cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ventvorts Millers
Homoseksualitāte
Visu viņa aktīvās aktiera karjeras laiku klīda baumas, ka aktieris ir homoseksuāls. Ventvorts intervijās to ne noliedza, ne apstiprināja, uzsvērdams, ka ir kautrīgs un nekad pirmais neuzsāks sarunu ar svešu sievieti, cenzdamies uzaicināt viņu uz randiņu. Citās intervijās aktieris stāstījis, ka ir ļoti introverts, intervijās sevi neatklāj un glabā neskaitāmus noslēpumus. 2007. gadā aktieris noliedzis homoseksualitāti, taču 2013. gada augustā visām baumām tika pielikts punkts, kad Millers atklātā vēstulē paziņoja, ka ir gejs. Aktieris tika ielūgts uz Sanktpēterburgas Starptautisko filmu festivālu, taču, protestējot pret Krievijā nesen pieņemto "antigeju likumu", festivālā neieradās. Vēlāk, 2013. gadā Millers intervijās atzinies, ka pusaudžu gados, pirms savas homoseksualitātes atklāšanas, vairākas reizes mēģinājis izdarīt pašnāvību.
Almarsa
Almarsa ir pašvaldība Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā reģionā, Sorijas provincē. 2011. gadā tajā dzīvoja 611 cilvēki. Almarsa atrodas 22,2 km attālumā no Sorijas pilsētas.
Pašvaldībā atrodas vairāki ciemi. Lielākais no tiem ir Almarsa ar 224 iedzīvotājiem. Nākamie lielākie ciemi ir Sanadresa de Sorija (112 iedzīvotāji), Tera (92 iedzīvotāji) un Galjinero (91 iedzīvotājs).
Silupīte (Rūjas pieteka)
Silupīte (arī Enčupīte, Skolupīte) ir Rūjas labā krasta pieteka Valmieras novada ziemeļaustrumos, pie Arakstes. Izveidojas, pie Arakstes satekot Krūmiņupītei no labās un Veserupītei no kreisās puses. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Rūjā lejpus Niedru mājām.
Melinda Dilone
Melinda Rūta Dilone (en; dzimusi, mirusi ) bija amerikāņu aktrise.
1963. gadā saņēmusi Tony balvas nomināciju par lomu Brodvejas lugas "Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas?" (Who's Afraid of Virginia Woolf?) pirmajā iestudējumā, un divas reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" par lomām filmās "Trešās pakāpes tuvie kontakti" (1977) un Absence of Malice (1981). Labi zināma ar mātes Pārkeres lomu brīvdienu klasiskajā filmā "Ziemassvētku stāsts" (A Christmas Story, 1983). Filmējusies arī filmās Bound for Glory (1976), F.I.S.T. (1978), Harry and the Hendersons (1987), "Paisuma princis" (The Prince of Tides, 1991) un "Magnolija" (1999), par ko nominēta Ekrāna aktieru ģildes balvai.
Endrū Muirs
Endrū Muirs (en; dzimis Glāzgovā) ir Lielbritānijas starptautiskais meistars šahā (1990), kas šaha turnīros pārstāv Skotiju. ICCF lielmeistars (1995).
Biogrāfija
Ar šahu sācis nopietni aizrauties studiju laikā Glāzgovas Universitātē (1975–1979). 1976. gadā uzvarējis Britu studentu meistarsacīkstēs šahā, bet 1977. gadā bijis labākais Skotijas studentu meistarsacīkstēs šahā. 1977. gadā uzvarējis arī Skotijas šaha turnīrā Scottish Open, bet 1979. gadā Mančestrā uzvarējis šaha turnīrā Manchester Open. Daudzkārtējais Glāzgovas starptautiskā šaha turnīra Glasgow Open uzvarētājs (1982, 1984, 1991, 1995, 2008). 2007. gadā kļuvis par Skotijas šaha čempionāta uzvarētāju. Par panākumiem turnīros FIDE 1990. gadā Muiram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Pārstāvējis Skotijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Pazīstams arī kā korespondencšaha turnīru dalībnieks, kuros piedalījies no 1982. līdz 1995. gadam. 1995. gadā kļuvis par starptautisko korespondencšaha lielmeistaru (GMC).
Pēdējos gados daudz laika velta savam aktuāra darbam un šaha turnīros piedalās retāk.
Dana Zātopkova
Dana Zātopkova (cs; dzimusi Ingrova (Ingrová), mirusi 2020. gada 13. martā) bija čehu vieglatlēte, startējusi šķēpa mešanas sacensībās.
izcīnīja zelta medaļu (stundu pēc viņas vīra Emila Zātopeka uzvaras 5000 m distancē), kā arī — sudraba medaļu. Bija divkārtēja Eiropas čempione (1954, 1958). 1958. gadā 35 gadu vecumā uzstādīja pasaules rekordu (55,73 m), tādējādi viņa kļuva par vecāko sportisti, kas rekordu labo stadiona sacensībās.
Hosē Manuels Pinto
Hosē Manuels Pinto Kolorado (es; dzimis ) ir bijušais spāņu futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā.
Viņš ir Real Betis jaunatnes skolas audzēknis, La Liga debitējis šī kluba sastāvā 1997.—1998. gada sezonā. Vēlāk pārgāja uz Celta de Vigo, ar ko tika startēts UEFA Čempionu līgā, kā arī tika aizvadītas veiksmīgas sezonas Spānijas čempionātā. Kopš 2008. gada pārstāv FC Barcelona. Tā sastāvā trīs reizes uzvarējis Spānijas čempionātā, 2009. gadā izcīnījis uzvaru Spānijas Karaļa kausa izcīņā; trīs reizes uzvarējis Spānijas Superkausā un divas reizes — UEFA Čempionu līgā.
Sasniegumi
Celta
Barcelona
Helle Kalervo Ervie
Helle Kalervo Ervie (fi; dzimis, miris ) bija somu mācītājs, kurš 20. gadsimta trīsdesmitajos gados noturēja dievkalpojumus lībiešu ciemos (Kolkā, Mazirbē, Miķeļtornī) lībiešu valodā.
Luiss Fernandess
Luiss Migels Fernandess Toledo (fr, dzimis ) ir spāņu izcelsmes Francijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Fernandess ir dzimis Spānijā. Deviņu gadu vecumā pārcēlies uz Franciju un 1981. gadā ieguvis Francijas pilsonību. Savu karjeru sācis Paris Saint-Germain komandā, kur arī nospēlējis lielāko daļu savas karjeras. Kopā ar Parīzes komandu viņš izcīnīja vienu Division 1 titulu un divus Coupe de France. Vēlāk spēlējis citā Parīzes komandā RC Paris un Cannes komandā. 1985. gadā atzīts par Francijas gada futbolistu.
Ar Francijas futbola izlasi uzvarējis 1984. gada Eiropas čempionātā. Piedalījies arī 1992. gada Eiropas čempionātā un 1986. gada FIFA Pasaules kausā.
Spēlētāja karjera
Paris Saint-Germain
Francija
Individuālie sasniegumi
Trenera karjera
Paris Saint-Germain
Vecais kanāls
Vecais kanāls ir Āžupītes labā krasta pieteka Valmieras novada dienvidaustrumos, uz austrumiem no Oleriem. Tek dienvidaustrumu virzienā purvainā apvidū. Ietek Āžupītē netālu no tās ieteces Sedā purvainā, mazapdzīvotā apvidū.
