cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pau Gazols
Spēles stils
Neskatoties uz savu augumu (213 cm), viņš ir ļoti atlētisks un ātrs, pārsvarā spēlē spēka uzbrucēja vai centra pozīcijā. Viņš bieži tiek salīdzināts ar citiem spēlētājiem no Eiropas — Toniju Kukoču un Dirku Novicki. P. Gazols savus punktus parasti gūst no soda laukuma vai atrodoties tā tuvumā, viņš vienādi labi darbojas ar abām rokām, kas padara grūtāku pretinieku uzdevumu viņu nosegt. Gazols labākai efektivitātei izmanto āķa metienus un metienus ar māņkustībām. Tāpat viņš ir labs piespēļu dalītājs (vidēji spēlē izdarītas 3,2 rezultatīvas piespēles) un metienu bloķētājs (vidēji spēlē bloķēti 1,7 pretinieku metieni).
Privātā dzīve
P. Gazola māte Marisa ir mediķe un viņa tēvs Agustīns ir slimnīcas administrators. Pirmos savas dzīves gadus viņš pavadīja Kornellā, taču viņš piedzima abu vecāku darba vietā Santpaulu slimnīcā Barselonā. Sešu gadu vecumā viņa ģimene pārvācās uz citu Barselonas rajonu Sentboi de Ļobregatu, kur viņš pavadīja atlikušo bērnību. Pēc vecākā dēla draftēšanas NBA Pau vecāki pārcēlās uz Džērmantaunu Tenesī štatā, bet Pau jaunākie brāļi Marks un Adriāns apmeklēja Lozannas koledžu. Abi vecāki plānoja pārcelties uz Losandželosu pēc P. Gazola pāriešanas uz šīs pilsētas klubu, taču Marka draftēšanas dēļ viņi palika Memfisā. Pašlaik Agustīns ir veselības aprūpes kompānijas darbinieks un Marisa ir brīvprātīgā Sentdžūdas bērnu izmeklēšanas slimnīcā.
P. Gazolam vienmēr paticis basketbols, taču savas sportista gaitas sāka regbijā. Viņš bieži tiek raksturots kā ģimenes cilvēks ar labām sekmēm skolā, kautrīgs bērns, kuram patīk reizēm pajokot.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:23%; float:right; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">Es centos saprast, ko tas nozīmē un ko man būtu jādara. Tas ir viens no tiem brīžiem dzīvē, kas paliek atmiņā uz visu mūžu.<p style="text-align: right;"> — Pau Gazols pēc HIV atklāšanas Maģiskajam Džonsonam. Viņš ir atzinis, ka bērnībā nevēlējās savu karjeru saistīt ar sportu. Dienā, kad 1991. gadā Maģiskajam Džonsonam atklāja HIV, 11 gadus vecais Pau par to uzzināja skolā un izlēma, ka viņš kļūs par ārstu un atradīs zāles pret AIDS. Viņš iestājās Barselonas Universitātes medicīnas nodaļā, tomēr nepabeidza studijas basketbolista karjeras dēļ. Taču spānis vienmēr ir izrādījis pastiprinātu interesi par lietām, kas saistītas ar medicīnu. Sportistu labdarības pasākumu ietvaros viņš regulāri apmeklē Losandželosas bērnu slimnīcu. Vienā vizītes reizē P. Gazols izrādīja pastiprinātu interesi par bērnu skoliozes ārstēšanas metodēm. 2010. gada aprīlī sportists piedalījās kāda pacienta muguras operācijā. Doktors Deivids Skagss, kas ir slimnīcas ortopēdijas ķirurģijas nodaļas vadītājs, izteicās, ka viņi esot runājuši jau kā kolēģi.
Spāņu basketbolists mainīja savus plānus attiecībā par piedalīšanos kādā operācijā pēc tam, kad dienu iepriekš saķēra nelielu drudzi un viņš nevēlējās kādu inficēt slimnīcā. Vēlāk, 2010. gada jūnijā, viņš piedalījās operācijā, kur operēja 13 gadus vecu meiteni, kurai bija skolioze. Operācijas laikā P. Gazols ievēroja, ka viens no pacientes skriemeļiem ir vairāk izliecies nekā tam vajadzētu būt un norādīja uz to operācijas vadītājam Deividam Skagsam, kurš nekavējoties izlaboja šo problēmu.
P. Gazols ir kultūras un intelektuālās izklaides piekritējs. Viņš pašmācības ceļā ir iemācījies itāļu un franču valodu, kā arī pārvalda savu dzimto katalāņu, spāņu un angļu valodu. Ar savu komandas biedru Kobi Braiantu viņš laukumā parasti sazinās spāņu valodā, lai pretinieki neuzzinātu basketbolistu nodomus. Tāpat viņš lasa vēsturiskos romānus, izpilda franču klasisko komponistu darbus uz klavierēm, apmeklē koncertus un operas. Viņš ir spāņu tenora Plasido Domingo labs draugs un viņi bieži satiekas pēc tenora sniegtajiem koncertiem. Kopš 2003. gada P. Gazols ir UNICEF labas gribas vēstnieks.
Pau jaunākais brālis Marks, kurš ir 216 cm garš un 127 kg smags, arī ir profesionāls basketbolists. Viņš spēlē NBA klubā Memfisas "Grizzlies" un pārstāv Spānijas izlasi. Marku 2007. gada draftā izvēlējās Losandželosas "Lakers" ar kopējo 48. kārtas numuru, taču tiesības uz viņu tik atdotas "Grizzlies", kā daļa no darījuma par Pau Gazola pāreju uz "Lakers". Vēl Pau ir brālis Adriāns, kurš pašlaik spēlē basketbolu NCAA līgā. Adriāna treneris par viņu izsakās, ka viņa miesas uzbūve ir tāda kā Pau ar Markam piemītošām labām rakstura pazīmēm.
Pelone
Teritorija
1255. gada Mindauga dāvinājumā minēta Meddene, Pelone, Maleysine un Thovraxe, kas ar saviem apgabaliem sauksies Sēlija, šie vietu vārdi atrodami arī pāvesta apstiprinājumā 1257. gadā.
Tiek uzskatīts, ka dokumentā minētais Pelones pilsnovads atradies Lēvenes upes (lietuviski: Lėvuo) baseinā tagadējās Palēvenes (Palėvenė) apkārtnē Kupišķu rajonā Lietuvā.
Kalāns
Kalāns jeb Klusā okeāna jūrasūdrs, arī Pacifika jūrasūdrs (Enhydra lutris) ir sermuļu dzimtas (Mustelidae) jūrā dzīvojošs plēsējs, kas ir vienīgā suga kalānu ģintī (Enhydra). Sarunvalodā kalānu bieži sauc par jūrasūdru, bet to nevajadzētu sajaukt ar Dienvidamerikā dzīvojošo jūrasūdru (Lontra felina).
Amundsena līcis (Antarktīda)
Amundsena līcis (en) ir līdz 50 km plats un ap 68 km garš Kosmonautu jūras līcis Austrumantarktīdas piekrastē Enderbiju Zemē. Dienvidrietumos līci norobežo Sakellari pussala, rietumos paceļas vairākas nelielas kalnu grēdas, ievērojamākā no kurām ir Tulas kalni. Krasti stipri izroboti, vairāki fjordi, salas. Līcī noplūst vairāki šļūdoņi, lielākais no kuriem ir Bīvera glečers. Līci 1930. gada 14. janvārī atklāja Daglasa Mosona ekspedīcija. Nosaukts par godu norvēģu polārpētniekam Roaldam Amundsenam.
Kalāns
Kalāns apdzīvo teritorijas pie Klusā okeāna ziemeļu krastiem; gan Āzijas krastiem, gan Ziemeļamerikas. Lai arī kalāns ik pa laikam uzturas uz sauszemes, tomēr lielāko sava mūža daļu tas pavada okeānā. Pieaudzis kalāns parasti sver 14—45 kg. Kaut gan tas ir viens no mazākajiem jūras zīdītājiem, kalāns ir smagākais dzīvnieks sermuļu dzimtā, lai arī lielākais ir Brazīlijas dižūdrs. Atšķirībā no citiem jūras zīdītājiem, kas siltumu ķermenī saglabā ar zemādas tauku palīdzību, kalānam, tāpat kā citiem ūdriem, nav zemādas tauku. Siltumu tas saglabā, pateicoties savam siltajam un biezajam kažokam.
