cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latvijas Nacionālais leģions
Vēsture
Konspirācijas dēļ pat organizācijas vadītāji nezināja īsto reģionālo nodaļu un biedru skaitu. Čekas pratinātājiem Tamanis liecināja, ka esot bijušas 15 grupas, kamēr citi apgalvoja, ka to esot bijis 110. Pēc čekas uzskatiem, organizācijā uz tās sagraušanas brīdi esot bijuši vairāki simti biedru.
Alberto Džilardīno
Alberto Džilardīno (it,, dzimis ) ir Itālijas futbola treneris un bijušais futbolists. Kopš 2022. gada ir Genoa galvenais treneris.
Karjera
Džilardīno bija Itālijas izlasē, kas uzvarēja 2006. gada FIFA Pasaules kausā. 2004. gadā viņš ieguva olimpisko bronzas medaļu futbolā. 2004. gadā Džilardīno tika atzīts par Itālijas čempionāta gada labāko jauno spēlētāju, gadu vēlāk par Itālijas čempionāta labāko futbolistu. 2007. gadā AC Milan sastāvā uzvarēja UEFA Čempionu līgā.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2018. gadā sāka strādat kā D sērijas kluba Rezzato trenera asistents, vēlāk kļuva par komandas galveno treneri. Karjeras turpinājumā vadīja Pro Vercelli un Siena komandas. 2022. gada jūlijā sāka strādāt Genoa klubā par jauniešu komandas treneri, bet tā paša gada decembrī kļuva par galvenās komandas trenera vietas izpildītāju. Sasniedzot labus rezultātus B sērijā, tika apstiprināts pastāvīgā darbā par galveno treneri. Viņa vadībā komanda iekļuva A sērijā.
Sasniegumi
Milan
Guangzhou Evergrande
Individuālie sasniegumi
Tavnas klosteris
Tavnas klosteris (sr) ir Serbijas pareizticīgo klosteris, kas atrodas uz dienvidiem no Bijeļinas pilsētas Bosnijas un Hercegovinas Serbu Republikas ziemeļaustrumos. Dibināšanas datums nav zināms.
Tronošas un Pejas klosteru hronikās minēts, ka to uzcēla karaļa Stefana Dragutina dēli Vladislavs un Urošica. Pašreizējā klostera baznīca ir uzcelta tajā pašā vietā, kur atradās sākotnējā būve.
Pirmajos Osmaņu varas gados Tavnas klosteris tika izpostīts, bet cilvēki to atjaunoja. Šī nebija vienīgā reize, kad klosteris tika postīts. Tas tika postīts daudzas reizes Osmaņu periodā un arī Otrā pasaules kara laikā. Starp 1941. un 1945. gadu Tavnu bombardēja nacistiem pietuvinātās horvātu kustības Ustaša spēki, bet pēc kara klosteris tika rekonstruēts.
Apakštips (bioloģija)
Apakštips (la) ir Organismu klasifikācijas taksonomiskā apakšvienība, kas ir atvasināta no tipa. Apakštips ir nākamā vienība zem tipa. Bet zem apakštipa var atrasties vēl arī tādas no tipa atvasinātas vienības, kā infratips un mikrotips. Ja šādas taksonomiskās vienības nav izdalītas, tad parasti zem tipa atrodas vai nu klase vai virsklase. Taksonomisko vienību "apakštips" lieto zooloģijā, bet botānikā šai vienībai atbilst apakšnodalījums.
Arnolds Bērzs (vēsturnieks)
Arnolds Bērzs (dzimis Zvārdes pagastā) ir latviešu vēsturnieks, izglītības un kultūras darbinieks, publicists, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Zvārdes pagastā. Mācījās Kabiles septiņgadīgajā skolā un Kuldīgas vidusskolā. No 1962. līdz 1969. gadam studēja vēsturi Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātē, 1985. gadā beidza LVU aspirantūru, bet zinātņu kandidāta disertāciju neaizstāvēja. Strādāja par vecāko pasniedzēju Liepājas Pedagoģiskajā institūtā.
Atmodas kustības laikā A. Bērzs bija Latvijas Tautas frontes Liepājas nodaļas valdes loceklis. 1990. gadā A. Bērzu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no 89. Liepājas vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.
Pēc Augstākās Padomes deputāta pilnvaru beigām strādājis Aizsardzības ministrijā.
Apbalvojumi
2000. gadā A. Bērzu apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Apbalvots arī ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi un goda zīmi “Par ieguldījumu Militārās pretizlūkošanas dienesta attīstībā”.
Garvilcis
Garvilcis (en, de, ru) ir pasaku šaha uzdevums, kurā melniem jāizdara ģeometriski paši garākie gājieni (distanci mēra starp lauciņu centriem). Gadījumos, kad ir iespējami vairāki maksimāli garākie gājieni, melniem ir tiesības izvēlēties jebkuru no tiem. Uzdevumus, kuros šis noteikums tiek attiecināts uz abām pusēm, sauc par dubultgarvilčiem.
Vēsture
1913. gadā garvilčus ieviesis viens no pasaku šaha pamatlicējiem Tomass Dosons. Vēlāk to attīstību veicinājis Volfgangs Pauli.
Garvilči prasības visbiežāk izvirza pašmata kompozīcijās, jo prasība izdarīt garāko gājienu paplašina balto iespējas piespiest melnos spēlēt forsētus gājienus.
Piemēri
Pašmats 8 gājienos. Garvilcis:
1.Kс6 Dа5 2.Td5 Dе1 3.Kс5 Dе8 4.Tе5 Dа4 5.Kd5 Dh4 6.Tе4 Dd8+ 7.Ke5 Dd1 8.Td4 Dh5#
Autorizācija
Autorizācija ir process, kurā datorsistēma lietotājam nosaka noteiktas pilnvaras un resursus sistēmā. Atšķirībā no autentifikācijas, kurā nosaka legālos un nelegālos lietotājus, autorizācija tiek veikta tikai legālajiem lietotājiem, kas izgājuši autentifikācijas procedūru. Autorizācija ir funkcija, kas norāda piekļuves tiesības resursiem un ir saistīta ar datu drošību, datoru drošību un piekļuves kontroli kopumā. Vienkāršāk sakot, "autorizēt" nozīmē noteikt piekļuves politiku. Piemēram, cilvēkresursu personāls ir pilnvarots piekļūt darbinieku uzskaites datiem, un šī politika parasti tiek raksturota kā piekļuves kontroles noteikumi datorsistēmās. Darbības laikā sistēma izmanto piekļuves kontroles noteikumus, lai izlemtu, vai piekļuves pieprasījumi no (autentificētiem) lietotājiem ir jāapstiprina (jāpiešķir atļauja) vai jānoraida. Pieejamie resursi var iekļaut individuālus failus vai datus, datorprogrammas, datoru ierīces un datorprogrammu piedāvāto funkcionalitāti. Pieminētie patērētāji var būt datorlietotāji, datorprogrammas un citas datora ierīces.
Autorizācijā piešķir pilnvaras (privilege) konkrētai personai vai personu grupai piekļuvei sistēmas servisiem vai informācijai.
Pārskats
Piekļuves kontrole datorsistēmās un tīklos paļaujas uz piekļuves politiku. Piekļuves kontroles procesu var iedalīt šādās fāzēs: politikas definēšanas posms, kur piekļuve ir atļauta, un politikas definēšanas posms, kur piekļuves pieprasījumi tiek apstiprināti vai neapstiprināti. Tādējādi autorizācija ir funkcija politikas definēšanas posmā, kas īsteno politikas definēšanas posmu, kur piekļuves pieprasījumus apstiprina vai neapstiprina, balstoties uz iepriekš definētajiem atļaujām.