Buļu iezis
Buļu iezis ir smilšakmens krauja Braslas labajā krasta posmā Siguldas novada Krimuldas pagastā. Izvietojušies Gaujas nacionālā parka teritorijā ap 2,5 km augšpus Braslas ietekas Gaujā lejpus Buļupītes ietekas; ietilpst aizsargājamajā dabas piemineklī «Braslas ieži». Krauju veido divpakāpju augšdevona sarkanā smilšakmens atsegums, tā maksimālais augstums līdz 30 m, kopējais garums — 110 m. Apakšējā pakāpe ir 12—15 m augsta vertikāla siena, augšējā ir lēzenāka, 3—10 m augsta. Kraujas piekājē iepretī nelielai sāngravai ir ap 5 m augsts divpakāpju ūdenskritums; ziemā veidojas leduskritums. Iezī 4 alas — Adamaita ala un trīs Buļu alas.
Risordžimento
Risordžimento (it — ‘atdzimšana’) bija politiska un sociāla kustība, kas apvienoja dažādās valstis Itālijas pussalā vienotā Itālijas Karalistē 19. gadsimtā.
Vēsturnieku vidū nav vienprātības attiecībā uz precīzu kustības sākuma un beigu datumu, tomēr daudzi uzskata, ka Risordžimento sākās 1815. gadā ar Vīnes kongresu un Napoleona varas beigām un beidzās 1871. gadā, kad Roma kļuva par Itālijas Karalistes galvaspilsētu. Dažas no terre irredente tomēr nepievienojās karalistei līdz pat Pirmā pasaules kara beigām ar Senžermēnas līguma parakstīšanu. Daži nacionālisti uzskata, ka notikušais Gusti villas pamiers ir Risordžimento beigu datums.
Vēsture
1831. gadā Džuzepe Madzīni emigrācijā dibināja kustību Jaunā Itālija. 1848. gadā Ziemeļitālijā sākās sacelšanās pret Austriju, kuras valdījumos bija Lombardija un Veneto, un vairākas Apenīnu pussalas valstis pieteica Austrijai karu, kurā gan cieta sakāvi. 1859. gadā Sardīnijas Karaliste un Francija atkal pieteica karu Austrijai, kurā šoreiz Sardīnija guva uzvaru un ieguva Lombardiju. 1860. gadā Sicīlija anektēja Parmas, Modenas un Toskānas hercogistes un Pāvesta valsti. 1860. gada maijā Sardīnijas atbalstītā itāļu brīvprātīgo armija Džuzepes Garibaldi vadībā izcēlās Sicīlijā, līdz oktobrim ieņēma Abu Sicīliju karalisti, un pēc tautas nobalsošanas tā pievienojās Sardīnijas Karalistei. 1861. gada 17. martā par apvienotās Itālijas karali tika kronēts Sardīnijas karalis Viktors Emanuels II.
Viesalgciems
Viesalgciems ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Snēpeles pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos pie Sprincupes un Lējējupes satekas pie autoceļa P116 8 km no pagasta centra Snēpeles, 13 km no novada centra Kuldīgas un 174 km no Rīgas. Viesalgciems ir viens no senajiem kuršu ķoniņu brīvciemiem. 1333. gadā Livonijas ordeņa mestrs Eberhards fon Monheims Viesalgos (Wessalgen) zemi izlēņoja Tontegodem. Dzimtai sakuplojot, izveidojās brīvciems, kurā 1850. gadā dzīvojušas 9 ķoniņu ģimenes.
Maksims Majorovs
Maksims Majorovs (ru, dzimis ) ir Uzbekistānā dzimis krievu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Majorovs pārstāv KHL komandu Čeļabinskas "Traktor".
Spēlētāja karjera
Iepriekš Majorovs ir spēlējis AHL komandās Sirakjūsas "Crunch" un Springfīldas "Falcons", NHL komandā Kolumbusas "Blue Jackets", un KHL komandās Mitišču "Atlant", Maskavas "Dinamo" un Maskavas "Spartak". No 2015. līdz 2020. gadam spēlēja Ufas "Salavat Julajev" rindās.
Rīgas 6. vidusskola
'''Rīgas 6. vidusskola''' ir viena no Rīgas vidusskolām, kas atrodas Aleksandra Čaka ielā 102 Grīziņkalna apkaimē. Skola īsteno dažādas izglītības programmas (eksakto, humanitāro un vispārizglītojošo).
Strazde
Strazde ir ciems Talsu novada Strazdes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pie autoceļa A10 20 km no novada centra Talsiem un 99 km no Rīgas.
Rīgas 6. vidusskola
Vēsture
Par skolas pirmsākumu uzskata 1920. gadu, kad Arnolda Spekkes vadībā Kronvalda bulvārī 1 tika atvērta Pirmā valsts vidusskola Rīgā, kuras divās pirmajās un vienā otrajā vidusskolas klasē mācības uzsāka 171 skolēns. Drīz vien skolu kopā ar Valsts tehnikumu un vidusskolu pieaugušajiem pārcēla uz blakus esošās agrākās Nikolaja ģimnāzijas ēku Krišjāņa Valdemāra ielā 1c. Pirmie skolas pasniedzēji bija Kārlis Straubergs, Jūlijs Madernieks, vēlākais direktors Arturs Lesnieks, skolas padomē strādāja Jānis Endzelīns. 1923. gadā skolu pārcēla uz bijušās Lomonosova ģimnāzijas ēku Troņmantnieka (tagad Raiņa) bulvārī 29, kuru tā dalīja ar Angļu valodas institūtu. Atrazdamās šajā namā, skola ieguva nosaukumu Pirmā Rīgas valsts ģimnāzija (nejaukt ar tālaika Rīgas pilsētas 1. ģimnāziju). Ēkas pārbūves laikā 1938. gadā ģimnāzijas klases pārcēla uz Rīgas pilsētas tehnikuma ēku Gaiziņa ielā 3, 1939. gadā Izglītības ministrija izveidoja divas valsts ģimnāzijas – Pirmo (zēnu) un Trešo (meiteņu) ģimnāziju.
Strazde
Strazdē atrodas pagasta pārvalde, veikals, pasts, bibliotēka, brīvā laika pavadīšanas centrs. Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis ir muižas komplekss ar parku.
Rīgas 6. vidusskola
Vēsture
Pēc Latvijas padomju okupācijas 1940. gadā abas ģimnāzijas atkal apvienoja, nodeva Rīgas pilsētas pārvaldībā un nosauca par '''6. Rīgas pilsētas vidusskolu'''. Vācu okupācijas laikā skolai atjaunoja 1. Rīgas valsts ģimnāzijas nosaukumu un tā turpināja darboties Raiņa bulvārī 29. Pēc Sarkanās armijas ienākšanas Rīgā no 1945. gada janvāra Raiņa bulvārī 29 mācības uzsāka 6. Rīgas pilsētas vidusskola, taču jau 1946. gadā visu ēku Raiņa bulvārī atdeva jaunatvērtajam Latvijas Valsts Pedagoģiskajam institūtam un 6. vidusskolu pagaidām pārcēla uz skolas ēku Krišjāņa Valdemāra ielā 2, kur jau atradās Rīgas 3. vidusskola, bet 1948. gadā uz namu Tallinas ielā 57, visbeidzot 1951. gadā uz arhitekta Alfrēda Pūpola projektēto jauno skolas namu pie Ziedoņdārza Aleksandra Čaka ielā 102. 1969./1970. mācību gadā skolā izveidoja mūzikas novirziena klases, panākumus guva skolas meiteņu koris un pūtēju orķestris, 1997. gada nodibināja skolas simfonisko orķestri. Kopš 1994. gada liela daļa sākumskolas skolēnu mācījās ēkā Lauku ielā 2, bet Latvijas skolu reformas gaitā 2010. gadā pārcēlās uz ēku Matīsa ielā 37/39.
