PSRS AP bija apspriedusi jautājumu par dabas aizsardzības uzlabošanas un dabas resursu racionālas izmantošanas pasākumiem. Kopš tā laika dabas un pieminekļu aizsardzībā nozīmīga kļuva meliorācijas, ceļu u.c. celtniecības objektu un rekonstrukcijas darbu projektu saskaņošana ar biedrības vietējām organizācijām.
Biedrības V kongress, kas notika 1973. gada aprīlī, īpaši uzsvēra nepieciešamību uzlabot pirmorganizāciju darbu. Lai īstenotu kongresa pieņemtos lēmumus, tika pieliktas pūles izveidot masveidīgas biedrības pirmorganizācijas visos uzņēmumos, organizācijās un iestādēs. Biedrība paplašinājās līdz 200 000 biedriem, kas bija apvienoti ap 4300 pirmorganizācijās. Skaitliski lielas, aktīvas un nozīmīgas bija biedrības Daugavpils un Rēzeknes pilsētu, Alūksnes, Gulbenes, Liepājas, Rīgas, Valkas, Valmieras un Ventspils rajonu nodaļas.
Būtiskas izmaiņas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrības statūtos veica tās VI kongress, kas notika 1977. gada martā. Šīs izmaiņas atspoguļoja biedrības izaugsmi, tās darba daudzpusīgo saturu un darbības formu dažādību. Ar biedrības tiešu līdzdalību tika izstrādāti valdības lēmumi par Gaujas nacionālā parka dibināšanu, un "Par valsts aizsargājamo Latvijas PSR teritorijā esošo dabas objektu apstiprināšanu". Biedrības vietējās organizācijas tieši piedalījās valsts aizsargājamo dabas objektu un teritoriju robežu noteikšanā un iezīmēšanā dabā, kā arī to uzturēšanā un apsaimniekošanā. Turpinājās valsts aizsardzībā ņemamu jaunu, vērtīgu un nozīmīgu objektu apzināšana un izpēte.
Viena no biedrības darba pamatsastāvdaļām bija dabas un pieminekļu aizsardzības popularizēšana. Dabas aizsardzības tautas universitāšu darbs republikas rajonos un pilsētās, lekcijas, populārzinātniskas publikācijas, regulāras radio un televīzijas pārraides, raksti preses izdevumos, plakātu, atklātņu un diapozitīvu sēriju, bukletu u.c. fotomateriālu izdošana tika veikta ar biedrības spēkiem vai tās tiešu līdzdalību.
1977. gada 23. jūnijā pamatojoties uz LPSR Ministru padomes lēmumu Nr. 383 tā ieguva pašreizējo nosaukumu "Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrība". Par biedrības vadošo orgānu tika noteikta Centrālā padome. 1979. gadā biedrībai tika izveidota noteikta struktūra: 1993. gada 13. maijā tika apstiprināti jauni biedrības statūti. Prezidiju nomainīja valde. 2005.gada 12.maijā pamatojoties uz Sabiedriskā labuma komisijas atzinumu Nr.14-2005/133, Finanšu ministrija saskaņā ar Sabiedriskā labuma organizāciju likuma 5.panta pirmo daļu biedrībai nolēma piešķirt sabiedriskā labuma organizācijas statusu.
Izdevniecība
No 1962. gada biedrība sāka izdot "Dabas un vēstures kalendāru", bet no 1988. gada grāmatu sēriju " Latvijas PSR vēstures un kultūras pieminekl̦i: aizsardzība un izmantošana".
Leopolds fon Zahers-Mazohs
Leopolds fon Zahers-Mazohs (de; dzimis, miris ) bija Ļvivā dzimis austriešu rakstnieks. Pazīstamākais darbs ir 1870. gadā publicētā novele "Venera kažokādās" (Venus im Pelz). No Zahera-Mazoha uzvārda psihiatrs Rihards fon Krafts-Ebings (Richard von Krafft-Ebing) 1886. gadā ieviesa jēdzienu mazohisms.
