cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandensas kinofestivāls
Festivāla izaugsme
Festivāls gadu desmitu laikā ir mainījies no zema profila pasākuma mazbudžeta neatkarīgā kino veidotājiem ārpus Holivudas sistēmas līdz ekstravagantam festivālam ar Holivudas aktieriem, paparaci un luksusa atpūtas vietām, ko izveidojuši uzņēmumi, kas nav saistīti ar Sandensu. Festivāla organizatori pēdējos gados ir mēģinājuši ierobežot šīs aktivitātes, 2007. gadā uzsākot kampaņu Focus On Film.
2009. gada filma Official Rejection dokumentēja mazo filmu veidotāju pieredzi, kas 2000. gadu beigās mēģināja iekļūt dažādos festivālos, tostarp Sandensā. Filmā bija vairāki argumenti, ka Sandensu vada dominējošās kinostudijas un sponsorējošās korporācijas. Tika radīts kontrasts starp deviņdesmitajiem gadiem, kad slaveni filmu veidotāji ar nelielām budžeta filmām varēja saņemt izplatīšanas piedāvājumus no tādām studijām kā Miramax Films vai New Line Cinema (piemēram, Kevina Smita "Klerki"), un 2000. gadiem, kad galvenās zvaigznes ar vairāku miljonu dolāru dārgām filmām (piemēram, "Tauriņa efekts" ar Eštonu Kučeru) dominēja festivālā. Kevins Smits šaubījās, vai ja viņš iesniegtu filmu "Klerki" 2000. gadu beigās, tā tiktu pieņemta Sandensā.
Pārksitijas apkārtnē ap Sandensu norisinājušies daudzi mazi festivāli, tostarp Slamdance, Nodance, Slumdance, It-dance, X-Dance, Lapdance, Tromadance un Park City Film Music Festival.
Lai iekļautu 2010. gadā veiktās Sandensas kinofestivāla izmaiņas, tika ieviesta jauna programmas kategorija ar nosaukumu NEXT (bieži apzīmēta tikai ar rakstzīmēm "<=>", kas nozīmē "mazāk ir vairāk"), lai demonstrētu novatoriskas filmas, kas spēj pārsniegt neatkarīga budžeta robežas. Vēl viens nesenais papildinājums ir ASV Sandensas kinofestivāla programma, kurā astoņas no festivāla filmām tiek demonstrētas astoņos dažādos kinoteātros visā ASV.
Amerikāņu dziedātājas un dziesmu autores Teilores Sviftas dokumentālās filmas Miss Americana pirmizrāde 2020. gada Sandensas kinofestivāla atklāšanas vakarā un Sviftas iepriekš paziņotā parādīšanās festivālā izraisīja lielu apmeklētāju skaita pieaugumu un plašsaziņas līdzekļu atspoguļojumu, kas bija neierasti šajā festivālā.
2021. gada festivāls COVID-19 pandēmijas dēļ norisinājās virtuāli.
Dienvidu apgabals
Dienvidu apgabals var būt:
Runas burbulis
Vēsture
Ričarda Autkolta Dzeltenais mazulis tiek uzskatīts par pirmo amerikāņu komiksu tēlu. Viņa teiktie vārdi sākotnēji tika attēloti uz tēla dzeltenā krekla, bet runas burbuļi, kas ir ļoti līdzīgi mūsdienās lietotajiem, pievienoti 1896. gadā. 20. gadsimta sākumā runas burbuļi jau bija izplatīti; kopš tā laika tikai daži amerikāņu komiksi un komiksu grāmatas ir izmantojušas parakstus, piemēram, Hala Fostera "Princis Valiants" (Prince Valiant) un trīsdesmito gadu sākumā izdotajos Tarzāna komiksos. Eiropā, kur teksta komiksi bija izplatītāki, runas burbuļi ieviesās lēnāk, labi zināmi piemēri ir Alāna Setogāna Zig et Puce (1925), Eržē "Tintiņa piedzīvojumi" (1929) un Rob-Vela Spirou (1938).