Kalānus nemīl zvejnieki, jo kalāni un cilvēki ir iecienījuši vienas un tās pašas jūras delikateses. Kādreiz Klusajā okeānā dzīvoja 150 000—300 000 kalānu. Laikā no 1741. gada līdz 1911. gadam kalānus intensīvi medīja, gan lai atbrīvotos no konkurenta jūrā, gan lai iegūtu vērtīgo kažokādu. Zvēru populācija saruka līdz 1000—2000 dzīvniekiem. Dabas aizstāvji uzsāka aktīvu cīņu kalānu sugas glābšanai. Mūsdienās kalānus aizliegts medīt, tiem ir ierīkotas aizsargājamas teritorijas un to populācija lēnām atjaunojas.
Kalāns ir klasisks piemērs ekosistēmas atkarībai pat no vienas sugas. Kalāni nodrošina brūnaļģu (Phaeophyceae) audžu veselību, jo ir gandrīz vienīgie plēsēji, kas barojas ar jūras ežiem. Jūras eži barojas ar zemākajām brūnaļģu daļām, atdalot jūraszāles no saknēm. Brūnaļģu audžu panīkums un izmiršana rada kaskādveidīgu ekokatastrofu jūrā. Tie Klusā okeāna reģioni, kuros nedzīvo kalāni, pārvēršas par jūras ežu pārņemtiem, neauglīgiem tuksnešiem.
Vēsture
Pirmo reizi zinātniski kalāns aprakstīts Džordža Stellera piezīmēs 1751. gadā. Kārlis Linnejs kalānu aprakstīja 1758. gadā. Iesākumā tas tika nosaukts par Lutra marina, pēc vairākām vārda izmaiņām tas 1922. gadā ieguva zinātnisko nosaukumu Enhydra lutris. Vārds Enhydra sengrieķu valodā sastāv no 2 vārdiem: "en" nozīmē "iekšā", "hydra" — "ūdens", "enhydra" — "iekšā ūdenī". Latīņu vārds lutris nozīmē "ūdrs".
Evolūcija
Sermuļu dzimtā kalāns ir unikāls ar to, ka neveido migas alās, tam nefunkcionē smaržu sekrēta dziedzeris zem astes un tas spēj dzīvot ūdenī, to nekad nepametot. Kalāns ir tik ļoti atšķirīgs no pārējiem ūdriem un sermuļu dzimtas dzīvniekiem, ka 1982. gadā daži zinātnieki izvirzīja hipotēzi, ka kalāns ir tuvāks radinieks roņiem nekā ūdriem. Tomēr DNS pētījumi liecina, ka kalāna tuvākie mūsdienās dzīvojošie radinieki ir Eirāzijas ūdri, īsnagu ūdri un raibkakla ūdri. Tiem visiem pirms 5 miljoniem gadu bija kopīgs priekštecis.
Fosilie atradumi liecina, ka kalāns nokļuva izolācijā Klusajā okeānā pirms 2 miljoniem gadu, attīstoties gan izmirušajai, aizvēsturiskajai kalānu sugai Enhydra macrodonta, gan mūsdienās dzīvojošiem kalāniem Enhydra lutris. Senākās liecības par kalāniem ir atrastas Krievijas krastos un Hokaido salā. No šejienes kalāni izplatījās uz austrumiem, virzienā uz Aļasku un uz dienvidiem gar Ziemeļamerikas krastiem. Salīdzinot ar lielajiem jūras zīdītājiem; vaļiem, sirēnām un airkājiem, kas jūrā sāka dzīvot pirms 50, 40 un 20 miljoniem gadu, kalāni ir jaunienācēji okeānā. Tajā pašā laikā kalāni ir labāk piemērojušies jūras dzīvei par airkājiem, kam mazuļi dzimst uz sauszemes.
Izskats un īpašības
Lai saglabātu ķermeņa siltumu, kalānam ir ļoti biezs kažoks: līdz 150 matiņiem uz 1 cm². Kalāna kažoks ir biezākais kažoks pasaulē. Nevienam citam dzīvniekam nav tik biezs kažoks. Kažokam ir divi slāņi: īsa pavilna un ūdensizturīga akotspalva jeb segmati. Akotspalva nosargā pavilnu sausu, neskatoties uz to, ka kalāns savas dzīves laikā no ūdens var vispār neiznākt. Sausā un biezā pavilna sargā kalāna ķermeni no atdzišanas. Kažoks ir biezs visu gadu un matiņi nomainās pakāpeniski. Akotspalvas spēja nosargāt pavilnu sausu ir atkarīga no tās tīrības, tādēļ kalāns kažoka tīrīšanai var aizsniegt jebkuru vietu savā ķermenī. To nodrošina gan apskaužamā kalāna lokanība, gan tas, ka āda kalānam staipās. Kalāns tīrot to var pavilkt un pagriezt tuvāk. Kažoka krāsa parasti ir tumši brūna ar sudrabaini pelēku pazodi un pakakli. Brūnais tonis var variēt no dzeltenbrūna vai pelēkbrūna līdz gandrīz melnam. Pieaugušiem kalāniem galva, pakakle un krūtis ir gaišāki kā pārējais ķermenis.
Kalāns ir labi piemērojies jūras dzīvei. Atrodoties zem ūdens, tas noslēdz nāsis un ausu atveres. Pakaļkājas, kas peldot ir visaktīvākās, ir garas, ķepas platas un pirksti savienoti ar peldplēvēm. Piektais pirksts pakaļkājām ir visgarākais, nodrošinot kalānam peldēšanu, kamēr tas atrodas uz muguras, toties uz sauszemes kalānam iešana tādēļ ir apgrūtināta. Aste ir īsa, bieza, nedaudz saplacināta un muskuļota. Priekškājas ir īsas ar ievelkamiem nagiem, priekšķepu spilventiņu āda ir raupja, kas palīdz noturēt slideno jūras medījumu.
Kalāns peldot izmanto savu pakaļgalu kā dzenskrūvi, kustinot to augšup un lejup. Kopā ar ķermeni strādā aste un pakaļkājas. Kalāns var peldēt ar ātrumu 9 km/h. Zem ūdens kalāns izstiepjas garumā un piemērojas ūdens plūsmai, priekškājas piespiežot pie ķermeņa. Atrodoties virs ūdens virsmas, kalāns parasti peld uz muguras, kustinot pakaļkājas un asti uz sāniem pa labi un pa kreisi. Atpūšoties kalāns vēsā laikā, lai saglabātu siltumu, sakrusto visas 4 kājas uz vēdera, bet siltā laikā pakaļkājas tiek turētas ūdenī, lai dzesētos. Pateicoties lielajam plaušu izmēram un starp pavilnas matiņiem uzkrātajam gaisam, kalāna ķermenis peld pa ūdens virsmu kā boja. Tā plaušas ir 2,5 reizes lielākas kā jebkuram atbilstoša izmēra sauszemes dzīvniekam. Uz sauszemes kalāns ir ļoti neveikls un tā gaita gāzelīga. Skrien ar palēcieniem.
Kalānam ir garas, jūtīgas ūsas, kas palīdz tam orientēties un uztvert noslēpušos medījumu. Zinātnieki ir novērojuši, ka nekustīgā, mierīgā jūrā kalāns daudz ātrāk pamana medījumu pret vēju. Tas nozīmē, ka oža medījot ir nozīmīgāka, nekā redze. Redze kalāniem ir diezgan laba gan virs, gan zem ūdens, tomēr roņiem tā ir labāka. Dzirde neizceļas dzīvnieku pasaulē, bet tā nav slikta.
