cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latīņu drukas aizliegums Latgalē
Vēsture
Aizlieguma laikā par runāšanu latviešu valodā (t.sk. latgaliski) skolā vai latviski (t.sk. latgaliski) rakstītas grāmatas glabāšanu varēja apcietināt vai piemērot citu soda veidu. Pirmajos gados drukas aizliegums līdz galam vēl netika saprasts, tāpēc Gustavs Manteifelis aizvien vairākus gadus turpināja iespiest pirmo latgaliešu kalendāru, par ko tika apcietināts. Par līdzīgu aizlieguma neievērošanu tika izvērstas represijas. A. Stafecka uzsver, ka drukas aizliegums saistībā ar tā ieviešanas un īstenošanas laiku ir paradoksāls, jo šajā brīdī pārējā Eiropā, tajā skaitā Vidzemes un Kurzemes guberņā bija kultūras un izglītības uzplaukums (piemēram, pirmie Vispārējie latviešu Dziesmu un Deju svētki, notika latviešu atmoda, tapis eposs „Lāčplēsis”, strauji palielinājās skolu apmeklējums, pieauga rakstpratība u.c.). Kopumā drukas aizliegums Latgalē būtiski aizkavēja kultūras attīstību. 19. gadsimta beigās analfabētisma līmenis Latgalē bija augstākais tagadējā Latvijas teritorijā. Tā laikā latgaliešu valodā drukātas grāmatas tika izdotas Rīgā, Helsinkos un Pēterburgā.
Latīņu drukas aizliegums tika atcelts 1904. gada 7. maijā. Kā savās atmiņās stāsta bīskaps Jāzeps Rancāns, Mogiļevas arhibīskaps J. E. Šembeks Pēterburgas garīgā semināra lekcijās ir stāstījis, ka pats bija lūdzis imperatoram Nikolajam II un valdības ministriem drukas aizlieguma atcelšanu.
Rokraksta literatūra
Šobrīd zināmi ap 15 grāmatu pārrakstītāju vārdi, bet viņu skaits bija daudz lielāks.
Ģenerālleitnants
Ģenerālleitnants (no fr — ‘galvenā vietnieks’) ir viena no ģenerāļu dienesta pakāpēm. Čehijas un Polijas armijās tam atbilst ģenerāļa poručika dienesta pakāpe.
Latīņu drukas aizliegums Latgalē
Rokraksta literatūra
Pēc grāmatniecības vēsturnieka Alekseja Apīņa uzskata, rokraksta literatūra uzplaukst galvenokārt Latgales vidienē — Rēzeknes un Ludzas apriņķu daļā (Barkavas, Varakļānu, Gaigalavas, Nautrānu, Makašānu novadā). Likumsakarīgi, ka tieši tajos pagastos ap 1900. gadu (35 gadus pēc drukas aizlieguma ieviešanas) konstatēta visai augsta iedzīvotāju lasītprasme: 76,5 % pret 39,2 % blakus esošajos pagastos.
Ģenerālleitnants
Lietošana Latvijā
Ģenerālleitnanta dienesta pakāpe tiek lietota Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos.
Springfīldas pamatskola
Springfīldas pamatskola (en) ir skola seriālā "Simpsoni". Šajā skolā mācās vieni no seriāla galvenajiem tēliem, Bārts Simpsons un Līza Simpsone. Skolas direktors ir Seimūrs Skiners, kuram vairākas reizes neveicas mīlestībā ar 4. klases skolotāju Ednu Krabapelu. Skolas superindentants ir Gērijs Čalmers, kurš parasti lieto klasisko frāzi, lai pasauktu Skineru — SKINER!, sakot to nosodošā un vienlaikus pieaugošā intonācijā. Skolas vislielākais jokdaris ir Bārts, kurš maskējas aiz vārda El Barto. Skolas huligāni ir Nelsons Mancs, Džimbo Džounss, Kērnijs Zikviks un Dolfs Stravbērns. Skolā mācās arī Bārta labākais draugs Milhauss Van Hautens. Skolas saimniecības darbus veic Dārznieks Villijs, bet skolas autobusu vada Oto Mans.
Karlsrūes/Bādenbādenes lidosta
Karlsrūes/Bādenbādenes lidosta (de) ir starptautiska lidosta Vācijas dienvidrietumos, Bādenes-Virtembergas zemē, netālu no Reinas un robežas ar Franciju. Lielākoties apkalpo zemo cenu lidsabiedrību reisus. Lidosta ir daļa no Bādenes Airparka rūpnieciskās zonas.
Lidosta kā militārais lidlauks uzcelta 1952. gadā. No 1953. līdz 1994. gadam šeit atradās Kanādas bruņoto spēku Bādenes-Zollingenes karabāze (CFB Baden–Soellingen). Pēc bāzes slēgšanas teritoriju pārņēma uzņēmums Baden-Airpark GmbH. 2001. gadā no lidlauka tika veikts pirmais civilais pasažieru reiss.
Ģimene (filma)
"Ģimene" ir Latvijas dokumentālā īsfilma, kas izdota 2017. gadā. Filmas režisors un scenārija autors ir Varis Piņķis.
Filma saņēma Lielā Kristapa balvas nomināciju kategorijā "Labākā debijas filma".
Sižets
Kāds Bruknas Kalna svētības kopienā nokļūst, bēgot no alkohola, narkotiku vai azartspēļu atkarības, cits tur nonāk, jo vairs nespēj dzīvot. Ne visi šajā kopienā iztur. Tomēr tajā pašā laikā šajā kopienā starp klusumu un smagu darbu var atrast vēlmi būt īstam un dzīvam.
Anita Ušacka
Anita Ušacka (dzimusi 1952. gada 26. aprīlī) ir Latvijas un starptautiskā tiesnese un tiesībzinātniece. Viņa bijusi Latvijas Republikas Satversmes tiesas, kā arī Starptautiskās krimināltiesas (SKT) tiesnese. 2011.-2012. gadā viņa bija SKT Apelāciju palātas priekšsēdētāja. 2015. gadā viņa devās pensijā.
Papu Gomess
Papu Gomess (es, dzimis ) ir Argentīnas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Gomess pārstāv La Liga komandu Sevilla un Argentīnas futbola izlasi.
Anita Ušacka
Biogrāfija
Agrīnais dzīves posms un izglītība
Papu Gomess
Argentīnas futbola izlases sastāvā debitēja pret Singapūru, un piedalījies 2022. gada Pasaules kausā.
Anita Ušacka
Biogrāfija
A. Ušacka dzimusi 1952. gada 26. aprīlī Rīgā, Latvijā, viņa ir Artura Ušacka un Annas Krontāles vienīgā meita. Viņai bija divi vecāki brāļi – Ivars (dzimis 1944. g.) un Juris (dzimis 1948. g.). A. Ušackas dēls Aleksejs dzimis 1980. gada 13. decembrī.
Papu Gomess
Sasniegumi
Arsenal de Sarandí
Anita Ušacka
Biogrāfija
A. Ušacka pavadījusi bērnību Rīgā, Latvijā, kur gājusi pamatskolā un vidusskolā. 1970. gadā uzsākusi studijas Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē. Universitāti pabeigusi 1975. gadā. Vēlāk A. Ušacka studējusi Maskavas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē, kur 1980. gadā ieguvusi doktora grādu tiesību zinātnē (zinātņu kandidāta grāds tiesību zinātnē). A. Ušackas disertācija, kuru viņa aizstāvēja tā gada janvārī, pievērsās rūpniecības pārvaldes tiesiskajiem aspektiem Latvijā.
