cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teritoriālais tīkls
Teritoriālos tīklus izmanto lai savā starpā savienotu vairākus lokālos tīklus, ļaujot viena lokālā tīkla datoriem sazināties ar citu lokālo tīklu datoriem. Daudzi teritoriālie tīkli ir veidoti kādas organizācijas vajadzībām un ir privāti, savukārt citi, ko veido Interneta Pakalpojumu Sniedzēji nodrošina organizāciju lokālajiem tīkliem pieeju Internetam. Teritoriālos tīklus parasti veido izmantojot nomātās līnijas. Katras nomātās līnijas galā, maršrutētājs savieno vienas puses lokālo tīklu ar teritoriālā tīkla centrmezglu. Pamata transporta mehānisms var balstīties uz dažādiem protokoliem, piemēram, TCP/IP. Kā citus plaši lietotus protokolus var minēt X.25, ATM un kadru retranslēšanu.
Mūsdienās, kad Internets nodrošina lielas ātrdarbības teritoriālo tīklu, ir samazinājusies vajadzība pēc privātiem tīkliem, kas ir veidoti izmantojot organizācijai piederošas nomātās līnijas. Tā vietā bieži lieto virtuālos privātos tīklus. Tie izmanto datu šifrēšanu un citas tehnoloģijas, lai veidotu organizācijas privāto tīklu izmantojot koplietošanas teritoriālā tīkla infrastruktūru.
Reljefa kartēšana
Reljefa kartēšana (en — ‘punu iezīmēšana’) ir datorgrafikas tehnika, lai simulētu nelīdzenumus un rievas uz objekta virsmas. Tas tiek panākts, izmainot objekta virsmas perpendikulu (normālvērtības) leņķi, un to izmanto apgaismošanas aprēķinos. Rezultātā rodas vizuāli nelīdzena virsma, par spīti tam, ka pamata objekta struktūra nav izmainīta. Bump mapping 1978. gadā izgudroja Džeimss Blinns (James Blinn).
Bump mapping pamati
Bump mapping ir datorgrafikas tehnika, lai atveidotā virsma izskatītos vairāk reālistiskāka, imitējot nelielus virsmas pārvietojumus. Taču, atšķirībā no displacement mapping, virsmas ģeometrija netiek izmainīta. Tā vietā, virsmas perpendikuli tiek lokāli modificēti tā, lai izskatītos, ka virsmas ģeometrija ir izmainīta. Tālāk šie modificētie perpendikuli tiek izmantoti ēnošanas aprēķinos, piešķirot objektam sīku daļiņu detalizējumu.
Bump mapping ir daudz ātrāka un patērē mazāk resursu tādam pašam detalizējuma līmenim, kādu var iegūt ar displacement mapping, jo objekta ģeometrija paliek nemainīga.
Pastāv arī papildinājumi, kas izmaina ģeometriju, lai palielinātu dziļuma sajūtu.
Galvenais ierobežojums ir tāds, ka šī tehnika neizmaina objekta ģeometriju, līdz ar to objektu silueti un ēnas neizmainīsies, ko visvairāk var pamanīt lielākās simulācijās. Šo ierobežojumu var pārvarēt ar citām tehnikām, piemēram, displacement mapping, kur nelīdzenumi tiek pielietoti uz objekta ģeometrijas. Izmantota var tikt arī izovirsma (isosurface).
Metodes
Iznākums ir virsma, kurai izskatas, ka ir patiess dziļums. Algoritms arī nodrošina, lai virsma izskats mainītos, ja gaismas pozīcija tiek mainīta.
Otra metode ir norādot normal map, kas satur modificētu normālvērtību katram virsmas punktam. Tā kā normālvērtības tiek dotas tieši, nevis aprēķinātas no augstuma kartes, šī metode sniedz vairāk paredzamus rezultātus. Šī metode atvieglo darbu māksliniekiem, padarot to par visbiežāk lietoto bump mapping metodi.
== Reāllaika reljefa kartēšanas tehnikas ==
Korunds
Korunds (iespējams, no sanskrita: kuruvinda — 'rubīns') — diezgan bieži sastopams minerāls, kas sastāv no alumīnija oksīda. Viens no Mosa skalas cietības etaloniem — korunda cietība ir 9 un tas ir trešais cietākais dabā sastopamais materiāls pēc dimanta un retā moisanīta. Viens no iežus veidojošiem minerāliem. Tīrā veidā korunds ir bezkrāsas, caurspīdīgs, taču piejaukumi to var iekrāsot dažādās krāsās. Kūst 2050 °C temperatūrā.
Reljefa kartēšana
Metodes
Reāllaika 3D grafikas programmētāji bieži izmanto dažādas tehnikas, lai simulētu bump mapping ar pēc iespējas zemākām aprēķināšanas izmaksām.
Viens tipisks veids ir izmantot fiksētu ģeometriju, kas ļauj izmantot augstuma kartes virsmas normālvērtības gandrīz tieši. Apvienojumā ar iepriekšaprēķinātu tabulu apgaismošanas aprēķiniem, šī metode var tikt ieviesta ar ļoti vienkāršu un ātru ciklu, ļaujot izveidot pilnekrāna efektu. Šī metode bija tipisks vizuālais efekts, kad bump mapping tika pirmoreiz ieviesta.
Korunds
Veidojas kontaktmetamorfisma procesos un reģionālā metamorfisma procesos. Sastopams kā akcesorais minerāls vizlas slānekļos, gneisos un dažu veidu marmoros, arī nefelīnsienīta intrūzijās. Lieli korunda kristāli atrodami pegmatītos. Pateicoties savai lielajai cietībai, korunds nedegradējas un tā kristāli vietām atrodami pludmales smiltīs, upju krastos.
Kaut arī alumīnija un skābekļa kovalentā saite teorētiski ir vājāka nekā cita minerāla — kvarcā esošā silīcija un skābekļa saite, korunds ir cietāks par kvarcu. Tas ir tāpēc, ka korunda kristāliskais režģis ir ciešāks, nekā kvarcam.
Korunds ir netipisks minerāls arī tāpēc ka, par spīti korundu veidojošo elementu relatīvi nelielajai masai, tam ir salīdzinoši liels blīvums, un tomēr šis minerāls ir ļoti ciets un caurspīdīgs. Arī šo īpašību var skaidrot ar neparasti blīvo kristālisko režģi.
Atradnes
Korundu abrazīvo materiālu izgatavošanai iegūst Zimbabvē, Krievijā un Indijā, arī Grieķijas salā — Naksosā un citur. Abrazīvo korundu iegūst arī sintētiski no boksīta (1902. gadā izstrādāta metode, izgudroja vācu ķīmiķis Pauls Moijats (Paul Moyat)). Augstākās kvalitātes korunda dārgakmeņus iegūst Birmā un Šrilankā (skatīt padparadža, rubīns, safīrs).
Mošeja
Mošeja ir islāma sekotāju reliģiskā kulta vieta. Mošeju visbiežāk musulmaņi sauc tās oriģinālajā arābu valodas vārdā par mesdžidu ( —, dsk. mesādžid, — ). Latviešu valodā pierasts ar vārdu mošeja apzīmēt visas musulmaņu reliģiskā kulta celtnes, bet arābu valodā mošejām ir dažādi nosaukumi. Atšķirībā no mazākām un privātām mošejām, lielās jeb kopienas mošejas sauc par džāmi ( — ) un tās pilda vairākas papildu sabiedriskās dzīves funkcijas.