Strazde
Vēsture
Strazde (Villa Stratzen) vēstures avotos pirmoreiz minēta 1253. vai 1291. gadā, kur kādam Hermanam Toranam pieder 14 arkli zemes kā ordeņa lēnis. 1324. gadā minēts ciema Strassze, bet 1352. gadā — Stradze.
Rīgas 6. vidusskola
Izglītības programmas
Vidusskolā:
Pamatskolā:
Strazde
Vēsture
Ciems izveidojies ap bijušās Lielstrazdes muižas (Groß-Strasden) centru. No 1918. līdz 1974. gadam un pēc 1992. gada pagasta (ciema padomes) centrs.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Frīdlande (Brandenburga)
Frīdlande (de, dsb) ir pilsēta Vācijā, Brandenburgā, Oderas-Šprē apriņķī 39 kilometrus uz ziemeļiem no Kotbusas.
Buļu alas
Buļu alas ir trīs alas Buļu iezī Siguldas novada Krimuldas pagastā. Izvietojusies Braslas labajā krastā Gaujas nacionālā parka teritorijā.
Atsauces
Guntis Eniņš. Latvijas dabas brīnumi.2019. 194-202. lpp.
Normunds Dzintars
Dzīvesgājums
1994. gadā N. Dzintars beidzis Liepājas Universitāti kā latviešu valodas un literatūras skolotājs 1.—12. klasei, bet 2014. gadā Latvijas Universitātē ieguvis doktora grādu latviešu filoloģijā.
Strādājis Liepājas Universitātē (1994—2011). Piedalījies darba grupā, kur izstrādātas mācību programmas un standarts latviešu valodas apguvei pamatskolā (2010). Autors 16 zinātniskām publikācijām par mācību satura attīstību Latvijā. Četru uzdevumu krājumu autors gan pamatskolai gan vidusskolai. Piedalījies digitālās "Latviešu valodas rokasgrāmatas" izstrādē (2016).
N. Dzintars ir Liepājas Valsts 1. ģimnāzijas latviešu valodas un literatūras skolotājs, kā arī Uzdevumi.lv uzdevumu autors.
Politiskā darbība
2011. gadā N. Dzintars nesekmīgi kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās no partijas "Tautas kontrole" saraksta.
2022. gadā N. Dzintars kļuva par 13. Saeimas deputātu Ilzes Indriksones vietā, kura kļuva par ministri Krišjāņa Kariņa valdībā. Šajā pašā gadā kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās un atkal netika ievēlēts, taču gada beigās ieņēma vietu 14. Saeimā uz laiku, kamēr I. Indriksone vēlreiz uzņēmās pildīt ekonomikas ministres pienākumus.
Bļoda (Latgales keramika)
Bļoda ir viens no Latgales keramikas saimniecības trauku tipiem, saimniecībā izplatītākais trauks.
Tās ir dažādu izmēru, jo tiek izmantotas dažādiem mērķiem kā virtuves darbiem, tā galda klāšanai. Lielās bļodas, kuru tilpums ir no 5 līdz 10 litriem, tiek izmantotas ēdienu gatavošanai un uzglabāšanai. Mazās bļodas visbiežāk ir galda ēdienu bļodas, kas gadu simtiem ir bijušas zemnieku galda servējuma pamats.
Bļodu pamattipi
Ir divi Latgales bļodu pamattipi:
Bļodas dekorē no iekšpuses, parasti ar krāsota vai baltmāla līkločiem, gleznotiem jumtiņiem, skujiņām, saulītēm, kas tiek kārtoti centrālā tipa kompozīcijā. Mēdz izraisīt gleznojumam notecējumus ar krāsaino mālu, ko paredz un apjauš jau gleznojot. Mazajām bļodiņām iekšpusi ietur gaišākos toņos nekā ārpusi. Bļodām vāpē kā iekšpusi, tā arī ārpusi, īpaši to augšdaļu. Bļodas ir pirmie izstrādājumi, kurus sāk veidot mācekļi, tāpēc var sastapt arī viduvējus darinājumus.
Pusnakts Parīzē
Sižets
Filmas notikumi norisinās Parīzē. Filmas galvenais varonis, Holivudas scenārists Gils Penders, kopā ar savu līgavu Īnezu uzturas Parīzē, baudot Parīzes mākslas atmosfēru, apmeklējot muzejus. Gils cer Parīzē smelties iedvesmu rakstīšanai, viņš labprāt pārceltos uz dzīvi Parīzē, bet līgavai ir citi plāni. Pamazām viņš saprot, ka viņa un līgavas intereses stipri atšķiras. Kādu vakaru, kad līgava aiziet uz dejām kopā ar draugu Polu un tā sievu, Gils paliek viens. Viņš ir iereibis un apmaldās. Tieši pusnaktī pēkšņi uz ielas viņam blakus apstājas veclaicīgs automobilis, kurā brauc 1920. gadu modes stilā tērpti cilvēki. Tie viņu aicina sev līdzi uz ballīti. Gils piekrīt un nokļūst 1920. gados, laikā, kuru viņš vienmēr ir augsti vērtējis un apbrīnojis. Ballītē Gils sastop tā laika slavenus rakstniekus un māksliniekus.
Nākamajā vakarā Gils pierunā Īnezu kopā ar viņu nākt uz šķērsielu, lai dotos braucienā uz pagātni. Bet Īneza kļūst nepacietīga un aiziet prom pirms pusnakts. Tomēr pusnaktī atkal parādās veclaicīgais automobilis un pasažieri aicina Gilu līdzi. Tā viņš vairākas naktis viesojas pagātnē, sastop slavenības. Gils iepazīstas ar kādu neparastu sievieti Adrianu, kas apbrīno kādu senāku laikmetu — 1890. gadu Belle Époque, kuru viņa uzskata par Parīzes Zelta laikmetu. Kādu reizi pusnaktī Gils kopā ar Adrianu nokļūst šajā laikmetā, satiek tā slavenības. Viņi Mulenrūžā sastopas ar māksliniekiem Anrī de Tulūzu-Lotreku, Polu Gogēnu un Edgaru Degā. Gils jautā māksliniekiem, ko viņi uzskata par dizenāko laikmetu, un izrādās, ka viņi par tādu uzskata Renesansi. Adriana saņem piedāvājumu būt par baleta kostīmu mākslinieci un ar prieku piekrīt palikt 1890. gadu laikmetā. Viņa aicina arī Gili pievienoties. Bet Gils apsver slaveno mākslinieku teikto, un saprot, ka agrākie laikmeti bieži vien tiek idealizēti. Gils tomēr nolemj atgriezties savā mūsdienu pasaulē.
Savos pusnakts ceļojumos Gils guvis iedvesmu savam rakstnieka darbam un nododas rakstīšanai. Ar Īnezu Gils izšķiras, jo viņa kļuvusi viņam neuzticīga ar Polu. Gils izlemj palikt uz dzīvi Parīzē. Kādu vakaru pastaigājoties gar Sēnu, Gils sastop jau iepriekš satikto Gabrielu, antikvariāta tirgotāju, pie kuras viņš bija pircis senlaicīgas lietas un runājies par zudušajiem laikmetiem. Sāk līt, un Gils piedāvā Gabrielu pavadīt uz mājām. Runājoties izrādās, ka arī viņai, tāpat kā Gilam, patīk Parīze lietū.
Maiko Nasu
Maiko Nasu (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Veserupīte
Veserupīte (arī Enčupīte) ir Silupītes kreisā satekupe Valmieras novada galējos ziemeļaustrumos. Tek dienvidu virzienā. Pie Arakstes, satekot ar Krūmiņupīti, izveido Silupīti. Veserupītei šķērso valsts autoceļš V176 (Sīļi–Igaunijas robeža), tās krastos atrodas Arakste.