Papu Gomess
Sasniegumi
Sevilla
Anita Ušacka
Biogrāfija
1991. gadā A. Ušacka studēja cilvēktiesības Starptautiskajā Cilvēktiesību institūtā Strasbūrā, Francijā. 1993.-1994. gadā viņa pavadīja gadu Notrdamas Universitātē (ASV), studējot un veicot pētījumus par salīdzinošo tiesību zinātni un cilvēktiesībām. Šajā universitātē pavadītajā laikā viņa izstrādāja pirmo kursu par cilvēktiesībām nejuristiem un salīdzinošo tiesībzinātņu kursu Juridiskās fakultātes studentiem. Saņēmusi stipendiju salīdzinošo krimināltiesību pētījumiem, sešus mēnešus 1994. gadā viņa pavadīja Maksa Planka Starptautisko un ārvalstu krimināltiesību institūtā Freiburgā, Vācijā.
Papu Gomess
Sasniegumi
Argentīnas U20 izlase
Anita Ušacka
Biogrāfija
2006. gadā ASV Lewis & Clark universitātes Juridiskā fakultāte piešķīra A. Ušackai Goda doktora grādu, un viņa bija galvenā runātāja Lewis & Clark universitātes Juridiskās fakultātes 2006. gada izlaidumā. Savā izlaiduma uzrunā viņa uzsvēra, cik svarīgi ir izveidot globālu tiesiskuma un cilvēktiesību aizsardzības sistēmu.[1] 2015. gadā viņai piešķīra Tiesībzinātnes goda profesores nosaukumu Sv. Ignācija no Lojolas Universitātē Limā, Peru. Vienlaikus, atzīstot viņas kā starptautiskās juristes izcilo karjeru, Starptautisko un salīdzinošo tiesību Amerikas akadēmija Limā, Peru, viņai piešķīra akadēmiķes un goda biedres diplomu. 2019. gadā Austrumeiropas Universitāte Tbilisi, Gruzijā, viņai piešķīra Tiesībzinātņu goda doktores grādu.
Papu Gomess
Sasniegumi
Argentīna
Anita Ušacka
Biogrāfija
A. Ušacka ir precējusies ar Peteru Vilkitski (Peter Wilkitzki).[2]
Karjera
Sākot no 1975. gada, kad A. Ušacka pabeidza Latvijas Universitāti, viņa strādājusi kā tiesībzinātniece. Akadēmisko karjeru uzsāka kā asistente Latvijas Universitātes Tiesību pamatu  katedrā, bet tika secīgi paaugstināta amatā, kļūstot par vecāko lektori (1980. g.), docenti (1982. g.), katedras vadītāju (1989. g.), zinātņu doktori (Dr. iur) (1992. g.), kā arī 1993. gadā ieguva docentes akadēmisko nosaukumu (1993. g.). 1999. gadā viņa kļuva par asociēto profesori Rīgas Juridiskajā augstskolā, bet 2002. gadā – par Latvijas Universitātes profesori. Vēlāk savas akadēmiskās karjeras gaitā A. Ušacka ir bijusi arī viesprofesore, 1999. gadā lasot lekcijas par konstitucionālisma attīstību Latvijā un cilvēktiesībām Roberta Šūmaņa Universitātē (Strasbūrā), kā arī 2002.-2003. gadā Lewis & Clark universitātes Juridiskajā fakultātē, kur viņa pasniedza salīdzinošās konstitucionālās tiesības.
1993. gadā tika nodibināta UNICEF Latvijas Nacionālā Komiteja (LNK). Laikā no 1994. līdz 1996. gadam A. Ušacka bija UNICEF Latvijas nodaļas izpilddirektore, koncentrējoties uz bērnu tiesībām gan nacionālajā, gan starptautiskajā kontekstā, kā arī vērtējot to, kā Latvijā tiek ievērota ANO Bērnu tiesību konvencija. [3]
Valdība 1993. gadā uzsāka izstrādāt Satversmes tiesas likuma projektu un 1994. gada pavasarī iesniedza to Saeimai. Tajā pašā gadā Saeima pieņēma grozījumus likumā “Par tiesu varu”, paredzot izveidot neatkarīgu Satversmes tiesu, kuras darbību regulē Satversmes tiesas likums. Šāds likums kopā ar grozījumiem Satversmes 85. pantā tika pieņemts 1996. gada 5. jūnijā. 1996. gadā A. Ušacka, Saeimas deputātu izvirzīta, uz desmit gadiem tika ievēlēta amatā kā viena no sešiem pirmajiem Latvijas Republikas Satversmes tiesas tiesnešiem.
No 1998. līdz 2001. gadam A. Ušacka bija arī Lewis & Clark koledžas Ziemeļrietumu Juridiskās fakultātes (ASV) un Latvijas Universitātes Juridiskās fakultātes sadarbības programmas direktore.[5] Kopā ar kolēģiem no Lewis & Clark A. Ušacka izstrādāja sākotnējo granta pieteikumu, kas ļāva finansēt programmu ar trīs gadu grantu 120 000 $ apjomā, ko piešķīra Amerikas Savienoto Valstu Informācijas aģentūras Izglītības un kultūras birojs.[6]
2002. gadā Latvijas Republika nominēja A. Ušacku kā tiesneša amata kandidāti vēlēšanām jaunizveidotajā Starptautiskajā krimināltiesā, kas atrodas Hāgā, Nīderlandē.[7] A. Ušacka bija viena no astoņpadsmit tiesnešiem, kurus no 43 kandidātiem 2003. gada februārī ievēlēja Starptautiskās krimināltiesas Dalībvalstu asambleja kā pirmo SKT tiesnešu sastāvu. Viņa bija viena no septiņām sievietēm un vienīgā no Austrumeiropas grupas ievēlētā tiesnese. 2003. gada 11. martā tiesas atklāšanas sēdē viņa deva tiesneses zvērestu.[8]
Pēc šo pirmo SKT tiesnešu ievēlēšanas Dalībvalstu asamblejas prezidents vilka lozes, lai sadalītu tiesnešus pa trīs, sešu vai deviņu gadu termiņiem.[9] Tikai tie tiesneši, kuri saņēma trīs gadu termiņu, varēja pretendēt uz atkārtotu ievēlēšanu. Tāpēc A. Ušacka, kurai bija ielozēts trīs gadu termiņš, varēja pretendēt uz atkārtotu ievēlēšanu, un vēlāk, 2006. gadā, viņa tika ievēlēta atkārtoti (ar augstāko balsu skaitu – 77 no 100). Viņas nepagarināmais termiņš amatā beidzās 2015. gadā.
Pēc STK atklāšanas 2003. gadā, tiesnešus iedalīja tiesas nodaļās. Pirmā termiņa laikā A. Ušacka bija nozīmēta darbam Tiesas palātā. Taču laikā no 2007. līdz 2009. gadam viņa uz laiku bija nozīmēta darbam I Pirmstiesas palātā, kas bija tā, kura lēma SKT otrajā sēdē par apsūdzības apstiprinājumu lietā Prosecutor v. Germain Katanga and Mathieu Ngudjolo Chui. Laikā, kad A. Ušacka bija īslaicīgi nozīmēta darbam I Pirmstiesas palātā, šī palāta arī bija pirmā SKT, kas izdeva aresta orderi attiecībā uz pie varas esošu valsts galvu lietā Prosecutor v. Omar Al Bashir. 2009. gada martā A.Ušacku tiesnešu plenārsēde nozīmēja darbam Apelācijas palātā, kur viņa strādāja sešus gadus. No 2011. gada aprīļa līdz 2012. gada martam viņa bija Apelācijas palātas priekšsēdētāja. Būdama SKT tiesneses amatā, A. Ušacka ir sniegusi vairākus spēcīgus un ievērotus atšķirīgus viedokļus, proti, tādās lietās kā Lubanga ( https://www.icc-cpi.int/RelatedRecords/CR2013_04193.PDF, skat. 17.-22. lpp, Nourain and Jamus ( https://www.icc-cpi.int/RelatedRecords/CR2012_06628.PDF ), Libya ( https://www.icc-cpi.int/RelatedRecords/CR2014_06758.PDF ), Kenya-Ruto ( https://www.icc-cpi.int/RelatedRecords/CR2013_07732.PDF ), Kenya-Kenyatta ( https://www.icc-cpi.int/CourtRecords/CR2011_16047.PDF ), Lubanga ( https://www.icc-cpi.int/RelatedRecords/CR2014_09850.PDF ), un Al-Bashir ( https://www.icc-cpi.int/CourtRecords/CR2009_01517.PDF , pēc 95. lpp.).