Dzimis Ļvivā, policijas priekšnieka un universitātes rektora meitas ģimenē. Kad Leopoldam bija 12 gadu, ģimene pārcēlās uz Prāgu. Studējis tieslietas, vēsturi un matemātiku Grācas universitātē. Pievērsās rakstniecībai, savos darbos bieži aprakstīdams dzimto Galīciju. 1869. gadā sāka rakstīt stāstu un noveļu daudzsējumu krājumu "Kaina mantojums" (Das Vermächtnis Kains). No iecerēta 6 sējumu darba tika radīta tikai daļa, arī daļēji autobiogrāfiska novele "Venera kažokādās", kurā pievērsās sievietes dominēšanas tēmai. 1881. gadā Zahers-Mazohs pārcēlās uz Leipcigu, un mūža atlikušo daļu nodzīvoja Vācijā. Mūža nogalē sirga ar psihisku slimību.
Orientēšanās karte
Velo orientēšanās (MTB-O) kartes
Velo orientēšanās kartēs galvenā uzmanība tiek vērsta izteiktam ceļu un taku tīklojumam, pēc tam apkārtējam apvidum un reljefam. Šajās kartēs ceļi un takas tiek izcelti ar biezākām melnām līnijām, kas atkarībā no līnijas veida apzīmē ceļa vai takas izbraucamību — nepārtrauktās līnijas nozīmē, ka ceļš ir ātri braucams, punktotās — ka lēni braucams.
Orientēšanās ar slēpēm (Ski-O) kartes
Orientēšanās ar slēpēm tiek izmantotas kartes, kurās ar zaļu krāsu tiek īpaši izcelts iepriekš sagatavoto ceļu un taku tīkls, nepārtrauktās līnijas nozīmē labāku braucamību, pārtrauktās — sliktāku.
Čiekurkalna 3. šķērslīnija
'''Čiekurkalna 3. šķērslīnija''' ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Čiekurkalnā apkaimē. Tā sākas pie krustojuma ar Čiekurkalna 1. līniju un beidzas krustojumā pie Gaujas ielu. Ielas garums ir 517 metri.
Ielu savienojumi
Čiekurkalna 3. šķērslīnija krustojas ar:
Ernests Ekšteins
Dzīvesgājums
Dzimis 1872. gada 29. augustā Liepājas apriņķa Lielgramzdas muižā zemnieku Jēkaba un Margrietas Ekšteinu ģimenē.
Mācījās Gramzdas draudzes skolā (1882-1888), Liepājas Nikolaja ģimnāzijā (1888-1891). Studēja matemātiku (1892-1893) un medicīnu (1893-1898) Tērbatas Universitātē, darbojās latviešu studentu literāri zinātniskās studentu biedrībā „Pīpkalonija”.
No 1899. gada bija sabiedriskais ārsts Jaunliepājā, bija Latviešu dramatiskās biedrības dibinātājs (1906) un priekšsēdis, Liepājas Latviešu teātra vadītājs (no 1907). Liepājas Latviešu biedrības un Liepājas Latviešu labdarības biedrības priekšnieks. Liepājas pilsētas domes deputāts (1906, 1910). Laikraksta "Liepājas Atbalss" līdzizdevējs (1907-1915).
Miris 1941. gada 16. oktobrī Liepājā, apbedīts Embūtes pagasta Elkuzemes Balkaižu (tagad Vībiņu) kapos.
Daiga Gaismiņa-Šiliņa
Daiga Šiliņa (dzimusi un plašāk pazīstama kā Daiga Gaismiņa 1970. gadā) ir latviešu aktrise un teātra darbinieku savienības valdes priekšsēdētāja.
Kopš 1993. gada ir Latvijas Nacionālā teātra aktrise.
Filmējusies seriālos "UgunsGrēks" un "Nemīlētie".
Nominācijas
Spēlmaņu nakts 2016/2017 nominācija "Gada aktrise otrā plāna lomā" par Rasmas lomu izrādē "Zilā", loma izrādē "Veiksmes stāsts".
2005. gadā nominācija "Gada aktrise otrā plāna lomā" par Kristīnes lomu izrādē "Nora".
1999. gadā nominācija "Gada aktrise" par Felicitas lomu izrādē "Fēlikss un Felicita".
1997. gadā nominācija "Gada aktrise otrā plāna lomā" par Ofēlijas lomu izrādē "Hamlets".
1996. gadā nominācija "Labākā jaunā aktrise" par Bērziņu Lienas lomu izrādē "Zaļā zeme" un Maijas lomu izrādē "Mīla stiprāka par nāvi".