Bazils Bolī
Bazils Bolī (fr, dzimis ) ir bijušais Francijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Francijas futbola izlases dalībnieks.
Visarions Beļinskis
Visarions Beļinskis (ru; 1811—1848) bija Somijā dzimis krievu literatūrkritiķis un publicists, kurš darbojās kā reālistiskās rakstniecības aizstāvis Nikolaja I valdīšanas laikā.
Bazils Bolī
Lielāko daļu karjeras pavadījis Francijas klubos Auxerre un Marseille. Ar Marseille komandu divas reizes kļuvis par Division 1 čempionu un uzvarējis 1992.—1993. gada UEFA Čempionu līgas sezonā. Vēlāk pārstāvējis Skotijas klubu Rangers, Francijas klubu Monaco un Japānas klubu Urawa Red Diamonds.
Ar Francijas futbola izlasi piedalījies 1992. gada Eiropas čempionātā. Kopumā nospēlējis 45 mačus un guvis vienus vārtus.
Visarions Beļinskis
Dzīvesgājums
Dzimis 1811. gadā Sveaborgas cietokšņa ārsta ģimenē. Pēc nepabeigtām studijām Maskavas Universitātē (1829—1832) strādāja par žurnālistu Maskavas žurnālā "Teleskops". Pēc žurnāla slēgšanas 1837. gadā ārstējās Pjatigorskā, vēlāk dzīvoja Sanktpēterburgā, kur no 1839. līdz 1846. gadam darbojās literatūras žurnālā "Tēvijas piezīmes" (Отечественные записки). Miris 1848. gadā Pēterburgā pēc ilgstošas ​​slimības, apglabāts Volkovas kapsētā.
Bazils Bolī
Sasniegumi
Marseille
Rangers
Individuālie sasniegumi
Mazās pūcītes
Mazās pūcītes, mazo pūcīšu ģints (Otus) ir pūčveidīgo (Strigiformes) putnu ģints, kas pieder pūču dzimtai (Strigidae). Tā ir lielākā un plašākā pūču dzimtas ģints, kas apvieno 52 mūsdienās dzīvojošas sugas. Nesenā pagātnē šajā ģintī tika sistematizētas arī Amerikas purva pūcītes (Megascops), kas mūsdienās saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem izdalītas atsevišķā ģintī. Dažas sugas izdalītas atsevišķās monotipiskās ģintīs, piemēram, ceļotājpūcīte (Psiloscops flammeolus). Mūsdienās mazo pūcīšu ģintī apvienotas tikai Vecās Pasaules pūču sugas, kuras mājo Eirāzijā un Āfrikā.
Latvijā sastopama viena mazo pūcīšu ģints suga — mazā ausainā pūcīte (Otus scops).
Kopīgās īpašības
Mazajām pūcītēm, līdzīgi kā citām pūcēm, mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Kopumā mazās pūcītes ir neliela auguma pūces (16,5—30 cm ) ar kompaktu ķermeni, lielu galvu un īsiem, noapaļotiem spārniem. Lielākajai daļai sugu ir izteikti ausu pušķi. Apspalvojums kriptisks, kas, atkarībā no sugas, var būt dažādu toņu brūns vai brūnipelēks. Dažām sugām vēders un seja ir gaišāki nekā mugura. Kā visām pūcēm, tām ir izcila dzirde, kas ļauj noteikt medījuma atrašanās vietu. Tām ir asi, spēcīgi nagi un knābis, ar kuriem upuris pirms apēšanas tiek sadalīts sīkos gabaliņos.
Uzvedība
Tās ir izveicīgas un veiklas lidotājas. Medī daļēji atklātās ainavās, priekšroku dodot videi ar veciem, lieliem, dobumainiem kokiem. Barojas ar kukaiņiem, rāpuļiem, maziem zīdītājiem, piemēram, sikspārņiem un pelēm, kā arī ar nelieliem putniem. Mazās pūcītes uzlasa arī sliekas, abiniekus un ūdens bezmugurkaulniekus. Ligzdo dobumos, veido monogāmus pārus un par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Perē matīte, bet tēviņš to perēšanas laikā baro.
Sistemātika
Mazo pūcīšu ģints (Otus)
Viljamsburgas tilts
Viljamsburgas tilts (en) ir piekartilts, kas atrodas Ņujorkā, Ņujorkas štatā, ASV. Tilts savieno Manhatanu ar Bruklinu, šķērsojot Īstriveru. Tas ir viens no četriem Ņujorkas tiltiem, pār kuru bezmaksas var šķērsot Īstriveru, pārējie ir Bruklinas tilts, Kvīnsboro tilts un Manhatanas tilts. Tilts ir nosaukts pēc Bruklinas apkaimes Viljamsburgas.
Uz tilta atrodas četras joslas katrā virzienā, ietvēm un veloceliņiem, kā arī divām Ņujorkas metro līnijām. Tilta kopējais garums ir 2 227 metri, tā platums ir 36 metri, bet tā augstums tilta augstākajā punktā ir 94 metri. Augstums no tilta līdz ūdenim ir 41 metrs. Pēc 2008. gada datiem tiltu katru dienu šķērso ap 106 783 transportlīdzekļiem, bet gada laikā ap 39 miljoniem transportlīdzekļu.
Tilta celtniecība uzsākta 1896. gadā, bet atklāts satiksmei 1903. gada 19. decembrī. Toreizējās tilta izmaksas bija ap 24 miljoniem ASV dolāru, kas mūsdienu naudas izteiksmē ir ap 619 miljoniem ASV dolāriem. Līdz 1924. gadam, tas bija garākais piekartilts pasaulē.
Kristus kristīšana (Verrokjo)
Kristus kristīšana (it) ir glezna, kas pabeigta ap 1475. gadu itāļu renesanses gleznotāja Andreas del Verrokjo studijā un tās radīšana tiek piedēvēta viņam un viņa skolniekam Leonardo da Vinči. Daži mākslas vēsturnieki izceļ arī citu Verrokjo darbnīcas locekļu ieguldījumu. Gleznā attēlota Kristus kristīšana, ko veic Jānis Kristītājs, kā tas pierakstīts Mateja, Marka un Lūkas evaņģēlijā. Pa kreisi esošais eņģelis pierakstos minēts kā jaunā Leonardo darbs, fakts, kas radījis tik daudz īpašu komentāru un mītu, ka gleznas vērtība kopumā un Verrokjo devums bieži tiek ignorēts. Mūsdienu kritiķi Leonardo piedēvē arī lielu daļu fona ainavas fonā un Kristus tēlu. Glezna atrodas Ufici galerijā Florencē.
Priekšvēsture un īpašnieki
Andrea del Verrokjo bija tēlnieks, zeltkalis un gleznotājs, kam 15. gadsimta otrajā pusē piederēja liela un veiksmīga darbnīca Florencē. Viņa mācekļi un tuvi partneri bija gleznotāji Sandro Botičelli, Frančesko Botičīni, Lorenco di Kredi un Leonardo da Vinči. Pats Verrokjo nebija ražīgs gleznotājs un viņa rokai tiek piedēvētas pavisam nedaudz gleznas, viņa slavas pamatā galvenokārt bija skulptūras. Verrokjo gleznas raksturīgi Florences tā laika praksei bija tempera uz koka paneļa. Gleznošanas paņēmienu ar krāsu, ko iepriekš Itālijā izmantoja tikai tādiem izturīgiem priekšmetiem kā parādes vairogiem, Florencē ieviesa Holandes un flāmu gleznotāji un viņu ievestie darbi aptuveni šīs gleznas tapšanas laikā. Darba fons ir gleznots Monte San Martino uz Komo ezera, iespējams, gleznots Liernā.
