cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hipersfēra
Virsmas laukuma elements
Virsmas laukuma elements sfērai ar rādiusu r hipersfēriskajā koordinātu sistēmā n dimensijās ir
Virsmas laukums
Virsmas laukumu sfērai n dimensijās var atrast ar integrāļa palīdzību: Integrējot iegūst Daudz vienkāršāk šo formulu ir iegūt pa tiešo (bez virsmas laukuma elementa atrašanas).
Formulas izvedums Ieviesīsim funkciju un ar A apzīmēsim vērtību integrālim, ko iegūst integrējot f no -∞ līdz +∞ visās n dimensijās: Funkcijas f vērtība ir atkarīga tikai no vektora (x1, x2, …, xn) garuma r, tāpēc tā ir konstanta uz jebkuras sfēras, kas novietota koordinātu sākumpunktā. Ja sfēras rādiuss ir r, tad funkcija f pieņem vērtību exp(−r2) uz tās virsmas. Ievērosim, ka n dimensijās sfērai ar rādiusu r virsmas laukums S ir proporcionāls vienības sfēras laukumam s jeb S = srn−1. Tātad tilpuma elements ir dV = srn−1dr. Tas nozīmē, ka lielumu A var aprēķināt arī šādi:
Izteiksim šos integrāļus izmantojot Gamma funkciju. Gamma funkciju no z > 0 definē ar integrāļa palīdzību: kur otrā izteiksme ir iegūta ar substitūciju t = r2. Ievērosim, ka Tātad pirmajā gadījumā lielumu A var izteikt pavisam vienkāršā veidā: Otrajā gadījumā lielumu A var izteikt šādi: Pielīdzinot abas izteiksmes atrodam vienības sfēras laukumu s: Tātad laukums sfērai ar rādiusu r ir
Lodes tilpums
Tilpumu n-dimensionālai lodei ar rādiusu r atrod integrējot: Izmantojot Gamma funkcijas īpašību, iegūst
Izteiksmes bez Gamma funkcijas
Veseliem un pusveseliem argumentiem Gamma funkciju var izteikt attiecīgi ar faktoriāla un dubultfaktoriāla palīdzību. Tad laukuma S izteiksmi var pārrakstīt šādi: bet tilpuma V izteiksmi var pārrakstīt šādi:
Tilti (Līksnas pagasts)
Tilti (arī Tiltu Sloboda;, Tyltu Sloboda) ir ciems Augšdaugavas novada Līksnas pagastā.
Horizonts
Horizonts (, orizon — ‘norobežojošs’) jeb apvārsnis ir vizuāli šķietama līnija, kur it kā debesis satiek Zemi. Horizonts norobežo novērotājam redzamo Zemes daļu. Atrodoties vienā līmenī ar horizonta līmeni, cilvēks var saskatīt priekšmetus un dabu aptuveni 5 km attālumā. Tiklīdz pakāpjas augstāk, piemēram, pakalnā, tornī, uz ēkas jumta un tā tālāk, tad ir iespējams saskatīt priekšmetus daudz tālāk.
Jānis Pauļuks (mākslinieks)
Jānis Pauļuks ( — ) bija latviešu gleznotājs, galvenokārt darbojies tematiskajā glezniecībā. Gleznojis tikai eļļas tehnikā, daudz eksperimentējis glezniecības tehnoloģijas jomā. J. Pauļuks bijis daudzpusīgs mākslinieks, strādājis dažādos žanros — ainava, klusā daba, figurālas kompozīcijas, portreti, marīnas.
Konkordija
Konkordija (fr, it) ir kopēja Francijas un Itālijas vissezonas polārstacija Austrumantarktīdā. Tā ir viena no trijām pastāvīgajām iekškontinentālajām stacijām (divas citas ir amerikāņu Amundsenskota-Sautpola un krievu Vostoka; ķīniešu Kuņluņa pašlaik ir būvniecības stadijā) un ir izvietota uz Polārā plato paaugstinājuma Čārlija ledus kupola 930 km no tuvākās okeāna piekrastes un 1670 km no Dienvidpola. Tuvākā polārstacija Vostoka ir 560 km attālumā.
Jānis Pauļuks (mākslinieks)
Daiļrades raksturojums
Pirmais daiļrades posms (1930.-1940. gadi) raksturīgs ar pievēršanos klasiskām mākslas vērtībām, darbu pamattonis bija pelēcīgs, sudrabains, reizēm patumšs. Otrais posms (1950.— 1960. gadi) iezīmīgi ar krāsas, kā galvenā formas izteiksmes līdzekļa dominanti. Glezniecības maniere atraisījās, krāsu palete kļuva gaišāka. Trešais un pēdējais posms ir 1970-1980. gadi, kad meistara daiļrade iegāja brieduma fāzē, bija ar plašu paletes spektru, brīvu, virtuozu triepienu, ļoti dinamiska.
Konkordija
Vēsture
Lēmums par jaunas iekškontinentālās stacija būvniecību tika pieņemts 1992. gadā. 1993. gadā Francijas polārais institūts (IPEV) parakstīja sadarbības līgumu par stacija būvniecību ar itāļu kompāniju ENEA (Ente per le Nuove Tecnologie, l'Energia e l'Ambiente). 1996./1997. gada polārajā vasarā tika ierīkota vasaras stacija, kuras divi galvenie uzdevumi bija Eiropas ledus dziļurbumu projekta EPICA loģistikas nodrošināšana un pastāvīgas vissezonas stacijas būvniecība. Pastāvīgās stacijas būvniecība sākās 1999. gadā un tika pabeigta 2004. gadā. Stacija tika nodota ekspluatācijā 2005. gadā un pirmo ziemošanu 13 cilvēku komanda (11 francūži un 2 itāļi) sāka tā paša gada 13. februārī.
.fm
.fm ir Mikronēzijas augstākā līmeņa domēns. Izņemot rezervētos nosaukumus kā .com.fm, .net.fm, .org.fm un citus, jebkura persona visā pasaulē par samaksu var zem .fm domēna reģistrēt savu domēnu. Lielākā daļa no iegūtas naudas nonākt Mikronēzijas valdībai un tās iedzīvotājiem. Domēna nosaukums ir populārs starp radiostacijām, kas izmanto frekvences modulāciju (FM).
Jānis Pauļuks (mākslinieks)
Daiļrades raksturojums
Tiek uzskatīts, ka mākslinieks radījis ap 600—700 darbu, taču 1975. gadā viņa darbnīca tika apzagta un izdemolēta, tādēļ vairāku vērtīgu darbu atrašanas vieta nav zināma.
Nolaižamais aparāts
Nolaižamais aparāts — kosmiskā lidaparāta sastāvdaļa, kas spēj nolaisties uz Zemes vai cita debess ķermeņa. Ja šim debess ķermenim nav atmosfēras, nolaižamajam aparātam jābūt aprīkotam ar bremzēšanas raķešdzinēju un raķešdzinēju, kas nodrošina lēno nolaišanos. Ja debess ķermenim ir blīva atmosfēra, nolaižamajam aparātam jābūt aprīkotam ar izpletņu sistēmu vai citu bremzējošu ierīci. Ja debess ķermenim ir retināta atmosfēra, nolaižamais aparāts jāaprīko ar abu veidu nolaišanās sistēmu kombināciju.
Sk. arī nolaišanās.
Konkordija
Stacijas uzbūve
Konkordija sastāv no divām funkcionālajām zonām:
Pamatstacija būvēta divu savstarpēji savienotu cilindrisku ēku veidā. Katra no trīsstāvīgajām būvēm ir 12 m augsta, 18,5 m diametrā un sver 200 tonnas. Būves balstās katra uz 6 regulējamiem piloniem, kas ļauj regulēt to augstumu attiecībā pret ledāja virsmu, nodrošinoties pret ieputināšanu. Katrai ēkai ir trīs stāvi ar kopējo platību 1500 m². Viena ēka paredzēta "klusajām" nodarbēm (medpunkts, radiopunkts, meteostacija, guļamtelpas, laboratorijas), otra - "skaļajiem" pasākumiem (konferenču telpa, biroji, veikals, sporta un atpūtas telpas, virtuve, ēdnīca, bibliotēka).