Galvenais mošejas uzdevums ir kalpot par pulcēšanās vietu lūgšanām un citiem svarīgiem musulmaņu dzīves gadījumiem. Lūgšanas vada imāms. Mošejas ir arī musulmaņu informācijas, izglītības un debašu centri, tās ir vietas, kur satikt savus draugus un paziņas. Pasaulē mošejas ir pazīstamas ar to svarīgumu musulmaņu acīs un ar islāma arhitektūras labākajiem paraugiem. Mošeju celtniecība ir ievērojami attīstījusies no laika, kad tās bija tikai labiekārtoti laukumi. Tagad tās tiek celtas ar lieliem kupoliem, augstiem minaretiem un plašām lūgšanu zālēm. Pirmās mošejas tika celtas Arābijas pussalā, bet mūsdienās tās ir atrodamas daudzās pasaules vietās.
Vēsture
Lai gan mūsdienās mošejas asociējas ar lieliem vārtiem un minaretiem, tomēr pirmās mošejas bija vienkārši labiekārtoti laukumi zem atklātas debess. Kopš šiem pirmsākumiem tās 1000 gadu gaitā ir ievērojami attīstījušās un izplatījušās visā pasaulē.
Sākotnējās mošejas
Saskaņā ar Korānu, pirmā mošeja pasaulē ir Kaaba, kuru pēc Dieva pavēles uzcēlis pravietis Ibrāhīms (Ābrams) ar savu dēlu Ismaīlu (Ismaēlu). Tiek uzskatīts, ka vietā, kur uzcelta Kaaba, atradusies eņģeļu celtā Ādama un Ievas lūgšanu telts. Toties vecākā mošeja ir Kubas mošeja Medīnā, kur dzīvojis Muhameds, kamēr nevarēja atgriezties Mekā.
Reliģiskie rituāli Kaabā notika arī arābu pagānisma laikā un Muhameds vienmēr Kaabu turēja augstā godā. Mekas kuraišu cilts, kuras atbildībā bija Kaaba, mēģināja nepieļaut Muhameda un viņa sekotāju iekļūšanu Kaabā un tādēļ musulmaņi izvirzīja apsūdzības, kas fiksētas arī Korānā. Pēc tam, kad Muhameds 630. gadā iekaroja Meku, Kaaba tika pasludināta par Harāma mošeju, jeb Svēto mošeju. Lai teritorijā ap Kaabu varētu noturēt lūgšanas arvien pieaugošajam ticīgo skaitam, mošeja nākamajos gadsimtos tika paplašināta un tās tagadējos apmērus tā ieguva Osmaņu impērijas laikā, kad to pārbūvēja sultāns Selims II.
Kad Muhameds ar saviem sekotājiem 662. gadā ieradās Jatribā (tag. Medīna) pēc hižras, visupirms tie uzbūvēja Kubas mošeju mazā ciematā netālu no pilsētas. Musulmaņi uzskata, ka Kubas mošejā Muhameds pavadījis trīs dienas un tad devies uz Medīnu.
Dažas dienas pēc darbu uzsākšanas pie Kubas mošejas celtniecības, Muhameds devās dibināt vēl vienu mošeju Medīnā, kas mūsdienās zināma kā Nebevi mošeja, jeb Pravieša mošeja. Šo nosaukumu tai piešķīra pēc tam, kad tajā pirmo reizi Muhameds bija noturējis pirmās piektdienas lūgšanas. Pēc šīs mošejas izveidošanas, tajā ieviestās tradīcijas ir pamats visu citu mošeju tradīcijām, piem. sauciens uz lūgšanām (azans), kā to izpilda mūsdienās, pirmo reizi tika izpildīts šajā mošejā. Nebevi mošejai tika izveidots liels pagalms un tādēļ arī mūsdienās visām mošejām tiek būvēti lieli pagalmi. Sākotnēji Muhameds lūgšanas vadīja, stāvot arkādes galā, bet vēlāk viņam tika izgatavots minbars (kancele), kur pakāpties, lai uzrunātu visus lūgšanu dalībniekus.
Muhameds dzīvoja Medīnā pie mošejas un tādēļ Medīna kļuva gan par reliģisko, gan politisko centru visai agrīnajai musulmaņu sabiedrībai. Te notika pārrunas, tika plānota militārā stratēģija, turēti kara gūstekņi, šķirti strīdi, izplatīta reliģiskā informācija, pieņemtas un sadalītas dāvanas. Mošejā tika ārstēti slimnieki un ievainotie, kā arī vairāki musulmaņi te dzīvoja savās teltīs un būdās.
Mūsdienās islāmā Harāma mošeja, Nebevi mošeja un Aksas mošeja tiek uzskatītas par svētākajām vietām.
Izplatība un attīstība
Līdz ar musulmaņu sabiedrības paplašināšanos ārpus Arābijas pussalas, mošejas sāka celt arī citviet. Jau 640. gadā musulmaņu varā nokļuva Ēģipte un te tika uzceltas tik daudz mošeju, ka valsts galvaspilsēta Kaira tiek dēvēta arī par pilsētu ar tūkstoš minaretiem.
Ēģiptes mošejas viena no otras atšķiras ar to ikdienas funkcijām, jo citās ir izbūvētas arī islāma skolas (medreses), bet citās — slimnīcas vai kapi.
Osmaņu impērijā (mūsdienu Turcijas priekštece) pirmās mošejas sāka būvēt ap 11. gadsimtu, kad turki sāka pāriet islāmā. Vairākas turku mošejas sākotnēji bijušas Bizantijas baznīcas vai katedrāles (piemēram Ajasofja Stambulā). Osmaņi savām mošejām izveidoja atšķirīgu stilu, kur raksturīgi bija lieli centrālie kupoli, vairāki minareti un atklātas fasādes. Osmaņu stila mošejās atšķirīgi elementi arī bija smalki apstrādātas kolonnas, ailes un augsti griesti. Mūsdienu Turcijā var apskatīt vairākas impērijas laika mošejas, kas atspoguļo šo atšķirīgo osmaņu stilu.
Reliģiska kulta vietu pielāgošana
Saskaņā ar musulmaņu vēsturnieku datiem, pilsētās, kas musulmaņiem padevušās un noslēgušas miera līgumu, varēja atstāt savas baznīcas un sinagogas, bet tās tika izmantotas arī kā mošejas. Pēc Konstantinopoles ieņemšanas, Osmaņu impērija par mošejām pārvērta gandrīz visas pilsētā esošās bizantiešu baznīcas, klosterus un kapelas. Vairākos gadījumos mošejas ir uzceltas tādās vietās, kas svētas arī kristiešiem vai jūdaistiem, jo tās par svētām uzskata arī islāmā.
Savukārt, arī musulmaņu mošejas tikušas pārvēstas par citu reliģiju kulta vietām — piemēram, Spānijā pēc 1492. gada (moru sakāve). Ievērojamākā no pārveidotām mošejām ir Kordovas mošeja.
Lūgšanas
Katram pilngadīgam musulmanim ir pienākums veikt lūgšanas (salāhs) piecas reizes dienā. Tie, kas ir slimi un sievietes pēc dzemdībām ir atbrīvotas no šā pienākuma (sk. Šariats). Mazākas mošejas organizē tikai pāris lūgšanas dienā, bet lielākās — visas piecas reizes: pirms saullēkta (fadžrs), dienas vidū (zuhrs), pēcpusdienā (asrs), pēc saulrieta (megribs) un naktī (iša). Saskaņā ar hadītu, musulmaņiem lūgšanas jānotur mošejā, jo kopīgas lūgšanas ir daudz labākas nekā vienatnē. Mošeja ir islāma kopienas centrs un tā simbolizē kopienas vienotību.
Papildus ikdienas piecām lūgšanām, mošejās notiek piektdienu lūgšanas, kuras notiek dienas vidus lūgšanu vietā. Lai arī ikdienas lūgšanas var noturēt jebkurā tīrā vietā, piektdienās visiem vīriešiem obligāti jāpiedalās mošejas lūgšanā.
Bēru lūgšanas tiek rīkotas mošejā par godu mirušam musulmanim un tajās piedalās visa draudze, tai skaitā imāms. Atšķirībā no ikdienas lūgšanām, bēru lūgšanas notiek ārā — pagalmā, kas ir vistuvāk mošejai.