Lielākā daļa mūsdienu multilietotāju operētājsistēmas ietver piekļuves kontroli un tādējādi balstās uz autorizāciju. Piekļuves kontrole izmanto arī autentifikāciju, lai pārbaudītu patērētāja identitāti. Ja patērētājs mēģina piekļūt resursiem, piekļuves kontroles process pārbauda, ka patērētājam ir atļauts izmantot šos resursus. Atbildīgā persona par autorizācijas procesiem, parasti ir augsti stāvoša persona uzņēmumā, piemēram, nodaļas vadītājs, taču bieži tiek deleģēta kādam citam, piemēram, sistēmas administratoram. Autorizācijas ir definētas kā piekļuves politikas dažos "politikas definēšanas" veidos, piemēram, piekļuves vadības sarakstu formā vai pamatojoties uz "vismazāk priviliģēto principa": patērētājiem jābūt tikai autorizētiem, lai piekļūt resursiem, kas nepieciešami, lai tie varētu veikt savu darbu. Bieži vien vecākās operētājsistēmās ir vāja vai vispār nepastāv autentifikācija un piekļuves kontroles sistēma.
"Anonīmie patērētāji" jeb "viesi" ir patērētāji, kam nav nepieciešama autentifikācija. Viņiem bieži ir ierobežota piekļuve. Sadalītā sistēmā bieži ir nepieciešams piešķirt piekļuvi, neprasot unikālo identitāti. Pazīstami piemēri piekļuves žetoniem ietver atslēgas un biļetes: viņiem piešķir piekļuvi nepierādot to identitāti.
Uzticamajiem patērētājiem bieži vien ir atļauta neierobežota piekļuve sistēmas resursiem, bet tiem ir jābūt autentificētiem, lai piekļuves kontroles sistēma var pieņemt piekļuves apstiprinājuma lēmumu. "Daļēji uzticamajiem", patērētājiem un viesim bieži vien ir ierobežota pieeja, lai aizsargātu resursus pret neatļautu piekļuvi un izmantošanu. Dažās operētājsistēmās piekļuves politika, pēc noklusējuma, piešķirt visiem patērētājiem pilnīgu piekļuvi visiem resursiem. Citās gluži pretēji, tiek uzstāts, ka administrators dod tiesības katra resursa izmantošanā.
Pat tad, ja piekļuve tiek kontrolēta, apvienojot autentifikāciju un piekļuves kontroles sarakstus, problēmas saglabājot autorizācijas datus nav vienkāršas, un bieži vien ir tik pat daudz administratīvo slogu, kā pārvaldot autentifikācijas akreditācijas datus. Tas bieži vien ir nepieciešams, lai mainītu vai noņemtu lietotāja atļauju, ja: tas tiek darīts, mainot vai dzēšot attiecīgos piekļuves noteikumus sistēmā.
Lūgšana krustā
"Lūgšana krustā" ir Latvijas dokumentālā filma, kas izdota 2008. gadā. Filmas režisore ir Dzidra Smiltēna.
Sižets
Filmā tiek parādīts bīskapa Boļeslava Sloskāna dzīvesstāsts gan laikā, ko viņš pavadīja komunistiskajos cietumos un nometnēs, gan laikā, ko viņš pavadīja emigrācijā.
Krastmalmušu virsdzimta
Krastmalmušu virsdzimta (Ephydroidea) ir viena no Acalyptratae apakšsekcijas virsdzimtām, kas apvieno 6 mušu dzimtas, vairāk kā 8000 sugas, labāk zināmās augļmušas un krastmalmušas ieskaitot. Daļa sistemātiķu dzimtu izdala atsevišķā virsdzimtā.
Šīs grupas mušām atkarība no sugas ir ļoti dažāda morfoloģija, bet kopumā tās ir mazas vai vidēji lielas, lielākā daļa sugu ir tumšas — pelēkas, brūnas, melnas, bet sastopamas arī dzeltenas vai raibas. Šīs grupas mušas un kāpuri barojas ar dažāda rakstura veģetāciju.
Sistemātika
Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Sentpītersbērga
Sentpītersbērga (en) ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs, Floridas štata dienvidrietumos, Pinellas apgabalā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 258 308 iedzīvotāju, padarot to par piekto apdzīvotāko pilsētu Floridas štatā un 79. lielāko pilsētu ASV pēc iedzīvotāju skaita. Savukārt tās aglomerācijā dzīvo 2 441 770 iedzīvotāji. Sentpītersbērgai ir septiņpadsmitā lielākā aglomerācija ASV. Tai ir arī ceturtais augstākais noziegumu līmenis Floridas štatā, kā arī tā ir 58. vietā ASV pēc pastrādāto noziegumu skaita. Pilsēta ir dibināta 1888. gadā, kad tajā dzīvoja vien ap 300 iedzīvotājiem.
Sentpītersbērgā ir vidēji 361 saulaina diena gadā, tāpēc arī pilsētu bieži sauc par "Saules pilsētu". Labo laikapstākļu dēļ, tā ir populārs tūrisma galamērķis.
Sentpītersbērgā atrodas Latviešu Biedrība, kā arī Latviešu evaņģēliski luteriskā draudze.
Jānis Dzenītis
Jānis Dzenītis (dzimis, miris ) ir bijušais Latvijas PSR tieslietu ministrs (1970—1980).
Dzīvesgājums
PSKP biedrs kopš 1960. gada. No 1971. līdz 1976. gadam bija LKP Revīzijas komisijas loceklis. No 1971. gada Latvijas PSR Augstākās padomes 8. un 9. sasaukumu deputāts. Kopš 1976. gada LKP CK loceklis. Kopš 1980. gada bija Latvijas PSR prokurors.
No 1989. gada bija PSRS Ģenerālprokurora vietnieks, kādu laiku arī PSRS galvenais kara prokurors. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas pārcēlās uz dzīvi Krievijā, no 1992. līdz 1995. gadam strādāja Maskavas prokuratūrā par vecāko prokuroru. 1995. gadā pensionējās un rakstīja memuārus.
Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās
Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās ir vieglatlētikas sacensības, ko organizē Eiropas vieglatlētikas asociācija. No 1966. līdz 1970. gadam čempionāts bija zināms, kā European Indoor Games. Kopš 1990. gada sacensības notiek ik pēc diviem gadiem. Pēc 2002. gada čempionāta turnīra norises laiks tika pārcelts uz nepāra gadiem, nākamais turnīrs norisinājās 2005. gadā.
Čempionāts katru gadu norisinās citā Eiropas pilsētā.
Diskrētā matemātika
Diskrētā matemātika ir matemātikas zinātnes nozare, kas pēta galīgas un pārskaitāmas bezgalīgas objektu sistēmas un dažāda veida sakarības. Šai nozarei ir arī vairākas apakšnozares, tai skaitā grafu teorija, kombinatorika, matemātiskā loģika, skaitļu teorija, programmēšanas teorija, kodēšanas teorija, algoritmu teorija. Pirmie nozīmīgākie pētījumi diskrētajā matemātikā tika veikti 19. gadsimta beigās, Latvijā pirmie matemātiķi šīs nozares pētīšanai pievērsušies 1950. gados.
Dejans Stankovičs
Dejans Stankovičs (sr, dzimis ) ir Serbijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis pussarga pozīcijā, bijušais Serbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada oktobra Stankovičs ir Itālijas A sērijas kluba Sampdoria galvenais treneris.