Jānis Kavals
Jānis Arvīds Kavals (dzimis, miris ) bija latviešu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1929., 1931. un 1934. gada Eiropas čempionātu dalībnieks, 1931. gadā ieguvis bronzas medaļu. Četrkārtējs Latvijas čempions (1931, 1932, 1934, 1935) vidējā svarā.
Strādājis par policistu. 1940. gada 10. decembrī apcietināts "par piedalīšanos sarkanās armijas sagaidītāju piekaušanā". 1945. gada 21. maijā miris ieslodzījumā Astrahaņā.
Čristjans Bolanjoss
Kristians Bolanjoss Navarro (es; dzimis ) ir Kostarikas futbolists, pussargs, Kostarikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Primera Division kluba Saprissa sastāvā.
Jānis Kavals
1933. gadā apbalvots ar Latvijas Sporta organizāciju apvienības (LSOA) goda zīmi “Par nopelniem”.
Čristjans Bolanjoss
Sasniegumi
København
1777. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1777. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu apriņķu sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme atradās Polockas guberņas Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu sastāvā.
Leopard 2
Leopard 2 ir kaujas pamattanks, kas izstrādāts un ražots Rietumvācijā, vēlāk apvienotajā Vācijā.
Tanka sērijveida ražošana sākās 1978. gadā. Pēc Aukstā kara Bundesvērs samazināja Leopard 2 tanku skaitu no 2125 1990. gadā līdz 328 2008. gadā. Šos tankus NATO valstis izmantoja Kosovas krīzes laikā, kā arī Afganistānas un Sīrijas karu laikā.
Ražošanas vēsture
1979. gadā pirmie 30 tanki atstāja Minhenes Krauss-Maffei rūpnīcu, bet 1980. gadā tankus sāka ražot arī Ķīles Krupp rūpnīca. Leopard 2 detaļu ražošanā piedalījās vairāk nekā 1500 VFR uzņēmumu. Dzinējus ražoja Frīdrihshāfenes rūpnīcā un transmisiju Augsburgas rūpnīcā. Kopumā līdz 1987. gadam Minhenē saražoja 990, bet Ķīlē 810 Leopard 2 tankus. No 1988. līdz 1990. gadam papildus izgatavoja 250 modificētos tankus. Kopumā Bundesvērs pasūtīja 2125 Leopard 2 tankus, lai aizstātu novecojušos Leopard 1 tankus, kurus pārdeva Turcijai.
Modifikācijas
No 1979. gada oktobra līdz 1982. gada maijam Bundesvērs saņēma pirmos 380 Leopard 2A0 tankus, līdz 1984. gada novembrim 750 modificētos Leopard 2A1 tankus, tad vēl 300 Leopard 2A3 tankus. No 1985. gada decembra līdz 1992. gadam ekspluatācijā nodeva 695 uzlabotos Leopard 2A4 tankus.
1993. gadā sāka ražot Leopard 2A5 tankus ar ķīļveida torni. Sākotnēji bija paredzēts modernizēt visus 2125 Bundesvēra Leopard 2 tankus līdz A5 līmenim, taču līdz 1998. gadam to paveica tikai 225 tankiem, jo 1996. gadā nolēma izveidot Leopard 2A6 modifikāciju. 2010. gadā militārais uzņēmums Krauss Maffei Wegmann prezentēja savu jaunāko tanka modifikāciju Leopard 2A7.
De Romāns
de Romāns (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Viņš olimpiskajās spēlēs startēja trijās peldēšanas disciplīnās. Labāko rezultātu viņš ieguva zemūdens peldēšanā, kur izcīnīja 4. vietu. 200 metru peldēšanā uz muguras viņš fināla mačā izcīnīja 6. vietu, rezultāts — 3:38.0. Savukārt 4000 metru brīvā stila peldēšanā viņš startēja tikai priekšsacīkšu kārtā, finālam nekvalificējoties.
Liukāni
Ciema apkārtnē atrodas 1812. gada kara krievu oficiera kapa krusts.
Uldis Lasmanis
Uldis Lasmanis (1929—2023) bija latviešu rakstnieks, publicists un novadpētnieks.