Islāma kalendārā ir divas galvenās svētku dienas (t.s. eidi): Fitra eids un Aza eids. Abās dienās mošejā tiek rīkoti īpašas rīta lūgšanas. Dažkārt šajās svētku dienās draudze īrē plašākas telpas, kur noturēt lūgšanas plašākam ticīgo lokam, bet mošejas, kurām ir lieli pagalmi, lūgšanas notur pagalmos vai laukumos pie mošejas.
Pasākumi Ramadāna laikā
Islāma svētāko mēnesi Ramadānu atzīmē ar dažādiem sarīkojumiem. Tā kā musulmaņiem ir jāievēro gavēnis visu diennakts gaišo laiku, mošejās visiem tiek organizēta neliela maltīte (iftārs) pēc saulrieta un ceturtās lūgšanas. Ēdienu piegādā draudzes locekļi. Mazāku draudžu mošejās maltīte netiek noturēta katru dienu, bet lielākās mošejas saviem draudzes locekļiem gatavo arī agrās brokastis pirms pirmajām lūgšanām. Draudze parasti sākumā cienā mazturīgākos draudzes locekļus, jo Ramadāna laikā labdarība ir obligāta un tiek augstu vērtēta.
Pēc piektām obligātajām lūgšanām lielākās mošejas notur arī papildu lūgšanas. Šādas nakts lūgšanas parasti notiek aptuveni divas stundas. Tajās draudzes loceklis, kas iemācījies no galvas visu Korānu, deklamē kādu tā daļu. Atsevišķas lielākās mošejas notur lūgšanas visu nakti, jo islāmā tic, ka pravietis Muhameds pirmās Korāna daļas no Dieva saņēma tieši naktī. Nakts lūgšanu laikā vairāki uzaicinātie islāma speciālisti lasa lekcijas un vietējā draudze periodiski pasniedz maltīti.
Ramadāna pēdējās desmit dienās lielākajās mošejās izpildāms itikafs, kas jāveic vismaz vienam draudzes loceklim. Itikafa tradīcija nosaka, ka pēdējās desmit Ramadāna dienas šī persona nepamet mošeju un pavada visu laiku, kalpojot un studējot islāmu. Draudze itikafa veicēju apgādā ar pārtiku un visām citām dzīvošanai nepieciešamajām lietām.
Labdarība
Trešais no pieciem islāma pīlāriem nosaka, ka musulmanim jādod aptuveni viena četrdesmitā daļa no savas mantības labdarībai kā ziedojums. Tā kā mošeja ir islāma kopienas centrs, cilvēki savus ziedojumus nodod mošejai. Papildus šiem ziedojumiem, mošejas arī nodarbojas ar citu ziedojumu vākšanu, kas paredzēti dāvināšanai mazturīgiem draudzes locekļiem vai lūgšanu uzturēšanas izdevumiem.
Musulmaņu kopienas centrs
Pēc Muhameda nāves vairāki musulmaņu valdnieki viņu atdarināja un savu valdījumu centros vispirms būvēja mošejas. Isfahāna Irānā ir ievērojamākais paraugs tam, kā mošejas veido pilsētas centru. Jaunākās mošejas, kas būvētas valstīs, kur musulmaņi nav vairākums, tiek celtas vairāk nomaļus. Ja mošeju uzceļ mazapdzīvotā vietā, tad ar laiku te dzīvot pārceļas arvien vairāk musulmaņu un viņu uzņēmumi. Līdz ar to mošeja kļūst par savdabīgu centru. ASV jauno mošeju skaits mazāk apdzīvotos rajonos ir daudz lielāks nekā biezi apdzīvotajos.
Izglītība
Viena no mošejas funkcijām ir izglītība un audzināšana. Vairākās mošejās, it īpaši valstīs, kur islāma skolas nefinansē valsts, tiek ierīkotas pilna laika skolas, kurās māca gan islāma mācības, gan parasto skolas vielu. Šādu skolu skolniekus iedala pamatskolā un vidusskolā, bet ir arī atsevišķas mošejas, kurās var studēt ģimnāzijas vai pirmā līmeņa augstākās izglītības programmā. Liela daļa mošeju ir ar vakarskolām vai nepilna laika skolām, kur studijas notiek tikai darbdienu vakaros vai tikai nedēļas nogalēs. Islāma skolu mācību viela ir atšķirīga katrā mošejā — korāna lasīšana un arābu valoda ir galvenās. Tiek rīkotas stundas arī jaunajiem musulmaņiem par islāma pamatiem, it īpaši Eiropas valstīs un ASV, kur jaunpienācēju skaits arvien pieaug. Atsevišķās mošejās skolas pievēršas padziļināti arī tādiem priekšmetiem kā islāma jurisprudence. Te var arī studēt alimu, lai kļūtu par imāmu (islāma garīgais vadītājs). Tomēr, ņemot vērā to, ka skola nav lūgšanu vieta, tās nav cieši saistītas ar blakus esošām mošejām.
Sarīkojumi un līdzekļu vākšana
Mošejas rīko pasākumus un vakariņas, lai vāktu līdzekļus uzturēšanai vai, lai pulcētu savu draudzi. Tiek rīkoti arī tirgi, kur draudzes locekļi var iegādāties dažādas ar reliģiju saistītas lietas. Mošejās tiek rīkotas arī kāzas un citi sarīkojumi.
Nozīme mūsdienu politikā
20. gadsimta beigās tika celtas vairāk mošejas politisku iemeslu dēļ, bet mūsdienās mošejās arvien vairāk tiek popularizēta pilsoniskā līdzdalība rietumu pasaulē. Mūsdienās izteiktāk mošejās tiek sludināta miermīlīga līdzāspastāvēšana ar neticīgajiem.
Stili
Islāma pasaules dažādos reģionos attīstījušies atšķirīgi mošeju arhitektūras stili. Ievērojamākās ir Abasīdu mošejas, T-veida mošejas un Anatolijas mošejas ar lieliem kupoliem centrā. Mūsdienās naftas bizness veicinājis vairāku rietumu arhitektu pievēršanos mošeju celtniecībai, radot jaunus mošeju arhitektūras stilus. Senākais mošeju stils ir arābu plānojums, kura pamatus lika Omejādu dinastija. Mošejas ir kvadrāta vai taisnstūra formas, ietverot celtnes kompleksā lielu pagalmu un apjumtu lūgšanu zāli. Reģionos ar siltāku klimatu lielie pagalmi kalpoja kā paplašinājums lūgšanu zālei, jo piektdienu lūgšanās piedalās vairums vietējo iedzīvotāju. Sākotnēji mošeju jumts bija vienkārša plakne un tādēļ zālē bija daudz kolonnas, kas turēja šo jumtu. Viena no slavenākajām agrīnā stila mošejām ir Meskita Kordovā, Spānijā, kur jumtu balsta 850 kolonnas. Vairākām atturīgā stila mošejām ārpusē izbūvētas kolonnu arkādes, lai pasargātu sienas no saules stariem un radītu ēnu. Šādas arābu mošejas tika uzceltas Omejādu un Abasīdu dinastiju laikā, bet vienkāršais stils bija tāds, ka nepieļāva nākotnē to attīstīt, lai būvētu lielākas mošejas un tādēļ to popularitāte mazinājās.
Osmaņu impērijas laikā, sākot ar 15. gadsimtu tika ieviests jauns centra kupolu stils, kur galveno lūgšanu telpu sedza viens liels kupols. Papildus šim lielajam kupolam, mošeju sedza arī malās izvietoti mazāki puskupoli un kupoli. Šis stils tā galvenās iezīmes bija pārmantojis no bizantiešu baznīcu arhitektūras, jo arī tajā tika būvētas baznīcas ar lieliem centrālajiem kupoliem.