Kalāns, lai sevi sasildītu vēsajos ziemeļu ūdeņos, patērē daudz enerģijas, un tam katru dienu ir jāapēd barība 25—38% apjomā, salīdzinot ar savu ķermeņa svaru. Tā gremošanas sistēma ir ļoti efektīva un spēj paņemt no barības 80—85% barībasvielas un sagremot barību trijās stundās pēc apēšanas. Kalāns nepieciešamo ūdens daudzumu pamatā saņem no apēstās barības, bet tas dzer arī jūras ūdeni. Tā relatīvi lielās nieres spēj izfiltrēt jūras ūdeni, atdalot no tā sāli un nodrošinot kalānu ar saldūdeni. Kalāns sāli izdala ar urīnu, kas ir ļoti koncentrēts.
Uzvedība
Kalāns ir aktīvs visu diennakti. No rīta tam ir barošanās laiks, kas sākas apmēram vienu stundu pirms saullēkta. Dienas vidū kalāns atpūšas un paguļ. Pēcpusdienā ir nākamās barošanās stundas, kas beidzas pirms saulrieta. Ap pusnakti kalāns medī un ēd trešo reizi. Ir novērots, ka mātītes ar mazuļiem biežāk barojas tieši naktī nekā dienā. Barošanās kalānam aizņem 24—60% dienas laika. Tas ir atkarīgs no tā, cik bagātīgas ir barības ieguves vietas.
Daudz laika kalāns pavada, kopjot savu kažoku. Matiņi tiek notīrīti, mezgliņi iztīrīti, izkritusī spalva izvākta, kažoks ķemmēts un uzkasīts, lai starp pavilnas matiņiem ieplūstu gaiss. Kalāns gaisu pat iepūš pavilnas slānī. No malas izskatās, ka kalāns kasās un knosās kā dzīvnieki, kam ir parazīti, lai gan kalāniem nav zināmi nevieni ādas vai kažoka parazīti. Ēšanas laikā kalāns ik pa brīdim griežas cauri ūdenim, lai noskalotu barības atliekas no kažoka.
Lai arī katrs pieaudzis kalāns barojas pats par sevi, kalāni atpūšas grupās. Grupas veidojas pēc dzimuma principa. Vienā barā var būt 10—100 kalānu. Tēviņu bari parasti ir lielāki nekā mātītēm. Vislielākajā novērotajā kalānu barā bija apmēram 2000 dzīvnieki. Lai izvairītos no tā, ka jūras straumes tos ienes atklātā jūrā, kamēr kalāni atpūšas un ēd, tie mēdz sevi ietīt jūraszālēs.
Milhauss Van Hautens
Milhauss Musolīni Van Hautens (Milhouse Mussolini Van Houten) ir izdomāts tēls animētajā seriālā "Simpsoni". Viņš ir labākais Bārta draugs, ar kuru kopā mācās Ednas Krabapelas klasē.
Kalāns
Uzvedība
Riesta laikā no pavasara līdz rudenim tēviņam, kas pārojas, ir nostiprināta teritorija, kurā barojas arī mātītes. Šajā laikā tēviņi rūpīgi apsargā savu teritoriju, nepieļaujot citu tēviņu iepeldēšanu tajā. Tomēr cīņas starp tēviņiem tiek novērotas reti. Mātītes brīvi pārvietojas no vienas teritorijas uz citu. Parasti viena tēviņa teritorijā uzturas kādas 5 mātītes. Tēviņi, kuriem nav savas teritorijas, uzturas tēviņu vecpuišu baros, kas cenšas izceļot cauri teritorijām, kurās dzīvo mātītes, ar cerību uz pārošanos.
Milhauss Van Hautens
Neskatoties uz to, ka Milhauss ir "nūģis", viņam ir vidēja līmeņa intelekts. Homērs bieži Milhausu sauc par "Bārta dīvaino draugu" un "šo mazo muļķīti".
Kalāns
Uzvedība
Savā starpā kalāni tāpat kā citi ūdri sazinās ar izkoptu vokalizāciju. Kalāna mazuļa raudāšana tiek salīdzināta ar kaijas kliedzieniem. Mātītes biežāk dūdo, bet tēviņi rūc. Ja kalāni ir satraukti, tie svilpo, šņāc vai īpaši ekstrēmās situācijas skaļi kliedz. Lai arī kalāni kā visi ūdri ir diezgan rotaļīgi dzīvnieki, tos tomēr neuzskata par patiesi sociāliem dzīvniekiem. Tie daudz laika pavada vientulībā, un pamatnodarbēs tie ir paši par sevi, kā medījot, kopjot kažoku vai aizstāvot sevi.
Barība un medības
Kalāns uzturas seklos piekrastes ūdeņos, un, lai medītu, tas ienirst. Pamatā kalāns medī dažādus jūras bezmugurkaulniekus, kā moluskus, jūras ežus, vēžveidīgos un dažu sugu zivis, kā jūrasbullīšus un adatzivis. Medīti tiek dažāda izmēra jūras dzīvnieki, sākot ar sīkajiem gliemju krabjiem un beidzot ar milzīgiem astoņkājiem. Priekšroka tiek dota lielākam medījumam. Kalāns ir viens no retajiem dzīvniekiem, kas barības iegūšanai izmanto darba rīkus. Kalāns ar akmeņiem pārsit cietos jūras dzīvnieku vākus un bruņas. Kalāns ļoti reti ēd jūraszvaigznes, un nejauši apēstas brūnaļģes nesagremotas izceļo cauri kalāna gremošanas sistēmai.
Kalāns medī seklos ūdeņos, bieži tieši pie jūras dibena. Lai gan kalāns var elpu aizturēt līdz 5 minūtēm, niršanas parasti nav garākas par 1 minūti un ne garākas par 4 minūtēm. Kalāns ir vienīgais jūras dzīvnieks, kas spēj pacelt un apgriezt akmeņus jūras dibenā, pārbaudot, vai kaut kas ēdams nav paslēpies zem akmeņiem. Tas spēj ar priekšķepām izplūkāt gliemjus no brūnaļģēm, ierakties dūņās, lai sameklētu dažādus sīkus dzīvniekus. Tas ir vienīgais jūras dzīvnieks, kas medī zivis ar priekšķepām biežāk nekā ar zobiem.
Zem katras priekšķepas kalānam ir kaut kas līdzīgs ādas somai, ādas kroka stiepjas pāri krūtīm no vienas priekšķepas līdz otrai. Šajā krokā un visbiežāk kreisajā pusē kalāns uzglabā samedīto barību, kuru vēlāk peldot uz muguras ūdens virspusē apēd. Kalāns ar priekšķepām saplēš ieguvumu un iebāž to mutē. Mazos gliemjus kalāns spēj sakošļāt ar visiem vākiem, bet lielākus kalāns sadala daļās, lai tiktu klāt gaļai. Ēdot lielus jūras ežus, kas ir klāti ar asām adatām, kalāns to izēd, pārkožot vēderu, kur adatas ir īsākas, un ar mēli izlaiza eža apvalku. Ja nepieciešams, kalāns lieto akmeni kā darba rīku. Pret akmeni, kas novietots uz krūtīm, tiek sasisti cietie un lielie jūras dzīvnieku vāki un čaulas, turot medījumu priekšķepās. Lai zem ūdens no klintīm atskaldītu jūras ausis, kalāns lieto akmeni. Tas 15 sekundēs spēj ar akmeni tai iesist 45 reizes. Kalāns ienirst vairākas reizes, lai noskaldītu jūras ausi.
Ienaidnieki
Kalāna dabiskie ienaidnieki ir zobenvaļi un jūras lauvas. Mazuļiem bīstams ir arī baltgalvas ērglis. Kalifornijas piekrastē kalānus apdraud haizivis, pamatā lielā baltā haizivs, kas ir par iemeslu tam, ka Kalifornijas kalānu kolonija neizplatās uz ziemeļu pusi. Interesants fakts: jūrā var atrast mirušus, haizivju nokostus kalānus, bet nav redzēts, ka haizivis kalānus ēstu. Tomēr vispostošākās ir naftas avārijas, tās var iznīcināt visu koloniju.