Karjera
Savu karjeru iesācis Dienvidslāvijas komandā Belgradas "Crvena Zvezda". Kopā ar komandu viņš izcīnīja vienu Dienvidslāvijas čempionāta titulu un trīs Dienvidslāvijas kausus. 1998. gadā Stankovičš pārcēlās uz Itālijas komandu Lazio. 1999—2000. gada sezonā ar Lazio izcīnījis Itālijas Serie A titulu. Vēl palīdzējis komandai iegūt divreiz Coppa Italia, divreiz Itālijas Superkausu un vienreiz UEFA Kausu ieguvēju kausu, un UEFA Superkausu. Savas karjeras veiksmīgāko posmu pavadījis Inter Milan, kur viņš spēlēja no 2004. gada līdz 2013. gadam. Kopumā tika izcīnīti pieci Itālijas čempionu tituli, četri Itālijas kausi, kā arī uzvarēts 2009.—2010. gada UEFA Čempionu līgas sezonā.
Bijis Serbijas futbola izlases kapteinis no 2007. līdz 2011. gadam. Spēlējis 1998., 2006. un 2010. gada FIFA Pasaules kausā. Vienīgais spēlētājs, kas ir spēlējis FIFA Pasaules kausā pārstāvot trīs dažādu valstu izlases — Dienvidslāviju, Serbiju un Melnkalni un Serbiju.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuva par treneri. 2014.—2015. gada sezonā strādāja kā trenera asistents Itālijas klubā Udinese. 2019. gada 21. decembrī kļuva par Belgradas "Crvena Zvezda" galveno treneri. Viņa vadībā komanda trīs reizes uzvarēja Serbijas Superlīgā un divreiz izcīnīja Serbijas kausu. Stankovičs atkāpās no Crvena Zvezda galvenā trenera amata pēc tam, kad komanda 2022.—2023. gada UEFA Čempionu līgas kvalifikācijā zaudēja Haifas "Maccabi". tika apstiprināts par Itālijas A sērijas kluba Sampdoria galveno treneri.
Spēlētāja karjera
Crvena Zvezda
Inter Milan
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Crvena Zvezda
Toms Ksenakis
Toms Ksenakis (el; dzimis 1875. gada 30. martā, miris 1942. gada 7. jūlijā) bija grieķu vingrotājs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un divu olimpisko sudraba medaļu ieguvējs.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Ksenakis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja divās vingrošanas disciplīnās — kāpšanā virvē un komandu sacensībās uz līdztekām.
Viņš bija viens no diviem sportistiem, kas uzkāpa 14 metru augstajā virvē līdz galam. Viņa iegūtais rezultāts nav zināms, bet ir zināms, ka viņš ir bijis lēnāks par 23.4 sekundēm, kas ir viņa tautieša, zelta medaļas ieguvēja Nikolaja Andriakopula rezultāts. Komandu sacensībās uz līdztekām Ksenakis bija Panellinios G.S. vingrošanas komandas pārstāvjiem, kura izcīnīja sudraba medaļu komandu sacensībās līdztekās.
Portrets Lietuvas ainavā
"Portrets Lietuvas ainavā" ir Latvijas dokumentāla īsfilma, kas izdota 1992. gadā. Filmas režisore ir Laima Žurgina.
Sižets
Filma veidota par Lietuvas mākslinieku Vitautu Majoru un viņa sievu.
Nominatīvs
Nominatīvs (la) ir locījums, kas parasti apzīmē darbības darītāju. Tas atbild uz jautājumu kas?.
Latviešu valodā
Latviešu valodā nominatīvs piemīt lietvārdiem, īpašības vārdiem, vietniekvārdiem, skaitļa vārdiem. Nominatīva nav vietniekvārdam sevis. Nelokāmajiem lietvārdiem (izņemot ģenitīveņus), skaitļa vārdiem vienīgā forma atbilst nominatīvam.
Robins Šulcs
Robins Šulcs (de, dzimis ) ir vācu dīdžejs, mūziķis un producents.
Lielāku atpazīstamību ieguva 2014. gadā, kad remiksēja Mr Probz singlu Waves un grupas Lilly Wood & The Prick dziesmu Prayer In C. izdeva debijas studijas albumu Prayer, kurā iekļauti iepriekš minētie remiksi. Gadu vēlāk, 2015. gada 25. septembrī nāca klajā viņa otrais studijas ieraksts Sugar.
.nu
.nu ir augšējā līmeņa domēns (ccTLD), kura paredzētais pielietojums ir saistīts ar Niue. Domēns izveidots 1997. gadā. Domēna sponsors ir Internet Users Society - Niue, bet domēnu reģistrēšanu nodrošina .NU Domain Ltd. Tikai daī no domēniem ir saistīti ar Niue. Domēns ir diezgan populārs Zviedrijā, Dānijā, Nīderlandē un Beļģijā.
Gustava Mālera 8. Simfonija
"Gustava Mālera 8.Simfonija" ir Latvijas dokumentālā filma, kas izdota 1993. gadā. Filmas režisors ir Andris Klēvers.
Sižets
Filmā parādīts Gustava Mālera 8. simfonijas pirmatskaņojums Latvijā.
Autoceļš P59
P59 autoceļš Viļāni—Ružina—Malta ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu Viļānus caur Tiskādiem un Vecružinu ar autoceļu A13 Maltā. Autoceļš ir 29,1 garš un no Vecmurāniem līdz Vecružinai (13 km) klāts ar grants segumu, bet pārējā maršrutā — ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Rēzeknes novadu.
Anatolijs Kuzņecovs
Anatolijs Kuzņecovs (ru; dzimis, miris ) bija padomju šaha problēmists.
Pamatprofesija: žurnālists. Bijis šaha kompozīcijas nodaļu redaktors vairākos šaha žurnālos.
Šaha kompozīcija
No 1948. gada publicējis vairāk nekā 250 šaha kompozīcijas, galvenokārt etīdes un arī retrogrādās analīzes uzdevumus. Sešu PSRS individuālo čempionātu dalībnieks (1955—1969) un daudzu konkursu dalībnieks, kuros ieguvis apmēram 50 pirmās godalgas. Viņa ilggadējais līdzautors bija Boriss Saharovs.
Vecpiebalgas novada ciemu uzskaitījums
Šajā uzskatījumā apkopoti Vecpiebalgas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Vecpiebalgas novads sastāv no Dzērbenes, Inešu, Kaives, Taurenes un Vecpiebalgas pagastiem. Vecpiebalgas novadā kopā atrodas 109 ciemi (107 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).
Anatolijs Kuzņecovs
Šaha kompozīcija
No 1965. gada starptautiskais tiesnesis, no 1980. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.
Vecpiebalgas novada ciemu uzskaitījums
Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.
Anatolijs Kuzņecovs
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Vecpiebalgas novada ciemu uzskaitījums
Dzērbenes pagasts
Dzērbenes pagasta centrs atrodas Dzērbenē. Dzērbenes pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 1 lielciems, 4 mazciemi un 2 skrajciemi.
Inešu pagasts
Inešu pagasta centrs atrodas Inešos. Inešu pagastā atrodas 31 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 27 mazciemi un 3 skrajciemi. Neviens no ciemiem, izņemot Inešus, nav valsts adrešu reģistrā.
Kaives pagasts
Kaives pagasta centrs atrodas Kaivē. Kaives pagastā atrodas 14 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 7 mazciemi un 6 skrajciemi. Neviens no ciemiem, izņemot Kaivi, nav valsts adrešu reģistrā.