Minareti
Kopēja iezīme visām mošejām ir minareti — augsti, šauri torņi, kas parasti izvietoti mošejas stūros. Minareta jumta smaile ir augstākais mošejas būves punkts un parasti tas ir augstākais punkts visā apkaimē. Pasaulē augstākais minarets ir uzbūvēts Hasana II mošejai Kasablankā, Marokā.
Pašos sākumos mošejām nebūvēja minaretus un arī mūsdienās konservatīvākie islāma novirzieni (piem. vahābisms) izvairās no minaretu celtniecības, jo uzskata tos par ārišķību un nelietderīgiem. Pirmo minaretu uzcēla 665. gadā Basrā Omejādu kalifa Muavija I valdīšanas laikā. Muavija I atbalstīja minaretu celtniecību, lai ar tiem pārspētu kristiešu baznīcas, kurām tiek piebūvēti zvanu torņi. Tādēļ minaretu arhitekti par paraugu ņēma tieši baznīcu torņus un to funkcija bija tāda pati — saukt uz lūgšanām.
Lūgšanu zāle
Lūgšanu zālē, jeb musalā nav mēbeļu — tajā nav ne solu, ne krēslu vai citu priekšmetu, lai zālē varētu pulcēties iespējami vairāk cilvēku. Zāles sienas un griestus parasti rotā dažādi arābu valodā kaligrāfiski atveidoti citāti no Korāna.
Parasti mošejas ieejai tieši pretī ir kiblas siena, kas ir vizuāli izcelta no pārējā interjera. Kiblas siena pareizi uzceltā mošejā ir tieši perpendikulāra virzienam uz Meku un musulmaņi zālē sastājas rindās ar seju tieši pret šo sienu. Sienas vidū ir izbūvēta īpaša niša (mihrāba), kas precīzi norāda virzienu uz Kaabu Mekā un pie šīs sienas un pie mihrābas parasti netiek novietotas jebkādas citas mēbeles. Dažkārt lūgšanās, it īpaši piektdienu lūgšanās, tiek lietots blakus mihrābai novietots minbars (tribīne), no kuras imāms vada ceremoniju.
Mazgāšanās labierīcības
Pirms katrām lūgšanām veicams mazgāšanās rituāls un tādēļ pie mošejas ir ierīkoti ūdenskrāni, izlietnes un soli pie pašas ieejas vai mošejas pagalmā. Mazākās mošejās mazgāšanās veicama vienkāršās tualetēs. Augstās tīrības prasības ievērojamas arī citviet, piem. mošejā aizliegts valkāt apavus un tos var uzvilkt tikai priekštelpā. Priekštelpā tādēļ ir ierīkoti plaukti apaviem un pakaramie virsdrēbēm.
Mūsdienīgi elementi
Jaunākajās mošejās ierīkoti papildu elementi lūgšanu dalībnieku ērtībām. Tā kā mošejas galvenā būtība ir kalpot kopienai, tajās var būt ierīkota poliklīnika, bibliotēka, sporta zāle u.c.
Noteikumi un etiķete
Saskaņā ar islāma noteikumiem, uz mošejām attiecas vairāki pamata noteikumi, kas nepieļauj uzmanības novēršanu no kalpošanas Dievam. Blakus tādiem universāliem noteikumiem kā apavu valkāšanas aizliegums, ir vairāki noteikumi, kas katrai mošejai var būt atšķirīgi.
Lūgšanu vadītājs
Saskaņā ar islāma tiesību sistēmu, lūgšanu vadītāja iecelšana nav obligāta, bet ir vēlama. Pastāvīgais lūgšanu vadītājs ir imāms un viņam ir jābūt brīvam un godīgam, kā arī autoritātei reliģiskos jautājumos. Mošejās, kas pieder valstij, lūgšanu vadītāju ieceļ valdnieks, bet privātās mošejās lūgšanu vadītāju izvēlas draudze, vienkāršā balsojumā. Lūgšanu vadība ir atkarīga no lūgšanu svarīguma pakāpes — vai tās ir piektdienas lūgšanas, ikdienas lūgšanas vai papildus lūgšanas. Hanafi un Maliki skolas uzskata, ka piektdienu lūgšanās vadītājs ir obligāti jāieceļ, citādi lūgšanas uzskatāmas par nenotikušām, bet Šafi un Hanbali skolas uzskata, ka šāds nosacījums nav obligāts un lūgšanas var notikt, ja tās rīkotas ar draudzes atbalstu. Piektdienas lūgšanas var vadīt arī vergs, bet musulmaņu speciālistu vidū atšķiras viedokļi par to, vai vadītājs var būt arī nepilngadīgais. Piektdienu lūgšanas vadījis imams var vadīt arī ikdienas lūgšanas. Visi musulmaņu garīdznieki ir vienisprātis par to, ka vīriešiem lūgšanas var vadīt tikai vīrietis. Sieviete lūgšanas var vadīt tad, ja lūgšanās piedalās tikai sievietes.
Tīrība
Sakarā ar to, ka tīrība un mazgāšanās ir neatņemama lūgšanu rituāla daļa, visās mošejās ir īpaši tīrības noteikumi. Musulmaņiem pirms lūgšanām ir jāveic sava ķermeņa mazgāšana, saskaņā ar mazgāšanās procesa noteikumiem. Šādi noteikumi attiecas arī uz tiem, kas apmeklē lūgšanu telpas bez nolūka piedalīties lūgšanās. Atsevišķās mošejās tīrības noteikumi tiek attiecināti arī uz citām telpām. Mošejā aizliegts arī ierasties tad, ja pirms tam ir ēsts kas tāds, kā aromātu var just citi.
Apģērbs
Islāmā ir noteikta prasība, ka visi tā sekotāji valkā atturīgu apģērbu. Vairums mošeju stingri ievēro šo nosacījumu un nepieļauj jebkādas atkāpes gan vīriešiem, gan sievietēm. Vīriešiem, ierodoties mošejā jāģērbj brīvas, tīras drēbes, kas neizceļ ķermeņa formas. Tāpat arī sievietēm jāvalkā drēbes, kas ir brīvas, nosedz elkoņus un ceļgalus, kā arī galvas apsegu. Vairums musulmaņu valkā arābu stila apģērbu, it īpaši īpašos reliģiskos svētkos un citos nozīmīgos gadījumos.
Koncentrēšanās
Tā kā mošeja ir lūgšanu vieta, visiem tās apmeklētājiem tiek prasīta cieņa pret tiem, kas veic lūgšanas. Aizliegts skaļi sarunāties un diskutēt par jautājumiem, kas ir nepiedienīgi, novēršot uzmanību no lūgšanām. Turklāt, aizliegts arī staigāt priekšā vai ar staigāšanu traucēt tiem, kas lūdzas. Mošeju interjers arī ir veidots iespējami atturīgi, lai nenovērstu lūdzēju uzmanību un uz sienām parasti ir tikai citāti no Korāna. Musulmaņiem ieteicams arī nevalkāt tādu apģērbu, kas rotāti ar jebkādām ilustrācijām, zīmēm vai uzrakstiem, lai nenovērstu citu mošejas apmeklētāju uzmanību.
Sieviešu un vīriešu nošķiršana
Saskaņā ar šariatu, vīriešiem un sievietēm lūgšanu zālē jābūt šķirtiem; ieteicams sievietēm lūgšanu laikā atrasties zāles aizmugurē aiz vīriešiem. Muhameds ieteica sievietēm lūgšanas noturēt mājās, nevis mošejā, bet Muhameds ir uzsvēris arī noteikumu, ka sievietēm mošeja ir atvērta tāpat, kā vīriešiem. Kādu laiku otrais kalifs Omars pavisam aizliedza lūgšanas noturēt mājās. Dažās mošejās sievietēm ir izveidota atsevišķi nodalīta lūgšanu zāles daļa un Mekas gubernators 870. gadā mošejās lika starp kolonnām nostiept virves, kas atdalīja lūgšanu zāles vīriešu daļu no sieviešu daļas. Mūsdienās vairums mošeju lūgšanu zālē izvieto aizslietņus vai nelielu barjeru, kas atdala sieviešu daļu no vīriešu daļas, bet ir arī tādas mošejas, kurās sievietēm izbūvēta īpaša atsevišķa lūgšanu telpa.