Aktivitātes
A. Ušacka bieži lasījusi lekcijas un sagatavojusi daudzas publikācijas dažādās tiesībzinātņu jomās, ieskaitot publiskās un administratīvās tiesības, starptautiskās un salīdzinošas tiesības, starptautiskās krimināltiesības un cilvēktiesības.[5] Skat. it īpaši šādas publikācijas:
1.        “The International Criminal Court in Action: Challenges in Fighting Impunity”, IUS NOVUM, no. 1 (2014), pp. 11–45.[10]
2.        “Promises Fulfilled? Some Reflections on the International Criminal Court in Its First Decade”, Criminal Law Forum, vol. 22, no. 4 (2011), pp. 473–492.[11]
3.        “Building the International Criminal Court”, Pacific McGeorge Global Business & Development Law Journal, vol. 23, no. 2 (2011), pp. 225–242.
4.        “Constitutionalism and human rights at the International Criminal Court” in the book “Judges as Guardians of Constitutionalism and Human Rights”, edited by Martin Scheinin, Helle Krunke and Marina Aksenova, Edward Elgar publishing, 2016, pp. 281–305.[12]
5.        “The International Criminal Court and National Criminal Law”, The Systematic of Criminal Law, Materials of the 2nd Russian Congress on Criminal Law, Chief Editor Professor V.S. Komisarov, 2007.
6.        Starptautiskās Krimināltiesas izaicinājums nesodāmībai un šīs tiesas ietekme uz valstu ārpolitiku, Likums un Tiesības, 8. sējums, nr. 1 (77), 2006. gada janvāris.
7.        “Independence of the Judicial Power in Latvia. Monitoring the EU Accession Process: Independence of the Judicial Power”, The Open Society Institute, 2001, pp. 67-107. (Tiesu varas neatkarība Latvijā. ES pirmsiestāšanās procesa monitorings: Tiesu varas neatkarība. Ziņojums. Latvija. 2001. Atvērtās Sabiedrības Institūts, 2001, 67.-107. lpp.).
8.        “Where do we stand in the fights for accountability and against impunity for international crimes?”, Lecture on International Nuremberg Principles Academy Forum, 2017, not published.
9.        Международный уголовный cуд, Часть II – Судебный процесс, No 4(12), 2014, суд. 53.
10.      Международный уголовный суд, принцип комплементарности и глобализация уголовного права // Научные основы уголовного права и процессы глобализации: Материалы V Российского конгресса уголовного права Архивная копия от 4 марта 2016 на Wayback Machine (27-28 мая 2010 года). – Москва: Проспект, 2010. С. 217-222.
11.      Международный уголовный суд и право на справедливое судебное разбирательство // Сравнительное конституционное обозрение, 2009. № 1 (68). С. 117-130.
12.      Международный уголовный суд и право на справедливое судебное разбирательство // Международное уголовное правосудие / Под ред. Г. И. Богуша, Е. Н. Трикоз. М.: Институт права и публичной политики, 2009. С. 275-294.
13.      Очерк деятельности Международного уголовного суда // Международный уголовный суд: проблемы, дискуссии, поиск решений / Под ред. Г.И. Богуша, Е.Н. Трикоз. М.: Европейская комиссия, 2008. С. 32-40.
14.      Международный уголовный суд и национальное уголовное право // Системность в уголовном праве Материалы II Российского конгресса уголовного права, (31 мая - 1 июня 2007). – Москва, 2007. С. 423-426.
15.      Режим дополнительности Международного уголовного суда // Международное право - International Law. 2007. №1(29). С. 5-40.
16.      Роль конституционного суда в защите избирательных прав: пример Латвии // Сравнительное конституционное обозрение, 2005. № 1 (50). С. 83-85.
The Sims (spēļu sērija)
The Sims ir stratēģiska dzīves simulācijas videospēle, kuru izstrādāja Maxis un 2000. gadā izdeva Electronic Arts. Tā ir viena vai vairāku virtuālu cilvēku ikdienas darbību simulācija piepilsētas mājsaimniecībā netālu no izdomātas pilsētas.
Vēsture
2007. gada 25. maijā iznākusi filma, kas ir balstīta uz The Sims spēles motīviem. Sadarbībā ar 20th Century Fox filma ir redzama plašai publikai. Filma ir balstīta uz reāliem notikumiem par pārdotāko datorspēli vēsturē, ienesot ražotājiem vairāk nekā 1,6 miljardu lielu peļņu.
The Sims (2000)
The Sims bija pirmā spēle sērijā. Izstrādātā Maxis un publicētā Electronic Arts, tā tika izdota Microsoft Windows 2000. gada 4. februārim. Spēlē izmantota dimetriska projekcija un demonstrēta atklāta viena vai vairāku virtuālo cilvēku (“Simu”) ikdienas darbības simulācija piepilsētas rajonā netālu no SimCity.
The Sims 2 (2004)
2004. gada 14. septembrī Electronic Arts izdeva The Sims 2. Turpinājums notiek pilnā 3D vidē, atšķirībā no oriģinālās spēles dimetriskās projekcijas.
The Sims 3 (2009)
2009. gada 2. jūnijā Electronic Arts izdeva The Sims 3. 2006. gada novembrī Electronic Arts izziņoja turpinājumu. Spēles darbība izvēršas 25 gadus pirms oriģinālspēles un atšķiras ar atklātu apkārtni, uzlabotu simulatoru radīšanas instrumentiem, uzlabotu montāžas un pirkšanas režīma funkcijām, arī vēlmju un mērķu ieviešanu. Spēle ir iesniegusi jaunu vērsta spēles procesa formu, izmantojot nelielus pakāpeniskus mērķus, kas ir sniegti kā iespēja spēlētājam pieņemt vai atteikties.
The Sims 4 (2014)
2014. gada 2. septembrī Electronic Arts izdeva The Sims 4.
Ļūdiņi
Ļūdiņi (arī Ļūdīni) ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 5,6 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 133,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P30 (Cēsis—Vecpiebalga—Madona).
Paštēls
Paštēls vai garīgais attēls, parasti diezgan izturīgs pret izmaiņām, attēlo ne tikai detaļas, kuras, iespējams, ir pieejamas citu objektīvai izpētei, bet arī priekšmetus, ko cilvēki ir iemācījušies par sevi vai nu no personīgās pieredzes, vai internalizējot citu spriedumus.
Paštēlu var veidot:
Tehnoloģija pielāgojas, nodrošinot mūs ar labākiem rīkiem sava paštēla atspoguļošanai, kameras iestatījumos atrodami filtri un rīki attēla uzlabošanai, mobilajos tālruņos iespējams instalēt lietotnes ar papildu rīkiem attēla uzlabošanai.
Viena no atšķirībām starp mūsu paštēlu reālajā dzīvē un tiešsaistē ir lielāka spēja mainīt savu izskatu un maskēt savu. Pat tad, kad persona sociālajos medijos ievieto jūsu fotoattēlu, jūs varat noņemt fotoattēla atzīmi, izdzēst vai modificēt to, lai sabiedriskā klātbūtne būtu atbilstošāka paštēlam, kuru vēlaties redzēt citiem.