Taurenes pagasts
Taurenes pagasta centrs atrodas Taurenē. Taurenes pagastā atrodas 14 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 8 mazciemi un 2 skrajciemi. Neviens no ciemiem, izņemot Taureni, nav valsts adrešu reģistrā.
Wonderful Day
Wonderful Day ir latviešu grupas "Prāta Vētra" 11. studijas albums krievu valodā, kas iznācis 2018. gadā. Albums sastāv no dziesmām angļu un krievu valodā.
Atsauces
https://pratavetra.lv/discography/wonderful-day/
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2002
Latvijas Mūzikas ierakstu gada balva 2002 notika 2003. gada 15. februārī Dailes teātrī. Ceremoniju un koncertu vadīja Andris Freidenfelds. Visvairāk balvas (trīs) ieguva Ainars Mielavs.
Koncertā uzstājās Labvēlīgais Tips, Autobuss Debesīs, A-Europa, Exit, Oceanfall, Dzelzs Vilks, Fomins & Kleins, Device un MM Band, Lauris Reiniks, Gunārs Meijers, Valdis Muktupāvels, Jānis Kurševs un Raimonds Pauls, Pīts Andersons, Kaimiņi, Jānis Sproģis, Ance Krauze un Normunds Rutulis, Andris Ābelīte, Tumsa, Ladybird, Nicol un Ozols.
Vataru Endo
Vataru Endo (ja; dzimis ) ir japāņu futbolists, Japānas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Endo pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Liverpool.
Nacionālā izlase
!Kopā||5||0
Ģenitīvs
Ģenitīvs (la) ir locījums, kas norāda uz piederību vai cilmi. Tas atbild uz jautājumu kā?.
Latviešu valodā
Latviešu valodā ģenitīvs piemīt lietvārdiem, īpašības vārdiem, vietniekvārdiem, skaitļa vārdiem. Ģenitīvs nepiemīt nelokāmajiem lietvārdiem (izņemot ģenitīveņus). Ģenitīveņu vienīgais locījums ir vienskaitļa vai daudzskaitļa ģenitīvs.
Timotijs Šalame
Timotijs Šalame (en; dzimis ) ir franču—amerikāņu aktieris. Plašu atpazīstamību Šalame ieguva 2017. gadā pēc lomas Luka Gvadanjīno romantiskajā filmā "Sauc mani savā vārdā", par kuru kā labāko aktieri galvenajā lomā viņš tika nominēts 90. Kinoakadēmijas balvai, Zelta globusa balvai, Ekrāna aktieru ģildes balvai un BAFTA kino balvai. Viņš ir trešais jaunākais nominants Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" un jaunākais nominants kopš 1939. gada. 2018. gadā Šalame atveidoja no narkotikām atkarīgu jaunieti filmā Beautiful Boy, par ko saņēma nomināciju Zelta globusa balvai kategorijā "Labākais otrā plāna aktieris", kā arī tika nominēts BAFTA kino balvai, Ekrāna aktieru ģildes balvai un Critics' Choice Movie Awards balvai.
Dzimis Ņujorkā, francūža Marka Šalame un amerikānietes Nikolas Flenderas ģimenē. Viņam ir Francijas un ASV dubultpilsonība. Savu kinoaktiera karjeru uzsāka filmējoties īsfilmās. Filmējies televīzijas seriālā "Svešais starp savējiem". Viņa debija lielajā kino bija Džeisona Raitmana drāmā Men, Women & Children (2014) un Kristofera Nolana zinātniskās fantastikas filmā "Starp zvaigznēm" (2014). 2019. gada vēsturiskajā drāmā The King viņš atveido karali Henriju V, kā arī filmējās citā šī gada vēsturiskajā drāmā "Mazās sievietes" (2019). Viņš atveidoja Pola Atreida lomu 2021. gada zinātniskās fantastikas filmā "Kāpa". Filmējies Vesa Andersona filmā "Francijas Vēstnesis" (2021).
2017. gadā Šalame atveidoja otrā plāna lomas Grētas Gērvigas filmā "Lady Bird: Laiks lidot" un Skota Kūpera vesternā "Naidnieki". Teātrī Šalame par lomu Džona Patrika Šenlija lugā Prodigal Son tika nominēts Drāmas līgas balvai un ieguva Lusillas Lortelas balvu.
Surveyor
Surveyor bija ASV kosmosa aģentūras NASA automātisko Mēness nolaižamo aparātu programma, kas realizēta no 1966. līdz 1968. gadam. Tās primārais mērķis bija pierādīt iespējamību mīksti nosēsties uz Mēness, gatavojoties Apollo pilotējamiem lidojumiem. Programmu īstenoja NASA Reaktīvās kustības laboratorija. Kosmiskos aparātus izstrādāja un izgatavoja uzņēmums Hughes Aircraft.
Visiem nolaižamajiem aparātiem bija uzstādītas televīzijas kameras. Trešajam, ceturtajam un septītajam Surveyor bija grunts paraugu ņemšanas ierīces. Piektajam, sestajam un septītajam bija alfa analizators, ar kuru varēja noteikt grunts ķīmisko sastāvu. Piektajam, sestajam un septītajam Surveyor bija ierīces, ar kurām varēja noteikt magnētiskās vielas gruntī.
Gnilki
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V478, Kūkovas upes krastā.
Arvīds Deģis
Arvīds Deģis (dzimis 1972. gada 9. aprīlī Tukumā) ir latviešu literāts, publicists un publiskā sektora darbinieks, pasākumu moderators un mediators.
Literārā darbība
Arvīds Deģis darbojas literārā laukā kā Arvīds Dinijs Deģis, vairāku sekmīgi pārdotu grāmatu autors. Nozīmīgākie literārie darbi ir dzejoļu krājumi “Debesu Žonglieris” (2005), “Siržu Bokss” (2007), “Tango reibums” (2010) un romāni “Nesodāmais avantūrists” (2009) un “Mellsila pirāti” (2010), kur rakstnieks izmantojis vēstures faktus un reālas personas. Prozas darbu devumā autora tā saucamo "Ulmaņlaiku sērijā" jāatzīmē Arvīda Deģa erotiski bohēmisks romāns "Marijas ielas koķetes" (2012), kurš stāsta par Ulmaņlaiku sabiedrības zemāko slāņu ikdienu un sadzīvi.
Pirmais Arvīda Deģa romāns “Nesodāmais avantūrists” nācis klajā 2009. gadā, kad pēc vairāk nekā desmit gadiem mediju un publicistiskas laukā A.Deģis nolēma atkal pievērsties literatūrai. Jau pēc gada Jumava apgādā dienasgaismu ieraudzīja nākamais autora darbs — “Mellsila pirāti”, kura tēlu gaitas un darbība norisinās 17. gadsimtā Kurzemes-Zemgales hercogistē un vēstī par patiesiem notikumiem Mellsilā, Rojā un Talsos.
Pasākumu darbība
Arvīds Deģis ir izstrādājis pasākuma konceptu skolu jauniešiem — muzikālās pasaku darbnīcas “Supergovs fantāziņi”, kuras sekmīgi realizē radošā sadarbībā ar Absolūtu Runci Tahneizeru (autoru, Radio Naba DJ, īstajā vārdā Ģirtu Rozentālu). Veidojot virkni autorpasākumu un izklaides programmu Arvīds Deģis izstrādājis neparastu literāru sarīkojums, kurā rakstnieks ar saviem draugiem iejutās pirātu tēlos, dalījās stāstos par pirātu neticamajiem piedzīvojumiem, dziedāja dziesmas un dejoja pirātu dejas, tā vēlreiz izdzīvojot paša radīto tēlu dēkas.