Nemusulmaņi mošejās
Saskaņā ar visiem šariata normu tulkojumiem, nemusulmaņiem ir atļauts atrasties mošejā, bet aizliegts tur gulēt un ēst. Toties Maliki skolas piekritēji uzskata, ka mošejās nemusulmaņiem ieeja aizliegta jebkurā gadījumā.
Luijs Nikolā Davū
Luijs Nikolā d'Avū (fr, biežāk pazīstams kā Davū (fr), dzimis, miris ) bija franču maršals un viens no tuvākajiem Napoleona līdzgaitniekiem. Pirmais Auerštetes hercogs un Pirmais Ekmīles princis (fr). Kara vešanas talanta un armijas disciplīnas dēļ saukts arī par "Dzelzs maršalu". Vienīgais Napoleona maršals, kurš līdz 1815. gadam nebija zaudējis nevienu kauju.
Dzimis Burgundijā. 1788. gadā iestājās armijas dienestā. Pieslējās Franču revolūcijai. 1792. gadā bija bataljona komandieris (chef de bataillon). Piedalījās Napoleona Ēģiptes ekspedīcijā. 1800. gadā Napoleons iecēla Davū par divīzijas komandieri.
No 1805. līdz 1809. gadam Davū bija Lielās armijas (Grande Armée) III korpusa komandieris. Korpusa komandiera amatā 1805. gadā piedalījās Austerlicas kaujā, bet 1806. gadā - Jēnas-Auerštedas kaujā, kur pie Auerštedas sakāva divreiz lielāko Prūsijas armiju. Piedalījās arī Eilavas kaujā 1807. gadā. Pēc Varšavas hercogistes nodibināšanas 1807. gadā, Davū tika iecelts par tās ģenerālgubernatoru. 1809. gadā Davū III korpusa sekmīgā aizsardzība bija izšķiroša franču armijas uzvaras nodrošināšanā Ekmīles kaujā. Tajā pašā 1809. gadā korpuss piedalījās Vagramas kaujā. 1812. gada kara kampaņā, Davū komandēja Lielās armijas I korpusu un piedalījās Borodinas kaujā. Pēc Napoleona sakāves Krievijā, 1813. gadā Davū vadīja Hamburgas aizstāvēšanu, un padevās tikai, saņēmis rīkojumu no jaunā Francijas karaļa Luija XVIII.
Kad Napoleons pēkšņi atgriezās no trimdas Elbas salā, Davū kļuva par Francijas kara ministru. Davū darbība bija nepieciešama aizmugurē, tāpēc viņš nepiedalījās Vaterlo kaujā. 1817. gadā maršalam Davū tika atdoti pēc Napoleona sakāves atceltie tituli un 1819. gadā viņš kļuva par Pēru palātas locekli.
Sviesta Ciba
Sviesta Ciba ir Latvijas pirmais tīmekļa žurnālu pakalpojums, kas balstīts uz Live Journal atvērtā koda programmatūras.
Sviesta Ciba tika atvērta 2002. gada vidū. Sākumā lietotāju bija pamaz, bet projekts ātri ieguva popularitāti un ātri sasniedza pirmo tūkstoti lietotāju. Uz 2010. gada oktobri lietotāju ir vairāk nekā 35 tūkstoši. Šajā vietnē savas publiskās dienasgrāmatas uztur arī virkne sabiedrībā zināmu literātu, piemēram Ieva Melgalve (lietotājs honeybee).
Servera administrators ir lietotājs watt.
2005. gada oktobrī līdz šim privāto un nekomerciālo projektu nopirka SIA Inbokss, kuras portāls Inbox.lv ir viena no populārākajām Latvijas tīmekļa vietnēm. Darījuma summa izpausta netika.
Oskars Cibuļskis
Oskars Cibuļskis (dzimis Rīgā) ir profesionāls latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) pārstāv Dānijas hokeja līgas klubu Herningas "Blue Fox".
O. Cibuļskis ir uzaudzis Ropažos, viņa tēvs Antons Cibuļskis ilgus gadus bija vietējās pašvaldības vadītājs, jaunības gados labā līmenī nodarbojies ar vieglatlētiku, soļošanu, bijis PSRS izlasē.
Spēlētāja karjera
Profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2004. gadā, kad pievienojās Latvijas hokeja līgas klubam SK Rīga 18. 2005-06 sezonā Cibuļskis spēlēja SK Rīga 20. Tiesa, pāris spēles Cibuļskis aizvadīja arī HK Rīga 2000, kura spēlēja gan Latvijas, gan Baltkrievijas hokeja līgās. 2006.—07. un 2007.—08. gada sezonās Cibuļskis turpināja spēlēt SK Rīgas 20 rindās.
2008.—09. gada sezonu aizvadīja Austrijas hokeja līgas vienībā Zalcburgas "Red Bull", taču tad pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 2009.—10. gada sezonā KHL aizvadīja vien 12 spēles, pārējo sezonu pavadot "Dinamo" fārmklubā Rīgas "Dinamo Juniors". 2010.—11. gada sezonā aizsargs nostiprinājās "Dinamo" sastāvā. 2013.—14. gada sezonā aizvadīja vien 12 spēles, kad guva ceļgala traumu, kas spēlētājam lika izlaist atlikušo sezonas daļu. Rīgas "Dinamo" spēlēja līdz 2017. gadam. Tad pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam Mountfield HK, kurā aizvadīja trīs sezonas. 2020.—2021. gada sezonā pārstāvēja citu Čehijas klubu HC Litvínov. 2021. gadā atrgriezās Rīgas "Dinamo", bet sezonu pabeidza Zviedrijā Brynäs IF sastāvā. 2022.—2023. gada sezonā atkal spēlēja Čehijā, pārstāvot HC Kladno. 2023. gada jūlijā pievienojās Dānijas hokeja līgas klubam Herningas "Blue Fox".
Procedurālā modelēšana
Procedurālā modelēšana ir vienots termins vairākiem paņēmieniem 3D modelēšanā, lai izveidotu 3D modeļus un tekstūras kartēšanu no kopumiem. L-sistēmas, fraktāļi un radošā modelēšana ir procedurāla modelēšana, jo tā attiecas uz algoritmiem, kuri veido ainas. Likumu kopums vai nu var būt iekļauts algoritma konfigurējamos parametros, vai arī tas ir nodalīts. Izvade tiek saukta par procedurālo saturu, kas var būt izmantota datorspēlēs, filmās, augšupielādēta tīmeklī vai arī lietotājs var izmainīt saturu manuāli. Procedurāliem modeļiem bieži vien eksponē datubāzi, kas nozīmē, ka lielas ainas var veidot no neliela apmēra likumiem. Ja iedarbināts algoritms rada to pašu izeju vairākas reizes pēc kārtas, tad izeja netiek saglabāta. Bieži vien pietiek sākt algoritmu ar tādu pašu nejaušības sēklu, lai to sasniegtu.
Lai gan visām modelēšanas tehnikām uz datora ir nepieciešami algoritmi, lai kādā brīdī pārvaldītu un uzglabātu datus, tomēr procedurālā modelēšana koncentrējas uz modeļa izveidošanu no noteikumu kopuma, nevis uz kontrolēšanu ar lietotāja ievadi. Procedurālā modelēšana bieži piemēro tad, kad tas būtu pārāk apgrūtinoši izveidot 3D modeli, lietojot vispārējus 3D modelētājus, vai arī ja ir nepieciešami vairāki specializēti instrumenti. Šis ir parasti attiecināms uz augiem, arhitektūru vai ainavu.