Vairošanās
Kalāni veido poligāmus pārus. Vienam tēviņam ir vairākas mātītes, tomēr ciešas saites pretējam dzimumam ir tikai uz dažām dienām. Kalāni pārojas ūdenī. Tas reizēm ir diezgan brutāli, tēviņi sakož mātītes degunu līdz asinīm. Mazuļi dzimst visu gadu, bet visvairāk laikā no maija līdz jūnijam ziemeļu populācijām, bet no janvāra līdz martam dienvidu populācijām. Grūsnība, atkarībā no mātītes meklēšanās laikā, ilgst 4—12 mēnešus, jo mātītei ir embrioniskā diapauze un embrija attīstību tā var atlikt. Kalifornijas kalāni vairojas katru gadu, atšķirībā no Aļaskas kalāniem, kas vairojas reizi divos gados.
Parasti piedzimst 1 mazulis, kas dzimst ūdenī. Tas sver 1,4—2,3 kg. Kalāniem 2% gadījumu piedzimst dvīņi, bet parasti izdzīvo tikai viens mazulis. Piedzimstot mazulim acis ir atvērtas, tam ir 10 zobi un biezs mazuļa kažoks. Mātes savus tikko dzimušos mazuļus laiza un kopj stundām ilgi. Pēc mātes veiktās kopšanas mazuļa kažoks ir piesātināts ar gaisu. Tā ir tik daudz, ka mazulis peld pa ūdens virsu kā korķis un nespēj ienirt. Pūkainais mazuļa kažoks nomainās pēc 13 nedēļām.
Mātīte ir vienīgā, kas rūpējas par mazuli. Ļoti retos gadījumos ir novērots, ka mātīte pieņem mazuli bāreni. Mātes ļoti rūpējas par saviem bērniem, tie nepārtraukti tiek pieskatīti, apmīļoti un sakopti. Tie pamatā atrodas uz mātes krūtīm, mātei guļot uz muguras. Kad mātīte dodas medīt, tā atstāj mazuli dreifējot uz ūdens virsmas, reizēm to ietinot jūraszālēs, lai tas neaizpeldētu pārāk tālu. Palikdams viens, ja mazulis nav aizmidzis, tas skaļi raud un sauc māti atpakaļ. Ir zināmi gadījumi, ka mātes joprojām nēsā savu mirušo mazuli vairākas dienas pēc tā nāves.
Kalānu kolonijas un izplatība
Kalāni dzīvo piekrastes ūdeņos, kas ir 15—23 metrus dziļi, parasti neiepeldot jūrā dziļāk par 1 km, kā arī tiek piemeklēti līči, kas pasargāti no atklātiem okeāna vējiem. Kalāniem patīk piekrastes ar klintīm un akmeņiem, kas veido dabīgus aizvējus, jūraszāļu meži un rifi. Lai gan parasti kalāni izvēlas jūras ar akmeņainu dibenu, tie dzīvo arī vietās ar smilšainu jūras dibenu vai vietās, kur krājas dūņas vai saskalojumi. Kalāni daudz neceļo, tie var nodzīvot gadu, atrodoties dažu kilometru lielā teritorijā.
Intensīvo medību dēļ vairāku gadsimtu garumā kalānu skaits dramatiski samazinājās. Zinātnieki uzskata, ka kalānu populācija no 300 000 saruka līdz 1000—2000 dzīvniekiem, kas dzīvoja 13 kolonijās. Kalāni mūsdienās aizņem 2/3 no tām teritorijām, kurās tie ir dzīvojuši vēsturiski. Pateicoties dažādiem aizsardzības pasākumiem, kalānu skaits lēnām atjaunojas. Dažādās kolonijās atjaunošanās procesi rit atšķirīgi. Dažos reģionos kalāni ir savairojušies un dzīvo ļoti blīvi, bet dažos atjaunošanās procesi tikpat kā nenotiek. Šobrīd stabilas populācijas dzīvo Krievijas austrumu krastā, Aļaskā, Britu Kolumbijā, Vašingtonas štata krastā un Kalifornijā. Japānā un Meksikā ir ievesti kalāni, lai atjaunotu šo valstu piekrastes kolonijas. Pateicoties cilvēku rūpēm un dažādām programmām, 2007. gadā pasaulē kopumā dzīvoja apmēram 107 000 kalānu.
Krievijas kalāni
Šobrīd Krievijas austrumu krastā dzīvo visstabilākā kalānu populācijas daļa. Pirms 19. gadsimta šeit dzīvoja 20 000—25 000 kalānu, kas bija apmetušies Kamčatkas, Kuriļu un Komandoru salu piekrastēs. Pēc lielo medību gadiem šajā reģionā dzīvoja apmēram 750 kalāni. Kopš 2004. gada ir veiktas kalānu populācijas atjaunošanas programas, un šobrīd šeit dzīvo 27 000 kalānu, no kuriem 19 000 dzīvo Kuriļu salās, 2000—3500 Kamčatkas piekrastē un 5000—5500 Komandoru salās. Kalānu pieaugums ir palēninājies, kas liecina, ka kolonija ir sasniegusi maksimālo kapacitāti, ko šis reģions var uzturēt.
Aļaskas kalāni
Vēsturiski Aļaska ir bijusi kalānu galvenā mītnes zeme. Aļaskas piekrastē 1973. gadā dzīvoja 100 000—125 000 kalānu. Neskatoties uz aizsardzības pasākumiem 2006. gadā populācija bija sarukusi līdz 73 000 kalānu. Īpaši daudz kalānu izzuda Aleutu salu reģionā. Zinātniekiem īsti nav skaidrs, kādēļ kalānu skaits šeit samazinājās. Vienā no versijām tika vainoti zobenvaļi. Prinča Viljama jūras šauruma koloniju smagi izpostīja naftas kuģa avārija 1989. gadā.
Britu Kolumbijas un Vašingtonas kalāni
Uz dienvidiem no Aļaskas krastiem kalānu kolonijas ir nelielas un sadrumstalotas. Laika posmā no 1969. gada līdz 1972. gadam no Aļaskas uz Vankūveras salas ūdeņiem netālu no Britu Kolumbijas piekrastes aizveda 89 kalānus. No šiem kalāniem attīstījās veselīga kolonija, un 2004. gadā to skaits sasniedza 3000. Toties Britu Kolumbijas centrālās daļas piekrastē 1989. gadā atklāja jaunu kalānu koloniju, kurā 2004. gadā dzīvoja 300 kalāni. Zinātniekiem nav zināms, vai šī kolonija izveidojās no pārvestajiem dzīvniekiem no Aļaskas, vai tie bija pēcteči kalāniem, kuriem bija izdevies paglābties no kažokādu medniekiem.
Uz Vašingtonas piekrasti laika posmā no 1969. gada līdz 1970. gadam pārveda 59 kalānus. Skaitīšanas dati uzrāda, ka 2004. gadā šeit dzīvoja 743 kalāni.
Kalifornijas kalāni
Pēc skaitīšanas datiem Kalifornijas piekrastē 2007. gadā dzīvoja 3026 kalāni. Pirms lielajām, rūpnieciskajām medībām Kalifornijas krastos dzīvoja 16 000 kalānu, bet 1938. gadā bija izdzīvojuši tikai 50 Kalifornijas kalāni, no kuriem attīstījās mūsdienu kolonija, kas apdzīvo piekrasti no Sanfrancisko līdz Santabarbarai. Lai izveidotu rezerves koloniju Kalifornijas kalānu pasugai gadījumā, ja kāda naftas avārija iznīcinātu vienīgo esošo koloniju, uz Sannikolas salu pārveda 140 Kalifornijas kalānus. Lai arī salas piekraste tika izvērtēta kā piemērota kalāniem, par pārsteigumu biologiem 2005. gadā Sannikolas salas piekrastē dzīvoja vairs tikai 30 kalāni. Kalānu skaits katru gadu lēnām samazinājās, it kā tie pamazām migrētu atpakaļ uz kontinentu.
Betmens pret Supermenu: Taisnības rītausma
Filmā sākotnēji Betmens cīnās pret Supermenu, taču vēlāk viņi apvienojas kopīgai cīņai pret citu ļaundari. Galvenās lomas tajā attēlo Henrijs Kevils, Bens Afleks, Gala Gadota, Eimija Adamsa, Lorenss Fišbērns, Daiena Leina, Džese Aizenbergs, Džeremijs Aironss, Holija Hantere.