Sabiedriski politiskā darbība
Arvīda Deģa politiskie uzskati atbalsojas viņa darbībā, ģenerāļu Krišjāņa Berķa, Vernera Tepfera un Jāņa Kureļa piemiņas biedrībā, kur nevis konkrēti politiski strāvojumi, bet valstiska izjūta un vēlme saglabāt nākamajām paaudzēm vēstures vērtīgās daļas ņem pārsvaru.
Ozolu muiža
Ozolu muiža var būt:
Gugols
Gugols ir skaitlis — 1 ar 100 nullēm jeb 10100, jeb 10 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000 000. Šim skaitlim nosaukumu piešķīra matemātiķis Edvards Kāzners. Viņš lūdza padomu savam deviņus gadus vecajam krustdēlam, kas 1938. gadā ieteica to nosaukt par gugolu (en). Par godu gugolam nosaukta interneta meklētājprogramma Google.
Etimoloģija
Vārdam ir līdzība ar Aškenāzi ebreju tradicionālā saldā ēdiena gogel-mogela nosaukumu.
Jogas sūtras
Jogas sūtras (sa) ir Rādža jogas pamatteksts, kas sastāv no četrās sadaļās apkopotām 196 sūtrām jeb aforismiem. Par tā autoru uzskata Pataņdžali.
Samadhi
Tālāk seko prāta (citta) apraksts un meditācijas un koncentrācijas metodes tā remdināšanai, kā arī deviņi traucēkļi (antaraya), piemēram, slinkums un slimība, kas to neļauj izdarīt. uzskaitīti dažādi samadhi veidi.
Sadhana
Otrajā daļā nosaukti ciešanu (klesha) iemesli un darbības veidi. Tālāk seko pieci pirmie astoņkārtīgā jogas ceļa soļi, proti, Yama, Niyama, Asana, Pranayama un Pratyahara, ar kuriem var ietekmēt ciešanu cēloņus.
Kaivalya
Ceturtajā daļa ir iepriekš rakstītā kopsavilkums un sevis atbrīvošana ar jogas palīdzību.
Tulkojumi
Pirmo moderno tulkojumu 1896. gadā angļu valodā veica Vivekānanda. 1912. gadā īru teozofs Čārlzs Džonstons (Johnston) publicēja savu tulkojumu The Yoga Sutras of Patanjali: The Book of the Spiritual Man ar komentāriem.
Mpumalana
Mpumalana (af) ir viena no Dienvidāfrikas deviņām provincēm valsts ziemeļaustrumu daļā. Province robežojas ar Limpopo ziemeļos, ar Hautenu rietumos, ar Kvazulu-Natālu un ar Frīsteitu dienvidos, kā arī ar Mozambiku un ar Svatini rietumos.
Mpumalanas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mbombela. Provinces kopējā platība ir 76 495 km², pēc 2014. gada provizoriskajiem datiem provincē dzīvo 4 229 300 iedzīvotāji. Tā ir astotā lielākā Dienvidāfrikas province pēc platības un sestā lielākā Dienvidāfrikas province pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta trīs apgabalos.
Raibspārnmušu virsdzimta
Raibspārnmušu virsdzimta (Tephritoidea) ir viena no Acalyptratae apakšsekcijas virsdzimtām, kas apvieno 9 mušu dzimtas, vairāk kā 7800 sugas. Tā ir viena no lielākajām virsdzimtām visā divspārņu kārtā, bet lielākā dzimta šajā grupā ir, apvienojot vairāk kā pusi no visām virsdzimtas sugām. Vislielākā sugu dažādība sastopama tropos. Latvijā sastopamas raibspārnmušu virsdzimtas sugas no sešām dzimtām.
Sistemātika
Piezīme: Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
MG-42
MG-42 (Universal-Maschinengewehr Modell 42) bija Vācijas Otrā pasaules kara ložmetējs. Vācu karavīri to dēvēja arī par "kaulu zāģi", "Hitlera zāģi", "dziedošo zāģi" (tā uguns temps bija tik liels, ka nebija izšķirams atsevišķu šāvienu troksnis), savukārt sabiedroto karavīri, galvenokārt briti, - par "špandavu" (daļa ložmetēju tika ražoti Špandavā). MG-42 uzskatāms par vienu no labākajiem Otrā pasaules kara ložmetējiem, un dažkārt tas tiek dēvēts pat par vienu no visu laiku labākajiem kājnieku ložmetējiem vispār.
Ražošana
MG-42 projekta pamatā bija dažas vienkāršas idejas: tam bija jābūt universāli izmantojamam, ātram, lēti izgatavojamam, un, cik vien iespējams, izturīgam. Tam bija arī jānodrošina maksimālais pieejamais ugunsspēks, pieņemot relatīvi augstu uguns tempu. Lai būtu iespējama ātra ražošana un relatīvi zemas izmaksas, Grossfuss pēc iespējas vairāk pielietoja tērauda štancēšanu. Atsevišķu veltņu uzmavu un stobra kārbu vietā MG-42 izmantoja viengabala uzmavas un stobra kārbas, štancētas no vienas tērauda loksnes (agrāk, piemēram, ložmetējam MG-34 abus izstrādāja no atsevišķiem tērauda blokiem.) Tas palīdzēja ietaupīt daudz tērauda un laika, un, ieviešot vēl citus ražošanas efektivitātes palielināšanas pasākumus, vispārējās MG-42 izmaksas bija aptuveni par 30% zemākas nekā MG-34, un tam vajadzēja par 50% mazāk neapstrādātu izejvielu un darbaspēka nekā MG-34.
MG-42 darbības principi bieži tiek sajaukti ar tiem, ko izstrādāja Mauser-Werke 1945. gadā un kuri kļuva populāri kā dažādās CETME un Heckler & Koch šautenes (G3), ložmetēji (HK 21e, HK 23e) un mašīnpistoles (MP5). Šo sistēmu darbības ir pilnīgi atšķirīgas, lai gan abās lieto divus veltņus starp aizslēga galvu un tā ķermeni. MG-42 stobrs ir kustīgs, un atsitas īsu laika sprīdi, būdams pilnīgi noslēgts. Savukārt HK izstrādājumā stobrs ir nekustīgs, un veltņi paredzēti nevis tam, lai aizslēgtu stobru, bet gan, lai palēninātu aizslēga galvu aizmugurējā kustībā pārlādēšanas cikla sākumposmā. Vienīgais ierocis, kas tika ražots lielos apjomos un izmantoja MG-42 raksturīgo noslēgšanu ar veltņiem, ir Čehijā ražotā vz.52 pistole (neskaitot ložmetēju MG-3, kas praktiski ir MG-42 modifikācija).
Munīcijas padeve
MG-42 ir īsa atsitiena, automātiskas uguns ložmetējs ar munīcijas padevi no patronlentes. Lai vienkāršotu tā izgatavošanu, izvēles uguns un magazīnu padeves iespējas tika atmestas, un MG-42 munīcijas padeve varēja būt tikai no kreisās puses. MG-42 munīcijas padeve no patronlentes bija vienkārša un efektīva, un tika izmantota kā paraugs daudzām vēlākajām konstrukcijām. Tā lieto vienu iesvārstāmo "roku", kas operē patronlentes padeves knaibles. Gan "roka", gan knaibles ir balstītas uz eņģotās stobra kārbas padeves vāka. "Rokai" ir izliekta izcilņa sliede, kurā aizslēga balsts brauc turp un atpakaļ, kad stobra kārba ir aizvērta, tādā veidā svārstot "roku" un darbinot padevi.