Sevis prezentēšana ikdienas dzīvē
Ērvings Gofmanis 1956. gadā socioloģijas grāmatu "Sevis prezentēšana ikdienas dzīvē", kurā autors izmanto teātra tēlus, lai attēlotu cilvēku sociālās mijiedarbības nozīmi. Gofmans redzēja saistību starp to, kā cilvēki parāda sevi ikdienas dzīvē ar teātra izrādēm. Sociālajā mijiedarbībā, tāpat kā teātra izrādē, ir frontes reģions, kurā izpildītāji (indivīdi) ir uz skatuves auditorijas priekšā. "Priekšpuse" vai izrāde, ko spēlē aktieris, ietver "manieri" vai lomu izpildi, un "izskatu", ieskaitot izpildītāja kleitu un izskatu.
Sevis izrādīšana sociālajos medijos
Mūsdienu sabiedrībā sociālie mediji ļauj cilvēkiem izveidot publisku vai daļēji publisku profilu, sastādīt kopīgu draugu sarakstu, ar kuriem viņiem ir kopīgas attiecības, apskatīt un izveidoto saikni ar citiem sociālo mediju lietotājiem.
Profils — attēlo indivīdu kā, lietotājs pats nosaka, kā viņš vēlas sevi parādīt tiem, kuri var apskatīt šo izveidoto profilu. Profils ļauj cilvēkam parādīt sevi sociāli vēlamā un tīkamā veidā, šeit izriet cilvēku vēlme pēc citu uzmanības. Šī sociālā vēlamība iegūt vairāk sekotāju, iegūt atzinību no saviem draugiem, sekotājiem izriet no konkrētās kultūras vides kādā mēs dzīvojam.
Profila attēls ir veids, kā cilvēki var iepazīstināt ar sevi, kā arī ļauj personai kontrolēt savu paštēlu.
Komunikācija notiek ne tikai privātās sarakstēs, bet arī zem profila attēlem, kā arī daloties ar dažādu informāciju, tā rezultātā dalībniekiem nav pilnīgas iespējas kontrolēt sava profila saturu un radīto iespaidu par cilvēku. Lai gan dalībniekiem ir iespējas ierobežot citu cilvēku iesaistīšanos sava profila aktivitātēs, vairums dalībnieku atzinīgi novērtē katru pievienoto attēlu, kurā tie attēloti, kā arī aktīvu iesaistīšanos komentāru sadaļā.
Sērpiņu pilskalns
Pilskalna apraksts
Tas ir savrupstāvošs 36 m augsts pakalns, kam ir izlīdzināts, nedaudz kumps, 25x35 m liels plakums. Austrumu un dienvidu nogāzēs, kur pilskalns ir mazāk stāvs, ierīkotas divas terases. Pilskalna plakumā konstatējams kultūrslānis, bet austrumu un ziemeļaustrumu pakājē ir plaša apmetnes vieta. Pilskalna palkuma malās konstatētas stabu vietas, kas iezīmējušas pilskalna malas nocietinājumus.
Alans Dzagojevs
Alans Dzagojevs (os, ; dzimis ) ir osetīnu izcelsmes Krievijas izlases futbolists. Pašlaik (2021) spēlē Maskavas CSKA klubā.
Pēc pievienošanās klubam "Krylia Sovetov-SOK" 2006. gadā, viņš tur nospēlēja divas sezonas pirms pievienošanās Maskavas CSKA. Pēc veiksmīgās debijas sezonas Krievijas Premjerlīgā, viņš ieguva līgas labākā jaunā spēlētāja balvu un izcīnija vietu izlasē. Par spīti tam, ka viņš vēl ir jauns, viņš jau ir atzīts par zvaigzni viņa dzimtajā Ziemeļosetijā.
Soloviči
Soloviči bija skrajciems Rēzeknes novada Nautrēnu pagasta ziemeļu daļā. Pašlaik ciems ir likvidēts, jo tajā nav neviena pastāvīgā iedzīvotāja. Bijušais ciems izvietojies uz pēc relatīvā augstuma salīdzinoši augsta paugura ar stāvu ziemeļu nogāzi, kuras pakājē sākas purvs. Teritorijā ir divas mājas.
Klasiskais Koipera joslas objekts
Klasiskais Koipera joslas objekts, arī kjubivano ir Koipera joslas objekts, kura orbīta atrodas aiz Neptūna un, kuram nav orbitālā rezonanse ar Neptūnu. Kjubivano orbītām lielās pusasis atrodas 40–50 AU robežās un to orbītas nešķērso Neptūna ceļu. Tās ir gandrīz riņķveida (maza ekscentricitāte) un ar nelielu slīpumu pret ekliptiku. Nosaukums „kjubivano” cēlies no objekta (15760) 1992 QB1 nosaukuma indeksa QB1 angļu valodā. (15760) 1992 QB1 bija pirmais atklātais transneptūna objekts (TNO) kopš Plutona atklāšanas. Daži zināmākie klasiskie Koipera joslas objekti:
Orbīta un fizikālie parametri
Vairums kjubivano orbītu atrodas starp objektiem ar orbitālo rezonansi ar Neptūnu 2:3 (plutino) un 1:2. Piemēram, tipiskam kjubivano Kvavaram ir gandrīz riņķveida orbīta tuva ekliptikas plaknei, kamēr plutino pārvietojas pa izstieptākām orbītām.
Pēc orbītu parametriem kjubivano nosacīti iedala divās grupās: „aukstā” (arī centrālā) populācija un „karstā” (arī halo) populācija. Pirmās grupas objektiem orbītas ir gandrīz riņķveida un tuvas ekliptikas plaknei, kamēr otras grupas orbītas ir slīpākas un izstieptākas. Abu grupu objektiem ir atšķirīgi arī fizikālie parametri. Tā aukstās populācijas objekti ir sarkanāki, kamēr otra grupa ir neviendabīgāki pēc izskata. Aukstajā populācijā atrodas arī vairāk dubultobjektu nekā otrā grupā.
Artūrs Ūdris
Biogrāfija
Artūrs Ūdris dzimis 1990. gadā Rīgā. Viņa vectēvs bijis latvietis. Pēc vecāku šķiršanās kopā ar māti pārcēlies uz Baltkrieviju. Volejbolā trenēties sācis apmēram desmit gadu vecumā.
No 2009. līdz 2013. gadam spēlējis Minskas Строитель komandā un kopā ar to kļuvis par četrkārtēju Baltkrievijas čempionu. 2014.—2015. gada sezonā spēlējis Saļihorskas Шахтер komandā un kļuvis par Baltkrievijas vicečempionu. Nākamās sezonas spēlējis dažādos Polijas, Krievijas, Korejas un Ķīnas klubos. Spēlējot Novijurengojas Fakel komandā 2018. gada vīriešu klubu komandu pasaules čempionātā izcīnījis bronzas medaļu. 2020. gadā noslēdzis līgumu un nākamo 2020.—2021. gada sezonu spēlēs Francijā, Tūras Tours VB komandā.
Līdz izbraukšanai uz Franciju bijis Baltkrievijas iedzīvotāju protestu dalībnieks. Artūrs Ūdris ir viens no Baltkrievijas sportistu brīvās apvienības dibinātājiem. Viņš ir parakstījis vēstuli, kurā Baltkrievijas sportisti vērš SOK uzmanību par valstī notiekošajām represijām.
Uri Аvners
Uri Avners (dzimis, miris ) bija Izraēlas šahists un problēmists.
Pēc profesijas bija psihologs.