Safīrs
Safīrs (no ebreju ספּיר – "Sapir" – no Bībeles tekstiem. Bībelē ir bijusi arī atsauce uz citu akmeni – lazurītu) ir minerāla – korunda – paveids. Par safīru sauc jebkuru juvelierkvalitātes korunda kristālu, kas nav sarkanā krāsā (sarkanus korundus sauc par rubīniem). Visbiežāk safīrs ir zilā krāsā. Safīru veidojošais korunds tīrā veidā ir bezkrāsains. Īpašo krāsu dod dažādi piejaukumi, piemēram dzelzs, hroms.
Dzeltenu un zaļu krāsu arī dod dzelzs piejaukums. Sārtiem safīriem ir hroma piejaukums. Ja hroma ir vairāk, akmens ir tuvāk sarkanai krāsai un uzskatāms par rubīnu.
Violetas, purpura krāsas korundam ir vanādija piejaukums. Šādi dārgakmeņi tradicionāli ir mazāk vērtīgi.
Baltie safīri (leikosafīri) visbiežāk sākotnēji ir viegli brūngani vai dzeltenīgi. Tīro krāsu iegūst, tos karsējot. Tīri bezkrāsas korundi ir ļoti reti.
Ir sastopami arī safīri, kas dažādā apgaismojumā maina krāsu – zili dienasgaismā un purpura krāsā mākslīgā apgaismojumā.
Iegūst arī sintētiskus safīrus. Praktiski visiem pārdošanā esošajiem safīriem krāsa ir padarīta košāka, tos karsējot. To, vai safīrs ir karsēts, var noteikt, apskatot to mikroskopā. Praktiski jebkurā safīrā ir cita minerāla – rutila – ieslēgumi. Rutils veido smalkus, matveida kristālus. Ja safīrs ir karsēts, smalkie rutila matiņi ir saraustīti.
Izmantošana
Safīrs ir viens no dārgākajiem dārgakmeņiem. Taču tam ir arī citi pielietojumi. Sintētisko safīru izmanto šādiem nolūkiem:
Zvaigžņu safīrs
Atrod arī tādus safīra kritālus, kam ir sešstaru (retāk divpadsmitstaru) zvaigznes formas atspīdums. Šādu atspīdumu rada noteiktos virzienos orientēti rutila kristālu ieslēgumi.
Atradnes
Augstākās kvalitātes safīrus atrod aluviālajās atradnēs. Labāko safīru atrod Birmā, Madagaskarā, Šrilankā. Vislielāko daudzumu safīra atrod Austrālijā - Kvīnslendā un Jaunajā Dienvidvelsā.
Sevišķi augstas kvalitātes zilus safīrus atklāja Kašmīrā pēc zemestrīces 1800. gados, kad zemes nogruvums atklāja jaunu atradni.
Valstu, kurās atrod safīrus, uzskaitījums:
Lidotājs
Lidotājs jeb aviators ir cilvēks, kas pilotē lidaparātu vai nu sava prieka pēc, vai arī tas ir viņu darbs. Parasti šis apzīmējums tiek lietots uz pilotiem, bet neizslēdz arī plašāku vārda nozīmi. Termins visplašāk tika lietots aviācijas aizsākumos.
Labi pazīstamie lidotāji
Cilvēki, kuri visvairāk veicinājuši aviācijas attīstību:
Citi slavenie militārie piloti:
Citi cilvēki, kas atstājuši pēdas aviācijas vēsturē:
Blīdenes pagasts
Blīdenes pagasts ir viena no Saldus novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Cieceres, Remtes un Zvārdes pagastiem, un Dobeles novada Bikstu, Zebrenes un Lielauces pagastiem.
Reljefa formas
Abaviešu kalns, Bruģu leja, Dziļā leja.
Ūdensteces
Bērze, Biržu strauts, Blīdene, Cūku strauts, Kazenieku strauts, Līčupe, Mazupe, Purviņu strauts, Smukupīte, Stūrupīte, Zaurupīte.
Ūdenstilpes
Baložu dīķis, Blīdenes dzirnavu ezers, Brūža dīķis, Cepļa dīķis, Dāvainis, Duģis, Ezeriņi, Indrānu dīķis, Iņņu ezers, Irbes dīķis, Jerlaku dīķis, Kapu dīķis], Ķiķu dīķis, Lapsu ezers, Pilsblīdenes parka dīķis, Reņģu dīķis, Rūķu dīķis, Rūtiņu dīķis, Smiltnieku dīķis, Stūrmuižas dīķis, Zušu dīķis.
Purvi
Dupuru purvs, Stūru purvs, Tīrelis.
Dabas aizsardzība
Pagasta terittorijā atrodas daļa no dabas lieguma Zvārde teritorijas. Valsts aizsardzībā atrodas Stūru parks.
Vēsture
Mūsdienu Blīdenes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dūres muiža (Gut Duhren), Lielblīdenes muiža (Gut Groß-Blieden, Blīdene), Mazblīdenes muiža (Gut Klein-Blieden, Mazblīdene), Pilsblīdenes muiža (Gut Blieden, Pilsblīdene), Stūru muiža (Stuhrhof, Stūri).
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Blīdene (pagasta centrs), Stūri, Pilsblīdene.
Guro ēnojums
Guro ēnojums, nosaukts franču datorgrafiķa Anrī Guro (Henri Gouraud) vārdā, ir interpolācijas metode, ko izmanto datorgrafikā, lai izveidotu pastāvīgu virsmas ēnojumu uz daudzstūra tīkla. Praksē, Guro ēnojumu visbiežāk izmanto, lai nodrošinātu nepārtrauktu apgaismojumu uz trīsstūra veida virsmām. To panāk, aprēķinot gaismu uz katra no trīsstūra stūriem un lineāri interpolējot rezultējošo krāsu katram trīsstūra pikselim. Guro pirmo reizi publicēja šo tehniku 1971. gadā.
Apraksts
Guro ēnojuma darbošanās princips: virsmas normāles novērtējums katrai virsotnei daudzstūru 3D modelī ir vai nu atšķirīgs katrai virsotnei, vai arī atrasts daudzstūra virsmas normāļu vidējais aritmētiksais no daudzstūriem, kas satiekas katrā virsotnē. Izmantojot šos aprēķinus, apgaismojuma aprēķina pamatā ir atspīduma modelis, t.i. Phonga atspīduma modelis, kas tiek izmantots, lai veidotu krāsu intensitāti uz virsotnēm. Katram ekrāna pikselim, kas ir klāts ar daudzstūra tīklu, krāsu intensitāte var būt interpolēta no krāsu vērtības, kas aprēķināta virsotnē.
Salīdzinājums ar citām ēnojuma tehnikām
Guro ēnojums tiek uzskatīts par labāku nekā plakanas virsmas ēnojums (flat shading) un prasa ievērojami mazāk procesu nekā Phonga ēnojums, bet parasti rezultātā rada šķautņainu izskatu.
Problēma ir viegli pamanāma renderēšanā, kurā vajadzētu būt atspīdumam, kas kustas vienmērīgi pa visu virsmas modeli, kad tas rotē. Guro ēnojums tā vietā nepārtraukti producēs gaišākās vietas pakāpenisku izgaišanu un parādīšanos pa blakus esošajām modeļa daļām, sasniedzot intensitātes maksimumu, kad paredzētā atspīduma gaišākā vieta pārslīd pāri modeļa virsotnei. Skaidrības labad jāatzīmē, ka iepriekš aprakstīto problēmu var uzlabot, palielinot virsotņu blīvumu objektā, bet, protams, šis risinājums attiecas uz ikvienu ēnojuma paradigmu — ar "ārkārtīgi lielu" virsotņu skaitu, nebūtu vispār nepieciešams jēdziens par ēnošanu.