Šaušana
MG-42 izmanto īsa atsitiena stobru ar stobra purna atsitiena paātrinātāju, kas pēc izskata bija mazliet līdzīgs MG-34. Šis paātrinātājs izmanto stobra purna sprādziena vilni, lai paātrinātu stobra atsitienu, tas apslēpj arī uzliesmojumu. Stobra caurules noslēgšana tiek panākta ar veltņu pāri, kas atradās aizslēga augšā. Kad aizslēgs nonāk tā pašā priekšējā pozīcijā, aizslēga ķermenis, ar tā priekšā noliekušos daļu, paspiež divus veltņus malā un iekšā noslēdzošajās spraugās stobra caurules izcilnī, gūstot stingru noslēgumu starp stobra cauruli un aizslēga augšu. Kad ir izšauts, pēc īsa stobra atsitiena ar aizslēgu noslēgtu pie tā, veltņi tiek iestumti iekšā ar pielāgotiem izcilņiem stobra kārbā, atlaižot aizslēga galvu no stobra caurules. Stobrs tad tiek apstādināts un aizslēgs turpina virzīties atpakaļ, izstumjot un izmetot izlietotu ietvaru, darbinot lentes barošanu un ietverot jaunu zalvi tās ievietošanai baterijā. MG-42 šauj no atvērta aizslēga, iegūstot ātrāko iespējamo stobra caurules dzesēšanu. Lai paaugstinātu uguns tempu, stobra cauruli jāmaina diezgan bieži (apmēram pēc katrām 250-300 zalvēm ilgstošas uguns), tāpēc tika izgudrota ļoti vienkārša un efektīva stobra caurules nomaiņas metode. Stobra caurule tiek turēta sānis tās uzmavai ar vienkāršu gultni pie stobra purna un ar skavām aizmugurē. Lai izņemtu stobra cauruli, ir jāattaisa skavas un tā jāpastumj, tā ka aizmugurējā daļa vienkārši tiks atvilkta no uzmavas pa labi. Pēc tam stobra caurule var tikt vienkārši aizstumta aizmugurē un aizvietota ar jaunu un vēsu. Tad vienkārši jāievirza skavas atpakaļ un ierocis ir atkal gatavs šaušanai. Stobra caurules nomaiņa var tikt veikta īsā laikā - aptuveni 6 līdz 10 sekundēs, ļaujot sasniegt praktiski augstu uguns tempu. Katrs ložmetējs tika apgādāts ar 2 vai 3 rezerves stobra caurulēm, kas tika ievietotas speciālā tvertnē.
Izmantošana
Katram MG-42 bija viegls, salokāms divkājis, no kura varēja šaut kā no vieglā ložmetēja. To arī varēja izmantot ar agrākajiem kājnieku un pretgaisa trijkājiem, kuri tika ražoti ložmetējam MG-34. Tas tika izdots galvenokārt kājniekiem, un reti kad tika izmantots uz transportlīdzekļiem vai tankiem, jo MG-34 ar tā barošanas iespējām no abām pusēm un turp - atpakaļ stobra caurules izņemšanu, bija vairāk piemērots uzstādīšanai uz tanka. Tankos bija arī mazāk netīrumu kā tranšejās, tāpēc MG-34 šeit darbojās samērā labi.
MG-42 apkalpe parasti sastāvēja no trim cilvēkiem - strēlnieka, munīcijas lādētāja un uguns koriģētāja. Ierastā MG-42 izmantošanas taktika bija uzturēt nepārtrauktu blīvu uguni līdz intensīvā uguns tempa izraisītajai nepieciešamībai nomainīt stobru.
Fraternitas Metropolitana
Fraternitas Metropolitana ir 1924. gada 6. oktobrī Rīgā dibināta latviešu studentu korporācija, tiešs turpinājums 1896. gada 18. decembrī Pēterpilī dibinātajai Pēterpils latviešu studentu korporācijai Fraternitas Petropolitana.
Devīze
Fraternitas Metropolitana devīze ir: Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi.
Krāsas
Fraternitas Metropolitana krāsas ir: zelts, violets, zaļš. Zelts — Latvijas saule, violets — latvju tautas ilgas, zaļš —­ Latvijas krāšņā daba.
Deķelis
Fraternitas Metropolitana galvas sega ir parasta studentu cepure (deķelis) ar dzeltenu virsmu, kas simbolizē zeltu, un 1 cm platām svītrām violetā un zaļā krāsā gar apakšējo malu. Zeltainā lauka centrā ar zelta auklu izšūta divpadsmitstaru zvaigzne.
Vapenis
Fraternitas Metropolitana vapenis (ģerbonis) sastāv no: ozollapu bruņu segas, vairoga, menzūru ķiveres un vairoga lentes. Vairogs sadalīts trīs daļās: augšējā laukā 12 staru saule zeltā un senču pils violetā ziedā. Apakšējā labā pusē sidraba cirķelis VCFM / Vivat, Crescat, Floreat Fraternitas Metropolitana uz violeta lauka. Apakšējā kreisā laukā, kas ir zaļš, novietota sidraba grāmata ar dibināšanas skaitļiem 1896—1924. Vairoga lentē iegriezta devīze: Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi.
Dibināšana un vēsture
Fraternitas Metropolitana ir tiešs korporācijas Fraternitas Petropoliensis, vēlāk — Fraternitas Petropolitana turpinājums, kuru nodibināja Pēterburgas latviešu studenti 1896. gada 18. decembrī.
Dibināšanas protokolā ierakstīts, ka sabiedrība nodibināta pēc principiem, pēc kādiem darbojas Lettonia Tērbatā un Selonija Rīgā. Fraternitas Petropolitanai nebija iespējams izveidot oficiālas attiecības ar citām Pēterburgas korporācijām, jo tām bija tāds pat stāvoklis kā Fraternitas Petropolitana. Vienīgi vācu korporācijai Nevania bija izdevies iegūt iestāžu atļauju krāsu atsegšanai. Toties Fraternitas Petropolitana uzturēja draudzīgas attiecības ar Lettoniu, apsveicot to 25 gadu krāsu atsegšanas jubilejā un Seloniju 20 gadu jubilejā Rīgā. Nodibinoties Talavijai, tās pirmais eksternais viesis bijis Fraternitas Petropolitana oldermanis.
Revolūcijai sākoties, Fraternitas Petropolitana darbība pārtrūka, un tās locekļi izklīda. Daudzi krita kaujas laukos, citi aizgāja bojā Krievijas jukās. Kad 1922. gada 9. septembri petropolitāni sapulcējās Rīgā, atklājās, ka ir palikuši tikai 17 petropolitāņi, visi studijas beiguši, neviena studenta. Sanāksmē vienojās nodibināt filistru biedrību Fraternitas Metropolitana ar mērķi pulcināt dzimtenē atgriezušos petropolitāņus un aktīvās dzīves atsākšanai uzņemt studentus, pasīvus biedrus, aktīva konventa atjaunošanai. 1924. gada 6. oktobrī 11 Latvijas Universitātes studenti uzsāka aktīvu konventa dzīvi kā LU studentu korporācija Fraternitas Metropolitana, paturot tās pamatos savas tiešās priekšteces krāsas — zelts-violets-zaļš, devīzi — Vienotiem spēkiem par godu, draugu, tēvzemi — tradīcijas un komānu.