Runas burbuļi
Visizplatītākais ir runas burbulis. Tas tiek izmantots divās formās raksturojot apstākļus: ar runas burbuli pie tēla vai bez tā. Tēla (tādam, kas ir pilnībā vai lielākoties redzams komiksu joslas panelī, ko redz lasītājs) teksta burbulim izmanto tā saukto "asti", kas sākas vai beidzas pie runātāja.
Ja vienam tēlam panelī ir vairāki burbuļi, aste parasti ir tikai tam, kas atrodas vistuvāk tēla galvai, bet pārējie ar to ir savienoti pēc kārtas, ar šaurām joslām. Šo stilu bieži izmanto žurnālā Mad Magazine izmantojot dialogos veidotajās karikatūrās.
Komiksa panelī neredzamo (komiksu grāmatās tā saukto "ārpus kadra") tēlu runas burbulim ir vairāki varianti, no kuriem daži ir diezgan netradicionāli. Pirmais ir standarta runas burbulis ar asti, kas vērsta tēla virzienā. Otrais variants, kura izcelsme ir manga, ir ar asti, kuras šaurākais gals ved uz burbuli, nevis uz āru (šī aste joprojām norāda uz runātāju). Trešajā variantā aste aizvietotu ar tādu kā šauru joslu, kas savienota ar paneļa sānu. Šāds variants redzams Maržānas Satrapi ("Persepole" autore) darbos.
Amerikāņu komiksos burbulis bez astes nozīmē, ka runātājs ir ne tikai ārpus lasītāju redzesloka, bet bieži vien tas ir nekonkretizēts pūļa loceklis.
No komiksa panelī attēlotās darbības vietas tālu (telpā vai laikā) esošo tēlu runa tiek iezīmēta četrstūrainos burbuļos bez astes; šis lietojums, kas ir līdzvērtīgs balsij filmā, nav nekas neparasts amerikāņu komiksos par dramatisku kontrastu. Šādu mākoņu stūri nekad nesakrīt ar paneļu stūriem; tālākai atdalīšanai tiem bieži ir dubulta kontūra, atšķirīga fona krāsa vai pēdiņas.
Domu burbuļi
Domu burbuļiem ir divi veidi: ķēdes domu burbulis un pūkainais burbulis.
Ķēdes domu burbulis ir gandrīz universāls simbols domu attēlošanai karikatūrās. To veido liels mākonis, kas ietver domu tekstu, un ar mazāki burbulīši, kas ved uz tēlu. Daži mākslinieki mākoņa formas vietā izmanto arī eliptisku burbuli.
Bieži vien tādi dzīvnieku varoņi kā Snūpijs un Gārfīlds "sarunājas", izmantojot domu burbuļus. Tos var izmantot arī apstākļos, kad tēlam ir aizbāzta mute vai tas kādu citu iemeslu dēļ nespēj runāt.
Vēl viens mazāk sastopams domu burbuļu veids ir "pūkainais" domu burbulis. To izmanto mangā (piemēram Kens Akamatsu), pūkainais burbulis pārsvarā ir apļveida formas, bet burbuļa mala ir nevis taisna līnija, bet gan ļoti tuvu viena otrai uzzīmēta dzeloņu rinda, veidojot pūkainības efektu. Pūkainajiem domu burbuļiem nezīmē astes un tie tiek novietoti netālu no tēla, kurš domā.
Rakstnieki un mākslinieki mēdz neizmantot domu burbuļus, paužot tēla domas ar runas baloniem un zīmēšanas palīdzību; dažkārt tie tiek uzskatīti par neefektīvu domu attēlošanas paņēmienu, jo ir piesaistīti tieši domātāja galvai, atšķirībā no tādām metodēm kā paraksta kastes, ko var izmantot gan kā domas un stāstījuma izpausmi, kamēr tie atrodas pavisam citā panelī no tēla domāšanas. Tomēr tas ierobežo tēla skatu punktu. Piemērs ir Alana Mūra un Deivida Loida "V ir Vendeta", kurā vienas nodaļas laikā monologs, kas attēlots ilustrāciju paraksta kastēs, kalpo ne tikai, lai paustu tēla domas, bet arī pārējo trīs cilvēku noskaņojumu, statusu un rīcību.