Palermo province
Palermo province (, scn) ir bijusī Itālijas province valsts dienvidos, Sicīlijas autonomajā reģionā. Izvietojusies salas ziemeļu krastā Tirēnu jūras krastā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Palermo, citas lielākās pilsētas ir Bagērija, Monreāle, Karīni un Partiniko. 2012. gadā provincē dzīvoja apmēram 1,25 miljoni cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 82 komūnās. 2015. gadā province reorganizēta par Palermo metropoli.
Dobeles katoļu baznīca
Dobeles Vissvētākās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Jelgavas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dobelē, Baznīcas ielā 10a. Dievnams ir Dobeles dekanāta rezidence.
Vēsture
Pirmos dievkalpojumus Dobelē noturēja Auces draudzes prāvests L. Kundziņš 1937. gadā, turpinot to darīt līdz 1940. gadam. Tie noritējuši Dobeles tautas namā vienu reizi mēnesī. Dievkalpojumos piedalījušies līdz pat 700 ticīgiem, tāpēc radās nepieciešamība celt dievnamu. Jau 1938. gadā Dobelē bija ieradies Kūrijas notārs V. Strelevičs, lai nolūkotu vietu celtniecībai. 1940. gadā dievkalpojumus sāka noturēt Līvbērzes draudzes prāvests, kurš dievkalpojumus noturēja īrētās telpās. Pēc Otrā pasaules kara jauna dievnama celtniecība bija neiespējama, to neļāva padomju varas funkcionāri. Tāpēc Līvbērzes priesteri Jodovaļskis un J. Pavilonis noturējuši dievkalpojumus privātā mājā. 1954. gadā Jelgavas draudzes dekāns L. Kundziņš baznīcai iegādājās nepabeigtu māju, kurai naudu — 25 000 rubļu deva bīskaps Pēteris Strods. Līgumu par mājas pirkšanu noslēdza Līvbērzes prāvests K. Cukurs, kurš vēlāk pirmais šai mājā sācis noturēt dievkalpojumus. Galīgo mājas pārveidošanu par lūgšanu namu un piebūves celšanu veica prāvesta Jāzepa Ančevska darbības laikā. Pēc pārbūves tā bija 14 metrus gara, 9 metrus plata un 3 metrus augsta koka un betona ēka, apšūta ar baltiem ķieģeļiem. Dievnamā bija divi altāri — lielais ar Jēzus Sirds gleznu un mazais Jaunavas Marijas altāris. Lielais altāris, soli un dievgalds bija atvesti no Lamiņu baznīcas.
Atgūstot valstisko neatkarību, radās iespēja radīt jaunu dievnamu. 1997. gadā tika iesvētīts pamatakmens un pēc arhitektu J.Kukšas, I.Kārkliņa un konstruktora A.Vilmaņa projekta sāka celt baznīcu, ko veica "Būvfirma L.B.K.". 2001. gadā tika svinēti Spāru svētki un tā paša gada 9. augustā uz jumta uzstādīja dzelzs krustu. 2003. gadā iekšdarbi bija beigušies un dievnamu tā paša gada 21. septembrī bīskaps Antons Justs konsekrēja Vissvētākās Trīsvienības godam.
Eksterjers
Baznīca ir ķieģeļu un koka metāla konstrukciju celtne, celta modernisma stilā. Tās platība ir 750 m2. Ēkai ir skārda jumts un viens 34 metrus augsts tornis. Dievnams ir projektēts tā, ka vienā ēkā atrodas gan baznīca, gan plebānija un garāža. Ieejas durvis no gala un plebānijas. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs ķieģeļu stabiņos. Dārzā uzstādīta Dievmātes skulptūra.
Interjers
Dievnams ir vienas navas telpa ar flīžu grīdu un mūra griestiem. Griestu smagumu notur koka metāla konstrukcijas — sijas, kas vienlaicīgi pilda dekoratīvu funkciju. Virs ieejas atrodas kora telpas. Interjers ir moderns un askētisks. Dievnamā ir viens centrālais altāris, kura tabernākuls iekļaujas altāra kompozīcijā saules formā, atgādinot monstranci. Altāris ir galda tipa, kas novietots tā, lai, celebrējot Svēto Misi, priesteris atrastos ar seju pret tautu.
Draudzes svētki
Draudzes lielākie svētki ir Kunga žēlastības jeb Baltā svētdiena, Vissvētākās Trīsvienības svētki — 40 stundas, Vissvētākās Jaunavas Marijas dzimšanas diena.