Datīvs
Datīvs (el, la) ir locījums, kas norāda, ka kaut kas tiek dots. Tas atbild uz jautājumu kam?.
Latviešu valodā
Latviešu valodā datīvs piemīt lietvārdiem (izņemot nelokāmos un atgriezeniskos), īpašības vārdiem, vietniekvārdiem, skaitļa vārdiem. Tas atbild uz jautājumu kam?. Ceturtās un piektās deklinācijas lietvārdiem datīva galotne atšķiras atkarībā no lietvārda dzimtes.
İsmin hâlleri
Spiridons Atanasopuls
Spiridons Atanasopuls (el) bija grieķu vingrotājs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs.
1896. gada vasaras olimpiskās spēles
Atanasopuls startēja sporta vingrošanā 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās. Viņš bija Panellinios G.S. vingrošanas komandas kapteinis. Tā startēja komandu sacensībās uz līdztekām, kurā izcīnīja otro vietu, tādējādi iegūstot sudraba medaļu, piekāpjoties tikai Vācijas vingrotāju komandai.
Akuzatīvs
Akuzatīvs (grc, la) ir vārda locījums, kas paskaidro priekšmetu vai personu. Akuzatīvs atbild uz jautājumu ko?.
Latviešu valodā
Akuzatīvs nepiemīt:
Jānis Biezais
Jānis Biezais (dzimis Galgauskas pagastā; miris ) bija latviešu ekonomists, publicists, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Dzīvesgājums
Dzimis Galgauskas pagastā zemnieku ģimenē. Mācījās Gulbenes vidusskolā, studēja Latvijas Valsts Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē, bet 4. kursā studijas pārtrauca, jo 1960. gadu sākumā viņu aizturēja Valsts drošības komiteja un pratināja politisko uzskatu dēļ, J. Biezā vārds atrodams VDK aģentu kartotēkā.
Vairākus gadus strādāja par skolotāju, tad atsāka mācības un 1968. gadā pabeidza Zaļenieku sovhoztehnikumu. Pēc tam strādāja dažādos amatos lauksaimniecībā, līdztekus neklātienē studēja Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Ekonomikas fakultātē. Strādāja par vecāko inženieri matemātiķi-programmētāju Lauksaimniecības ministrijas informatīvajā skaitļošanas centrā, pēc tam par vecāko ekonomistu kolhozā „Ķekava” (1980—1990).
Atmodas kustības laikā 1988. gadā J. Biezais piedalījās Latvijas Atdzimšanas partijas un Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK) dibināšanā. LNNK Ķekavas nodaļa, kurā bija ap 40 dalībnieku, viņu deleģēja uz Latvijas Tautas frontes dibināšanas kongresu 1988. gada 8. un 9. oktobrī. 1989. gadā viņš piedalījās arī Latvijas Lauksaimnieku savienības un Latvijas Tautsaimnieku savienības dibināšanā.
1990. gadā J. Biezo ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu no Ķekavas 168. vēlēšanu apgabala, 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. Augstākajā Padomē vadīja Nacionālā īpašuma aizsardzības un konversijas komisiju.
Beidzoties deputāta pilnvarām, J. Biezais strādāja par 5. Saeimas deputāta Alfrēda Žīgura palīgu, pēc tam bija Ķekavas pagasta ekonomists (1994—1997), skolotājs Ķekavas vidusskolā, kopš 1998. gada septembra — galvenais speciālists Latvijas Lauksaimniecības universitātes Ekonomikas katedrā.
Pensionējās 2000. gadā. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidēja Ķekavas pagasta padomes vēlēšanās no apvienības “Tēvzeme”.
Miris 2017. gada 30. augustā.
Apbalvojumi
2000. gadā J. Biezo apbalvoja ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Klāra Farago
Klāra Farago (hu; dzimusi Friedmane (hu); Budapešta — 1944. gada novembris Budapešta) bija Ungārijas šahiste.
Biogrāfija
1920. un 1930. gados bijusi viena no Ungārijas vadošajām šahistēm. Budapeštas šaha kluba biedre, meistara Ārpāda Vajdas skolniece. 1926. gadā piedalījusies neoficiālās šaha olimpiādes dāmu turnīrā, kur astoņu dalībnieču konkurencē izcīnījusi 4. vietu. 1936. gadā starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Austrijas pilsētā Zemmeringā ieņēmusi 10. vietu. Tā paša gada oktobrī nospēlējusi maču ar Austrijas šahisti Gīzelu Harumu, kurā zaudējusi ar 1:3. Piedalījusies 1937. gada Pasaules čempionātā šahā sievietēm Stokholmā, kurā dalījusi 10.—16. vietu.
Traģiski gājusi bojā Otrā pasaules kara laikā.
Nikolajs Ļevašovs
Nikolajs Ļevašovs (ru, 1961–2012) bija krievu okultists un rakstnieks. 2012. gadā viņu izvirzīja kā kandidātu Krievijas Federācijas prezidenta amatam, taču kandidatūru neapstiprināja.
Dzīvesgājums
Dzimis 1961. gadā Stavropoles novada Kislovodskā. Studēja Harkivas Valsts Universitātē, studijas absolvēja 1984. gadā. 1991. gadā kopā ar sievu pārcēlās uz dzīvi Kalifornijā ASV, 2006. gadā atgriezās atpakaļ Maskavā, kur mira 2012. gadā.
Latvijas Centrālā padome
Latvijas Centrālā padome (LCP) bija vienots Latvijas augstākās politiskās vadības centrs ar pagrīdes valdību Latvijas okupāciju laikā no 1943. līdz 1994. gadam (aktīvi darbojās līdz 1951. gadam), ko dibināja ar nolūku koordinēt dažādu latviešu pretestības kustību darbību, lai atjaunotu Latvijas valstisko neatkarību. LCP deklarēja, ka „Latvijas tautas politika jādibina uz neatkarības un demokrātijas principiem bez agrākās demokrātijas trūkumiem un kļūdām”. LCP uzskatīja ka Latvijā joprojām ir spēkā 1922. gada 15. februāra Satversme un saskaņā ar to pēdējais Saeimas priekšsēdētājs un LCP loceklis Pauls Kalniņš ir likumīgs Latvijas Valsts prezidenta vietas izpildītājs līdz jauna prezidenta ievēlēšanai un ka nākamo valsts iekārtu noteiks brīvi un demokrātiski vēlēta Saeima. 1944. gada 8. septembra LCP sēdē Pauls Kalniņš parakstīja Deklarāciju par Latvijas valsts atjaunošanu. Pēc viņa nāves trimdā esošās LCP sesijas laikā 1947. gadā Valsts prezidenta funkcijas apstiprināja Saeimas priekšsēža biedram Jāzepam Rancānam, kas bija arī LCP priekšsēdis.
Nacistiskās Vācijas un PSRS okupācijas iestādes arestēja un notiesāja vairākus LCP locekļus un tās memoranda parakstītājus.
Priekšvēsture
Patriotisko pretestības grupu sastāvs bija jau kristalizējies padomju okupācijas laikā, un šajā laikā gūtā pieredze pierādīja šāda pretestības kustības centra, kurš spētu apvienot visus Latvijas neatkarību un demokrātisku politisko iekārtu atbalstošos politiskos spēku, nepieciešamību.