Filmas pirmizrāde notika Mehiko. Latvijā filmas pirmizrāde notika, taču kinoteātrī "Kino Citadele" notika īpašais kinoseanss, kurā atklāja Baltijā modernāko kinozāli Scape.
2014. gadā tika paziņots, ka filmas turpinājums būs par Justice League, kuras režisors būs Sneiders. "Betmens pret Supermenu" ir otrā daļa DC Extended Universe filmu sērijā, kas tiek veidota kā DC Comics atbilde Marvel Cinematic Universe.
Gladiators
Gladiators bija cīnītājs Senajā Romā, kas publikas izklaidēšanas nolūkos iesaistījās cīņā par dzīvību ar citiem cīņas dalībniekiem vai savvaļas dzīvniekiem. Par gladiatoriem bieži vien kļuva vergi, kuri bija izdarījuši tādus ļoti smagus pārkāpumus kā bandītisms, zagšana, ļaunprātīga dedzināšana, nodokļu nemaksāšana vai sacelšanās pret savu saimnieku. Par visu laiku zināmāko gladiatoru tiek uzskatīts Spartaks, kurš krita gūstā karā ar romiešiem. Vārds "gladiators" cēlies no latīņu vārda "gladius", kas nozīmē "zobens". Vairums gladiatoru izmantoja zobenu kā vienu no svarīgākajiem aizsardzības līdzekļiem.
Apmācība
Ir izpētīts, ka Romas impērijā bija vairāk kā 100 gladiatoru skolu. Slavenākās skolas bija „Capua”, kur tika apmācīts arī Spartaks, un skola Pompejā, kura tika apbērta Vezuva izvirduma laikā. Viena no lielākajām skolām tika nodibināta Ravennā. Romā bija 4 nozīmīgas skolas: Ludus Magnus (visnozīmīgākā no četrām), Ludus Dacus, Ludus Gallicus un Ludus Matutimus (skola, kurā apmācīja gladiatorus cīņā ar dzīvniekiem). Gladiatoru skolās bija ļoti laba disciplīna. Šajās skolās piedalījās arī brīvprātīgie. Tie parakstīja līgumu ar gladiatora pārvaldnieku. Līgumā viņi minēja, kādus ieročus vēlas izmantot un kādu samaksu vēlas saņemt, tas viss arī viņiem tika dots. Brīvprātīgajiem bija jāiet pie dakteriem noteikt fizisko ekspertīzi, lai pārliecinātos, vai viņi ir fiziski gatavi apmācībai. Kamēr cilvēks bija gladiators, viņš saņēma augstu un kvalitatīvu medicīnisko gādību. Brīvprātīgajiem tika arī piedoti visi parādi. Nāves gadījumā bija garantētas cienīgas bēres un kompensācija ģimenei. Kā likums gladiatoriem, vergiem, noziedzniekiem bija tetovējums kā iezīmēšanas veids uz sejas, kājām un arī uz rokām (leģionāriem bija tāpat, bet tikai uz rokām). Šī aizzīmēšana turpinājās, līdz imperators Konstantīns aizliedza tiem tetovēt uz sejas. Gladiatoru apmācība tika sadalīta vairākos līmeņos. Līmeņi tika dēvēti par mācību šķēpiem. Bija pirmais šķēps, otrais šķēps un tā tālāk. Gladiators, kurš bija pabeidzis apmācību, bet vēl nebija cīnījies arēnā, tika dēvēts par iesācēju. Vīnes Universitātes antropoloģijas nodaļas profesori Fābians Kancs un Karls Grosšmits veica pētījumus, atklājot, ka gladiatoriem bija īpašs uzturs, kas sastāvēja galvenokārt tikai no dārzeņiem - miežiem, pupām un kaltētiem augļiem, vērsts nevis uz muskuļu masas, bet tauku slāņa palielināšanu. Tauku slānis darbojās kā dabiskais vairogs pret dūrieniem un cirstām brūcēm.
Stāvoklis sabiedrībā
Gladiatori visbiežāk bija nebrīvi cilvēki (nosodīti noziedznieki, kara gūstekņi vai vergi). Daži gladiatori bija brīvprātīgie, kuri piederēja pie ļoti zemas iedzīvotāju kārtas. Tie bija ar mieru pieņemt vergu stāvokli, lai gūtu naudas apbalvojumus vai arī popularitāti sabiedrības acīs. Kad kāds kļuva par gladiatoru, viņš nekavējoties tika pasludināts ārpus likuma un definēts kā nerespektējams pilsonis. Brīvprātīgie gladiatori arī reizēm konkurēja arēnā, lai gan šāda veida iecelšana par gladiatoru bija aizliegta ar likumu. Tie nedzīvoja ar pārējiem gladiatoriem un sastādīja izklaides speciāli, paslepenu formu (kā darīja ārkārtīgi retās gladiatoru arēnā konkurējošās sievietes). Sievietes lielākoties tika sūtītas cīņā ar punduriem. Apmācītiem gladiatoriem bija iespēja kļūt brīviem, ja vien tie to nopelnīja. Profesionālie cīkstoņi varēja iegūt lielu naudas daudzumu un koka šķēpu, kas simbolizēja viņu brīvību. Atbrīvotie gladiatori varēja turpināt cīnīties par naudu, bet bieži tie kļuva par treneriem gladiatoru skolās vai arī par bagātu pilsoņu miesassargiem.
Gladiatoru cīņas
Gladiatoru cīņas Kolizejā vai kādā citā ietilpīgā amfiteātrī, kur skatītāju skaits sniedzās vairākos tūkstošos, bija pati iecienītākā izprieca Romā. Tās bija radušās no etrusku bēru rituāla, kurā kādreiz upurēja cilvēkus. Laika gaitā, rituālam mainoties, upurus nenogalināja uzreiz, bet lika tiem ar zobeniem cīnīties pie kapa. Cīņas uzvarētājs palika dzīvs. Romieši šādas cīņas pirmoreiz noskatījās 264. gadā p.m.ē. Vēršu tirgū (Forum Boarium) Bruta Peresa bērēs, kur cīnījās trīs gladiatoru pāri. 2. gadsimtā p.m.ē. cīņām zuda saistība ar mirušo kultu un tās pārtapa par populārām izrādēm. 200. gadā p.m.ē. jau 4 dienas cīnījās 45 gladiatoru pāri, bet 183. gadā p.m.ē. — 60. Imperatora Trajāna laikā 113. gadā p.m.ē. cīņās piedalījās 4941 gladiatoru pāris. Cīņa parasti beidzās ar viena gladiatora nāvi, taču publika varēja arī apžēlot zaudētāju, ja viņš izsauca tās apbrīnu.
Gladiatoru cīņā var izdalīt trīs posmus. Pirmajā viņi aktīvi uzbrūk viens otram, līdz viens gladiators tiek ievainots. Otrajā posmā ievainotais gladiators cenšas turēties no uzbrucēja pa gabalu. Trešajā, izšķirošajā posmā, abi nosviež ieročus, vairogus un saķeras tuvcīņā. Tas izskatās dramatiski, taču nav nāvējoši. Ja arī sākotnēji gladiatori cīnījās pa īstam, tad jau mūsu ēras 2. gadsimtā gladiatora sagatavošana izmaksāja ļoti dārgi un viņa nogalināšana būtu izšķērdība.
Retiarijs
Retiarijs (la) bija vismazāk aizsargāts, lai gan viņam bija galerus, kas aizsargāja kaklu un kreiso plecu. Viņa priekšrocības bija ātrums un kustīgums. Retiarijs parasti centās sagūstīt pretinieku ar tīklu un tad dūra ar trīsžuburi garā kātā.
Hoplomakuss
Gladiatoru, ko dēvēja par hoplomakusu (la), priekšrocība bija šķēps, kas derēja gan duršanai, gan mešanai. Savukārt mazais vairogs nenodrošināja labu aizsardzību. Reizēm gladiators cīņas laikā pazaudēja šķēpu un tad bija spiests turpināt cīņu tikai ar dunci.