Ilustrāciju paraksti
Ilustrāciju parakstus parasti izmanto stāstījuma nolūkā, piemēram, lai parādītu atrašanās vietu un laiku vai sniegtu redakcionālus komentārus. Tie parasti ir taisnstūrveida formas un atrodas paneļa malas tuvumā. Bieži tie ir arī krāsaini, lai norādītu uz atšķirību starp sevi un tēlu izmantotajiem runas burbuļiem, kas gandrīz vienmēr ir balti. Arvien biežāk mūsdienu komiksos ilustrāciju paraksti tiek izmantoti, lai nodotu iekšējo monologu vai tipisku runu.
Mākslinieku variācijas
Dažiem komiksu tēliem tiek izmantotas diezgan netradicionālas saziņas metodes. Ievērojamākais ir Dzeltenais mazulis, agrīns amerikāņu komiksu sleju tēls. Viņa (bet ne citu varoņu) vārdi tika atspoguļoti uz viņa lielā, izstaipītā krekla. Neilgu laiku astoņdesmito gadu sākumā amerikāņu televīzijas animācijas seriāls izmantoja šo pašu metodi. Mainīgās frāzes uz T-krekliem atspoguļoja dzīvnieku tēlu domas.
Vērā ņemami ir arī Deiva Sima veidotie daudzie tēlu teiktā teksta formu varianti viņa veidotajai komiksu sērijai Cerebus the Aardvark. Atkarībā no burbuļa formas, lieluma un novietojuma, kā arī burtu tekstūras un formas, Sims sniedza lielu informācijas daudzumu par runātāju. Tas attiecās uz dažādiem tēla saprāta stāvokļiem (dzērumu utt.), atbalsīm un īpašu burbuļu klasi vienam peldošam radījumam.
Slavenajā franču komiksu sērijā "Asterikss", Gosīnī un Uderzo izmanto burbuļus bez astes, lai norādītu uz tālu vai neredzamu runātāju. Viņi arī eksperimentēja ar dažādu burtu veidu izmantošanu dažādu tautību personāžiem, lai norādītu, ka viņi runā citā valodā, ko Asterikss var nesaprast; gotu runa attēlota gotu rakstā, grieķu — ar stūrainu burtu rakstību (lai gan to vienmēr saprot galvenie gallu varoņi, tādēļ tas vairāk ir akcents nekā valoda), norvēģi — Nørdiskā åkcentā, ēģiptieši — izdomātiem hieroglifiem (attēloti kā rēbuss). Vēl viens eksperiments ar runas burbuļiem bija sastopams tikai grāmatā La Zizanie. Minētais aģents ir zemisks manipulators, kas rada nesaskaņas cilvēku grupā ar vienu nevainīgu frāzi. Viņa upuri sāk ķildoties un galu galā cīnās viens pret otru, vienlaikus runājot zaļas krāsas runas burbuļos.
Fonta variants komiksos ir bieži sastopama taktika. Komiksu sērijā The Sandman, ko sarakstījis Nīls Geimens un burtus rakstījis Tods Kleins, attēloti daudzi personāži, kuru runas burbuļi rakstīti ar fontiem, kas ir īpaši tikai šiem tēliem. Piemēram, galvenā varoņa, drūmā Sapņa, runa attēlota melnos viļņainos sarunas mākoņos ar līdzīgi viļņainiem baltiem burtiem. Viņa māsas Delīrijas runa attēlota daudzkrāsainos runas burbuļos ar nelīdzeniem burtiem, savukārt Krauklim Metjū — drebošā, stūrainā burbulī ar saskrāpētiem burtiem. Citiem personāžiem, piemēram, Džonam Dī, arī ir īpašas runas burbuļu forma.