1941. gada beigās dažu demokrātisko politisko partiju pārstāvji uzsāka darbību šādas organizācijas izveidē. Jau 1942. gada sākumā dažas pretestības grupas darbojās ciešā kontaktā ar profesoru Konstantīnu Čaksti un kapteini Krišu Upelnieku. Tās darbojās gandrīz visās lielākajās Latvijas pilsētās un lauku centros. Grupas savā darbībā meklēja sakarus ar Latvijas Saeimā līdz 1934. gada 15. maijam pārstāvētajām politiskajām partijām. Šo darbu galvenokārt veica K.Čakste, kurš uzņēma sakarus ar bijušo lielāko politisko partiju pārstāvjiem. Īpaši aktīvi bija Demokrātiskā centra pārstāvji, kas ap sevi organizēja akadēmisko jaunatni un vairākus pazīstamus politiķus ar advokātu Jāni Breikšu priekšgalā. 1942. gada februārī savu darbību pagrīdē atjaunoja arī Latvijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partija. Katrā ziņā 1942. gadā noformējās divas Latvijas pilsoņu grupas — demokrātu un sociāldemokrātu, kas norobežojās no sadarbības ar Ostlandes varas iestādēm.
Vēl viens svarīgs iemesls šāda vienota pretestības centra dibināšanai bija grūtības, kādas Latvijas diplomātiskajiem pārstāvjiem ārvalstīs radīja nepieciešamība pastāvīgi atspēkot viedokli, ka plašas latviešu aprindas brīvprātīgi iesaistījušās kolaborācijā ar vācu okupācijas iestādēm un atbalsta Vācijas politiskos mērķus. Šo uzdevumu atvieglotu iespēja pierādīt nopietnas pretestības kustības esamību Latvijā.
Pārliecībā, ka nacionālsociālistiskā Vācija karu zaudēs un ka pēc Otrā pasaules kara noteicējas būs ASV un Lielbritānija, pretestības kustības dalībnieki plānoja uzņemt sakarus ar ārvalstīm un jo sevišķi ar vēl aktīvajiem Latvijas diplomātiskajiem pārstāvjiem. Pirmais mēģinājums uzņemt tiešus sakarus no Latvijas puses notika 1943. gada februāra vidū, taču beidzās ar dažu personu arestu. Tomēr pierādījumu trūkuma dēļ viņas tika atbrīvotas. 1943. gada 22. jūlijā no Ventspils ar zvejnieku laivu Gotlandē izdevās ierasties Leonidam Siliņam. Viņš uz Stokholmu nogādāja plašu informācijas materiālu par padomju okupācijas laiku, par stāvokli Latvijā vācu okupācijas apstākļos, kā arī okupācijas varas izdoto likumu un rīkojumu kopojumu. No šiem materiāliem sastādīja ziņojumu, ko vēlāk nosūtīja visiem Latvijas diplomātiskajiem pārstāvjiem ārvalstīs.
Izveide
Par oficiālo LCP dibināšanas dienu uzskata 1943. gada 13. augustu, kad profesors Konstantīns Čakste Ādolfa Klīves mājā Pārdaugavā saaicināja līdz 1934. gadam Latvijas Saeimā pārstāvēto lielāko partiju pārstāvjus. Šajā sanāksmē tika panākta vienošanās par jaundibināmās organizācijas nosaukumu — LCP, kā arī par organizācijas politisko mērķi — apvienot visas lielākās Latvijas politiskās partijas cīņā par neatkarīgas, demokrātiskas Latvijas atjaunošanu, noraidot katra veida diktatūru. Savu piekrišanu piedalīties LCP darbā deva sociāldemokrātu, demokrātiskā centra, Latgales kristīgo zemnieku, kā arī Zemnieku savienības pārstāvji. Šīs partijas reprezentēja latviešu tautas vairākumu, jo pēdējās Saeimas vēlēšanās 1931. gada rudenī tās bija ieguvušas 49% vēlētāju balsu. LCP dibināšanas sapulcē piedalījās K. Čakste, Dr. Pauls Kalniņš, bīskaps Jāzeps Rancāns, J. Breikšs, Brūno Kalniņš, V. Bastjānis, Ā. Klīve un Ludvigs Sēja. Par LCP priekšsēdētāju ievēlēja K. Čaksti, par viņa vietnieku — B. Kalniņu, par ģenerālsekretāru — L. Sēju. Ievēlētie veidoja LCP prezidiju, kura uzdevums bija sagatavot LCP sēdes, īstenot LCP lēmumus, pārstāvēt LCP, pārraudzīt LCP komisiju darbu un kārtot saraksti ar ārvalstīm. LCP paplašinātajā prezidijā ietilpa arī pēdējās Latvijas Saeimas prezidija locekļi — bijušais Saeimas priekšsēdētājs Dr. P. Kalniņš, viņa pirmais biedrs Kārlis Pauļuks un otrais biedrs J. Rancāns. Tas piešķīra LCP valstisku autoritāti un norādīja uz saikni ar agrāko legālo Latvijas valsts varu. LCP prezidija sēdēm bija jānotiek katru otro dienu, bet plenārsēdēm reizi trijās nedēļās. Latvijā LCP darbojās septiņu locekļu sastāvā. Katrai no minētajām partijām LCP bija viens pārstāvis, bet pārējie trīs — Saeimas prezidija locekļi. Drošības apsvērumu dēļ plenārsēdēs piedalījās tikai četri LCP locekļi.
Sanāksmē nolēma dibināt septiņas komisijas — Ārlietu, Militāro, Informācijas, Juridisko, Ekonomisko, Līdzekļu vākšanas un Sakaru uzturēšanas. Šo komisiju sastāvā nolēma kooptēt vairākas sabiedrībā plaši pazīstamas personas, piemēram, Fēliksu Cielēnu, Mintautu Čaksti, Verneru Tepferu, J.Breikšu, K.Upelnieku, V.Bastjāni, Mārtiņu Peniķi, Vili Janumu, Arnoldu Aizsilnieku, u.c. Provincē visaktīvāko darbību izrādīja militārās komisijas Jelgavas un Ventspils grupas (pēdējā vēlāk iesaistījās bēgļu evakuācijas akcijā uz Zviedriju).
Darbība
1943. gada 5. aprīlī Stokholmā Baltijas valstu sūtņu apspriedē, kurā piedalījās no Latvijas puses V. Salnais, no Igaunijas — H. Laretejs un Lietuvas — V. Gilis (Gylys), izstrādāja iesniegšanai ANO paredzētas deklarācijas tekstu. Šo deklarāciju vēlāk nosūtīja arī LCP, lai tā Latvijā organizētu nepieciešamo parakstu vākšanu. 1943. gada augusta beigās «Deklarācija Apvienotajām Nācijām» tiek nosūtīta Rietumvalstu valdībām. LCP Ārlietu komisija caur Stokholmu uz ārvalstīm nosūtīja arī virkni “apkārtrakstu”, kas pa daļai bija domāti kā rīkojumi sūtņiem. LCP uzturēja sakarus ar Lietuvas augstāko atbrīvošanas komiteju un Igaunijas pretestības kustības centru. Rīgā notika visu trīs Baltijas valstu pretestības kustību konferences. 1944. gada janvārī Rīgā notika Latvijas un Lietuvas pretestības organizāciju centru pārstāvju sēde. Tā paša gada martā notika LCP un Igaunijas pretestības kustības pārstāvju kopīga sēde. 1944. gada aprīlī notika visu trīs Baltijas valstu pretestības organizāciju konference. Tāpat LCP uzturēja arī regulārus sakarus ar neitrālajām un Rietumu sabiedroto valstīm.