Šaha kompozīcija
Pirmo šaha uzdevumu sastādījis 12 gadu vecumā. Pēc pieciem gadiem viņš pārtrauca uzdevumu sastādīšanu un atgriezās pie šaha kompozīcijas tikai pēc divdesmit gadiem. Viņš sastādīja dažādu veidu šaha problēmas, bet bija speciālists pašmatu un pasaku šaha žanrā. Viņš uzvarēja četras reizes pasaules šaha kompozīcijas turnīrā (World Chess Composition Tournament - WCCT), trīs reizes pašmatu un vienreiz pasaku šaha uzdevumu žanrā. Izcīnīja sudraba medaļu Otrajā pasaules čempionātā (2004-2006) pašmatu grupā.
Divdesmit piecus gadus viņš bija redaktors un galvenais redaktors Izraēlas žurnālam "Variantim" un organizēja trīs FIDE šaha kompozīcijas pastāvīgās komisijas (PCCC) konferencēs: Batjamā (1983),  Telavivā (1996), Netanjā (1999).
2009. gadā viņš ieguva lielmeistara titulu šaha kompozīcijā. No 2006. līdz 2010. gadam viņš bija PCCC prezidents.
Uri Avners bija arī spēcīgs spēlētājs pie galdiņa, uzvarot vairākos lielos turnīros Izraēlā. Viņš ir autors vai līdzautors vairākām grāmatām par šaha kompozīciju.
Šaha uzdevuma piemērs
Atrisinājums
Brigādes ģenerālis
Brigādes ģenerālis (no fr — ‘brigādes galvenais’) ir zemākā no ģenerāļu dienesta pakāpēm. Apvienotās Karalistes bruņotajos spēkos tai atbilst brigadiera pakāpe, kas tomēr netiek pieskaitīta ģenerāļu pakāpēm.
Lietošana Latvijā
Brigādes ģenerāļa dienesta pakāpe tiek lietota Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos.
Nerītiskā zona
Šī ir visproduktīvākā starp Pasaules okeāna ekoloģiskajām zonām un ietver sevī ap 80% no kopējās okeāna produktivitātes. Šeit ir koncentrēti pasaules zvejniecības galvenie reģioni, kur tiek veiktas bentisko un piekrastes pelaģisko zivju sugu nozvejas, kā arī bentosa bezmugurkaulnieku un aļģu ieguve. Fitoplanktons un zooplanktons nerītisko apgabalu biocenozēs ir kvalitatīvi un kvantitatīvi bagātāks, nekā atklātā okeāna zonā, kas skaidrojams ar piekrastes ūdeņu augstu kustības līmeni. Zināma loma visā tajā ir arī biogēnā materiāla ieskalošana piekrastes rajonos ar upju straumēm. Nerītiskā zona raksturojas arī ar lielu meroplanktona (bentosa bezmugurkaulnieku — molusku, vēžveidīgo, adatādaiņu, u.c. organismu kāpuri) daudzumu šajos ūdeņos.
Kravaļi (Susāju pagasts)
Kravaļi ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 2,1 km no pagasta un novada centra Viļakas un 245,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz rietumiem no Viļakas, nomaļus no valsts autoceļiem.
1864. gada latviešu dziesmu diena Dikļos
1864. gada dziesmu diena Dikļos notika 1864. gada trešajos Vasarsvētkos (17. maijā ) Dikļu mācītājmuižas dārzā, kurā no apkārtējiem Vidzemes pagastiem piedalījās seši vīru kori no Dikļiem, Lielsalacas, Limbažiem, Mazsalacas, Rūjienas un Straupes un bērnu koris ar 120 dziedātājiem rīta cēlienā.
1870. gada dziesmu diena Dobelē
1870. gada dziesmu diena Dobelē bija pirmie Kurzemes guberņas latviešu dziesmu svētki, kas notika 1870. gada 26. jūnijā Dobelē. Tajā piedalījās 15 kori no Dobeles, Ārlavas, Bauskas, Bērzmuižas (Jaunbērzes), Bukaišiem, Durbes, Džūkstes, Iecavas, Irlavas, Jaunpils, Kalnamuižas, Svitenes pagasta Ķeveles, Līvbērzes, Sesavas un Struteles ar apmēram 400 dalībniekiem.
1864. gada latviešu dziesmu diena Dikļos
Dikļu dziesmu dienu rīkoja Dikļu draudzes luterāņu mācītājs Juris Neikens un Rūjienas draudzes skolotājs un ērģelnieks Ernests Švehs. Sākumā mācītājs Neikens sarīkojumu esot iecerējis kā parastu koru koncertu slēgtās telpās pēc bībeles svētku parauga Ārciemā 1863. gada rudenī. Bet tā kā šādam gadījumam piemērotu telpu nedz Dikļos, nedz tuvākā apkaimē nav bijis, tad Neikens izšķīrās par sarīkojumu brīvā dabā, izvēlēdamies savas mācītājmuižas plašo dārzu. Pakalns, kurā pie svētkiem uzceltās telts izvietojās kori, vēlāk ieguva „Neikena kalniņa" nosaukumu.
1870. gada dziesmu diena Dobelē
Kājām no aptuveni 50 kilometru tālās Irlavas Dobelē ieradās skolotāju semināra audzēkņu orķestris, kopā dziesmu dienā piedalījās ap 40 vīru liels simfoniskais orķestris.
Čarless Arangiss
Čarless Arangiss (es, dzimis ) ir Čīles futbolists, pussargs, Čīles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2015. gada spēlē Vācijas Bundeslīgas kluba Leverkūzenes "Bayer" sastāvā.
Sasniegumi
Colo-Colo
Universidad de Chile
Čīle
1864. gada latviešu dziesmu diena Dikļos
Norise
Juris Neikens dziesmu dienu aprakstīja šādi: "Svētku rīta saulīte mirdzēja caur plāniem, gaišiem padebešiem, un putnu balsis atskanēja siltā, klusā gaisā. Ap pulksten astoņiem jau viesi sāka rasties, visvairāk tālnieki, kas nebija zinājuši noteiktu stundu, kad dziesmas sāksies. Tie nāca arvien biezāki kājām un braukšus, līdz pēdīgi bija lasījies tāds ļaužu pulks, kā reti te būs redzēts. [..] Šīs draudzes pagasta skolnieki, 120 skaitā, bija pulcējušies Dikļu pagasta skolā, kas tepat tuvu pie baznīcas, tie, garā strēķī stādīti, pa trim un četriem līdzās, ap pulksten divpadsmitiem dziedādami nāca uz dziesmu pleci. Lai smalkās balsītes ir plašā birzē būtu dzirdamas, tad visas četras skolas savu spēku savienoja un dziedāja nu kopā bērnu korī gan baznīcas, gan lauku dziesmiņas, uz divi, trīs un arī četrām balsīm. Bija tikpat ar ko klausīties.
Pa tam bija sanākuši dziedātāju pulki — vīru kori, gaidīti un negaidīti, no sešām draudzēm. Dikļu pagasta skolā apsveicinājušies, tie Rūjienas skolmeistaru Švehu paši bija cēluši par direktoru jeb rīkotāju un lozējot to kārtu nolikuši, kā tie seši pulki cits pēc cita lai dziedātu. Tad, savas dziesmas direktoram uzdevuši un balsis izmēģinājuši, ap pulksten četriem tie pa diviem līdzās vienos soļos uz dziesmu placi nāca, no klausītāju pulka uzmanībā gaidīti. Prieks bija jau skatīt tos sveikus tautas dēlus, kas ar saviem vadoņiem — kopā kādi 120 vīri — lielās telts priekšā klusu sastājās, bet kad tie visi vienā korī Dievam par godu un savai tautai par liecību to varenu Lutera dziesmu "Dievs Kungs ir mūsu stiprā pils" četrām balsīm dziedāja, tad klausītājiem sirds līdz uz augšu devās svētku līksmībā. [..]