Krievu—austriešu—turku karš (1787—1792)
Kara priekšvēsture
1786. gadā Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II ar Svētās Romas impērijas ķeizara Jozefa II palīdzību iekaroja Krimu. Konstantinopolē asu reakciju bija izraisījuši iepriekšējā kara rezultātā noslēgtā Kučuk-Kainardžas līguma nosacījumi. Osmaņu negatīvo attieksmi pastiprināja arī Lielbritānijas un Francijas vēstnieku pilnīgais atbalsts pretējai pusei.
Kara norise
1788. gadā sultāns pieteica karu Krievijai un lika apcietināt Krievijas vēstnieku Konstantinopolē Jakovu Bulgakovu. Tomēr Osmaņu impērijas karaspēks nebija pietiekami sagatavojies un šis mirklis bija pavisam nepiemērots kārtējai karadarbībai, jo Krievija un Habsburgu impērija tagad bija sabiedrotās. 1789. gadā osmaņi izspieda austriešus no Mehadijas un ieņēma Banatu, tomēr Austrijas armijai 1789. gada 8. oktobrī pēc trīs mēnešu aplenkuma feldmaršala Ernesta Gideona fon Laudona vadībā izdevās iekarot Serbijas galvaspilsētu Belgradu.
Toties feldmaršals Rumjancevs Moldāvijā ieņēma Jasus un Kotinu. Pēc ilga aplenkuma Grigorijam Potjomkinam izdevās arī ieņemt Očakovu, kur krievu karaspēks nogalināja pilnīgi visus iedzīvotājus. Ziņa par notikumiem Očakovā izraisīja sultāna nāvi.
Darba partija
Darba partija bija sociāldemokrātiskā partija Latvijā. Radās 1997. gadā, atšķeļoties no Demokrātiskās partijas "Saimnieks". 2001.—2005. g. bija pie varas Rīgā. 9. Saeimas vēlēšanās piedalījās LSDSP sarakstā. 2008. gadā sākās partijas likvidācijas process.
Sintezators
Sintezators (en) ir elektronisks mūzikas instruments, ko izmanto dažādu skaņu radīšanai un pārveidei. Ar sintezatoru var iegūt jebkādu skaņu. Pirmo elektrisko sintezatoru radīja ASV izgudrotājs Eliša Grejs 1876. gadā, savukārt amerikānis Roberts Mougs radīja pirmo komerciāli pieejamo mūsdienu sintezatoru pasaulē, tas notika 1964. gadā.
Komponenti
Sintezatoros var būt iekļauti dažādi komponenti skaņas ģenerēšanai, veidošanai un modulēšanai.
Lietotāja saskarne
Lietotāja saskarne (en) ir vide, ar kuras starpniecību lietotājs mijiedarbojas ar tehnoloģijām (visbiežāk lietojumprogrammām).
Lietotāja saskarnes iedalās divās grupās: komandrindas saskarnes un grafiskās lietotāja saskarnes. Komandrindas saskarnes tiek izmantotas ar tekstuālo priekšrakstu palīdzību, bet grafiskās lietotāja saskarnes piedava komponentus, ar kuru palīdzību lietotājs var navigēt caur saturu un mijiedarboties ar to. Šādi komponenti ir pogas, izvēlnes, saites, ikonas un līdzīgi elementi.
Lai raksturotu lietotāja saskarnes efektivitāti, produktivitāti un to, cik saskarne ir patīkama, tiek izmantots jēdziens lietojamība.
2011. gada Kanādas Grand Prix
2011. gada Kanādas Grand Prix izcīņa notika 12. jūnijā Monreālā. Sacīkste, slapjās trases dēļ tika sākta aiz drošības mašīnā, bet 25. aplī smagā lietus dēļ - pārtraukta. Pēc aptuveni 2 stundu gara pārtraukuma sacīkste tika atsākta un uzvaru izcīnija Džensons Batons, apsteidzot Sebastiānu Fetelu, kurš pēdējā aplī kļūdījās. Trešajā vietā finišēja Marks Vebers.
Sacīkstē tika uzstādīti divi ievērojami rekordi F1 vēsturē: smagā lietus izraisītā pārtraukuma dēļ šī bija visu laiku garākā sacīkste (4 stundas, 4 minūtes un 39 sekundes) un vairāku avāriju dēļ trasē devās drošības mašīna, arī uzstādot rekordu — 6 izbraukšanas reizes vienā sacīkstē.
Pēc treniņbraucieniem par sliktu pašsajūtu sūdzējas Serhio Peress, kurš Monako trasē piedzīvoja smagu avāriju, viņu sacīkstē aizvietoja Pedro de la Rosa.
Kvalifikācija
Piezīmes:
Sacīkstes
Piezīmes:
Kārlis Knutsons
Kārlis Knutsons (sv, arī Kārlis VIII (sv); dzimis, miris ) bija Bondu dinastijas Zviedrijas karalis no 1448. līdz 1457. gadam, no 1464. līdz 1465. gadam un no 1467. gada līdz savai nāvei 1470. gadā. Bija arī Norvēģijas karalis no 1449. gada līdz 1450. gadam kā Kārlis I (no).
Dzimis rikrāta locekļa ģimenē. Pēc Engelbrekta Engelbrektsona sacelšanās pret Pomerānijas Ērika valdīšanu 1438. gadā kļuva par reģentu un partijas, kas noskaņota pret Kalmāras ūniju, līderi. Pēc Pomerānijas Ērika padzīšanas par karali tika ievēlēts Bavārijas Kristofers, bet Kārlis no 1442. gada kļuva par militāro gubernatoru Viborgā, kur realizēja no karaļa Kristofera neatkarīgu politiku. Pēc Kristofera nāves 1448. gadā tika ievēlēts par Zviedrijas karali. Valdīšanas laikā karoja ar Dāniju. Divreiz tika padzīts no troņa, tomēr atgriezās pie varas.
Lamars Odoms
Lamars Džozefs Odoms (en; dzimis Ņujorkā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, ASV basketbola izlases bijušais dalībnieks. Pašlaik (2013) pārstāv NBA klubu Losandželosas "Clippers".
1999. gada NBA draftā viņu izraudzījās Losandželosas "Clippers" ar kopējo 4. kārtas numuru, šī kluba rindās L. Odoms spēlēja līdz 2003. gadam. Nākamo sezonu basketbolists pavadīja Maiami "Heat" rindās. Taču kopš 2005. gada viņš spēlē Losandželosas "Lakers", ar ko tika iegūts 2008.—2009. un 2009.—2010. gada sezonas NBA čempionu tituls. 2010.—2011. gada sezonā L. Odoms tika atzīts par līgas labāko rezervistu. Viņš ir pirmais "Lakers" spēlētājs, kurš ir saņēmis šo balvu. 2011. gada decembrī viņš tika aizmainīts uz Dalasas "Mavericks", klubu viņš pārstāvēju līdz sezonas beigām, pēc tam pārgāja uz Losandželosas "Clippers".
Krievu—turku karš (1768—1774)
Krievu—turku karš (1768—1774) bija nobeigums Krievijas Impērijas teritorijas paplašināšanā, iekarojot Ukrainas dienvidus, Ziemeļkaukāzu un Krimu.
Priekšvēsture
Karš bija turpinājums Polijas-Lietuvas kopvalsts iekšējām nesaskaņām starp augstmaņiem un karali Staņislavu II. Karalis bija Krievijas ķeizarienes Katrīnas II favorīts un viņa vara lielā mērā balstījās uz krievu karaspēja atbalstu.
Norise
Poļu Ložas konfederācijas karaspēka vajāti, krievu armijas sastāvā esošie kazaki iebruka Osmaņu impērijas teritorijā esošajā Baltā. Osmaņu valdība kazakus vainoja tās padoto slepkavībās, bet Krievija šos apvainojumus noraidīja, kā rezultātā sultāns Mustafa III 1768. gada 25. septembrī Krievijai pieteica karu. Turki ar poļu opozicionāriem (Ložas konfederāciju) izveidoja savienību, turpretī Krievijas pusē nostājās Lielbritānija, kas krievu flotei sniedza savu jūras karaspēka speciālistu palīdzību.