Ārpus galvenajām ēkām, bet savienota ar tām ar slēgtu pāreju, atrodas energostacija ar trim speciāli retinātā gaisa apstākļiem piemērotiem dīzeļģeneratoriem, katrs no kuriem spēj attīstīt 125 kW jaudu. "Skaļajā" ēkā atrodas arī rezerves ģenerators ārkārtas situācijām. Vidējais enerģijas patēriņš 2006./2007. gada vasaras sezonā bija 85 kW, patērējot 610 litrus dīzeļdegvielas dienā. 1 kW gada izmaksas vidēji ir 7100 EUR. Energostacijas ēkā atrodas arī katlu māja (izmanto dīzeļģeneratoru ražoto siltumu), dzeramā ūdens ražotne no vietējā firna un notekūdeņu utilizācijas iekārta.
Transports un sakari
Konkordijas stacija atrodas 1100 km attālumā no Dimondirvilas un 1200 km attālumā no Mariocukelli piekrastes polārstacijām. Caur šīm divām stacijām tiek organizēta Konkordijas apgāde ar materiāliem un personāla transportēšana. Lielākā daļa kravu (ap 350 tonnām sezonā) tiek piegādāta ar trijām traktoru karavānām no Dimondirvilas. Karavānas tiek organizētas vasaras sezonā un ceļš turp un atpakaļ aizņem 20-25 dienas. Karavānās parasti ietilpst divi sniega buldozeri un seši līdz astoņi traktori. Karavānu, ko sauc arī par Le raid, apkalpo 9-10 cilvēki. Atpakaļceļā karavāna ved atkritumus. Karavānu maršruta plānošanai tiek izmantoti SPOT satelīttattēli un maršruta kontrolei izmanto GPS navigāciju.
Gaisa satiksmei pārsvarā izmanto Twin Otter un DC3 lidmašīnas. Sakarā ar zemo kravnesību Twin Otter parasti tiek izmantotas tikai personāla pārvadāšanai. Gaisa satiksme no novembra līdz decembrim tiek īstenota ar Mariocukelli staciju, bet no decembra līdz februārim - ar Dimondirvilu. Lidojuma ilgums vienā virzienā ir ap 4 stundām. DC3 tiek izmantots kravu un personāla pārvadāšanai no Makmerdo stacijas.
Komunikācijas ar ārpasauli tiek īstenotas ar satelītu Inmarsat un Iridium starpniecību.
Aktivitātes
Konkordijas stacijā tiek veikti kompleksi pētījumi vairākās zinātnes nozarēs:
Zebras
Zebras ir Āfrikā dzīvojoši zirgu dzimtas (Equidae) dzīvnieki, kas pazīstami sava melni-balti svītrotā krāsojuma dēļ. To strīpas ir unikālas katram indivīdam. Zebras kā visi zirgu dzimtas pārstāvji ir sabiedriski dzīvnieki un mēdz veidot gan mazākus harēmus, gan lielus barus. Zebras parasti ir 2,3 m garas un 1,25—1,50 m augstas skaustā, to svars ir apmēram 300—400 kg. Zebru strīpojuma raksts ķermenim un krēpēm ir vienots. Krēpes ir īsas un vertikāli stāvošas. Zebras atšķirībā no saviem radiniekiem zirgiem un ēzeļiem nekad nav kļuvušas par īstiem mājdzīvniekiem.
Kopumā izšķir 3 veida zebras: tuksneša zebras (Equus grevyi), kas pieder tuksneša zebru apakšģintij (Dolichohippus), līdzenumu zebras (Equus quagga) un kalnu zebras (Equus zebra), kas pieder zebru apakšģintij (Hippotigris). Zebru apakšģints zebras ir ļoti attāli radinieki tuksneša zebrām. Pēdējās ir līdzīgākas ēzeļu apakšģintij (Asinus), toties līdzenuma un kalnu zebras ir līdzīgākas zirgu apakšģintij (Equus).
Zebras dzīvo gan savannā, gan mežos, gan krūmājos, tās ir sastopamas līdzenumos un kalnos, bet zebru dzīves telpa ir apdraudēta, izplešoties cilvēku saimnieciskajai telpai. Zebras ir arī iecienīts malumednieku mērķis, jo par nelaimi zebrām viņu skaistās, strīpainās ādas daudzi cilvēki vēlas redzēt savās mājās uz grīdas vai sienām. Visvairāk ir apdraudētas tuksnešu zebras un kalnu zebras. Līdzunumu zebrām ir plašākas iespējas atrast drošu dzīves vietu.
Vārds "zebra" ir cēlies no vecās portugāļu valodas — zevra, kas nozīmē savvaļas ēzelis.
Vēsture
Zebras kā apakšģints zirgu ģintij ir radušās pirms apmēram 4 miljoniem gadu. Zinātnieki ir pārliecinati, ka pirmā bija tuksneša zebra. ASV Aidaho štatā ir atrasti sena dzīvnieka kauli, kas pēc struktūras ir līdzīgi mūsdienu tuksneša zebras kauliem. Skeleta uzbūve ir kompakta, līdzīga zebrām, bet galva īsa un šaura, līdzīga ēzeļiem. Arī tuksneša zebrām galvaskauss ir līdzīgs ēzeļu galvaskausam.
Strīpas
Fakts, ka lielākajai daļai zebru ir balts vēders, nenozīmē, ka zebras ir baltas ar tumšām svītrām, jo lielākajai daļai savvaļas dzīvnieku ir gaiši vai balti vēderi un kājas.
Strīpas vienmēr ir vertikālas uz galvas, pleciem un kopumā uz ķermeņa, jauktas ar horizontālām svītrām uz gurniem un kājām. Daži zoologi uzskata, ka svītras strādā kā kamuflāža. Pirmkārt vertikālās svītras palīdz zebrai noslēpties augstajā savannas zālē, kas pirmajā mirklī šķiet absurdi, jo zāle nav ne balta, ne melna. Bet zebras galvenais ienaidnieks lauva ir krāsu akls. Teorētiski, ja zebra stāv nepakustoties zālē, tad lauva to nevar ieraudzīt. Turklāt zebras ir bara dzīvnieki, un ja daudzi strīpaini dzīvnieki stāv viens pie otra, plēsējam ir grūti izšķirt, kur viens dzīvnieks sākas un kur beidzas. Bars tam var izskatīties kā viens liels dzīvnieks. Tas apgrūtina lauvu izvēlēties medījumu, kuru īpatni atšķirt un nomedīt. Ja zebru bars sāk skriet un riņķot dažādos virzienos, tad lauvam var rasties grūtības saprast, kuras vertikālās strīpas kustas kurā virzienā, kas atkal apgrūtina plēsoņu izvēlēties upuri.
Strīpām zinātnieki piešķir arī seksualitātes nozīmi, tā kā katram indivīdam ir atšķirīgs raksts, tad strīpas ļauj atpazīt un izcelt kādu konkrētu zebru.
Nesenākas teorijas un pētījumi par zebru krāsu nozīmi ir pierādījuši, ka zebru vertikālās strīpas ir efektīvas, lai "sajauktu galvu" cece mušām. Alternatīvas teorijas uzskata, ka zebru svītras sakrīt ar zemādas tauku rakstu un kalpo kā kopīga termoregulācijas sistēma, kas stiprina teoriju par to, ka svītru raksts dod otram dzīvniekam informāciju par indivīda spēku un spēju turpināt dzimtu.
Zebru termoregulācijas sistēma ir ļoti efektīva Āfrikas klimatā, tās apspalvojums atstaro līdz 70% saules gaismas.
Gaitas
Tāpat kā citi zirgi zebras soļo, rikšo un lēkšo. Tās kopumā ir lēnākas nekā zirgi, tomēr izcilā izturība garās distancēs ļauj tām aizbēgt no vajātājiem. Ja zebru vajā plēsīgs dzīvnieks, tā skrien zigzag veidā, padarot medības plēsoņam grūtākas. Ja zebrai nav kur aizbēgt, tā sper, kož un, ceļoties pakaļkājās, sit ar priekškājām.