Murmilons
Murmilons (la) bija viens no vissmagāk bruņotajiem gladiatoriem. Viņa ovālais vairogs bija izliekts un tāpēc labi aizsargāja ķermeni no sāniem. Taču tāda vairoga nēsāšanai vajadzēja daudz spēka. Šādi bruņots gladiators parasti cīnījās ar traksu, tad skatītāji dzīvi apsprieda dažāda veida vairogu priekšrocības. Imperators Domiciāns, kam ļoti patika murmiloni, reiz lika sakropļot kādu skatītāju, kurš pārāk dedzīgi bija paudis sajūsmu par traksu.
Eques
Jātnieks zirgā jeb eques ievadīja dienas cīņas arēnā. Šis gladiators iesāka cīņu zirgā, bet vēlāk, kad bija aizmetis savu šķēpu, tam ar zobenu bija jācīnās kājniekos. Viņa priekšrocība bija zirga ātrums un iespēja nogalināt pretinieku no liela attāluma ar šķēpa metienu. Tomēr jātnieks bija slikti aizsargāts, jo trūka, piemēram, kāju aizsargu. Tāpēc viņš paļāvās uz savu ātrumu un veiklību.
Maleisine
Maleisine, Maleisina, Meleisine bija sēļu pilsnovads līdz 13. gadsimta vidum, kad to iekļāva Livonijas ordeņa valsts teritorijā. Pirms tam to Lietuvas karalis Mindaugs uzskatīja par viņam pakļautu teritoriju.
Juris Viļums
Izglītība
J. Viļums 2000. gadā pabeidzis Ezernieku vidusskolu. 2004. gadā Latvijas Lauksaimniecības universitātē ieguvis bakalaura grādu ekonomikā, bet 2007. gadā — sociālo zinātņu maģistra grādu vadības zinībās Latvijas Universitātē.
Ivans Kapelli
Ivans Franko Kapelli (it; dzimis, Milānā, Itālijā) ir itāļu sacīkšu pilots, zināms kā Formula 1 braucējs. F1 čempionātā viņš debitēja. gada. Tagad viņš ir Itālijas televīzijas kanāla "Rai Uno" Formula 1 komentētājs.
Juris Viļums
Izglītība
Bijis LLU Ekonomikas fakultātes Studentu pašpārvaldes vadītājs (2000—2004) un LLU Studentu pašpārvaldes viceprezidents (2002—2003).
Darba gaitas
Studiju gados bijis žurnālists LLU laikrakstā "Plēsums".
Ivans Kapelli
Karjera
Kapelli sāka savu karjeru kartingu sacensībās 15 gadu vecumā. Četrus gadus vēlāk viņš pievienojās Itālijas F3 čempionātam. 1983. gadā viņš tur izcīnīja čempiona titulu. 1984. gadā Kapelli kļuva par Eiropas F3 čempionu. 1985. gadā itālis debitēja Eiropas F3000 un paralēli tam aizvadīja divas sacīkstes F1, pārstāvot Tyrrell komandu. Savā otrajā sacīkstē,, Kapelli ieguva 4. vietu.
Maleisine
Teritorija
Maleisines nosaukums ir līdzīgs Nalsenes nosaukumam. 1255. gada Mindauga dāvinājumā minēta Meddene, Pelone, Maleysine un Thovraxe, kas kopā dēvēta par Sēliju. Šie vietvārdi atrodami arī pāvesta apstiprinājumā 1257. gadā. Šos vietu vārdus tagad ir gandrīz neiespējami lokalizēt. Maleysine varētu būt Nolišķi Nalsenes zemē, tagadējā Utenas apriņķī vai Maleiši (Maleišiai) tagadējā Anīkšču rajonā Lietuvā.
Juris Viļums
Darba gaitas
Pēc augstskolas beigšanas atgriezās Latgalē un strādāja Latgales reģiona attīstības aģentūrā par informācijas speciālistu un projektu vadītāju. Bijis arī Daugavpils Universitātes Zinātņu daļas vadītāja palīgs, projektu administrators, studiju priekšmeta "Reģionālā ekonomika" pasniedzējs. Strādājis Dagdas novada pašvaldībā un pašvaldību kopīgā iestādē "Rēzeknes speciālās ekonomiskās zonas pārvalde".
Sabiedriskā darbība
J. Viļums ir biedrības "Latgolys Saeima" dibinātājs, biedrības "Latgolys Studentu centrs" biedrs un viens no dibinātājiem, savulaik pirmais biedrības priekšsēdētājs. Projekta "Muzykys Skrytuļs" organizators un līdzautors. Līdzorganizators vairākām vasaras nometnēm skolotājiem „Vosoruošona”. Līdzautors un galvenais redaktors tīmekļa vietnē "Latgalīšu Kulturys Gazeta".
Ivans Kapelli
Karjera
Kapelli netika piedāvāta pilna laika vieta F1 nākamajā sezonā, tāpēc viņš atgriezās devās uz starptautisko Formula 3000 čempionātu, kur kļuva par čempionu. Kapelli arī piedalījās ETCC un aizvadīja divas sacīkstes F1 ar AGS formulu. . gadā Kapelli pievienojās March projektam, kuram viņš tika gatavots jau kopš iepriekšējā gada. Sezonā itālis guva tikai vienu punktu, tas notika.
Juris Viļums
Sabiedriskā darbība
Projektu "Latgalīts latgalīšam draugs", "Latgaliešu nevalstisko organizāciju kongress" un "LgSC aprīkojums un mobilitāte" (LEADER+ aktivitātes) autors un vadītājs, projekta "Latgales jaunieši = Latgales nākotne" autors un vadītājs. Pirmās latgaliešu mūzikas koncertturnejas "Taiseits Latgolā/Made in Latgola" autors un organizators 2008. gadā (koncerti Preiļos, Dagdā, Rēzeknē, Ludzas rajona Kārsavā, Daugavpilī un Viļakas novada Šķilbēnu pagasta Upītē). Ikgadējā pasākuma "Eku Dienas" organizators (2001—2004)
Citu pasākumu un aktivitāšu, kas saistītas ar Latgali, tās kultūru, valodu, identitāti, dalībnieks un organizators.
Ivans Kapelli
Karjera
. gads bija veiksmīgāks. Kapelli ne tikai regulāri guva punktus, bet arī divreiz kāpa uz goda pjedestāla. Ar 17 punktiem viņš ierindojās 7. vietā kopvērtējumā. . gadā komanda tika pārsaukta par Leyton House Racing īpašnieku maiņas dēļ. Formula bija ļoti neizturīga un itālim tikai divreiz izdevās pabeigt sacīksti. Abās reizēs Ivans Kapelli palika bez punktiem. . gada formulai bija laba aerodinamika, tomēr tā bija zema un pilotiem bija grūti braukt bedrainās trasēs. , kur trase bija nelīdzena, neviens no komandas pilotiem nespēja kvalificēties. Vienā no retajām reizēm, kad izdevās finišēt,, Kapelli kāpa uz goda pjedestāla otrā pakāpiena.
Gadu vēlāk komanda pirmā sāka lietot Ilmor dzinējus (kurus vēlāk lietoja Sauber, McLaren un citas komandas). Tie gan nepalīdzēja tik ļoti, kā bija cerēts, un izdevās gūt tikai vienu punktu. Noslēdzošajās divās sezonas sacīkstēs Kapelli nepiedalījās, dodot vietu Karlam Vendlingeram. Komanda beidza pastāvēt pēc tam, kad tās vadītājs Akira Akagi tika arestēts saistībā ar Fuji Bank korupcijas skandālu, tomēr Kapelli jau bija parakstījis līgumu ar Scuderia Ferrari uz nākamo gadu. Kārtējo reizi neizturīga formula traucēja itālim sasniegt labus rezultātus; Kapelli guva tikai trīs punktus un ierindojās 13. vietā. Pēdējās divās sezonas sacīkstēs viņš nepiedalījās vājo rezultātu dēļ. . gadā viņš aizvadīja divas sacīkstes ar Jordan, pirms pameta komandu. Tagad viņš ir Formula 1 komentētājs.