Tie seši dziedātāju pulki trīs lāgos cits pēc cita nāca priekšā, katrs ar savām dāvanām un upuriem. Pirmie dziedāja liel-salacieši, tad straupieši, limbažnieki, maz-salacieši, rūjienieši un pēdīgi diklieši, kā mājas bērni. Svētki beidzās ar kopīgi nodziedātu dziesmu "Lai Dievu visi līdz" pēc kam mājas tēvs Neikens svētku viesus ar sirsnīgiem vārdiem atlaida, pateikdamies mīļiem dziedātājiem, ka tik jauki un skani dziedājuši, un klausītājiem, ka klusi, godīgi klausījušies, un izteikdams cerību nākamā gadā atkal dziesmusvētkos satikties." ("Ceļa Biedrs", 1865. gada 19. — 21. numurs)
Sekas
1865. gadā mācītāja Neikena ierosmē notika dziesmu diena Matīšos (Bauņu muižā), kam 1866. gadā sekoja skolotāja Šveha rīkotā dziesmu diena Rūjienā, 1867. gadā Smiltenē, 1868. gadā Valkā, 1869. gadā Cesvainē.
1868. gadā dziesmu diena pirmo reizi notika arī Kurzemes guberņas teritorijā Kroņvircavā. 1870. gada 26. jūnijā notika Pirmā Kurzemes dziesmu diena Dobelē, kurā piedalījās 15 kori no Dobeles, Ārlavas, Bauskas, Bērzmuižas (Jaunbērzes), Bukaišiem, Durbes, Džūkstes, Iecavas, Irlavas, Jaunpils, Kalnamuižas, Svitenes pagasta Ķeveles, Līvbērzes, Sesavas un Struteles.
1869. gadā Tērbatā notika Pirmie igauņu vispārējie dziesmu svētki, kuros piedalījās apmēram 800 dziedātāju. 1873. gadā Rīgā notika I Vispārējie latviešu Dziedāšanas svētki.
1870. gada dziesmu diena Dobelē
Priekšvēsture
1864. gadā notika pirmā Vidzemes latviešu dziesmu diena Dikļos. 1869. gadā Tērbatā notika Pirmie igauņu vispārējie dziesmu svētki.
Norise
Svētku norise bija iedalīta trijās daļās. Tā sākās ar garīgu aktu Dobeles luterāņu baznīcā, kurā piedalījās Sesavas koris, ērģelnieks Jānis Bētiņš ar savu 13 gadus veco dēlu Ludvigu, kas četrrocīgi spēlēja Mocarta "Fantāziju". Otrs cēliens notika Dobeles latviešu mācītāja muižas priedēs, kur Bīlenšteins apsveica dziedātājus. Dziesmu programmu atskaņoja kopkoris ar Bētiņa vadīto orķestri. Pēc tam visi pārcēlās uz Dobeles pilsdrupām, kur kopkoris nodziedāja vēl vienu dziesmu. Tālāk kā svētku trešā daļa sekoja atsevišķu koru parāde.
Dobeles dziesmu diena bija pulcējusi ap 4000 klausītāju, kopējie ienākumi bija ap 400 zelta rubļu, ko novēlēja latviešu kurlmēmo skolai.
Certified Lover Boy
Certified Lover Boy ir Kanādas repera un dziedātāja Drake sestais studijas albums, ko 2021. gada 3. septembrī izdeva OVO Sound un Republic Records. To veidoja biežie partneri 40, Nineteen85, PARTYNEXTDOOR, OZ un Vinylz. Kā viesmākslinieki parādās Lil Baby, Lil Durk, Giveon, Jay-Z, Travis Scott, Future, Young Thug, Yebba, 21 Savage, Project Pat, Tems, Ty Dolla $ign, Lil Wayne, Rick Ross un Kid Cudi.
Līdzīgi kā Dreika iepriekšējie izdevumi, albums pārsvarā atspoguļo viņa uzskatus par slavu un panākumiem, īpaši viņa dominējošo stāvokli mūzikas industrijā, kā arī nelojalitāti, sabojātas romances, ķildas un vientulību. Galvenokārt hiphopa ieraksts, albuma skanējumā dominē miglaina atmosfēra, kas ietver crunk un trap elementus. Vairāki kritiķi norādīja, ka albums atgādina Thank Me Later (2010), Take Care (2011) un Nothing Was The Same (2013). Angļu mākslinieka Demjena Hērsta izstrādātais albuma noformējumā esošais mākslas darbs, kurā attēlotas 12 grūtnieču emocijzīmes, izraisīja daudz strīdu.
Ļoti gaidītais Certified Lover Boy pēc izlaišanas saņēma pretrunīgas mūzikas kritiķu atsauksmes, no kuriem lielākā daļa uzskatīja, ka tas ir salīdzināms ar citiem Dreika izdevumiem un uzsvēra tā struktūru, taču kritizēja liriskā ieskata līmeni un iestudējuma skaņas daudzveidības trūkumu. Neskatoties uz to, tas tika nominēts kategorijā Labākais repa albums 2022. gada Grammy balvu pasniegšanas ceremonijā, līdz Dreiks 2021. gada decembrī atsauca albumu no izskatīšanas un ieguva labāko repa albumu 2022. gada Billboard mūzikas balvu pasniegšanas ceremonijā.
Albums guva komerciālus panākumus, debitējot Billboard 200 pirmajā vietā ar 613 000 albumam līdzvērtīgu vienību. Tas kļuva par Dreika desmito albumu ASV pirmajā vietā un sasniedza lielāko albuma atvēršanas nedēļu ASV 2021. gadā, pārspējot Apple Music un Spotify rekordus lielākajās atklāšanas dienas straumēs šajās platformās. Tas sasniedza visu laiku rekordu visvairāk ASV labāko desmit singlu no viena albuma (9), ar savu vadošo singlu "Way 2 Sexy", kas debitēja Billboard Hot 100 virsotnē kā Dreika devītais ASV hits pirmajā vietā.
Transaero
Transaero (ru) bija privāta Krievijas aviosabiedrība. 2015. gadā Transaero bija otra lielākā lidsabiedrība Krievijā un lielākā privātā aviokompānija, bet tā nonāca bankrota priekšā. Ar Krievijas valdības lēmumu, septembrī Aeroflot pārņēma uzņēmumu.
Kravaļi
Kravaļi var būt:
Sergejs Širokovs
Sergejs Širokovs (dzimis 1986. gada 10. martā) ir krievu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2017) spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Sanktpēterburgas SKA rindās.
Spēlētāja karjera
Spēlētāja karjeru Širokovs uzsāka Maskavas CSKA sistēmā, jau 2001.—02. sezonā spēlējot kluba otrajā sastāvā. 2004.—05. sezonā Sergejs debitēja Krievijas Superlīgā. CSKA rindās Širokovs spēlēja līdz pat 2009. gada vasarai, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.
Tur Širokovs pievienojās Vankūveras "Canucks" sistēmai, pirmajā sezonā aizvadot arī sešas spēles pašā "Canucks" vienībā. 2010.—11. sezonā "Canucks" rindās Širokovs aizvadīja vien divas spēles, pārējo laiku spēlējot AHL klubā Manitobas "Moose".
2011. gada vasarā Širokovs atgriezās CSKA sastāvā, taču 2013.—14. gada sezonas pirmajā pusē pārcēlās uz Omskas "Avangard" rindām. "Avangard" sastāvā spēlēja līdz pat 2015. gada decembrim, kad tika aizmainīts uz Sanktpēterburgas SKA.
Valda Ošs-Lamonde
Valda Ošs-Lamonde (arī Valda Ošs, Valda Oša-Lamonda; dzimusi 1935. gada 6. februārī Liepājā, mirusi 1968. gada 24. oktobrī Koburgā (Coburg) Austrālijā) bija pirmā latviešu izcelsmes sieviete civilās aviācijas pilote Austrālijā. Savu pilotes licenci ieguva 1956. gadā, to izsniedza "Royal Victorian Aero Club". Strādājusi aviosabiedrībā "Southern Airlines", līdz to likvidēja. Darbu kā pilote vairs turpināt nevarēja, tāpēc sāka strādāt citas aviosabiedrības birojā.