Maņas
Zebrām ir lieliska redze. Zinātnieki ir pārliecināti, ka zebras redz krāsās. Kā visiem zirgiem, zebrām acis ir novietotas galvas sānu plaknēs, ļaujot pārredzēt plašu teritoriju. Zebrām ir arī nakts redze, lai gan tā nav tik labi attīstīta kā plēsoņām, tomēr to kompensē zebru labā dzirde.
Zebrām ir labi attīstīta dzirde, un zebru ausis ir lielākas nekā mājas zirgiem. Zebras kā visi zirgu dzimtas pārstāvji var pagriezt ausis jebkurā virzienā. Zebrām bez labas redzes un dzirdes ir arī laba oža un garšas sajūta.
Zebru pieradināšana
Cilvēki ik pa laikam vēlas pieradināt zebras, īpaši lietošanai Āfrikā, jo zebras ir izturīgākas pret Āfrikas slimībām nekā zirgi. Piedevām zebras ir imūnas pret cece mušu kodieniem. Tomēr visi cilvēku mēģinājumi ir cietuši neveiksmi, tā kā zebras, salīdzinot ar zirgiem, ir neparedzamākas un tendētas uz paniku stresa situācijās. Tādēļ jebkura veida zebroīds — zebra jaukta ar zirgu vai ēzeli, ir daudz piemērotāks darbam un nebrīvei, nekā tīrasiņu zebra.
Anglijā zoologs — kolekcionārs lords Rotšilds lietoja zebras, lai tās vilktu viņa karieti. 1907. gadā ārsts Rosendo Ribeiro, kurš bija pirmais ārsts Nairobi Kenijā, lietoja zebru, lai jāšus dotos mājas vizītēs. 19. gadsimta vidū valsts vīrs Georgs Grejs, izbeidzot dienestu Dienvidāfrikā, importēja zebras uz Jaunzēlandi, lai tās vilktu karieti viņa privātajā Kavau salā.
Zebras mūsdienās
Cilvēks ar savu darbību jau labu laiku apdraud zebru populāciju. Tās joprojām tiek medītas skaisto ādu dēļ. Kāpas kalnu zebras bija tik masveidīgi izmedītas, ka bija saglabājušies tikai kādi 100 īpatņi. Kopš tā laika, izveidojot rezervātus un aizliedzot medības, to skaits ir pieaudzis apmēram līdz 700 īpatņiem, kas joprojām ir neliels, un ir jādara viss iespējamais, lai nosargātu šo sugu.
Cilvēki apdraud arī tuksnešu zebras. Medības un dzīvu īpatņu ķeršana, lai tos pārdotu, ir samazinājusi zebru skaitu līdz kritiskai robežai. Lai arī līdzenuma zebru skaitliski ir visvairāk, to teritorijas samazina cilvēku lauksaimnieciskā darbība un malumednieki tās medī kā ikvienu citu zebru. Kvagas, kas vēl dzīvoja 19. gadsimta beigās, mūsdienās ir izmirušas.
Zebru sistemātika
(†) - izmirusi organismu grupa
Termocaurule
Termocaurule jeb termocaurulīte ir plastmasas izolācijas caurulīte, kas sarūk karstuma iedarbībā un stingri aptver izolējamo vietu.
Lieto kabeļu elektroizolācijai un aizsardzībai.
Sanpaulu "Corinthians Paulista"
Sport Club Corinthians Paulista, pazīstams arī kā Timão, ir viens no populārākajiem Brazīlijas futbola klubiem. 2004. gadā šim klubam bija ap 24 miljoniem fanu.
Doņecka (Krievija)
Doņecka ir apgabala pakļautības pilsēta Krievijas dienvidrietumos Rostovas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Doņecas upes labajā krastā pie pašas Ukrainas robežas.
Sanpaulu "Corinthians Paulista"
Komandas iesauka Timão ir atvasināta no angļu vārda time (latviski: laiks) un team (latviski: komanda), bet šis vārds arī nozīmē stūre (šeit domāts kā kuģa stūresrats, kas ir redzams arī komandas simbolikā). Corinthians zvaigžņu stunda bija 1966. gadā, kad šajā komandā spēlēja tādi slaveni futbolisti kā Dinu Sani, Rivelinu un Ditauns. Viņi Turīnas turnīrā uzvarēja tādas komandas kā Milānas "Internazionale", kā arī Santos Futebol Clube, kurā tolaik spēlēja slavenais futbolists Pelē.
Doņecka (Krievija)
Apdzīvoto vietu 1681. gadā dibinājuši Donas kazaki kā Gundorovskas staņicu. Pēc Donbasa akmeņogļu iegulu atklāšanas sāka attīstīties kā ogļraču ciemats. 1951. gadā piešķirts pilsētas statuss ar nosaukumu Gundorovka, 1955. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā pēc Doņecas upes.
Golanča
Golanča (pl) ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Vongrovecas.
Pirmoreiz rakstos minēta 1222. gadā.
Īve
Īve (agrāk arī Īvesmuiža) ir apdzīvota vieta Talsu novada Īves pagastā, 3 km no pagasta centra Tiņģeres.
Īve ir bijušās Īves muižas (Iwen) centrs. No muižas pils saglabājušās pils drupas un parks. Parkā liela koku un krūmu daudzveidība (vilkābeles, liepas, lapegles). Pils kompleksā saglabājušās kalpu mājas, kūtis, klētis un 1871. gadā celtās vējdzirnavas un meldermāja.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Fase
Fase (no fr — 'seja') ir bastiona, luneta vai ravelīna priekšējā, pret pretinieku vērstā siena. Uz fasēm parasti tika novietota lielāka kalibra artilērija nekā uz flankiem.
Fasu skaitu konstrukcijā nosaka dažādu uguns virzienu skaits no aizsardzības sienas perpendikulāri tiem, kas fortifikācijas aizstāvjiem ir nepieciešami no ienaidnieka, un katras fases garumu nosaka nepieciešamais uguns spēks noteiktā virzienā.
Selga
Selga var būt:
Jūrkalnes iela (Rīga)
Jūrkalnes iela ir Rīgas iela Zemgales priekšpilsētā, Šampētera, Zolitūdes un Pleskodāles apkaimēs. Kopējais ielas garums ir 2970 metri un tā sastāv no 2—4 braukšanas joslām. Jūrkalnes iela sākas pie Zasulauka Depo dzelzceļa stacijas un, pa satiksmes pārvadu šķērosjot Kārļa Ulmaņa gatvi, noslēdzas pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu, krustojumā ar Kalnciema ielu pārejot autoceļā P133 (Rīgas lidostas pievedceļš).
Pa Jūrkalnes ielu kursē 35., 56. un 63. maršruta autobusi.
Ielas raksturojums
Jūrkalnes iela aizsākas Šampētera apkaimē pie Zasulauka Depo dzelzceļa stacijas kā divu joslu asfaltēta iela. Tā virzās dienvidrietumu virzienā un, šķērsojot Irlavas ielu, krustojas ar Apuzes ielu un pārtop 4 joslu platā ielā. Tālāk tā stiepjās Starptautiskās lidostas "Rīga" virzienā un ir Zolitūdes un Pleskodāles apkaimju robežiela. Šajā posmā ielas kreisajā pusē plešas Šampētera mežs. Tālāk Jūrkalnes iela pa satiksmes pārvadu šķērso Zolitūdes ielu un Kārļa Ulmaņa gatvi (ar to divlīmeņu krustojums) un turpinās īsu posmu līdz Rīgas robežai ar Mārupes novadu, krustojumā ar Kalnciema ielu pārejot autoceļā P133 (Rīgas lidostas pievedceļš).
Vēsture
Vēsturiski Jūrkalnes iela ir bijusi Kandavas ielas (mūsdienās Āgenskalnā un Zasulaukā) turpinājums otrpus Rīgas—Tukuma dzelzceļa līnijai, taču pēc tam, kad pārbruktuve satiksmei slēgta, šo Kandavas ielas daļu pārdēvēja par Jūrkalnes ielu.