Juris Viļums
Sabiedriskā darbība
Bijis "Meierovica biedrības par progresīvām pārmaiņām" biedrs un valdes loceklis.
Brīvprātīgā kārtā organizējis navigācijas lietotnes Waze lokalizēšanu latgaliešu valodā, balss komandas ierunājis Arnis Slobožaņins, Dabasu Durovys mūziķis.
Politiskā darbība
2006. gadā J. Viļums kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no partijas "Jaunie demokrāti" saraksta, netika ievēlēts.
2009. gadā ievēlēts Dagdas novada domē no partijas "Sabiedrība citai politikai" saraksta. Strādāja Dagdas novada pašvaldībā par Sabiedrisko attiecību un komunikāciju nodaļas vadītāju, Tautsaimniecības komitejas priekšsēdētāja vietnieku un Finanšu komitejas dalībnieku. Pēc tam pievienojies partijai "Pilsoniskā savienība" un 2010. gadā no politiskās apvienības "Vienotība" saraksta kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās Latgales vēlēšanu apgabalā, netika ievēlēts.
2011. gadā vasarā pameta "Pilsonisko savienību" un iestājās Zatlera Reformu partijā. Ārkārtas Saeimas vēlēšanās ievēlēts 11. Saeimā. Saeimas pirmajā darba dienā izcēlās ar vēlmi nolasīt deputāta zvērestu latgaļu valodā, bet sēdes vadītāja Saeimas priekšsēdētāja Solvita Āboltiņa lika to atkārtot latviešu valodā.
2022. gada Saeimas vēlēšanās ievēlēts 14. Saeimā no "Apvienotā saraksta" Latgales vēlēšanu apgabalā.
Etiopijas vilks
Etiopijas vilks (Canis simensis) jeb Etiopijas šakālis ir suņu dzimtas (Canidae) plēsējs. To sauc arī par Abesīnijas vilku jeb Abesīnijas lapsu, jeb sarkano šakāli vai sarkano lapsu. Daudzie nosaukumi liecina, ka zinātne ilgi nezināja, kurai grupao pieskaitīt Etiopijas vilku. Mūsdienās beidzot noskaidrots, ka Etiopijas vilks ģenētiski ir tuvāks vilkiem nekā lapsām, un pieder suņu ģintij. Īpaši tuva radniecība ir ar pelēko vilku un koijotu. Zinātnieki uzskata, ka Etiopijas vilks no pārējo vilku saimes atdalījies pirms kādiem 100 000 gadiem.
Izplatība un populācijas
Etiopijas vilks dzīvo Etiopijas kalnos apmēram 3000 m virs jūras līmeņa. Tā ir visapdraudētākā suņu ģints suga, mūsdienās datēti apmēram 500 pieaugušie īpatņi. Vislielākais bars atklāts Etiopijas dienvidos Bales kalnu nacionālajā parkā, bet Semena kalnos zināmi arī mazāki bari. Viens no Etiopijas vilku izmiršanas iemesliem ir mājas suņu slimības. Lai to novērstu, zinātnieki vakcinē trušus ar zālēm, kas pasargā savvaļas vilkus no suņu slimībām. 1990. gadā truši netika vakcionēti, un lielākais Etiopijas vilku bars Bales kalnos samazinājās no 440 līdz 160 vilkiem tikai divu nedēļu laikā.
Izskats
Etiopijas vilks ir vidēja lieluma vilks, līdzīgs koijotam, ar garām kājām un smailu purnu. Matojums dubults, ar biezu un siltu pavilnu un garāku akotspalvu. Kažoks Etiopijas vilku sargā no kalnu aukstā klimata, kas var būt arī –15°C. Matojuma krāsa tumši ruda vai pelēki ruda, ar gaišu, gandrīz baltu pakakli, krūtīm un kāju iekšpusēm. Uz vaigiem un apkārt acīm ir nelieli, balti laukumiņi. Ausu aizmugures melnas, arī uz astes virspuses ir melna svītra, kas nobeidzas ar kuplu, melnu astes galu. Tēviņi lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums (bez astes) 84—100 cm, astes garums 27—40 cm, augstums skaustā 53—62 cm, svars 11—20 kg. Galvas forma saplacināta, ar šauru purnu. Vilkam ir 42 zobi, ilkņi asi un smaili, apmēram 19 mm gari. Priekšējām ķepām pieci pirksti, bet pakaļējām četri.
Ieradumi
Lai gan Etiopijas vilks labprātāk medī viens, tomēr tie dzīvo barā, kuram pieder viena teritorija. Tas atšķir Etiopijas vilku no citiem vilkiem, kas dzīvo barā, lai kopīgi medītu. Viss bars piedalās teritorijas iezīmēšanā un uzraudzīšanā. Savvaļā barā parasti ir apmēram 6 pieaugušie dzīvnieki, 1—6 viengadnieki un 1—7 kucēni. Baru veido visi tēviņi, kas dzimuši vienā ģimenē, un 1—2 mātītes. Pārošanās laikā vairāki bari mēdz pulcēties kopā. Tēviņi nekad nepamet savu baru, toties mātītes dzimto baru atstāj apmēram 2 gadu vecumā, dodoties meklēt sev vietu jaunā barā. Tomēr vieta atbrīvojas tikai, kad nomirst iepriekšējā mātīte. Dzimto baru pametušās mātītes parasti uzturas šaurā joslā starp vairāku baru teritorijām.
Barība
Etiopijas vilki medī dienas grauzējus. Grauzēji sastāda apmēram 96% no visiem medījumiem. Galvenokārt medī dažāda veida žurkas, bet medī arī zaķus, putnus, murkšķus, kalnu stirnas, bukus un kazas.
Vairošanās
Pārošanās laikā bara vadošā mātīte izaicina visus bara tēviņus uz pārošanos, bet izvēlas stiprāko. Sacensībās par pārošanos iesaistās arī kaimiņu bara tēviņi. Līdz 70% pārošanās notiek ar sveša bara spēcīgāko tēviņu. Parasti piedzimst 2—6 kucēni, kurus bars kopīgi audzina. Kucēni dzimst alā, kuru pirms dzemdībām izrok zem lielākiem akmeņiem vai sagāztiem kokiem, bet tā var atrasties arī atklātā vietā. Alas tiek bieži mainītas. Kucēni dzimst vienu reizi gadā.
Sistemātika
Etiopijas vilkam ir 2 pasugas:
Attiecības ar cilvēkiem
Tāpat kā pelēkais vilks arī Etiopijas vilks bieži pieminēts Āfrikas folklorā. Rakstiskās liecības par vilku saglabājušās no 13. gadsimta. Mūsdienās Etiopijas vilks ir valsts nacionālais simbols.
Mājdzīvnieku ganāmpulkiem (aitām un kazām) Etiopijas vilks uzbrūk daudz retāk nekā hiēnas un šakāļi. Etiopijas vilku nemēdz medīt, jo tā kažokādai nav augsta vērtība. Reizēm vilka āda kā sviedreni izmanto zirga apsedlošanai. Ļoti daudzi Etiopijas vilki, arī citi savvaļas dzīvnieki, gāja bojā Etiopijas pilsoņu kara laikā. Tomēr vislielākās briesmas Etiopijas vilkam draud no lauksaimniecības attīstības, samazinoties piemērotas dzīves telpai. Mūsdienās vairāk nekā puse no agrākās Etiopijas vilka apdzīvotās teritorijas pārvērsta lauksaimniecības zemēs.
Gērijs Peitons
Gērijs Dveins Peitons (en; dzimis ) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlējis saspēles vadītāja pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks.
1990. gada NBA draftā viņu Sietlas "SuperSonics" izraudzījās ar kopējo otro kārtas numuru. "SuperSonics" sastāvā viņš aizvadīja 13 sezonas, vēlāk spēlējis arī Milvoki "Bucks", Losandželosas "Lakers", Bostonas "Celtics" un Maiami "Heat" klubu sastāvā. Karjeras laikā izcīnījis vienu NBA čempiontitulu (kopā ar "Heat" 2006. gadā), 1996. gadā tika atzīts par sezonas labāko spēlētāju aizsardzībā (viņš ir pirmais saspēles vadītājs, kas saņem šo apbalvojumu). Piedalījies deviņās NBA Visu zvaigžņu spēlēs, deviņas reizes ticis iekļauts kādā no NBA simboliskajām izlasēm (divas reizes — pirmā izlase).