1778. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1778. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Piltenes apgabals pakļāvās tiešai Polijas-Lietuvas kopvalsts pārvaldei, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme atradās Krievijas Impērijas Rīgas guberņas Rīgas un Cēsu apriņķu sastāvā. Latgales vēsturiskā zeme atradās Polockas vietniecības Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu sastāvā.
Babruiskas "Belšina"
Babruiskas "Belšina" (be) ir Baltkrievijas futbola klubs no Babruiska, kas spēlē Baltkrievijas Augstākajā līga. Klubs dibināts 1976. gadā.
Leons Leščinskis
Leons Leščinskis (dzimis ) ir latviešu aktieris.
1986. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra nodaļu un kļuvis par Liepājas teātra aktieri.
Piedalījies izrādēs teātrī TT, teātrī "Mūris", Ģertrūdes ielas teātrī. Tāpat 2012. gadā piedalījies radošā apvienība “Nomadi” veidotajā starpnozaru mākslas projektā “Atmiņu istabas”. Filmējies filmās "Negribu, negribu, negribu…", "Tiritomba jeb Zelta zivtiņa","Priežu bērni", "7 miljardi gadu pirms pasaules gala" kā arī seriālā "Cukura nams".
Dersu Uzala
"Dersu Uzala" (ja, ru) ir 1975. gada PSRS un Japānas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Akira Kurosava. Sižeta pamatā ir krievu ceļotāja Vladimira Arseņjeva uzrakstītās grāmatas "Dersu Uzala" (trīs reizes izdota arī latviski) un "Pa Usūrijas novadu". Filma saņēma zelta balvu 9. Maskavas starptautiskajā filmu festivālā un Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā filma svešvalodā 1976. gadā.
Sižets
20. gadsimta sākumā topogrāfs Vladimirs Arseņjevs krievu karaspēka vienības sastāvā izlūko Usūrijas ieleju pie Ķīnas robežas. Taigā ekspedīcija satiek nanaju mednieku vārdā Dersu Uzala, kas kļūst par viņu pavadoni. Starp Arseņjevu un veco vīru veidojas cieša draudzība. Vienreiz, kad abi atrodas tālu no nometnes, saceļas sniegputenis un tikai Dersu pieredze palīdz viņiem neaiziet bojā. Ekspedīcijai beidzoties, Arseņjevs aizbrauc prom.
Pēc pieciem gadiem viņš atkal nokļūst Usūrijā un satiek savu draugu. Viņu sadarbība atsākas līdz dienai, kad mednieks neveiksmīgi sašauj tīģeri. Ievainot dzīvnieku, nenogalinot to, ir ļauna pareģojums mongoļu ticībā un vecais Dersu gaida likteņa sodu. Īsā laikā viņš it kā noveco, zaudē veiklību un beidzot piekrīt Arseņjeva piedāvājumam braukt viņam līdzi un apmesties Habarovskā.
Nepieradis pie pilsētas dzīves, Dersu nespēj pielāgoties jauniem apstākļiem un lūdz aizvest viņu atpakaļ uz taigu. Arseņjevs nelabprāt piekrīt un uzdāvina viņam kā atvadu dāvanu savu moderno bisi. Kādu dienu viņš saņem ziņojumu, ka nenoskaidrotas personas līķis ar viņa adresi kabatā ir atrasts netālu no Transsibīrijas dzelzceļa līnijas. Arseņjevs izbrauc uz vietas un konstatē, ka tas patiešām ir viņa draugs Dersu un ka bise ir pazudusi. Kad Arseņjevs ierodas tur pašu pēdējo reizi, 1910. gadā, mežs ir nozāģēts, bet Dersu kapa vieta vairs nav atrodama.
Žans Lekijē
Žans Lekijē (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču vieglatlēts, 1900. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
Lekijē 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja 110 metru barjerskrējienā, kur izcīnīja 4. vietu finālā.
1897. gadā Lekijē uzstādīja Francijas rekordu 110 metru barjerskrējienā — 17.0 sekundes. 1897., 1901. un 1902. gadā bija Francijas čempions augstajās barjerās.