Vongroveca
Vongroveca (pl; de) ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Poznaņas, Paluku reģionā.
Pilsētas apkaimē var novērot retu fenomenu — bifurkāciju. Divas upes — Velna un Ņelba krustojas taisnā leņķi un turpina savu gaitu. Fenomens gan nav dabas veidots. To 15.—16. gadsimtā radījuši cisterciešu mūki, veicot meloriāciju.
Jezuīta, Bībeles tulkotāja poliski Jakuba Vujeka (Jakub Wujek, 1541—1597) dzimtā pilsēta.
Kārlis Ozoliņš
Kārlis Ozoliņš var būt:
Jānis Pujats
Jānis Pujats (dzimis Pujatos) ir Romas katoļu baznīcas kardināls (in pectore kopš 1998. gada, izsludināts 2001. gadā). Laikā no 1951. līdz 1991. gadam kalpojis 14 dažādās katoļu draudzēs Latvijā. No 1991. līdz 2010. gadam bijis Rīgas metropolīts arhibīskaps, no 2010. gada — bīskaps emeritus.
Dzīvesgājums
No 1966. gada līdz 1986. gadam Pujats bija pasniedzējs Rīgas katoļu garīgajā seminārā, kā Latvijas baznīcas liturģiskās komisijas sekretārs palīdzēja vadīt II Vatikāna koncila reformu ieviešanu. 1979. gadā nozīmēts par Rīgas arhidiecēzes ģenerālvikāru, taču padomju varas spiediena rezultātā viņš no tā bija spiests atteikties pēc pieciem gadiem. 1991. gadā viņš kļuva par Rīgas arhibīskapu - metropolītu, kad pāvests Jānis Pāvils II atjaunoja Rīgas arhidiecēzes hierarhisko vadību. 1998. gadā pāvests Jānis Pāvils II viņu aizklāti iecēla par kardinālu noslēpumā ("In Pectore"). 2001. gadā viņš kļuva par Rīgas arhibīskapu (pilns amata nosaukums "Rīgas arhidiecēzes arhibīskaps metropolīts Jānis Kardināls Pujats" ).
2005. gada Bīskapu sinodē vienīgais uzstājās tikai latīņu valodā. Piedalījās 2005. gada konklāvā.
Apbalvots ar Latvijas Pareizticīgās Baznīcas II šķiras Svētā svētmocekļa Rīgas arhibīskapa Jāņa ordeni.
Kārlis Ozoliņš (valsts darbinieks)
Kārlis Ozoliņš ( — ) bija latviešu politiķis un žurnālists, ilggadējs avīzes "Cīņa" galvenais redaktors (1940–1951).
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par LKP CK locekli, 1951. gadā par Latvijas PSR AP prezidija priekšsēdētāja vietnieku, bet par AP priekšsēdētāju. Tajā pašā laikā pildīja PSRS AP Prezidija priekšsēdētāja vietnieka pienākumus. Nacionālkomunistu vajāšanu laikā zaudēja abus amatus, vēlāk no 1960. līdz 1961. gadam atkal bija LPSR AP priekšsēdētāja vietnieks. Ozoliņš bija PSKP 20. (1956) un 21. (1959) kongresā delegāts, kā arī PSRS Augstākās padomes 3., 4. un 5. sasaukuma deputāts.
Apbalvojumi
Apbalvots ar 3 Ļeņina ordeņiem. Miris.
Zemes mākslīgais pavadonis
Zemes mākslīgais pavadonis (saīsināti ZMP) ir kosmiskais aparāts, mākslīgais pavadonis, kas gravitācijas spēka ietekmē riņķo ap Zemi pa ģeocentrisku orbītu. Pie ZMP pieskaita arī kosmiskos atkritumus (nederīgus mākslīgas izcelsmes objektus Zemes orbītā), piemēram, savu laiku nokalpojušos pavadoņus, nesējraķešu daļas, pavadoņu atlūzas u.c.
Iedalījums
Atkarībā no veicamā uzdevuma izšķir:
Pavadoņi visbiežāk darbojas šādās orbītās:
Darbības koncepcija
Kustībai ap Zemi kosmiskajam aparātam jāsasniedz tāds ātrums, kas ir vienlīdzīgs vai nedaudz lielāks par pirmo kosmisko ātrumu. Zemes mākslīgo pavadoņu lidojumi notiek no 150 — 160 kilometru līdz dažu simttūkstošu kilometru augstumam no planētas virsmas. Mākslīgo pavadoņu lidojuma apakšējo robežu nosaka tas, ka nepieciešams novērst bremzēšanas procesu atmosfērā. Mākslīgā pavadoņa apriņķošanas ātrums atkarībā no orbītas augstuma ilgst no pusotras stundas līdz vairākām diennaktīm. Īpaša nozīme ir mākslīgajiem pavadoņiem, kuri atrodas ģeostacionārajā orbītā. Šādu pavadoņu ātrums precīzi atbilst Zemes griešanās leņķiskajam ātrumam un uz Zemes esošam novērotājam varētu šķist, ka šāds kosmiskais aparāts atrodas uz vietas.
Fāze (astronomija)
Fāze ir debess ķermeņa redzamā diska apgaismotās daļas laukuma attiecība pret visu debess ķermeņa redzamā diska laukumu. Fāze raksturo, piemēram, Mēness vai Saules aptumsuma pilnīgumu.
Gorža
Gorža (no ) ir fortifikācijā lietots termins, ar kuru apzīmē ieeju nocietinājumā, netiešā nozīmē, nocietinājuma aizmugurējā uz savējo pusi vērstā mala. Nocietinājums var būt ar atklātu goržu kā lunets, redans vai ar slēgtu goržu (nocietinājuma aizmugurē atrodas valnis) kā redute.
Skoki
Skoki (pl) ir pilsēta Polijā, Lielpolijas vojevodistē uz ziemeļiem no Vongrovecas, pie Zelonkas gāršas dabas parka (Park Krajobrazowy Puszcza Zielonka).
Raķešdegviela
Raķešdegviela ir viela vai vielu kopums, kas vienlaikus ir raķešdzinēja enerģijas avots un darbviela. Kosmonautikas praksē visvairāk izmanto ķīmisko raķešdegvielu — raķešdegvielu, kurai oksidējoties (sadegot) vai citās ķīmiskajās reakcijās rodas liels daudzums karstu gāzu. Šķidrās degvielas raķešdzinējos visbiežāk izmanto petroleju (degviela) un šķidro skābekli (oksidētājs) vai arī šķidru ūdeņradi (degviela) un šķidru skābekli (oksidētājs). Cietās degvielas raķešdzinējos izmanto dažādu vielu maisījumus, kas satur gan degvielas, gan oksidētāja komponentus. Cietā raķešdegviela ir īpašs ķīmiskās raķešdegvielas paveids, kur oksidējamā viela un oksidētājs ir cietā veidā. Cieto degvielu parasti izmanto starta paātrinātājos. Bez cietajām un šķidrajām raķešdegvielām ir arī želejveida un hibrīdās degvielas.
Kirova
Kirova, līdz 1934. gadam Vjatka, ir pilsēta Krievijā, Kirovas apgabala administratīvais centrs. Tajā dzīvo ap pusmiljons iedzīvotāji. Kirova atrodas Vjatkas upes krastos 896 km attālumā no Maskavas.
Pilsēta dibināta kā Hlinovas cietoksnis (Хлынов) Vjatkas zemē, pēc 1489. gada to anektēja Maskavas lielkņaziste un pēc 1547. gada iekļāva Krievijas caristes sastāvā.