Gleznu "Kristus kristīšana", saskaņā ar Antonio Billi (1515), pasūtīja S. Salvi baznīca un vēlāk to pārvietoja uz Vallumbrosanas klosteri Santa Verdianā. 1810. gadā tā nonāca Akadēmijas galerijā, bet 1959. gadā Ufici. 16. gadsimtā glezna minēta Džordžo Vazāri grāmatā Slavenāko gleznotāju, tēlnieku un arhitektu dzīves apraksti gan Verrokjo, gan da Vinči biogrāfijā.
Kundi
Kundi ir ciems Kuldīgas novada Snēpeles pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos Lejējupes krastā pie autoceļa V1296 5 km no pagasta centra Snēpeles, 20 km no novada centra Kuldīgas un 172 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kundu muižas (Kunden) centru.
Harijs
Harijs var būt:
Mirjama Puhnere
Mirjama Puhnere (de; dzimusi ) ir Austrijas kalnu slēpotāja, sudraba medaļas ieguvēja supergigantā.
Viņas brālis Joahims arī ir nodarbojies ar kalnu slēpošanu, trīsreiz bijis uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos.
Karjera
2017. gadā guva traumu un bija spiesta izlaist visu 2017.—2018. gada sezonu. nobraucienā Soldeu, Andorā, izcīnīja savu otro uzvaru PK posmos.
2021. gada Pasaules čempionātā Kortīnā d'Ampeco startēja tikai nobraucienā un ieņēma 11. vietu. Pekinā izcīnīja sudraba medaļu supergigantā, piekāpjoties tikai šveicietei Larai Gutai-Behrami. Startēja arī nobraucienā un ierindojās 8. vietā.
Zalve (nozīmju atdalīšana)
Zalve var būt:
Barbadosa olimpiskajās spēlēs
Barbadosa olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1968. gada, kopš tā laika startējusi visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1980. gada vasaras olimpiskās spēles Maskavā, kad tāpat kā daudzas citas valstis izlēma šīs spēles boikotēt. Barbadosa līdz šim vēl nav piedalījusies nevienās ziemas olimpiskajās spēlēs.
Līdz šim Barbadosa olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi tika vienu olimpisko medaļu — bronzas medaļu — 2000. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. To paveica vieglatlēts Obadele Tompsons.
Barbadosa 1960. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja Britu Vestindijas sastāvā. Šajās spēlēs barbadosiešu vieglatlēts Džeimss Vederbērns izcīnīja bronzas medaļu 4x400 m stafetes skrējienā.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: Olimpisko medaļu skaits pēc valsts
Lilija Dinere
Lilija Dinere (dzimusi Rīgā) ir Latvijas gleznotāja un grāmatu ilustrētāja. Latvijas Mākslinieku savienības valdes locekle. Māte Cecīlija Dinere.
Biogrāfija
Lilija Dinere dzimusi Rīgā. 1973. gadā beigusi J. Rozentāla mākslas vidusskolu Rīgā un 1980. gadā glezniecības - scenogrāfijas nodaļu Latvijas Mākslas akadēmijā. Kopš 1981. gada ir Latvijas Mākslinieku savienības biedre, bet ar 2008. gada ir Latvijas Mākslinieku savienības valdes locekle.
Daiļrade
Kopš 1981. gada sarīkojusi 21 personālizstādes Latvijā un ārzemēs. Strādā monumentālajā glezniecībā un veido vitrāžu projektus (2001.-2002. g. viesnīca Rolands). Kopš 1992. gada piedalās nozīmīgos mākslas projektos un izstādēs Vācijā. Kopš 1979. gada saņēmusi diplomus un atzinības par mākslas darbiem izstādēs, kā arī grāmatu ilustrācijām.
Lilijas Dineres darbi atrodas Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā, Latvijas Mākslinieku savienības muzeja kolekcijās, A.Puškina Valsts Tēlotājas mākslas muzejā, Valsts Tretjakova galerijā Maskavā (Krievija), Frauen museum Bonnā (Vācija), Gotlandes mākslas muzejā Visbijā (Zviedrija); privātkolekcijās ASV, Igaunijā, Indijā, Izraēlā, Japānā, Kanādā, Krievijā, Francijā, Somijā, Vācijā, Zviedrijā u.c.
Maisēļi
Maisēļi ir apdzīvota vieta Cēsu novada Kaives pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 5,4 km no pagasta centra Kaives, 15 km no Vecpiebalgas un 110,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu P3 (Garkalne—Alauksts) un V309 (Katrīna–Leimaņi–Kaive–Aprāni) krustojuma.
Johans Brēfers
Johans Brēfers (de, 1616–1700) jeb Johans Brēvers (la) bija Zviedru Vidzemes vācu pedagogs un teologs. Rīgas akadēmiskās ģimnāzijas daiļrunības (retorikas) un vēstures profesors (1643), vēlāk inspektors (1655) un teoloģijas profesors (1677), Rīgas superintendents (1690).
Dzīvesgājums
Dzimis 1616. gada 11. martā Aislēbenē ierēdņa Johana Brēfera un viņa sievas Magadalēnas ģimenē. Mācījās Aislēbenas ģimnāzijā, pēc pilsētas nopostīšanas Trīsdesmitgadu kara laikā 1634. gadā viņš devās pie radiniekiem uz Lībeku un tālāk uz Rīgu pie virsmācītāja Hermaņa Samsona, ar kura palīdzību viņš pabeidza mācības Rīgas akadēmiskajā ģimnāzijā. Ar Rīgas rātes stipendiju viņš studēja Mārburgas Universitātē (1639-1640), tad Helmštates un Braunšveigas universitātēs. Pēc atgriešanās Rīgā strādāja par Rīgas akadēmiskās ģimnāzijas retorikas un poēzijas profesoru (1643), vēlāk par ģimnāzijas inspektoru (1655) un Doma baznīcas diakonu (1656). 1655. gadā viņš izdeva iespiestu ģimnāzijas programmu un disputu sakopojumu.
Pēc 1656. gada Rīgas aplenkuma un pilsētas izpostīšanas kļuva par Rīgas Sv. Pētera baznīcas virsmācītāju (1658), vēlāk par ģimnāzijas teoloģijas profesoru (1677). 1690. gadā viņu iecēla par Vidzemes luteriskās baznīcas Rīgas superintendentu. Miris 1700. gada 12. maijā Rīgā. Viņa dēls bija tiesnesis Hermanis fon Brēverns (Hermann von Brevern).
Raiens Lindgrēns
Raiens Lindgrēns (en; dzimis 1998. gada 11. februārī) ir amerikāņu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Ņujorkas “Rangers”.
Gonsalu Gedešs
Gonsalu Gedešs (pt; dzimis ) ir Portugāles futbolists, pussargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Portugāles Premjerlīgas kluba Benfica sastāvā, kas viņu īrē no Wolverhampton Wanderers.
Sasniegumi
Benfica
Paris Saint-Germain
Valencia
Portugāle
Leopolds Nahbins
Leopolds Nahbins (pt, pl; dzimis, miris ) bija brazīliešu matemātiķis. Darbi galvenokārt topoloģijā un matemātiskajā analīzē.