Žurnāla Mad komiksā Monro daži vārdi tiek rakstīti lielāki vai neparastā fontā, lai tos uzsvērtu.
Hārvijs Eliots
Hārvijs Denjels Džeimss Eliots (en, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Kopš 2019. gada Eliots pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Liverpool.
Iepriekš spēlējis Fulham un Blackburn Rovers.
Sasniegumi
Liverpool
Anglija U21
Keep Calm and Carry On
Keep Calm and Carry On bija motivējošs plakāts, ko 1939. gadā, gatavojoties Otrajam pasaules karam, radīja Apvienotās Karalistes valdība. Plakāta mērķis bija britu sabiedrības noskaņojuma, kas bija visai drūms, paredzot aktīvus gaisa uzbrukumus lielajām pilsētām, uzlabošana. Lai arī tika izgatavoti 2,45 miljoni plakāta kopiju, un tika piedzīvoti plānotie uzbrukumi, plakāti tā arī netika plaši izvietoti un bija samērā nepazīstami, līdz 2000. gadā tika atrasts un publiskots tā eksemplārs. Kopš tā laika to atkārtoti izdevuši vairāki uzņēmumi, un tas ticis izmantots dekoratīviem nolūkiem dažādiem produktiem.
Tika uzskatīts, ka saglabājušās tikai divas oriģinālās kopijas, līdz 2012. gadā Antiques Roadshow izstādē tika demonstrēta 20 plakātu kolekcija, kas piederēja bijušā Royal Observer Corps civilās aizsardzības organizācijas biedra meitai.
Dizains un izgatavošana
Keep Calm and Carry On plakātu izgatavoja Apvienotās Karalistes Informācijas ministrija laika posmā no 1939. gada 27. jūnija līdz 6. jūlijam. Tas tika radīts kā daļa no triju Home Publicity plakātu sērijas (pārējie bija "Your Courage, Your Cheerfulness, Your Resolution Will Bring Us Victory" un "Freedom Is in Peril. Defend It With All Your Might"). Katrā plakātā uzraksts atradās zem valsts simbola Tjudoru kroņa. Plakātus bija paredzēts izplatīt, lai uzlabotu iedzīvotāju noskaņojumu kara laika apstākļos, tādos kā lielo pilsētu bombardēšana, izmantojot spēcīgas sprāgstvielas un indīgas gāzes, kas bija sagaidāma jau pāris stundu laikā pēc kara sākšanās.
Ņujorkas rātsnams
Ēkas celtniecība uzsākta 1803. gadā, bet pabeigta 1811. gadā. Tas ir vecākais rātsnams ASV, kas joprojām ir saglabājis savu sākotnējo funkciju. Ēkā atrodas pilsētas galvenā vadība. Pārējās trīspadsmit pašvaldības aģentūras atrodas netālu esošajā Manhatanas Pašvaldības ēkā, kas ir viena no lielākajām valdības ēkām pasaulē.
1966. gadā ēkas eksterjers, bet 1976. gadā ēkas interjers tika iekļauti Ņujorkas vēstures pieminekļu sarakstā. 1960. gadā ēka ieguva Nacionālā vēstures pieminekļa statusu.
Sprīvuļi
Sprīvuļi ir ciems Alūksnes novada Kalncempju pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 5 km no pagasta centra Kalncempjiem, 27 km no novada centra Alūksnes un 194 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V396 un V410 krustojuma, Sprīvuļu ezera krastā.
Billija Lina ilgais puslaika ceļš
"Billija Lina ilgais puslaika ceļš" (en) ir 2016. gada ASV, Apvienotās Karalistes un Taivānas kara drāma, kas balstīta uz Bena Founteina tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Ans Lī. Galvenās lomas atveido Džo Elvins, Kristena Stjuarta, Makenzija Lī, Vins Dīzels, Stīvs Mārtins un Kriss Takers. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkas filmu festivālā.