Latvijā dzimušais ģenerālis Magnus Johans fon Bergs komandēja armijas korpusu Krimas frontē, uzvarēja 1772. gadā kaujā pie Kefas. 1773. gadā viņu paaugstināja par vadošo ģenerāli (general-en-chef).
Jūtas tējkanna
Tējkannas modeli 1975. gadā izveidoja agrīnās datorgrafikas pētnieks Mārtins Ņūels.
Vēsture
Mārtinam Ņūelam darbā vajadzēja pazīstama objekta vidēji sarežģītu matemātisku modeli. Viņa sieva Sandra ieteica modelēt viņu tējas aparātu, jo tieši tajā laikā Mārtins ar sievu dzēra tēju. Mārtins paņēma papīru, zīmuli un uzskicēja tējkannu. Tad viņš aizgāja uz laboratoriju un izveidoja Bezjē kontroles punktus uz Tektronix potencialoskopa.
Ņūels izveidoja matemātiskus datus, kas aprakstīja tējkannas ģeometriju (trīsdimensiju koordinātu kopa) un padarīja tos publiski pieejamus. Drīz vien arī citi pētnieki datorgrafikas eksperimentiem sāka izmantot tos pašus datus. Laikam ejot, tējkannas attēlošana vairs nebija tik liels izaicinājums, kāds tas bija 1975. gadā, bet tējkanna palika par standarta attēlošanas objektu arī mūsdienās.
Augstākā būtība
Augstākā būtība plašākajā izpratnē apzīmē Dievu. Šādi šis jēdziens tiek traktēts visās lielākajās reliģijās - kristietībā, islāmā, hinduismā, arī deismā. Taču bez reliģiskās, pastāv arī citi Augstākās būtības interpretācijas varianti. Filosofiskā kontekstā tas ir plaši izplatīts brālības tipa organizācijās, it īpaši brīvmūrniecībā, kur no brīvmūrnieku ložu kandidātiem (meklētājiem) vai brāļiem parasti pat netiek prasīts paskaidrot, ko katrs saprot ar šo jēdzienu. Tas gan nenozīmē jebkāda satura trūkumu, jo arī brīvmūrnieki lieto ar Augstāko būtību cieši saistītu jēdzienu Dižais Pasaules Arhitekts, tādējādi uzsverot arī savas kustības senās vēstures saknes (skat. Zālamana templis). Turklāt visai plašais domas liberālisms izriet arī no brīvmūrniecības tradīcijas izvairīties no teoloģiskām, politiskām un cita veida dogmām.
Augstāko būtību filosofisko kontekstu visai spilgti raksturo brīvmūrniecībā un citās brālībās populārā devīze Deus Meumque Jus. Burtiski tulkojot to no latīņu valodas iznāktu "Dievs un manas tiesības". Taču arī šajā gadījumā īstā jēga ir dziļāka. Ar Dievu šeit apzīmē cilvēces augstāko ētisko un morāles principu kopumu - godu, taisnīgumu, mīlestību, līdzjūtību u.c. - īpašības, kas rodamas cilvēkā pašā, tā iekšējā pasaulē. Katram cilvēkam no dabas (varbūt Dižā Pasaules Arhitekta) ir dotas tiesības baudīt šos principus no pārējās sabiedrības puses, līdz ar to radot katram arī pienākumu tos sniegt pārējiem. Tā arī ir Augstākā būtība. Skatot to detalizētāki var sastapties ar daudzām, dažādām tās niansēm, atkarībā no konkrētās sabiedrības grupas, indivīda, tā interesēm, izglītības līmeņa, piederības tai vai citai etniskai kopai, reliģijai, brālībai, organizācijai utt.
Borats Sagdijevs
Borats Sagdijevs ir satīriski atveidots kazahu tautības žurnālists, filmu "Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai" un Borat Subsequent Moviefilm galvenais varonis, ko tēlojis britu komiķis Saša Barons Koens. Borats bieži redzams pazīstamajos Ali G šovos, kur viņš parasti intervē dažādus cilvēkus, radot viņos pārliecību, ka viņš patiesi ir reportieris no Kazahstānas. Uzdodot netaktiskus un bieži pat vulgārus jautājumus un veicot darbības, kas rietumu kultūras pārstāvjiem liekas neparastas un pat nepieklājīgas, viņš veido komiskas situācijas. Boratam piemīt ļoti spilgtas un neparastas personības iezīmes.
Ģimene un personīgā dzīve
Intervijās Borats ļoti bieži piemin savus ģimenes locekļus. Lai gan dažādajos sižetos mēdz izskanēt savstarpēji pretrunīgi apgalvojumi par Sagdijevu ģimeni, tomēr kopējā aina tiek saglabāta. Viņa māsa ir prostitūta, kura Kazahstānā ieguvusi 4. vietu kategorijā "Labākais orālais sekss". Viņam ir jaunāks brālis Bilo, kurš ir garīgi nevesels un tiek turēts ieslēgts aiz metāla durvīm, jo viņam esot "ļoti mazs prāts, bet stipra roka". Borata attiecības ar māti neesot īpaši tuvas, jo mātesprāt "viņai būtu labāk paticis, ja viņu būtu izvarojis kāds cits". Boratam esot arī cūka Igors.
Borata pirmā sieva Oksana gāja bojā, jo kāds mednieks esot viņu noturējis par lāci. Pēc Oksanas nāves Borats vēl vairākkārt ir apprecējies. Viņš uztur sakarus ar vismaz vienu draudzeni, mīļāko un prostitūtu. Boratam nav iebildumu ne pret asinsgrēku, ne pret zoofiliju. Viņam ir bijušas seksuālas attiecības gan ar savu māsu, gan mājlopiem.
Uzskati
Borats ļoti ciena Josifu Staļinu, kuru viņš apraksta kā "spēcīgu un ietekmīgu". Politiķiem esot jābūt kā Staļinam, ar kārtīgu "hramu" (ru).
Boratam nepatīk ebreji. Apmeklējot bāru Tūsonā, Arizonā, viņš dziedāja dziesmu par problēmām savā valstī, bet dziesmas teksts drīz kļuva ebrejiem aizskarošs. Tā vietā, lai Boratu apklusinātu vai izsvilptu, pūlis patiesībā sāka dziedāt līdzi un pēc Borata norādījumiem ar rokām sist līdzi ritmu. Citā sižetā, kurā Borats apmeklēja pašaizsardzības instruktoru, viņš lūdza instruktoram padomu aizsardzībai pret "žīda āķi". Tad Borats imitēja uzbrukumu un instruktoram nācās rādīt aizsardzības paņēmienus. (Borata lomas tēlotājs Koens pats ir ebrejs).
Sižetā par vēlēšanām Borats bija ļoti pārsteigts, uzzinot, ka Amerikas Savienotajās Valstīs sievietēm esot tiesības balsot. Viņš izmantoja izdevību citēt savu sabiedrības locekļu 'nozīmības ķēdi' — "Dievs, vīrietis, zirgs, suns, sieviete, žurka".
Boratam ir arī nepatika pret melnādainiem cilvēkiem, kurus viņš sauc par "tiem ar šokolādes sejām".
Vēsture
Šī tēla prototips esot kāds ārsts, ko komiķis Saša Barons Koens reiz saticis Krievijas dienvidu reģionos. Borata personāžs līdz šim ir apmeklējis Lielbritāniju un ASV. Vairums viņa izteikto faktu par Kazahstānu nav patiesi un drīzāk satīriskā veidā norāda uz to, cik maz zināšanu par Kazahstānu ir cilvēkiem gan Lielbritānijā, gan arī ASV. Komiķim ir būtiski savā šovā izmantot eksistējošu valsti, lai cilvēkiem nerastos aizdomas par viltus personāžu.