Lūza (Saunas pagasts)
Lūza jeb Liuza (ltg) ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
Čiekurkalna 5. šķērslīnija
'''Čiekurkalna 5. šķērslīnija''' ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona Čiekurkalnā apkaimē. Tā sākas pie krustojuma ar Čiekurkalna 1. līniju un beidzas krustojumā pie Rusova ielu. Ielas garums ir 621 metri.
Ielu savienojumi
Čiekurkalna 5. šķērslīnija krustojas ar:
Lillehammeres komūna
Lillehammeres komūna (norvēģu un nn) ir pašvaldība Norvēģijā, Oplannes filkē. Lillehammeres komūnas platība ir 477 km². 2018. gadā pašvaldībā dzīvoja 27,9 tūkstoši iedzīvotāju. Komūnas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Lillehammere (20,4 tūkstoši). norisinājās Lillehammeres komūnā.
Tigers Hilarps Pēšons
Biogrāfija
No 1990. gadu vidus ir viens no vadošajiem Zviedrijas šahistiem. 2003. gadā Ūmeo izcīnījis sudraba medaļu Zviedrijas šaha čempionātā. 2005. gadā Gēteborgā kļuvis par bronzas laureātu Zviedrijas šaha čempionātā. 2007. gadā Stokholmā un 2008. gadā Vekšē divas reizes uzvarējis Zviedrijas šaha čempionātā.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts, tajā skaitā uzvarējis vai dalījis pirmo vietu turnīros Stokholmā (1994), Gausdal Classics (Norvēģija, 1996), Kopenhāgenas Politiken Cup (1998, 1999), Barselonā (2003, 2004), Malmē (2006, 2007, 2008), Halmstadē (2014), Stokholmas Rilton Cup (2015). 2005. gadā Vammalā (Somija) izcīnījis 2. vietu Ziemeļu valstu individuālajā šaha čempionātā.
Pārstāvējis Zviedrijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1999. gadā Pēšonam piešķīrusi starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Līgotņu Jēkabs
Līgotņu Jēkabs (īstajā vārdā Jēkabs Roze, 1874—1942) bija latviešu žurnālists un rakstnieks. Uzrakstījis daudzu izcilu latviešu sabiedrisko darbinieku biogrāfiju sērijā "Ievērojami vīri dzīvē un darbā".
Dzīves gājums
Dzimis 1874. gada 24. (12.) aprīlī Salgales pagasta Dauknās saimnieka ģimenē. Mācījās Salgales pagastskolā un Jelgavas pilsētas skolā (1888, 1892—1895). Strādāja par ierēdni Jelgavā (1897—1901), pēc tam žurnālistu (1901—1918). 1911. gadā izdeva viņa apcerējumu "Mazā latviešu literatūras vēsture". Pēc latviešu strēlnieku bataljonu izveides Pēterpilī publicēja pirmo plašāko apcerējumu par šo tēmu. No 1918. gada dzīvoja Rīgā, strādāja par skolotāju un žurnālistu, vēlāk pārcēlās uz paša būvēto māju Konkordijas ielā 73, Rīgas Jūrmalā, kur nodarbojās ar rakstniecību.
1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā arestēts un aizvests uz PSRS. Miris 1942. gada 4. jūnijā Usoļlagā.
Ar 1948. gada 21. jūnija Latvijas PSR Ministru padomes Galvenās literatūras un izdevniecību pārvaldes (Glavļita) priekšnieka pavēli Nr. 6. Līgotņu Jēkaba un citu ievērojamu Latvijas rakstnieku un žurnālistu sarakstītās lugas, stāstus un publikācijas aizliedza, un, visbeidzot, gandrīz visu samala Slokas papīrfabrikas dzirnavās.
Darbi
Dzejoļu un prozas krājumi, lugas, apceres par rakstniekiem. Publicējis bibliogrāfiski kritisku pārskatu par 1906.–1907. gada dzejas izdevumiem (“Jaunā ražā” 9).
2011.—2012. gada NHL sezona
2011.—2012. Nacionālās hokeja līgas gada sezona bija 95. NHL sezona (94. spēlētā sezona). Regulārā sezona ilga no līdz. Šajā sezonā piedalījās 30 komandas. Regulārajā sezonā tiek izspēlētas 1230 spēles (katra komanda aizvada 82 spēles). Sezona tika uzsākta ar 6 spēlēm Eiropā: Helsinkos, Stokholmā un Berlīnē.