Deviņpadsmitgadīgais Billijs Linns atgriežas mājās pēc mokošas kaujas Irākā. Filma veidota kā atmiņu stāsts par to, kas kaujas laikā notika ar Billija vienību.
Keipkorala
Keipkorala (en) ir pilsēta Floridas štatā, ASV. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 194 016 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita Keipkorala ir devītā lielākā Floridas pilsēta.
Keipkoralā ir vairāk nekā 640 kilometru kuģojamu ūdensceļu, kas ir vairāk nekā jebkurā citā pasaules pilsētā.
Bidhja Devi Bhandari
Bidhja Devi Bhandari (विद्या देवी भण्डारी; Bidhya Devi Bhandari; dzimusi ) ir bijusī Nepālas prezidente. Viņa ir pirmā sieviete, kura ieņēmusi šo amatu. Viņa pārstāv Nepālas komunistisko partiju (apvienoto marksistu ļeņinistu) partiju.
Bidhja Devi dzimusi Bhodžpuras rajona Manebhendžjangas ciemā. Tēvs bija skolas direktors. 1979. gadā viņa Bibhodaijā pabeidza vidējo profesionālo skolu. Skolas laikā iepazinās ar komunistisko sacelšanos Džapā un iesaistījās politikā. Viņa iestājās Nepālas nacionālajā brīvajā studentu savienībā, braukāja pa valsti, tiekoties ar vietējiem aktīvistiem. No 1979. līdz 1987. gadam Bidhja Devi šīs studentu apvienības Austrumu reģiona komitejas priekšsēdētāja. 1978. gadā iestājās Nepālas komunistiskās partijas (marksistu ļeņinistu) Jaunatnes savienības Bhodžpuras nodaļā. Viņa ieguva bakalaura grādu Tribhuvanas universitātes filiālē Biratnagarā. 1980. gadā Bidhja Devi iestājās NKP (MĻ).
Ēuripika
Ēuripika (en) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga rietumu daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Japas pavalstī; veido atsevišķu minicipalitāti.
Bidhja Devi Bhandari
1982. gadā viņa apprecējās ar politiķi Madanu Bhandari un atstāja politiku. Viņiem piedzima divi dēli. 1990. gadā tika izveidota daudzpartiju sistēma, un kreisās partijas NKP (MĻ) un NKP (M) apvienojās, izveidojot Nepālas komunistisko partiju (apvienoto marksistu ļeņinistu), par kuras priekšsēdētāju ievēlēja Madanu Bhandari. Bidhja Devi iestājās NKP (AMĻ). 1993. gadā autokatastrofā mīklainos apstākļos gāja bojā viņas vīrs.
Ēuripika
Ģeogrāfija
Ēuripika ir koraļļu atols Karolīnu salu rietumu daļā 110 km uz dienvidrietumiem no Volēi un 615 km uz dienvidaustrumiem no Japas. Atola kopējā platība ir 20 km², tajā skaitā 6 km² iekšējā lagūna. Atola 3 saliņu kopējā sauszemes platība ir 23,6 ha. Vienīgā apdzīvotā sala ir Ēuripika atola austrumu galā.
Bidhja Devi Bhandari
1994. gadā Bidhja Devi Bhandari tika ievēlēta Nepālas parlamentā. 1998. gadā viņa kļuva par NKP (AMĻ) Centrālkomitejas locekli. 1998. gadā viņa ievēlēja par Nepālas sieviešu asociācijas prezidenti.
No 1997. gada 25. marta līdz 5. oktobrim Bhandari bija Vides aizsardzības un demogrāfijas ministre. 1999. gadā viņu ievēlēja parlamentā.