Saues pagasts
Saues pagasts (et) ir viena no 16 Igaunijas Harju apriņķa pašvaldībām tā rietumos. Pagastā ietilpst 1 pilsēta (Saue), 3 lielciemi (Lāgri, Rīzipere, Turba) un 51 ciems. Pagasts izveidots 2017. gada teritoriālās reformas gaitā, apvienojot Kernu, Nisi un Saues pagastu, kā arī Saues pilsētu. Robežojas ziemeļos ar Harku pagastu pagastu, ziemeļaustrumos ar Tallinas pilsētu, austrumos ar Saku pagastu un Raplas apriņķa Kohilas pagastu, dienvidos ar Raplas apriņķa Raplas pagastu un Merjamā pagastu, dienvidrietumos ar Lēnes apriņķa Rietumnigulas pagastu, bet ziemeļrietumos ar Rietumharju pagastu un Keilas pilsētu.
Vidzemnieku grāvis
Vidzemnieku grāvis ir Palmutes kreisā krasta pieteka Valmieras novadā. Tek dienvidu-dienvidaustrumu virzienā. Lielākā pieteka - Galzemnieku grāvis. Ietek Palmutē uz austrumiem no Idus. Vidzemnieku grāvi šķērso valsts autoceļš P21 (Rūjiena—Mazsalaca)
Kompleksa sistēma
Kompleksa sistēma ir tāda sistēma, kuras enerģija pārsniedz klasiskajā mehānikā apskatīto slieksni, bet vienlaikus nesasniedz haosa teorijā apskatīto sistēmas slieksni.
Kalnu sīpols
Kalnu sīpols (la) ir daudzgadīgs amariļļu dzimtas sīpolaugs. Savvaļā tas ir diezgan plaši sastopams kalnu apvidos rietumu un dienvidu Eiropā un Dienvidaustrumāzijā. Latvijā sastopams ļoti reti — tikai kā adventīvs augs.
Daži autori to iekļauj plašākā sugā Allium senescens vai nodala kā Allium senescens pasugu.
Apraksts
Kalnu sīpols ir daudzgadīgs, 20—70 cm garš, pelēkzaļš lakstaugs. Auga sīpols ir olveidīgs un tas ir klāts ar tumšām zvīņām. Stublājs ir stāvs, kails un zem ziedkopas divšķautņains. Lapas ir plakanas, aptuveni 0,3—0,8 cm platas, tās ir izvietotas tikai pie stublāja pamata, un tās kopumā ir īsākas nekā stublājs. Uz stublāja lapu nav.
Ziedu čemurs ir blīvs, apziedņa lapas sārti violetas un aptuveni 0,5 cm garas. Ziedkāts ir vismaz apziedņa garumā, parasti garāks. Putekšņlapas mazliet pārsniedz apziedni. Pie čemura pamata ir īss, paliekošs, plēvjveidīgs vīkals. Vairvasiņas ziedkopā nemēdz veidoties. Auglis ir trīscirkņu pogaļa ar tumšām sēklām. Zied no jūnija beigām līdz augustam.
Veronika Rozenbaha
Veronika Rozenbaha (dzimusi Veronika Krūmiņa,, Pleskavā; mirusi , Rīgā) bija Latvijas onkoloģe, medicīnas zinātņu doktore, Rīgas Medicīnas institūta Onkoloģijas katedras profesore, Latvijas Valsts emeritētā zinātniece.
Biogrāfija
Veronika Krūmiņa dzimusi 1916. gada 18. septembrī Pleskavā kara bēgļu ģimenē.
Skolas gaitas Veronika Krūmiņa sāka 1924. gadā Rīgas 41. pamatskolā. 1931. gada 2. jūnijā viņa beidza pilnu pamatskolas kursu un mācības turpināja 2. Rīgas pilsētas ģimnāzijā, kuru absolvēja ar teicamām sekmēm 1936. gada 18. jūnijā.
Beigusi Angļu valodas institūtu 1940. gadā. Materiālo apstākļu dēļ viņai nācās mācības savienot ar darbu 1. Rīgas pilsētas slimnīcas kancelejā. Institūtā kopā ar angļu valodu Veronika apguva filozofiju, sistemātisko un moderno psiholoģiju, audzināšanas teoriju un vēsturi.
1940. gadā V. Krūmiņa iestājās Latvijas Valsts universitātes (LVU) Medicīnas fakultātē. Viņas izvēli par labu medicīnai veicināja tēva ilgstošā slimība. Veronika beidza LU Medicīnas fakultāti 1945. gadā ar ārsta diplomu un nokļuva Valsts 2. klīniskajā slimnīcā un savu turpmāko dzīvi saistīja ar ķirurga onkologa darbu.
Turnikets
Turnikets (fr) ir līmenisks krustveida šķērslis, kura funkcija ir griezties, tādējādi regulējot gājēju plūsmu, ļaujot nākt tikai pa vienam cilvēkam. Turniketi ir sastopami metro stacijās, pie ieejām teātros, zoodārzos, stadionos un citās iestādēs. Sabiedriskajā transportā turniketi ir sastopami reti, jo tie aizkavē kustību. Turniketa funkcija ir organizēt cilvēku plūsmu vai panākt, lai pasažieri apmaksātu braucienu un tiktu samazināts bezbiļetnieku skaits (metro, sabiedriskajā transportā).
2005. gada Rēzeknes domes atkārtotas vēlēšanas
2005. gada Rēzeknes domes atkārtotas vēlēšanas bija Rēzeknes domes vēlēšanas, kas notika 20. augustā. Vēlēšanās Rēzeknes domē tika ievēlēti 13 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 14 kandidātu saraksti, kas veidoti no 191 kandidāta. Rēzeknē vēlēšanas notika 13 iecirkņos
2005. gadā 26. maijā Latgales apgabaltiesa par vainīgiem vēlētāju ietekmēšanā un viņu balsu uzpirkšanā par labu „Jaunā Centra” biedriem Igoram Ignatjevam un Irēnai Seikstei Rēzeknes domes vēlēšanās atzina Jāni Krēsliņu un Anfinogenu Goršanovu, piespriežot viņiem 1600 latus un 1040 latus lielus naudas sodus, bet 23. martā Administratīvā rajona tiesa apmierināja vairāk nekā 40 Rēzeknes domes deputātu kandidātu prasību atcelt Rēzeknes domes vēlēšanu rezultātus un 20. aprīlī Centrālā vēlēšanu komisija izsludināja atkārtotas domes vēlēšanas 20. augustā.
Veronika Rozenbaha
Biogrāfija
No 1945. gada V. Rozenbaha strādāja par asistenti LVU Medicīnas fakultātes Ķirurģijas katedrā pie profesora Paula Stradiņa, daudz mācījās no viņa, vienlaikus arī domājot par zinātnisko karjeru.
1946. gadā V. Rozenbaha iestājās aspirantūrā vissmagākajā ķirurģijas nozarē — onkoloģijā.
Kopš Rīgas Medicīnas institūta izveidošanas 1950. gadā V. Rozenbaha strādāja par Fakultātes ķirurģijas katedras asistenti un 1954. gadā aizstāvēja medicīnas zinātņu kandidāta disertāciju par laboratorisko diagnostiku onkoloģijā.
Visi turpmākie V. Rozenbahas zinātniskie darbi bija saistīti ar vēža pētniecību, bet praktiskā darbība — ar vēža slimnieku ārstēšanu. Viņa bija apguvusi plašu operāciju spektru, veikusi ļoti sarežģītas onkoloģiskas operācijas, bieži operējusi kopā ar savu skolotāju profesoru Paulu Stradiņu. Veronika Rozenbaha vadīja studentu zinātniskos darbus RMI Studentu zinātniskajā biedrībā.
1958. gadā viņa kopā ar Paulu Stradiņu, Ēvaldu Ezerieti, Jāni Slaidiņu piedalījās pirmajā sirds operācijā Latvijā, kuru paveica profesors no Maskavas Jevgeņijs Mešalkins.