Tramvaju satiksme Rīgā
Vēsture
Tramvaju satiksmes pirmsākumi meklējami 1882. gada 23. augustā, kad Rīgas ielās parādījās pirmie zirgu tramvaji. 1900. gadā nodibināja Rīgas tramvaju akciju sabiedrību un pirmais elektriskais tramvajs pa Aleksandra ielu (tagad Brīvības iela) sāka kursēt 1901. gada 23. jūlijā. Lūk, ko par šo notikumu rakstīja laikraksts "Baltijas Vēstnesis":"'Elektriskie tramvaji vakar uzsāka savu darbību. Šis gadījums tika nosvinēts ar goda mielastu. Elektriskie tramvaji ir ierīkoti diezgan ērti. Vagonos ir izkārtnes vācu un krievu valodā, ka tur nedrīkst smēķēt un nedrīkst spļaut.'<p style='text-align: right;'> — 'Baltijas Vēstnesis' 1901. gada 2. jūlijā. "
1901. gadā atklāja Rīgas elektriskā tramvaja satiksmi.
Tramvaju infrastruktūras apkopei un remontam pēc arhitekta Paula Mandeļštam a  projekta uzbūvēja trīs tramvaju depo, kas tika aprīkoti ar modernām labierīcībām - centrālo apkuri un elektrisko apgaismojumu. Galveno tramvaju depo uzbūvēja 1901. gadā Aleksandra ielā, tajā pašā gadā arī depo Maskavas ielā.
Tajā laikā izdotajā izziņu krājumā "Ilustrets Wadons pa Rīgu" ir rakstīts, ka tajos gados eksistēja pavisam 4 galvenie un 4 pagarinātie "zirgu dzelzceļa" maršruti.
1. līnija sākās Vecpilsētā un gāja līdz Aleksandra tirgum (šodien Brīvības iela 119). Pagarinātā līnija bija no Aleksandra tirgus līdz Aleksandra vārtiem (šodien Brīvības iela 191), otrā pagarinātā līnija - no Aleksandra tirgus līdz Rēveles (šodien Tallinas) ielai un tālāk līdz Lielajiem kapiem Miera ielā. Braukšanas maksa bija 5 kapeikas vagonā, 3 kap. uz priekšējās platformas. 2. līnija veda pa Suvorova (tagad Kr. Barona) ielu līdz Bruņinieku ielai. 3. līnija sākās pie Pontona tilta un pēc tam gāja pa Kārļa (tagad 13. janvāra) ielu - Marijas ielu - Stabu ielu - līdz Ērgļu (tagad J. Asara) ielai. 4. līnija no Pontona tilta gāja pa Maskavas ielu un beidzās pie Sarkankalna tirgus (šodien Maskavas iela 121b). Pagarinātā līnija turpinājās pa Maskavas ielu līdz ūdenstornim (Maskavas iela 227). Bija biļešu maksas atvieglojumi: skolēniem maksa par braukšanu vagonā bija 3 kap., abonenta karte 30 braucieniem turp un atpakaļ izmaksāja 80 kap. Abonenta karte 3 mēnešiem uz visiem maršrutiem maksāja 10 rubļus. Zirgu tramvajs darbojās no 1. maija līdz 30. septembrim, 1. līnija darbojās no septiņiem rītā līdz 11 vakarā, pārējās no sešiem rītā līdz 11 vakarā.
Trešo tramvaja depo uzbūvēja Krusta ielā Pārdaugavas tramvaja līnijas apkalpošanai. Tas sastāvēja no vagonu halles 55,6 x 22,4 m ar 6 sliežu ceļiem, katlu mājas un dzīvojamās ēkas. Halle jau 1905. gadā tika pārbūvēta, lai nodrošinātu automātisko ugunsdzēšanas iekārtu uzstādīšanu. Tai līdzās 1909.-1912. gados uzbūvējas dizeļģeneratora spēkstaciju.
No 1901. līdz 1914. gadam tika uzbūvētas 9 jaunas tramvaju līnijas ar aptuveno kopējo garumu 50 kilometri, tādējādi 1914. gadā darbojās 13 tramvaju līnijas. Vislielākie pasažieru pārvadājumi pirmskara periodā bija 1913. gadā, kad kopējais pasažieru skaits sasniedza 52, 1 miljonus pasažieru. 1915. gadā 9 tramvaju līnijas sasniedza Sarkandaugavu, Ķeizarmežu (tagad Mežaparks), Strazdumuižu, Kuzņecova fabriku (Porcelāna rūpnīca Dienvidu tilta rajonā) kā arī Bišumuižu.
Pēc Pirmā pasaules kara, pasažieru pārvadājumi ar tramvaju samazinājās. 1928. gadā darbojās 9 tramvaju līnijas un tika pārvadāti 48, 2 miljoni pasažieru. Pēc Otrā pasaules kara kopējais tramvaju līniju skaits un to garums būtiski nepalielinājās, bet notika kvalitātes uzlabošanas pārmaiņas. Divasu vagoni tika nomainīti pret četrasu vagoniem, kā arī pazeminājās braukšanas tarifi.
Attīstoties trolejbusu un autobusu satiksmei, 1950. un 1960. gados dominēja uzskats, ka tramvajs ir vecmodīgs un atmirstošs satiksmes līdzeklis. Šajā laikā likvidēja tramvaju līnijas Rīgas galvenajās maģistrālēs, izņemot Krišjāņa Barona ielu. 1980. gados sākās tramvaju satiksmes atdzimšana. Palielinājās pasažieru pārvadājumu apjoms, kā arī 1984. gadā tika izbūvēta jauna tramvaju līnija uz Imantu.
Azriēls no Žironas
Azriēls no Žironas (dzimis ap 1160, miris ap 1238) bija ebreju mistiķis, Kabalas skolotājs.
Tramvaju satiksme Rīgā
Ekspluatācijā esošie tramvaju modeļi
No 1974. līdz 1987. gadam iepirka Čehoslovākijā ražotos tramvajus Tatra T3 (pēc renovācijas Tatra T3A), no 1988. līdz 1990. gadam Tatra T6B5 (pēc renovācijas Tatra T3M). 2010. gada 1. jūnijā pasažierus sāka pārvadāt zemās grīdas tramvajs Škoda 15T, sākumā 6. tramvaju maršrutā, no 2013. gada 7. februāra 11. tramvaju maršrutā, no 2017. gada 5. jūnija 1. maršrutā (4. un 6. maršruta apvienojums). Plānots, ka šādi tramvaji pasažierus varētu pārvadāt arī 5. maršrutā.
Līdz 2012. gada novembrim Rīgas dome iepirka 20 zemās grīdas tramvajus ar 3 posmiem (garums 31,4 m), kā arī 6 šī paša modeļa tramvajus ar 4 posmiem (sastāva garums 41 metrs). 2016. gada nogalē visus tramvajus aprīkoja ar novērošanas kamerām un monitoriem reklāmu un pieturvietu demonstrēšanai.
Azriēls no Žironas
Dzīvesgājums
Azriēls ben Menahems ir dzimis ap 1160. gadu un visu mūžu pavadījis Katalonijas pilsētā Žironā, kas toreiz bija svarīgs ebreju reliģiskais centrs Aragonas karaļvalstī. Viņa skolotājs bija Īzaks Aklais, kas neoplatonisma mistikas elementus savienoja ar ebreju reliģiskajiem uzskatiem. Lai arī viņa skolotājs mācīja, ka Dievišķā Doma bija Ein Sof ("Bezgalīgā" - biežs augstākās būtnes apzīmējums Kabalā) pirmā izpausme, tomēr Azriēls iebilda, ka pirmā emanācija bija Dievišķā Griba. Viņa pazīstamākais skolnieks bija Nahmanīds.
Tramvaju satiksme Rīgā
Ekspluatācijā esošie tramvaju modeļi
Ekspluatācijā esošie tramvaju modeļi.
Piebilde: visi nemodernizētie tramvaju Tatra T6B5 vagoni šobrīd ir izņemti no kustības, dažreiz kāds no tiem vēl brauc kāda cita tramvaja vietā, kuram ir radušās tehniskas problēmas vai kas cits. Arī Dziesmu svētku laikā Rīgas ielās kursēja daži tramvaju Tatra T6B5 sastāvi.
Ekspluatācijā bijušie tramvaju modeļi
Ekspluatācijā bijušie tramvaju modeļi.