2006. gadā Bidhja Devi Bhandari piedalījās pret karali Gjanendru vērstas demonstrācijās, kuras noveda pie monarhijas likvidēšanas. Viņa tika iekļautas pagaidu valdībā. 2008. gadā Nepālā tika izveidota republika. Bhandari netika ievēlēta Satversmes sapulcē. 2009. gadā viņu ievēlēja par vienu no trijiem NKP (AMĻ) partijas vicepriekšsēdētājiem.
No 2009. gada 25. maija līdz 2011. gada 6. februārim Bidhja Devi Bhandari bija aizsardzības ministre Madhava Kumara Nepala valdībā. Šajā laikā viņa iestājās pret 6500 maoistu karotāju iekļaušanu Nepālas bruņotajos spēkos. 2013. gadā Bhandari tika ievēlēta Satversmes sapulcē.
2015. gada 20. septembrī tika pieņemta jauna Nepālas konstitūcija, kurā Bhandari panāca sieviešu tiesību nostiprināšanu, kā arī to, ka sievietēm tiek piešķirta kvota viena trešdaļa parlamentā un prezidenta vai viceprezidenta amatā jābūt sievietei. 26. oktobrī Bidhju Devi Bhandari izvirzīja par Nepālas prezidenta kandidātu. 29. oktobrī parlaments Bhandari ievēlēja par prezidentu. Tajā pašā dienā viņa nodeva prezidenta zvērestu, nomainot Rāmu Varanu Jādavu.
Kultūras piemineklis
Kultūras piemineklis ir kultūrvēsturiskā mantojuma daļa. Pie kultūras pieminekļiem pieder pilsētu vēsturiskie centri, senkapi, kapsētas, parki, kultūrvēsturiskas ainavas un atsevišķas teritorijas, ievērojamu personu darbības vietas, vēstures notikumu norises vietas, mākslas darbi. Šiem pieminekļiem ir vēsturiska, zinātniska vai citāda kultūras vērtība.
Ar kultūras pieminekļu pastiprinātu izpēti un apzināšanu Latvijā sāka nodarboties 19. gadsimta pirmajā pusē. Mūsdienās to aizsardzības kontroli veic Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija, iepriekš to veica dažādas citas organizācijas. 1997. gadā UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā tika iekļauts Rīgas vēsturiskais centrs.
Kārlis Plūksne
Kārlis Plūksne (1906—1973) bija latviešu arhitekts. Latvijas arhitektu biedrības priekšnieks (1951—1959).
Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gada 23. februārī Tukumā Jāņa Plūksnes ģimenē, viņa brālis bija vēlākais operdziedātājs Edgars Plūksna. Studēja arhitektūru Latvijas Universitātē (1926—1942), līdztekus strādāja par tehniķi Latvijas Dzelzeļa valdē, vēlāk Izglītības ministrijā (1926—1931), piedalījās Rīgas Jūrmalas (Mellužu sākumskola, Dubultu vidusskola) un Madonas ēku projektēšanā.
Piedalījās Armijas Ekonomiskā veikala projektēšanā un celtniecībā kā arhitekta Artūra Galindoma vietnieks (1936—1940). Pēc Otrā pasaules kara strādāja Latvijas PSR Ministru padomes Arhitektūras pārvaldes pilsētprojektēšanas institūtā (Латгипрогорстрой, 1945—1968), no 1953. gada bija šī institūta galvenais projektu arhitekts. Projektēja dzīvojamo ēku Kr. Valdemāra un Mālpils ielas sūrī, Mākslinieku savienības namu Daugavmalā un Rīgas 3. vidusskolas ēku Vecrīgā.
Dienvidslāvija 1932. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Dienvidslāvijas karaliste piedalījās 1932. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas norisinājās ASV pilsētā Losandželosā no 1932. gada 30. jūlija līdz 14. augustam. Šī bija ceturtā reize, kad Dienvidslāvija piedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs.
Dienvidslāvijas karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija vieglatlēts Veļko Narančičs.