Drīz pēc RMI Ārstu kvalifikācijas celšanas fakultātes izveidošanas V. Rozenbaha tika iesaistīta tās darbā un no 1965. līdz 1974. gadam kā docente vadīja Onkoloģijas ciklu. Pētnieciskajā darbā V. Rozenbaha daudz pūļu veltīja krūts vēža diagnostikas un ārstēšanas jautājumiem. Pēc viņas ierosinājuma Latvijā tika ieviestas termogrāfijas, termometrijas, mammogrāfijas, citoloģijas metodes krūts vēža izmeklēšanā. 1969. gadā V. Rozenbaha aizstāvēja medicīnas zinātņu doktora disertāciju par krūts vēzi.
Kad Rīgas medicīnas institūtā 1974. gadā tika izveidota Onkoloģijas katedra, V. Rozenbaha 1980. gadā tika ievēlēta par tās profesori, kā arī turpināja strādāt pie krūts vēža agrīnās diagnostikas jautājumiem, pētīja vēža riska faktorus, popularizēja krūts paškontroles izmeklēšanas metodes, veidoja izbraukuma brigādes Latvijas lauku rajonos un izvērsa plašu profilaktisko darbu visā republikā. Viņa turpināja darbu katedrā par profesori konsultanti no 1979. līdz 1995. gadam.
Profesore Rozenbaha mirusi 2003. gada 3. janvārī Rīgā, apbedīta Meža kapos.
Zinātniskie darbi
Profesore V. Rozenbaha publicējusi vairāk nekā 100 zinātnisko darbu, viņa kopā ar katedras darbiniekiem ir mācību grāmatu onkoloģijā autore.
Atsauksmes
«Profesore V. Rozenbaha ir viena no redzamākajām akadēmiķa Paula Stradiņa skolas turpinātājām onkoloģijā. Līdzīgi akadēmiķim Paulam Strādinām, ari profesore V. Rozenbaha nekad nav baidījusies no vissmagākajām onkoloģisko slimību formām, bet arvien meklējusi ceļus, kā slimniekiem palīdzēt ar operāciju, staru terapiju, hormonu terapiju, ķimioterapiju. Dažādos slimības posmos viņa atradusi piemērotāko ārstēšanas veidu, ar to iegūstot labākos rezultātus.
Viņu sevišķi interesē piena dziedzeru onkoloģija, tādēļ lielu uzmanību velti slimības agrīnai diagnostikai. Plaši pazīstama viņas rūpīgi izstrādātā bezkontrasta mammogrāfijas metode. Daudzos gadījumos tā ir palīdzējusi slimības ļoti agrīnā diagnostikā, glābjot slimnieces no smagas kaites izveidošanās. Si metode kļuva sevišķi vērtīga, to savienojot kopā ar toniogrāfijas iespējām, kā to profesore V. Rozenbaha labi parādīja savā plašajā doktora disertācijas darbā.
Profesorei V. Rozenbahai lieli nopelni ir piena dziedzeru onkoloģijas dienesta,organizēšanā regulārās profilaktiskās apskates visdažādākos mūsu republikas novados ir paglābušas daudzas sievietes no lielas nelaimes. Tālākā slimibas noskaidrošanā profesore plaši izmanto punktātu citoloģisko izmeklēšanu, kura palīdz turpmākās terapijas izvēlē.
Vērtīga arī viņas operācijas metodes izstrādāšana, panākot, lai nebūtu komplikāciju pēc operācijas. Labi pazīstami arī viņas pētījumi par šo slimnieču hormonterapijas iespējām.
Profesore V. Rozenbaha zinātniskajā darbā ir ļoti rūpīga, pat pedantiska, tādēļ arī darbs dod pārliecinošus rezultātus, kurus var ieviest onkoloģijas praksē.
Savas zināšanas profesore V. Rozenbaha prasmīgi nodod jaunajiem mediķiem, kuriem jāsastopas ar sarežģīto onkoloģijas novadu. Viņa iepazīstina studentus, kā ari ārstus, kuri papildina zināšanas onkoloģijā, ar jaunākajām izmeklēšanas metodēm, lai slimību konstatētu pēc iespējas agrīni.
Kā ārste onkoloģe profesore V. Rozenbaha ir ļoti iejūtīga, rūpīga un prot ietekmēt slimu cilvēku tā, lai viņš izjustu, ka atrodas laba ārsta rokās un grūtā bridi varēs viņam palīdzēt. Ar savu labestību, izpalīdzību profesori V. Rozenbahu ir iecienījusi visa mūsu mediķu saime.» ''Profesors Ē. Ezerietis''. "Akadēmiķis Pauls Stradiņš saskatīja Veronikā Rozenbahā gan labu ārsti, gan perspektīvu pedagoģi, kas spēj topošos ārstus ierosināt un iesaistīt radošā klīniskajā un pētniecības darbā. Tagad daudzi pazīstami vidējās un jaunākās paaudzes ķirurgi un onkologi uzskata sevi par viņas skolniekiem, kura ar savu paraugu mācījusi, kā attiekties pret slimnieku, zinātni, pedagoģisko darbu. Par to ar patiesu sirsnību runā ārsti Natālija Bāliņa, Rasma Ceplite, Irēna Dāve, Janīna Dūda, Uldis Vikmanis un citi. Profesore, Latvijas veselības izsardzības galvenā onkoloģe Velta Bramberga."
Ģimene
1944. gada 3. jūnijā Rīgas Vecajā Svētās Ģertrūdes baznīcā Veronika Krūmiņa salaulājās ar elektrotehnikas inženieri Frici Rozenbahu, kuŗš bija Latvijas armijas virsnieka vietnieks. Pēc kara viņš iestājās LVU Mehānikas fakultātē. 1946. gadā viņš tika arestēts un apsūdzēts izsūtījumām uz Karagandas apgabalu Kazahstānā. No izsūtījuma viņš atgriezās 1955. gadā, reabilitēts 1999. gadā.
Valērija Čkalova Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrijas valsts aviācijas lidojumu izmēģinājumu centrs
Valērija Čkalova Krievijas Federācijas Aizsardzības ministrijas valsts aviācijas lidojumu izmēģinājumu centrs (VLIC) (ru) ir Krievijas aviācijas zinātņu pētniecības iestāde. Šī ir Krievijas Gaisa spēku un Bruņoto spēku galvenā institūcija, kurā pirms stāšanās dienestā tiek izmēģināts kara aviācijas tehnika un aviācijas ieroči.
Lielākā daļa lidojumu saskaņā ar valsts izmēģinājumu programmu tiek veikti VLIC un tā sastāvdaļu diapazonā, ieskaitot visus lidojumus, lai izpētītu kara izmantošanu un izmēģinātu jaunus ieročus. Neviena tipa gaisa kuģis, helikopters vai lidaparātu iznīcināšanas ieroču paraugs nebija nodots dienestā Krievijas (iepriekš - PSRS) Gaisa spēkiem un citiem bruņoto spēku veidiem, neizturot izmēģinājumus VLIC. Pēc 1991. gada, paplašinoties Krievijas kara lidmašīnu piegādēm eksportam, zinātņu pētniecības izmēģinājumu centrā tiek veiktas lidmašīnu izmēģinājumi un jaunas modifikācijas, kas īpaši izstrādātas saskaņā ar līgumiem ar ārvalstu klientiem.
No 1920. gada līdz mūsdienām šeit ir pārbaudīti vairāk nekā 390 lidmašīnu tipi, no kuriem ir pieņemti 280 tipi. Tikai 1999. gadā VLIC tika veikts 191 izmēģinājumu darbs. VLIC zinātņu-pētniecības darbs ir vērsts uz metodisko atbalstu perspektīvu lidaparātu novērtēšanai, vispārēju tehnisko prasību izstrādi gaisa spēkiem un sērijveida lidmašīnu kaujas spēju palielināšanu. Zinātņu-pētniecības darba apjoms 1995. gadā bija vidēji 88 (salīdzinājumam 1986. gadā - 1320 pētniecības darbi ), kā arī līdz 400 militāriem zinātniskiem darbiem.