Tramvaju depo
Rīgas tramvaju parku apkalpo trīs depo, kuros notiek profilaktiskā apskate un remonti. Trešais tramvaju depo atrodas Maskavas forštates rajonā, Fridriķa ielā 2a, ceturtais tramvaju depo atrodas Pārdaugavā, Tipogrāfijas ielā 1, bet piektais tramvaju depo (bijušais pirmais tramvaju depo) atrodas Brīvības ielā 191. Trešajā un piektajā tramvaju depo tika izvietoti Čehoslovākijā ražotie tramvaji, bet ceturtajā tramvaju depo tika izvietoti vecā tipa tramvaju vagoni (līdz brīdim, kad tos noņēma no līnijām).
Visi trīs tramvaju depo ir viena projekta sastāvdaļa. Tie ir dažādi pēc lieluma un ietilpības, bet līdzīgi dizaina ziņā, būvēti laika posmā no 1900. līdz 1901. gadam pēc arhitekta P. Mandelštama projekta. Ceturtajā tramvaju depo, pēc analoģiskiem palīgēku risinājuma principiem, 1909. gadā tika uzcelts remonta un strādnieku ģērbtuvju korpuss ar torņveida izbūvi ūdens rezervuāram. 1970. gados visi tramvaju depo tika rekonstruēti.
Esošie tramvaju maršruti
Kopš 2023. gada 20. jūnija pasažieru pārvadājumi Rīgā tiks nodrošināti 6 tramvaju maršrutos.
Bijušie maršruti
Nr. 2. - pagarināts uz Zasulauku, pievienojot maršrutu Nr. 8.
Nr. 3. - pagarināts līdz Kuzņecovam, pievienojot maršrutu Nr. 5.
Nr. 4. - pagarināts līdz Grīziņkalnam ?? (pirms tam kursēja no Pētersalas ielas līdz Radio ielai, sākotnējais maršruts kara laikā slēgts un vairs netika atjaunots).
Nr. 5. - izveidots, apvienojot maršrutus Nr. 6. un Nr. 7.
Nr. 12. - pārdēvēts par Nr. 6.
Nr. 13. - pārdēvēts par Nr. 7.
Nr. 15. - pārdēvēts par Nr. 8.
Nr. 9., 10., 11. un 14. palika bez izmaiņām.
Džeimss Dīns
Džeimss Bairons Dīns (en; dzimis Merionā, Indiānā, miris  Čolemā, Kalifornijā) bija ASV aktieris. Gājis bojā autoavārijā 24 gadu vecumā. Pēc nāves kļuva par kulta figūru. Vienīgais aktieris, kurš divreiz pēc nāves nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā — par filmām "Austrumos no Ēdenes" (East of Eden, 1955) un "Gigants" (Giant, 1956).
1999. gadā Dīns iekļauts Amerikas Kinoinstitūta saraksta "Visu laiku izcilākā vīriešu kārtas zvaigzne" 18. vietā.
Piemiņa
Grupa Eagles Džeimsam Dīnam ir veltījusi dziesmu.
Par Dīnu ir uzņemtas vairākas dokumentālās filmas, kā arī 2001. gada biogrāfiska TV filma "Džeimss Dīns" ar Džeimsu Franko titullomā.
Daksa
Daksa (fr) ir pilsēta un komūna Francijas dienvidrietumos pie Adūras upes. Pazīstama kā ārstniecisko dūņu kūrorts un bijušās bīskapijas centrs. Dibināta romiešu laikos, un jau tolaik Daksa tika izmantota kā kūrorts. Komūna ir mājvieta vienam no labākajiem regbija klubiem Francijā — US Dax.
Cilvēki
Daksā vai tās apkārtnē dzimuši:
Kūkas
Kūkas ( — purva gars, arī Kūki) ir ciems Jēkabpils novada Kūku pagastā.
Vēsture
Kūkas izveidojās kā kūdras fabrikas "Driksna" strādnieku ciemats. Pēc 1967. gada Kūkās dzīvoja aptuveni 500 iedzīvotāju, 2007. gadā to bija 262. Kūkās atradās fabrikas pārvalde, kūdras iekraušanas punkts, mehāniskās darbnīcas, ēdnīca, trīs veikali, ambulance, sakaru nodaļa, ciema bibliotēka, klubs un bērnu dārzs. Ciema teritorijā atradās Sūnu un Kūku astoņgadīgās skolas. 1993. gadā tika slēgts kūdras ražošanas iecirknis. Kūku speciālā internātskola tika apvienota ar Antūžu internātskolu, bet Sūnu pamatskola pārcēlās Kūku astoņgadīgās skolas telpās no vecās ēkas.
Mūsdienas
Kūku ciemā atrodas Sūnu pamatskola. Kūkās darbojas bibliotēka, kultūras nams, pasta nodaļa un vairāki veikali. Ir pieejami ārsta internista pakalpojumi, savukārt, nav nodrošinājuma ar sadzīves pakalpojumiem. Kūku ciemā ir izveidots ielu tīkls un izveidots sporta laukums, kas atrodas pie skolas. Ciematā daļēji ir ierīkota centralizēta kanalizācija, ūdensapgāde, kā arī siltumapgāde. Ciema teritoriju šķērso valsts autoceļš A12 (Jēkabpils — Rēzekne — Ludza — Krievijas robeža (Terehova)), kas ir daļa no Eiropas nozīmes autoceļa E22, un dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II. Bijušās fabrikas ēkas stāv pamestas un neizmantotas, ciemā ir daudz neizmantotu ēku. Ciems ir pagasta depresīvākā zona. Nosaukums "Kūkas" ir arī dzelzceļa stacijai, bet dzelzceļa stacija "Kūkas" atrodas apdzīvotā vietā Sūnas.
Austra Skujīte
2017. gada rudenī tika paziņots, ka A. Skujīte beidz profesionālās vieglatlētikas karjeru.
Ganga
Ģeogrāfija
Ganga sākas Himalaju rietumos, netālu no Indijas un Ķīnas (Tibetas autonomā reģiona) robežas, Indijas pusē. Gangu veido piecas satekupes — Bhāgīrathi, Alaknanda, Mandakini, Dhaulīganga un Pindara, kuras iztek no kalnaina reģiona Utarakhandas štatā. No tām lielākas ir Bhāgīrathi un Alaknanda. Lai gan Alaknanda ir garāka (aptuveni 50 km gara), Bhāgīrathi uzskata par primāro upi. Tās izteka no Gangotri ledāja hiduistu svētceļotājiem ir svēta vieta. Bhagīrathi ar Alakandu saplūst kopā pie Devaprajāgas pilsētas. Ganga tālāk plūst uz dienvidiem cauri kalniem pie Rišikešas, un ietek Haridvāras līdzenumā, kas arī hiduistiem ir svēta vieta.
Ietekot Indas—Gangas līdzenumā, Gangā esošais ūdens daudzums strauji pieaug, jo tai pietek klāt ļoti daudzas lielākas un mazākas upes. Ūdens daudzums upē mainās arī sezonāli. Pavasarī ūdens daudzums ir paaugstināts no kūstošajiem sniegiem Himalajos, bet no jūlija līdz septembrim ūdens līmenis ir augsts musonu atnesto lietavu dēļ. Vienīgi ziemas mēnešos samazinās ūdens līmenis. Pie Allahābādas pilsētas Gangai pietek klāt labā krasta pieteka Jamuna, un turpmāk Ganga kļūst vēl lielāka pēc ūdens daudzuma, kas tajā plūst. Šajā posmā no ziemeļiem pietek arī lielākas kreisā krasas pietekas, piemēram, Gomati un Ghāghara.