Par NHL sezonas čempioniem pirmoreiz kluba vēsturē kļuva Losandželosas "Kings", kas finālsērijā uzvarēja Ņūdžersijas "Devils" ar 4—22
2011. gada vasarā Atlantas "Trashers" pārvacās uz Vinipegu, nomainot komandas nosaukumu uz Vinipegas "Jets".
un 25. jūnijā tika aizvadīts 2011. gada NHL drafts. Ar pirmo numuru Edmontonas "Oilers" izvēlējās Raienu Ņūdžentu-Hopkinsu.
Ramizs Alija
Ramizs Tafe Alija (sq; dzimis, miris ) bija pēdējais komunistu līderis (1985—1991) un pirmais Albānijas prezidents (1991—1992).
Komunistu partijas loceklis (1961–1992), Albānijas Tautas Sociālistiskās Republikas parlamenta prezidija priekšsēdētājs (no 1982. līdz 1991. gadam), viņa nokļūšanu šai postenī veicināja iepriekšējā līdera Envera Hodžas atbalsts, kurš uzskatīja viņu par pilnvērtīgu militārās līnijas sekotāju un novērtēja viņa atbalstu Albānijas ieturētajai pašaizsardzības un pašapgādes līnijai ārpolitikā, viņu atbalstīja arī Hodžas sieva Nekšmije. 1992. gadā viņu kopā ar vairākiem citiem komunistiskās partijas bijušiem līderiem apcietināja. 1994. gadā piesprieda deviņu gadu cietumsodu par nelīdzvērtīgu līdzekļu sadali, kopā ar viņu sodīja premjeru Adilu Sarsani, kā arī viceprezidentu Roto Marko. Miris 2011. gadā no plaušu vēža.
Daniels Hermanis
Daniels Hermanis (de, dzimis ap 1543. gadu, miris ) bija Prūsijā dzimis humānists un rakstnieks, kas mūža otro pusi pavadīja Rīgā, šeit miris un apglabāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Neidenburgas (tagad Ņidzica) birģermeistara ģimenē Prūsijā. Mācījās dzimtās pilsētas skolā, studēja Kēnigsbergas, vēlāk Strasbūras, Bāzeles, Ingolštates un Vitenbergas Universitātēs. Strādāja par sekretāru Vīnes ķeizara galmā. 1578. gadā devās uz Dancigu, vēlāk piedalījās Livonijas karā.
Rīgā nodibināja ģimeni, apprecot Urzulu Krēgeri (pēc vīra nāves Urzula publicēja viņa darbus), un apmetās šeit uz dzīvi. Pavadīdams kādu laiku pilsētas dienestā, viņš to pameta un pievērsās literāram darbam. Miris 1601. gadā, apglabāts Rīgas Domā. 1895. gadā atrada Daniela Hermaņa epitāfiju.
Māsas kurpēs
Kārtīgā un vecmodīgā Rouza pārtrauc kontaktēties ar savu ballēties mīlošo māsu Megiju pēc strīda saistībā ar Rouzas draugu. Šo strīdu pārtrauc abu vecmāmiņa Ella, par kuras eksistenci nezināja ne Rouza, ne Megija.
Viktors Kadē
Viktors Antuāns Žils Kadē (fr; dzimis, miris ) bija franču peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur peldēšanas sacensībās izcīnīja sudraba medaļu.
1993. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1993. gada Pasaules sieviešu šaha čempionāts sastāvēja no vairākiem posmiem — zonālie turnīri, starpzonu turnīrs, pretendentu turnīrs, pretendentu finālmačs un mačs par pasaules čempiones nosaukumu.
Snērsu salas
Snērsu salas ( vai The Snares — ‘lamatas’) vai Tiniheke (mi) ir Jaunzēlandei piederošs neapdzīvotu vulkānisku salu arhipelāgs Klusā okeāna dienvidos Subantarktikā, administratīvi daļa no Jaunzēlandes Ārējām salām. Izvietojies ap 200 km uz dienvidiem no Jaunzēlandes Dienvidsalas. Arhipelāgs veidojas no divām salu grupām, ko atdala ap 4 km plats jūrasšaurums. Kopš 1998. gada kopā ar pārējām Jaunzēlandes Subantarktikas salām pasludinātas par UNESCO Pasaules mantojuma vietu.