Dzīves gājums
Valda Ošs-Lamonde dzimusi Liepājas ārsta Oskara Brēma klīnikā mājsaimnieces Marijas Leontīnes Ošs un veikalnieka Žaņa Kriša Ošs ģimenē. Kristīta Liepājas Svētās Annas evaņģēliski luteriskajā draudzē 1938. gadā, kur par krustvecākiem izvēlēti Vilis Ziemelis un Elvīra Ziemelis un dots kristītais vārds Valda Helga Ošs.
Otrā pasaules kara laikā 1949. gada 4. jūlijā ģimene no Latvijas bija spiesta emigrēt un 1949. gada 28. jūlijā ar imigrantu kuģi "Skaugum" no Neapoles ostas Itālijā ieradās Viktorijas pavalstī, Austrālijā. Sākotnēji visi apmetās Austrālijas ziemeļaustrumu pilsētas Vestseilas (West Sale) imigrantu nometnē Bonegilā, vēlāk pārcēlās uz Melburnas priekšpilsētu Koburgu. Mācījusies Gipslandes (Gippsland) apgabala Seilas (Sale) pilsētas vidusskolā.
Piemiņas pasākumi
2015. gada februārī Liepājas Centrālajā zinātniskajā bibliotēkā (Zivju ielā 7) bija skatāma izstāde, kas veltīta Valdas Ošs-Lamondes piemiņai.
Avotos
Valdas Ošs-Lamondas piemiņai veltīti vairāki stāsti (autore — Lāsma Gaitniece; née Ģibiete):
"Valērijas lidojums" (www.satori.lv, 2013.gada 26.decembris);
"Vakars Vēžu ielā" ("Kursas Laiks", 2014.gada 10.februāris, 6.lpp.);
"Citāda dzimšanas diena" (Liepājas Universitātes studentu un absolventu dzejas un īsprozas almanahs „Skanošs kā sudrabs ir mans laiks”; 2014.).
Valdas Ošs-Lamondas piemiņai veltīti vairāki literāri darbi — grāmatas daiļliteratūras žanrā (autore — Lāsma Gaitniece; née Ģibiete):
"Vasarnīca Pārdaugavā" (LiePA, 2015);
"Par to, ko es tev neteicu" (VESTA-LK, 2019).
Bibliogrāfija:
Arnold, R. First Females above Australia., 2010.gads, Austrālija.
Atsauces
3. https://rvac.com.au/
4. (bez aut.) Nedēļas piezīmes.// laikraksts "Austrālijas Latvietis", 1960.gada 7.maija numurs, 3.lpp.
5. Gaitniece, L. "Latviete Austrālijas debesīs. Valdas Ošs skumjais dzīvesstāsts". Žurnāls "100 Latvijas noslēpumi", 2020. gada novembris, 21. — 23. lpp.
Meirēni
Meirēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Vecpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3,2 km no pagasta centra Vecpiebalgas un 129,5 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V235 (Lembis–Drusti–Vecpiebalga) un V342 (Kūlas–Meirāni–Smetes) krustojuma.
Anuka Emē
Nikola Fransuāza Floransa Drefusa (fr, dzimusi ), plašāk zināma kā Anuka Emē (Anouk Aimée), ir franču aktrise.
Savu karjeru sākusi 1947. gadā, 14 gadu vecumā. Kopš tā laika Emē ir piedalījusies 70 filmās ne tikai Francijā, bet arī Spānijā, Apvienotajā Karalistē, Itālijā, Vācijā un ASV.
Savu slavu Emē ieguva, piedaloties Federiko Fellīni filmās "Saldā dzīve" (1960) un "Astoņarpus" (1963). Piedalījusies arī Žaka Demī filmā "Lola" (Lola, 1961), Džordža Kjūkora filmā "Justīne" (Justine, 1969), Bernardo Bertoluči filmā La tragedia di un uomo ridicolo (1981) un Roberta Oltmena flimā Prêt-à-Porter (1994). Par lomu Kloda Leluša flimā "Vīrietis un sieviete" (1966), Emē ieguva Zelta globusa balvu kā labākā aktrise drāmas filmā, BAFTA balvu, kā arī tika nominēta Kinoakadēmijas balvai kā Labākā aktrise. 1980. gadā Emē ieguva Kannu kinofestivāla Labākās aktrises balvu par filmu Salto nel vuoto. 2002. ieguvusi Goda Cēzara balvu.
Viņpus
"Viņpus", arī "Mala" (en) ir ASV zinātniskās fantastikas seriāls, tā režisori ir Dž. Dž. Eibramss, Alekss Kurcmans un Roberto Orci. Seriāla pirmizrāde notika ASV 2008. gada 9. septembrī telekanālā Fox. Noslēguma sērija (seriāla 100. sērija) tika demonstrēta 2013. gada 18. janvārī.
Sižets
Seriāls ir par FIB speciālo aģenti Olīviju Danhemu (Anna Torva), garīgi slimu un vienlaikus ģeniālu zinātnieku doktoru Volteru Bišopu (Džons Noubls) un viņa dēlu Pīteru (Džošua Džeksons), kas nodarbojas ar tādu noziegumu atklāšanu, kuru zinātniskais izskaidrojums atrodas "aiz robežas" — šie noziegumi saistīti ar pārmiesošanos, telepātiju, levitāciju, neredzamību, ģenētiskām mutācijām un tā tālāk. Notiek dažādi dīvaini notikumi, kas tiek dēvēti par Paraugu vai Modeli.
Modelis ietver neizskaidrojamas parādības — piemēram, jaunpiedzimis bērns dažu minūšu laikā attīstās līdz pieauguša cilvēka stadijai un mirst, autobuss piepildās ar dīvainu gāzi, kas uzreiz sacietē, un pasažieri tiek šajā vielā ieslēgti kā kukainīši dzintara gabaliņā. Daudzas un dažādas anomālijas, kas norisinās arvien biežāk, liek domāt, ka kāds uzsācis neprātīgu eksperimentu ar visu pasauli. Olīvija, Volters un Pīters izmeklē šos dīvainos atgadījumus, cenšoties noteikt to cēloni. Viņi nonāk pie secinājuma, ka Modeļa gadījumiem ir ciešs sakars ar kādu korporāciju, kuras nosaukums ir Massive Dynamic un kurai pieder daudz patentu uz jaunām un svarīgām tehnoloģijām. Šo korporāciju savulaik ir nodibinājis Voltera Bišopa bijušais partneris doktors Viljams Bells (Leonards Nīmojs), un to vada viņu kopīgs draugs Ņina Šarpa (Blēra Brauna). Laiku pa laikam vietās, kur norisinās neizskaidrojamie notikumi, tiek pamanīti savāda izskata cilvēki — tiem nav matu, viņu uzvedība ir dīvaina, viņi it kā novēro notiekošo no malas, tādēļ tiek iesaukti par Novērotājiem.
Pētot anomālās parādības, tiek atklāts, ka eksistē paralēlais Visums, kurā ir cita Olīvija Danhema un cits Volters Bišops. Mūsu pasaules Volters ir iedragājis līdzsvaru starp abām pasaulēm, no paralēlās pasaules uz mūsējo pārvedot neglābjami slimo Pīteru (tas notika, kad Pīteram bija septiņi gadi). Volters domā, ka Modelis ir cieši saistīts ar toreizējiem notikumiem un ir viņa rīcības sekas. Taču, kā vēlāk noskaidrojas, tas viss ir milzīgs plāns, kuru jau ilgāku laiku mēģina realizēt Novērotāji.