ASV izlases sastāvā izcīnījis divas Olimpisko spēļu zelta medaļas.
Ticis uzņemts Basketbola slavas zālē.
Alsungas pagasts
Alsungas pagasts ir pagasts Kuldīgas novadā, Kurzemē, 180 km no Rīgas senajā suitu apvidū. Robežojās ar Kuldīgas novada Ēdoles un Gudenieku pagastiem, Dienvidkurzemes novada Sakas pagastu un Ventspils novada Jūrkalnes un Ziru pagastiem.
No 2009. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai pastāvēja kā Alsungas novads. 2021. gadā Alsungas novadu iekļāva jaunajā Kuldīgas novadā.
Daba
Alsungas pagasta teritorijā Rietumkursas augstienes reljefs pāriet Piejūras zemienē; uz rietumiem no Alsungas — jūras senkrasta kāple. Pusi teritorijas klāj meži. Augstākais punkts ir uz robežas ar Ēdoles pagastu — 87,2 m.
Reljefa formas
Anužrēde, Bumbas kalns, Dižgabalkalns, Krievkalns, Redeļkalns, Skudriņu rēde, Smilšu rēde, Svelmes rēde, Sviķu rēde, Tiesas kalns, Todaižu pilskalns, Vitkupleja, Ziedleja.
Upes
Balandes valks, Bērzkalnvalks, Dižandrejupīte, Dravniekvalks, Dusmvalks, Kauliņas upe, Mazreģvalks, Mārgava, Pāžupīte, Reģvalks, Stirnupe, Tiemene, Užava, Vanka, Vīriņvalks.
Ūdenstilpes
Alsungas dzirnavezers, Dēlene, Kukšu ezers, Kunduru dīķis, Pilsezers, Putrsezers, Trušu dīķis, Zvirgzdu ezers.
Purvi
Dižais Tīrlauks, Kukšu I purvs, Kukšu purvs, Lielais pūlis, Mazais pūlis, Mazais Tīrlauks, Melnais purvs, Posums, Putnu leja, Sidrabenes, Šķetrpors, Tīrlauks.
Vēsture
Alsungas apkārtne kā kiligunda (Aliswangis) vēstures dokumentos pirmo reizi minēta 1230. gadā pāvesta līgumā ar kuršiem. 1341. gadā pirmo reizi minēta Alsungas pils (Alschwangen). Mūsdienu Alsungas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Almāles muiža (Gut Almahlen, Almāle), Alsungas muiža (Gut Alschwangen), Blintenes muiža (Gut Blinten), Grāveru muiža (Gut Grawern), Reģu muiža (Gut Reggen, Reģi).
1935. gadā Aizputes apriņķa Alšvangas pagasta platība bija 240 km² un tajā dzīvoja 3365 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Alšvangas, Bērzkalnu, Grāveru un Kraumaņu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gada 21. februārī Alsungas ciemam piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada pilsētciemata) tiesības. 1961. gadā Alsungai pievienoja likvidētos Grāveru un Kraumaņu ciemus, izveidojot Alsungas lauku teritoriju. 1977. gadā tai pievienoja daļu Jūrkalnes ciema teritorijas, bet daļu teritorijas pievienoja Gudenieku ciemam. 1991. gada 14. novembrī Alsunga zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Alsungas pagastu. 2009. gadā pagasts tika reorganizēts par Alsungas novadu. 2021. gadā Alsungas novads tika pievienots Kuldīgas novadam.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Alsunga (pagasta centrs), Reģi, Almāle, Ziedlejas, Balande, Dienvidstacija, Grāveri, Bērzkalni, Būcmaņciems.
Zemdega
Zemdega var būt:
Vingrošana 2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — komandu sacensības sievietēm
2008. gada vasaras olimpiskajās spēlēs sacīkstes sievietēm komandu sacīkstēs notika 13. augustā. Sacīkstēs piedalījās 8 komandas. Zelta medaļas izcīnīja Ķīnas komanda.
Priekšsacīkstes
Sacensību finālam kvalificējās 8 komandas.
Fināls
Komandas sastāvēja no sešiem sportistēm, katrai komanda pieteica trīs sportistes katrā vingrojuma veidā. Katra vigrojuma rezultāts tika summēts pa vigrojumiem, kuri pēc tam tika summēti un sastādīja finālrezultātu.
Dzimumloceklis
Dzimumloceklis jeb penis ir ārējais vīrišķais dzimumorgāns. Dzimumloceklis sastāv no saknes, ķermeņa un galviņas, ko ieskauj priekšādiņa. Dzimumlocekļa ķermenis sastāv no 3 audu kolonnām: diviem kavernoziem ķermeņiem un viena spongiozā ķermeņa.
Cilvēka urīnizvadkanāls iet cauri prostatai, kur tam pievienojas sēklas izsviedējkanāls, iet tālāk cauri dzimumlocekļa spongiozajam ķermenim visā tā garumā un atveras uz galviņas. Pa to tiek izvadīts gan urīns, gan sperma. Dzimumloceklis ir homologs orgāns klitoram. Dzimumloceklis savas uzbūves dēļ spēj piebriest seksuāla uzbudinājuma laikā, lai gan tas mēdz notikt arī ar to nesaistītās situācijās.
Uzbūve
Dzimumlocekli veido divi kavernozie ķermeņi (corpus cavernosum) un viens spongiozais ķermenis (corpus spongiosum), kas pēc būtības ir trīs erektilo audu veidojumi.
Abi cilindriskie kavernozie ķermeņi ir īsāki par spongiozo ķermeni. Tie saaug ar kaunuma kaula kaulplēvi un ejot uz augšu, tie saaug kopā, veidojot rievu spongiozajam ķermenim. Kavernozos ķermeņos ir trīs virzienos savijušās saistaudu josliņas jeb trabekulas, kurās ir arī gludās muskuļšūnas. Starp trabekulām ir kavernozie sinusi (dobumi), kurus izklāj endoteliocīti. Erekcijas laikā šajos sinusos ieplūst asinis, tādējādi tie piebriest.
Spongiozais ķermenis veido 2 paplašinājumus. Tuvāk iegurnim atrodas dzimumlocekļa sīpoliņš, bet tālāk tas beidzas ar galviņu. Galviņa aptver abu kavernozo ķermeņu virsotnes.
Bālganais apvalks
Gan abus kavernozos ķermeņus, gan spongiozo ķermeni apņem bālganais apvalks (tunica albuginea). Bālganā apvalka kolagēnās šķiedras iet divējādi: dziļumā — cirkulāri, bet virspusē — gareniski. Tādējādi ārējais slānis apņem visus briedumķermenīšus kopēji, bet iekšējā kārta apņem katru briedumķermenīti atsevišķi. Tā veido šķērssienu starp briedumķermeņiem, bet nepilnīgi tos atdalot un ļaujot to venozajiem sinusiem saplūst. Ap spongiozo briedumķermeni bālganais apvalks ir plānāks un satur daudz elastīgo šķiedru, gludo muskuļšūnu kūlīšus, kuru saraušanās veicina spermas izplūdi. Traumas gadījumā bālganā apvalka fibroblasti var pastiprināti dalīties, veidojot apvalka sabiezinājumus.
Asinsrite
Katra kavernozā ķermeņa vidū ir dziļā artērija (a. profunda). No tās atiet mazākas vītņu artērijas (aa. helicinae). No a. profunda asinis var plūst trīs virzienos:
Āda
Āda ir ļoti plāna, labi pigmentēta un viegli iestiepjas. Saknes daļā ir matu folikuli, tauku un sviedru dziedzeri. Tālākajā galā nav matu, bet ir atsevišķi sviedru dziedzeri. Zemādā nav taukaudu, bet ir daudz asinsvadu, elastīgo šķiedru un gludo miocītu.