Centrs katru gadu veic vairāk nekā 220 neatkarīgus izmēģinājumus ar vairāk nekā 1600 lidojumiem un 70 zinātņu-pētījumu projektiem, tostarp gaisā. VLIC sadarbojas ar vairāk nekā 120 rūpniecības organizācijām, zinātniskiem institūtiem, militāro pētījumu institūcijām un kaujas vienībām. Centram ir vienīgā unikālā eksperimentu un testēšanas bāze Krievijā. Tikai tur var veikt pilnīgu jauna un modernizēta aviācijas aprīkojuma un ieroču novērtējumu, lai ievērotu klienta taktiskās un tehniskās prasības.
Centrā kalpoja un strādāja '''5. divreiz Padomju Savienības varoņi, 96. Padomju Savienības varoņi un 25. Krievijas varoņi'''. Miera laikā vairāk nekā '''3000. karavīru''' ir apbalvoti ar militāriem rīkojumiem.
Starp testētājiem izauga '''16. Staļina, Ļeņina un Ļeņina komjauniešu balvu laureāti; 58. Valsts balvas laureāti; vairāk nekā 100. godājami lidotāji un navigācijas izmēģinātāji; vairāk nekā 30. godājami militārie speciālisti un zinātnieki; vairāk nekā 100. sporta meistari un pasaules un Krievijas čempioni aviācijas sportā'''.
VLIC sienās ir aizstāvējuši '''44. zinātņu doktori un vairāk nekā 550. zinātņu kandidāti'''. VLIC doktora disertācijas padome katru gadu veic auglīgu darbu, lai palielinātu centra zinātnisko potenciālu. VLIC ir izveidota un darbojas skola pilotu, navigatoru un testa inženieru apmācībai. 2014. gadā tika iegūta mūžīgā licence izglītības pasākumu veikšanai papildu profesionālās izglītības jomā saskaņā ar pilotu, navigatoru un inženieru pārkvalifikācijas programmām jauna veida profesionālās darbības veikšanai. Pārkvalifikācija notiek septiņās programmās.
Ziemeļkāpa
Ziemeļkāpa ir viena no Dienvidāfrikas deviņām provincēm valsts rietumu daļā. Province robežojas ar Rietumkāpu dienvidos, ar Austrumkāpu dienvidaustrumos, ar Frīsteitu austrumos, ar Ziemeļrietumu provinci ziemeļaustrumos, kā arī ar Namībiju un ar Botsvānu ziemeļos. Provinci rietumos apskalo Atlantijas okeāns.
Ziemeļkāpas provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Kimberli. Provinces kopējā platība ir 372 889 km², pēc 2014. gada datiem provincē dzīvo 1 166 700 iedzīvotāji. Tā ir vislielākā Dienvidāfrikas province pēc platības un vismazākā province pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta piecos apgabalos.
Hildebrands
Hildebrands (de; sieviešu dzimtē Hildebranda) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
2003. gada Rendas pagasta pārvaldes vēlēšanas
2003. gada Rendas pagasta pārvaldes vēlēšanas bija Rendas pagasta arkārtas vēlēšanas, kas notika 20. septembrī. Vēlēšanās tika ievēlēti 7 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 7 kandidātu saraksti.
Indīgās sēnes
Indīgās sēnes ir sēņu valsts organismu grupa, kuru augļķermeņu sastāvā ir toksīni, kas izraisa organisma darbības traucējumus, saindēšanos vai pat nāvi. Saindēšanās ar sēnēm notiek sēņošanas laikā ievācot nepareizās sēņu sugas, sajaucot tās ar ēdamajām. Lielākā daļa šo sēņu izraisa nelabumu un vemšanu, bet daļa, piemēram, zaļā mušmire, aknu un nieru bojājumus, kas beidzas ar nāvi.
Montijs Paitons un dzīves jēga
"Montijs Paitons un dzīves jēga" (en) ir 1983. gada Apvienotās Karalistes muzikāla kinokomēdija, kuras autori un aktieri ir humora trupas Monty Python dalībnieki (Greiems Čepmens, Džons Klīzs, Ēriks Aidls, Terijs Giljams, Terijs Džonss un Maikls Peilins). Filmas režisors ir Terijs Džonss.
Atšķirībā no trupas citām filmām "Svētais Grāls" (1975) un "Braiena dzīve" (1979), šajā filmā viņi atgriezās pie skeču formāta, kā viņu seriālā "Montija Paitona lidojošais cirks" (Monty Python's Flying Circus) un pirmajā filmā And Now for Something Completely Different (1971). Filmā komisku skeču veidā attēloti vairāki dzīves posmi.
Filmas pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvu kritiķu vērtējumu un bija arī finansiāli veiksmīga. To izrādīja 1983. gada Kannu kinofestivālā, kur tā saņēma Grand Prix balvu.
Vadims Sašurins
Vadims Sašurins (ru, be; dzimis Petrozavodskā) ir Krievijā dzimis bijušais Baltkrievijas biatlonists.
Karjera
Ar biatlonu sācis nodarboties 1979. gadā Petrozavodskas specializētajā bērnu un jauniešu sporta skolā. 1985. gadā pārcēlies uz Baltkrieviju.
Trīs reizes piedalījies ziemas olimpiskajās spēlēs. 1998. gadā Nagano ieguva 4. vietu stafetē, bet labāko individuālo rezultātu sasniedza 2002. gadā Soltleiksitijā, ierindojoties 9. vietā 20 km distancē.
Pasaules čempionātos (PČ) izcīnījis deviņas medaļas, tai skaitā trīs zelta. 1995. gada Pasaules čempionātā Antholcā izcīnīja bronzu stafetē. 1996. gadā Rūpoldingā ieguva savu pirmo individuālo PČ medaļu, sasniedzot 3. vietu 20 km distancē. Tajā pašā gadā kļuva par pasaules čempionu komandu sacensībās un ieguva vēl vienu bronzas medaļu stafetē. 1997. gadā izcīnīja vēl vienu zelta medaļu komandu sacensībās. 1999. gadā ieguva bronzu 20 km distancē un zeltu stafetē. 2001. gada Pasaules čempionātā Pokļukā izcīnīja divas sudraba medaļas — 20 km individuālajā distancē un stafetē.
2002. gada novembrī Sašurinam tika konstatētas pozitīvas dopinga analīzes, uzrādot nandrolona klātbūtni organismā, un viņš tika diskvalificēts uz 15 mēnešiem. Vēlāk par nepiedalīšanos antidopinga akcijā diskvalifikācija tika pagarināta līdz 24 mēnešiem. Pēc diskvalifikācijas beigām atgriezās biatlonā, taču nozīmīgus panākumus neguva. 2006. gadā noslēdza biatlonista karjeru.
Breds Falčuks
Breds Falčuks (en; dzimis ) ir amerikāņu scenārists, režisors, producents.
Sašīna Litlfetere
Marija Luīze Krusa (en; dzimusi, mirusi ), labāk zināma kā Sašīna Litlfetere (en) bija amerikāņu aktrise, modele un aktīviste, Amerikas pamatiedzīvotāju tiesību aizstāve.
Muilēni
Muilēni ir apdzīvota vieta Cēsu novada Kaives pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 1,9 km no pagasta centra Kaives, 18,1 km no Vecpiebalgas un 112,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V309 (Katrīna–Leimaņi–Kaive–Aprāni).