Salas 1791. gada 23. novembrī neatkarīgi viens no otra atklāja kuģa Discovery kapteinis Džordžs Vankuvers un leitnants Viljams Brotons no kuģa Chatham. Vankuvers salas atzīmēja kā bīstamību kuģošanai no nosauca par «Lamatām» (The Snares). Atšķirībā no citām subantarktiskajām salām, Snērsu salās nav tikuši ievazāti dzīvnieki no ārpuses, tādēļ tur vispilnīgāk saglabājusies endēmā ekosistēma.
1993. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
Šajā ciklā pasaules čempione Sje Dzjuņa sekmīgi aizstāvēja savu titulu pret pretendentu finālmača uzvarētāju Nanu Joseliani, mačā par pasaules čempiones nosaukumu gūstot uzvaru ar rezultātu 8½ : 2½.
1991. gada starpzonu turnīrs
1991. gada novembrī Dienvidslāvijas pilsētā Suboticā notika pasaules čempiones nosaukuma izcīņas starpzonu turnīrs. Šajā turnīrā piedalījās labākās spēlētājas no katras FIDE zonas, kopā — 35 šahistes. No šī turnīra pretendentu turnīram kvalificējās sešu pirmo vietu ieguvējas. Pirmo reizi sieviešu starpzonālais turnīrs tika spēlēts pēc Šveices sistēmas 13 kārtās.
Liuza
Liuza ir ciems Lendžu pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 253 km attālumā no Rīgas.
1993. gada Pasaules čempionāts šahā sievietēm
1991. gada starpzonu turnīrs
! !! Spēlētāja !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! Punkti !! BK
* Silvija Čidi no Nigērijas ieradās uz turnīru tikai pēc otrās kārtas, tāpēc viņai pirmajās divās kārtās tika piešķirti zaudējumi.
** Nepāra dalībnieču dēļ, šī spēlētāja kārtā bija brīva un ieguva uzvaru bez spēles.
1992.-1993. gada pretendentu turnīrs
Sešām pretendentēm, kas kvalificējās no starpzonu turnīra, pievienojās pasaules eksčempione Čiburdanidze, kura zaudēja titulu iepriekšējā ciklā, un Mariča, iepriekšējā pretendentu turnīra otrās vietas ieguvēja. Papildus šīm divām FIDE pielaida turnīrā Žužu Polgāru, kas bija pirmā sieviete, kas izpildījusi lielmeistara normu vīriešu turnīrā.
Pretendentu turnīrs notika 1992. gada oktobrī un novembrī Šanhajā. To spēlēja pēc apļa sistēmas divos riņķos. Turnīrā dominēja Polgāra un tā nobeigumā apsteidza Joseliani, kam bija lielāks Bergera koeficients nekā Čiburdanidzei, par trīs punktiem.
! !! Spēlētāja !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Points !! BK
! Dalībnieces ||width=20| 1 ||width=20| 2 ||width=20| 3 ||width=20| 4 ||width=20| 5 ||width=20| 6 ||width=20| 7 ||width=20| 8 !! TB1 !! TB2 !! TB3 !! TB4 !! Kopā
Znotiņi (Vārkavas pagasts)
Znotiņi (arī Znūteņi, latgaliski: Znūteni) ir ciems Vārkavas novada Vārkavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļrietumu daļā 0,7 km no pagasta centra Vārkavas, 7,7 km no novada centra Vecvārkavas un 208,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V751 (Vecvārkava–Ančkini–Pieniņi–Kauša), pie Ūdzeņas upes, Vārkavas dienvidrietumu pievārtē.
Pēteris Pīpkalējs
Pēteris Pīpkalējs (1866—1913) bija latviešu luterāņu mācītājs. Beidzis Tērbatas Universitātes Teoloģijas fakultāti, Pīpkalonijas loceklis (biedrība nodēvēta viņa vārdā). Miris 1913. gadā Tiflisā.
Bosnijas un Hercegovinas administratīvais iedalījums
Bosnijas un Hercegovinas administratīvo iedalījumu veido 2 vienības un 1 apgabals. Bosnijas un Hercegovinas Federācija sīkāk sadalās 10 kantonos (kantona), kuri sīkāk iedalās 79 pašvaldībās (općine). Serbu Republika sīkāk tiek iedalīta 63 pašvaldībās (opštine).