Tālāk tā ieplūst Bihāras štatā, kur Gangai pietek klāt Gandaka, Sona un Kosī. Pirms ietecēšanas Bangladešas teritorijā, Ganga iztek cauri Rietumbengāles štatam. Bangladešā tā satek kopā ar Brahmaputru un veido kopīgu straumi uz Bengālijas līci, kuru sauc par Padmu. Gangas-Brahmaputras sistēma ir trešā lielākā pasaulē pēc ūdens daudzuma, kas ieplūst atklātos ūdeņos. Lielākas sistēmas ir tikai Amazonei un Kongo. Ūdens daudzums, kas ietek Bengālijas līcī, ir aptuveni 38 tūkstoši m3/s; no tiem 12 tūkstošus dod Ganga.
Fotoplate
Fotoplate — starojuma uztvērējs - fotomateriāls ar stikla pamatni, parasti 0,8 — 2 mm biezs. Tās ir trauslākas nekā fotofilmas, taču noturīgākas pret deformāciju un sapūšanu. Fotoplates tika izgudrotas ātrāk nekā fotofilmas, taču vēlāk tās tika lietotas gandrīz tikai astronomijā. Mūsdienās fotoplates aizvieto ar CCD, jo tām ir daudz labāka gaismjutība un ērtāka rezultātu apstrāde.
Koscjanas apriņķis
Koscjanas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lielpolijas vojevodistē. Robežojas ar Lielpolijas vojevodistes Poznaņas, Sremas, Gostiņas, Lešno, Volštinas un Grodziskas apriņķiem.
Fotosfēra
Saules fotosfēras temperatūra ir aptuveni 5 800 kelvinu, citu zvaigžņu fotosfēras var būt gan karstākas, gan aukstākas. Saules fotosfēru veido Saules granulas.
Falēras Dēmetrijs
Falēras Dēmetrijs (, dzimis ap 350. p.m.ē., miris ap 280. p.m.ē.) bija hellēnisma laika Atēnu orators, viens no Aleksandrijas bibliotēkas dibinātājiem.
Dzimis Atēnu pievārtē. Mācījies Likejā un bija Teofrasta skolnieks. Maķedonijas valdnieka Kasandra laikā 10 gadus darbojās par Atēnu pārvaldnieku, kur realizēja likumu reformu. 307. gadā p.m.ē. bija spiests doties trimdā, vispirms uz Tēbām, bet pēc 297. gada p.m.ē. uz Ēģipti, Ptolemaja I galmu Aleksandrijā, kur bija viens no Aleksandrijas bibliotēkas dibinātājiem. Rakstījis par vēstures, retorikas un literatūras jautājumiem.
HK 21A1
HK 21A1 - Vācijas kompānijas Heckler & Koch galveno uzdevumu ložmetēja HK 21 modifikācija, kuram munīcijas padeve ir tikai no patronlentes.
Raksturojums
Ložmetējs tika ieviests 1971. gadā, un jau 1978. gada martā Heckler & Koch piedāvāja HK 21A1 ar 5,56 mm variantu (HK 23A1) turpmākajai SAW testēšanai. HK 21A1 izmēģināja ASV armija tai pašā laikā, kad tika testēts FN Minimi, bet ASV tomēr izvēlējās FN Minimi. Zināms, ka šis ierocis izmanto 1200 m tēmēkli. HK 21A1 ražošana Heckler und Koch pašlaik ir pārtraukta, bet pēc licences tas joprojām tiek ražots Portugālē un Grieķijā. Tas ir sastopams Meksikas un Bangladešas bruņoto spēku sauszemes bruņojumā.
Oto (Grieķija)
Oto (el, dzimis, miris ) bija pirmais neatkarīgās Grieķijas Karalistes karalis (1832—1862).
Dzimis Zalcburgā, Bavārijas karaļa Ludviga I no Vitelsbahu dinastijas dēls.
Valdīja ar savu Bavārijas padomnieku palīdzību, ietekmējoties no lielvarām (Lielbritānijas, Francijas, Krievijas), tāpēc tautā nebija populārs. 1843. gada 3. septembrī tika piespiests izdot konstitūciju. 1862. gadā puča rezultātā gāzts, miris Vācijā.
Filozofs
Filozofs (grc), sieviešu dzimtē — filozofe, ir filozofijas speciālists. Filozofi bieži tiek iedalīti pēc pārstāvētās filozofijas skolas vai kustības. Ievērojamākie apbalvojumi, kurus var saņemt filozofi, ir Kioto balva mākslā vai filozofijā, Rolfa Šoka prēmija, Avicennas balva un Berggrēna prēmija. Filozofu svētie aizstāvji ir Svētā Katrīna, Alberts Lielais, Justīns Moceklis un Akvīnas Toms.
2012. gada Vācijas Grand Prix
2012. gada Vācijas Grand Prix izcīņa notika 22. jūlijā, Hokenheimā. Trešo uzvaru sezonā izcīnija Fernando Alonso, otrais - Dženons Batons, trešais - Kimi Reikenens.
Kvalifikācija
Piezīmes:
Sacīkstes
Piezīmes:
2. Saeima
2. Saeima bija Latvijas Republikas parlaments laika posmā no līdz.
Vēlēšanas
2. Saeimas vēlēšanas notika 1925. gada 3. un 4. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 141 kandidātu saraksts no 43 partijām. Nobalsoja 838 800 vēlētāju, kas sastādīja 74,89% balsstiesīgo. Šie 25 saraksti iekļuva Saeimā:
2. Saeimas darbība
2. Saeimas priekšsēdētājs visu tās darbības laiku bija Pauls Kalniņš (LSDSP). 2. Saeimā bija 20 pastāvīgās komisijas. Notika 214 sēdes, kurās apsprieda 335 likumprojektus. Sākot ar šo Saeimu, parlaments veltīja lielāku uzmanību likumdošanai sociālajā un tautsaimniecības jomā.
2. Saeimas laikā darbojās Ulmaņa 2. Ministru kabinets, Alberinga Ministru kabinets, Skujenieka 1. Ministru kabinets un Juraševska Ministru kabinets.
Saeimas deputātu saraksts
Deputātu saraksts:
Avots:
Bengālijas tīģeris
Ilgadējo tendenci dzīvnieku skaitam nepārtraukti samazināties ir izdevies apturēt Indijā, kurā mājo vislielākā populācija. 2014. gadā tajā bija ap 2200 īpatņi. Otra lielākā populācija sastopama Nepālā, apmēram 200 tīģeri, bet Bangladešā un Butānā mājo apmēram 100 tīģeri katrā no tām. Bengālijas tīģeris ir Indijas un Bangladešas nacionālais dzīvnieks.
Izplatība
Bengālijas tīģeris vēsturiski ir apdzīvojis visu Indijas subkontinentu, izņemot Šrilanku. Areāls ziemeļaustrumos sasniedz Brahmaputras upes baseinu Bangladešā, robežojoties ar vēsturisko Indoķīnas tīģera areālu.
Mūsdienās Bengālijas tīģeris galvenokārt sastopams Indijā (2014. gadā bija 2226 īpatņi). Pirms 10 gadiem otra lielākā populācija mājoja Bangladešā, bet pēdējos gados tā ir strauji samazinājusies un ir apmēram vienādi liela ar nelielo Butānas populāciju. 2015. gadā Bangladešā dzīvoja 106, Butānā 103 tīģeri. Otra lielākā populācija mūsdienās ir Nepālā, kurā ir 163—253 īpatņi.
Bengālijas tīģeris mājo gan tropu mitrajos, mūžzaļajos mežos, gan tropu sausajos mežos, gan tropu un subtropu mitrajos jauktu koku mežos, subtropu un mērenās joslas kalnu mežos un zālājos. Labprāt apmetas upju krastos, tādēļ mūsdienās, kad Bengālijas tīģera izplatība ir ļoti sadrumstalota, tas galvenokārt sastopams Gangas un Brahmaputras sistēmas upju krastos. Bengālijas tīģeris ir vienīgais tīģeris pasaulē, kas mājo mangrovju mežā (Sundarbanos pie Gangas-Brahmaputras ietekas Bengālijas līcī, Indijā un Bangladešā). Sundarbanu populācijā Indijā ir apmēram 70 tīģeri.