1. sezona
Olīvija un viņas biedri izmeklē Modeļa gadījumus, kas norisinās Reidenas ezera apkaimē Ņujorkas štatā. Daudzus no tiem organizējis starptautisks ļaunprātīgu zinātnieku tīkls ZFT (Zerstörung durch Fortschritte der Technologie — Iznīcināšana, izmantojot attīstītas tehnoloģijas). Deivida Roberta Džonsa (Džareds Heriss) vadībā ZFT gatavo pasaules galu. Kad Pīters nogalina Džonsu brīdī, kad tas mēģina pāriet uz paralēlo Visumu, šķiet, ka ZFT draudiem pienācis gals. Olīvija vēlas sīkāk uzzināt par eksperimentiem, ko Volters ar viņu tika veicis pirms daudziem gadiem, kad viņa vēl bija bērns. Toreiz Volters bija izmēģinājis īpašu psihotropu vielu — korteksifānu — apziņas stimulēšanai, šī viela Olīvijai bija devusi vieglas psioniskas spējas. Volters mēģina pārvarēt grūtības, pēc septiņpadsmit gadu pavadīšanas psihiatriskajā slimnīcā cenšoties pierast pie normālas dzīves Pītera aprūpē, vienlaikus slēpjot no Pītera faktu, ka Pīters ir no paralēlā Visuma un nav Voltera dēls, "viņa" Pīters ir miris, vēl bērns būdams.
2. sezona
Tiek konstatēti notikumi, kas saistās ar aktivitātēm paralēlajā Visumā, kur, līdzīgi augoņiem uz cilvēka miesas, vairojas singularitātes — tas notiek vietās, kur abas pasaules atdalošā barjera ir vājāka. Turienes zinātnieki ir izstrādājuši īpašu substanci — gāzi, kas, strauji sacietējot, pārvēršas dzintaram līdzīgā vielā, kas izolē šīs singularitātes, vienlaikus ieslēdzot sevī cilvēkus, kas gāzes izlaišanas brīdī atradušies attiecīgajā vietā.
"Viņpus" komanda nodarbojas ar vairākām lietām, kas ievada Lielo Vētru, jo paralēlais Visums ir noskaņots sākt uzbrukumu mūsējam, izmantojot Vilkačus (Shapeshifters) — cilvēka un mašīnas hibrīdus, kas radīti paralēlajā pasaulē. Volters ir spiests atklāt Pīteram, ka Pīters ir no paralēlā Visuma, un otrs Pīters, Voltera īstais dēls ir miris no ģenētiskas slimības. Pēc dēla nāves 1985. gada ziemā Volters uz Reidenas ezera ledus iedarbināja paša izveidotu iekārtu pāriešanai uz paralēlo pasauli. Viņš bija iecerējis izārstēt Pītera alternatīvo versiju, taču mēģene ar līdzi paņemto preparātu pāriešanas brīdī bija saplīsusi, un Volters zēnu pārveda uz šo pasauli. Pēc atgriešanās ledus ielūza, un Volters ar Pīteru būtu noslīkuši, taču viņus izglāba Novērotājs Septembris (Maikls Cerveris), kura teiktos vārdus "zēns ir svarīgs" Volters iztulkoja kā attiecinātus uz Pīteru. Tieši Voltera toreizējo darbību dēļ paralēlajā Visumā sāka rasties singularitātes, kuru epicentrs bija Reidenas ezers. Volters meklē piedošanas zīmi baltas tulpes veidā.
3. sezona
Trešās sezonas sērijās darbība paralēli norisinās abos Visumos. Volternatīvs (Walternate), Voltera dubultnieks paralēlajā Visumā, ir ASV Aizsardzības sekretārs, un pēc viņa norādījumiem notiek Mašīnas montēšana. Mašīna ir ierīce, ar kuru viņš cer iznīcināt mūsu Visumu, to iedarbināt var tikai Pīters, jo mašīna reaģē uz viņa bioloģiskajiem datiem. Voltera dubultnieks sūta uz mūsu visumu savu Olīviju — Viltuslīviju (Fauxlivia), kuru visi notur par īsto Olīviju — neviens nezina, ka īstā Olīvija tikmēr atrodas paralēlajā Visumā. Kamēr viltus Olīvija izspiego "Viņpus" komandu un panāk Mašīnas versijas montēšanu mūsu Visumā, Volternatīvs pēta, kādas spējas mūsu Olīvijai ir devis korteksifāns. Nejaušības dēļ Viltuslīvija ieņem no Pītera bērnu, pirms tai pienācis laiks atgriezties savā Visumā. Volternatīvs mākslīgi paātrina viņas grūtniecību, lai iegūtu mazuļa asins paraugu, ko viņš izmanto Mašīnas aktivizēšanai. Olīvijai palīdzot, Pīters iedarbina Mašīnas versiju mūsu Visumā un redz nākotnes vīziju, kurā paralēlais Visums ir iznīcināts, tāds pat liktenis draud arī mūsējam. Viņš uzzina, ka Mašīnu veidojis Volters un viņa partneri nākotnē un nosūtījuši uz pagātni, lai Pīters varētu piedzīvot šādu vīziju. Atguvies tagadnē, Pīters maina savu nodomu un izmanto mašīnu divu telpu sasaistīšanai, veidojot tiltu, lai abu Visumu iedzīvotāji var atrisināt savu dilemmu. Īsu brīdi pēc tam, kad tilts radīts, Pīters izgaist, un neviens, ieskaitot Volteru un Olīviju, viņu vairs neatceras.
4. sezona
Ceturtās sezonas darbība sākas alternatīvā laika līnijā, kurā Septembrim 1985. gadā nav izdevies izglābt Pītera alternatīvo versiju, kā apgalvo Novērotāji. Tas rada "tauriņa efektu", kas ietekmē galveno varoņu pagātni, bet vienlaikus, pateicoties izveidotajam tiltam, stabilizē abus Visumus. Darbību rezultātā, ko veic paralēlās pasaules "Viņpus" komanda, Pīters tiek "iesviests" šajā laika līnijā. Sākotnēji Pīters meklē iespēju atgriezties savā laika līnijā, bažīdamies, ka viņa atmiņas ietekmē šīs laika līnijas Olīviju, kura arī ir saņēmusi korteksifānu, pie tam lielos daudzumos. Pēc sastapšanās ar ievainoto Septembri Pīters saprot, ka tomēr atrodas savā laika līnijā. Pītera un Olīvijas attiecības atjaunojas. Septembris atklāj Pīteram, ka Novērotāji dzēsuši no laika Pītera dēlu Henriju, lai nodrošinātu, ka viņu nākotne veidojas pareizi, gan norādot, ka bērnam, kas nākotnē būs Olīvijai un Pīteram, būs svarīga nozīme. Viljams Bells ir uzdevis Deividam Robertam Džonsam, kurš šajā laika līnijā nav miris, sadarboties ar Ņinu Šarpu no paralēlā Visuma, viņa mērķis ir sagraut abus Visumus un bruģēt ceļu uz trešo Visumu, kas būtu pilnīgi viņa kontrolē. Abu Visumu iznīcināšanai Bells mēģina izmantot spēku, ko Olīvijai devis korteksifāns. "Viņpus" komanda ir spiesta pārtraukt starp abām pasaulēm izveidotā tilta darbību, taču ar to ir par maz, lai apturētu Bellu. Volteram atliek tikai viena iespēja — nošaujot nogalināt Olīviju, viņas nāve izjauc procesu un glābj pasauli. Olīvijas "nāve" ir tikai īslaicīga, jo viņas ķermenī esošais korteksifāns tiek patērēts, lai sadziedētu viņas ievainojumu, atstājot viņu dzīvu un veselu, taču jau bez psioniskajām spējām. Pīters un Olīvija sāk dzīvot kopā. Septembris ierodas pie Voltera un brīdina to, ka "nāk novērotāji".