Izskats
Bengālijas tīģeris ir liela auguma plēsējs ar zeltaini oranžu, svītrainu kažoku. Svītras var būt gan tumši brūnas, gan melnas. Pavēdere un kāju iekšpuses ir baltas, aste oranža ar melniem gredzeniem. Reizēm piedzimst balti tīģeri (recesīvā gēna mutācija), kuri sastopami Asamā, Bengālijā, Bihārā un īpaši bieži Madhja Pradēšas ziemeļaustrumos, Revas pilsētas apkārtnē. Tomēr baltie tīģeri nav albīni, tiem nav albīniem dzīvniekiem raksturīgais rozā deguns un zilās acis. Ir zināms tikai viens albīna tīģera gadījums, toties melns tīģeris nav novērots nekad.
Tēviņi lielāki nekā mātītes. Vidēji liela tēviņa ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir 2,7—3,1 m, mātītes garums 2,4—2,65 m. Astes garums ir apmēram 85—100 cm, augstums skaustā apmēram 90—110 cm. Tēviņa svars ir apmēram 180—258 kg, mātītes 100—160 kg. Vismazākā auguma tīģeri mājo Sundarbanos. Šī reģiona maza auguma mātīte sver 75—80 kg. Bengālijas tīģerim ir ļoti spēcīgi zobi, ilkņi tam ir visgarākie no visiem kaķveidīgajiem plēsējiem. To garums ir 7,5—10 cm.
Uzvedība
Tīģeris ir vienpatis, un tikai tīģeriene ar dzimumbriedumu nesasniegušiem mazuļiem veido ģimenes baru. Katram īpatnim ir sava teritorija, kuras lielums ir atkarīgs no barības resursiem, dzimuma un sezonas.
Ziemā vienas diennakts laikā tēviņš noiet 1,7—10,5 km, vasarā 1—13,9 km. Lai arī tīģeris vasarā ir aktīvāks, tēviņa teritorija ziemā ir lielāka un var sasniegt 200 km², vasarā tā ir mazāka, līdz 110 km². Savukārt mātītes teritorija ir daudz mazāka, apmēram 16—31 km² liela. Turklāt šajā teritorijā dzīvo arī mātītes pusauga pēcnācēji. Pat mazai tīģeru populācijai ir nepieciešama liela teritorija.
Tīģeru attiecības ir diezgan sarežģītas, un, lai arī pieaudzis tēviņš ir vienpatis, tas ir tolerants pret savas sugas un dzimuma pārstāvjiem, kas ceļo cauri tā teritorijai, kā arī pret pusauga jaunajiem tīģeriem, vismaz, tos satiekot pirmajā reizē. Tēviņa teritorija pārklājas ar vairāku mātīšu teritoriju, un pārošanās sezonā tas sapārojas ar savas teritorijas mātītēm. Atšķirībā no tēviņiem mātītes ir draudzīgākas, un to teritorijas daļēji savstarpēji pārklājas. Katrai mātītei ir savas teritorijas galvenā, centrālā daļa, kurā tā uzturas visbiežāk.
Lai gan tīģeris ir tipisks mežu plēsējs, tas nekad nerāpjas kokos. Tam patīk ūdens, kurā labprāt peldas vai vienkārši mērcējas. Sastopams arī salās, kas atrodas visai tālu no krasta. Visbiežāk tas medī naktī. Savas teritorijas iezīmē ar urīnu un smaržas dziedzeru izdalījumu. Šīs zīmes citiem sniedz informāciju, ka teritorija ir apdzīvota. Noķerto laupījumu tīģeris pavelk zem krūma un pārpalikumu apsedz ar lapām, lai vēlāk pie tā atgrieztos.
Teritoriju maiņa
Dzīves laikā īpatnis teritoriju var arī nomainīt. Vairāku gadu garumā novērojot ar izsekošanas ierīcēm aprīkotu nelielu tīģeru populāciju Čitvanas nacionālajā parkā, atklājās, piemēram, šādas teritoriju izmaiņas: nobriedusi mātīte atstāja savu teritoriju savai meitai, pati ieņemot kaimiņos esošas tīģerienes teritoriju, kura savukārt ieņēma citu kaimiņos esošu tīģerienes teritoriju, kurā tās pārvaldniece bija mirusi no vecuma.
Septiņu gadu laikā, kamēr tika veikti novērojumi, no 11 mātītēm apgabalā joprojām dzīvoja 7 no tām: divas mātītes bija atstājušas savas teritorijas sāncensēm un apgabalu pametušas, bet divas bija mirušas. Novērotajā teritorijā atradās 4 pieaugušu tēviņu teritorijas. Trīs no tiem zaudēja savas teritorijas sāncenšiem, kas izraisīja savstarpējas cīņas un ķildas divu gadu garumā. Pieci mazuļu metieni tika nogalināti, mainoties tēviņiem, bet divi metieni aizgāja bojā, jo to mātes nomira. Tika atrasts arī viens miris pusauga tīģeris, kuru nāvējoši ar ragiem bija sadūris kāds briedis. Pārējie mazuļi sasniedza dzimumbriedumu, un lielākā daļa pameta apgabalu savas teritorijas meklējumos, bet divi palika, ieņemot atbrīvotās teritorijas.
Barība un medības
Bengālijas tīģeris kā visi tīģeri ir gaļēdājs. Medībās tīģeris dod priekšroku lielākiem pārnadžiem, piemēram, aksisbriežiem, sambarbriežiem, gauriem, barasingām, bifeļiem, Indijas antilopēm, goraliem un takiniem. Ļoti bieži tiek medītas vidēji lielas mežacūkas. No vidēji lieliem medījumiem iecienīti ir arī mundžaki un languri. Ļoti reti tīģeris medī mazu medījumu, piemēram, dzeloņcūkas, zaķus un pāvus. Tā kā cilvēku apdzīvotās vietas un to saimniecības arvien ciešāk iekļauj tīģeru apdzīvotās teritorijas, plēsējs medī arī mājlopus.
Tīģeri medī galvenokārt naktī. Tie uzbrūk upurim no sāniem vai aizmugures no pēc iespējas tuvāka attāluma, pārkožot tam rīkli. Mēdījums pēc tam tiek ievilkts un saplosīts skatienam slēptā vietā, reizēm upuri velkot pat vairāk kā 100 metrus. Dienā tīģerim nepieciešami 18—40 kg gaļas. Lai gan tīģeris, skrienot nelielu gabalu, spēj attīstīt lielu ātrumu, veselīgiem un ātriem dzīvniekiem, piemēram, briežiem, bieži vien izdodas aizbēgt. Bengālijas tīģeris uzbrūk arī citiem plēsējiem, piemēram, leopardam, vilkam, šakālim, lapsai, krokodolam, Āzijas melnajam lācim, garlūpu lācim un Indijas sarkanajam sunim, lai arī plēsēji nav tipiska tīģera diētas sastāvdaļa. Ļoti retos gadījumos tas uzbrūk zilonim vai degunradzim. Tīģeri, kas ir veci, ievainoti un nespējīgi nomedīt savvaļas dzīvniekus, var kļūt par cilvēkēdājiem.
Vairošanās
Bengālijas tīģerim nav noteiktas vairošanās sezonas. Lielākā daļa mazuļu dzimst laikā no decembra līdz aprīlim, bet mazuļi dzimst arī maijā, oktobrī un novembrī.
Dzimumbriedums tēviņam iestājas 4—5 gadu vecumā, mātītei 3—4 gados. Neapaugļota mātīte meklējas ik pēc 3—9 nedēļām, un gatava pāroties tā ir 3—6 dienas. Grūsnības periods ilgst 104—106 dienas. Īsi pirms dzemdībām mātīte iekārto migu, kas var būt alā, garā zālē vai biezos krūmos. Piedzimst 1—4 nevarīgi, akli un nedzirdīgi mazuļi, kas sver 780—1600 g. Tos klāj biezs, blīvs, pūkains kažociņš, kas nomainās pēc 3,5—5 mēnešiem. Piena zobi sāk augt 2—3 nedēļu vecumā, bet pastāvīgie zobi pamazām mainīties sāk 8,5—9,5 nedēļu vecumā.