Arakste
Arakste ir ciems Valmieras novada Lodes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 3,8 km no pagasta centra Lodes, 57,3 km no novada centra Valmieras un 167,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļiem V176 (Sīļi–Igaunijas robeža) un V177 (Ķoņi–Lode–Arakste), pie Krūmiņupītes ietekas Silupītē.
Ņižņijnovgorodas metropolitēns
Ņižņijnovgorodas metropolitēns (ru), agrāk pazīstams kā Gorkijas metropolitēns (ru), ir metro sistēma, kas apkalpo Ņižņijnovgorodas pilsētu Krievijā. Atvērta 1985. gadā, tā sastāv no 15 stacijām un ir 21,6 kilometrus gara. Runājot par ekspluatējamo līniju garumu, tā ieņem 139. vietu pasaulē un 56. vietu starp Eiropas metro. Metro savieno ar pilsētas dzelzceļa sistēmu stacijā Moskovskaja. Tajā ir trešais lielākais staciju skaits jebkurā Krievijas metro sistēmā, divas lielākās ir Maskava un Sanktpēterburga.
Sistēma
Metro ir 15 stacijas, no kurām 14 atrodas pazemē. Ir arī spoku stacija: Jarmarka, kuras celtniecība tika pārtraukta par labu Streļkas stacijai. Sistēmai ir divas līnijas ar starpplatformu apmaiņu pie Moskovskajas. Pēc 3. līnijas (Nagornajas) uzbūvēšanas būs vēl divas pārsēšanās stacijas: Operas teātris un Olgino.
1. līnijā ir labās puses satiksme. 2. līnijā ir kreisā satiksme, jo iepriekš sliežu ceļi stacijas Moskovskajas vidū netika izmantoti. Pēc Streļkas stacijas atvēršanas līnija sadalījās divās daļās, bet kreisās puses satiksme pa līniju Sormovsko-Meščerskaja palika nemainīga.
Moskovskajas stacijai ir tipisks PSRS piecu pīlāru laidums; Čkalovskaja, Ļeņinskaja, Park Kultūras un Kanaviskaja ir standarta vienas velves, bet pārējās ir standarta pīlāru trīs laidumi. Virszemes stacijai Burevestnik ir sānu platformas izkārtojums. Līdz 2020. gada 27. martam Moskovskajas stacija bija vienīgā lielā piecu laidumu stacija Krievijā, kas apvieno divas līnijas un četras sliedes. Pēc Ņižegorodskas stacijas atvēršanas Maskavas metro bija divas šādas stacijas. Arī Moskovskajas stacija ir pārsēšanās stacija uz pilsētas vilcienu un uz centrālo (Maskavas) dzelzceļa staciju. Tajā ir plašs pazemes eju tīkls, caur kuru var nokļūt līdz dzelzceļa stacijas peroniem un doties uz centrālo universālveikalu.
Metro ritošais sastāvs, ko piegādā Proletarskoje depo, sastāv no astoņdesmit Metrovagonmash 81-717 / 81-714; katrs vilciens ir četru automašīnu garš. Pusdienlaikā starp vilcieniem ir 7,5 līdz astoņas minūtes ilgi pārtraukumi.
2. līnija
2. līnija, kas pazīstama arī kā Sormovsko-Meščerskaja, kursē starp Burevestnik un Moskovskaja stacijām un tika atvērta 1993. gadā. 1981. gada janvārī līnija bija pazīstama kā Sormovsko-Nagornaja, un bija plānots savienot rūpniecisko apakšējo pilsētu un vēsturisko augšējo pilsētu. Līnijas būvniecība vairākkārt tika pārtraukta krīžu dēļ Krievijā. 2018. gada FIFA pasaules kausa izcīņai netālu no Ņižņijnovgorodas stadiona tika uzbūvēta Streļkas stacija. Pēc pasaules čempionāta līniju plānots pagarināt līdz Volgas stacijai Meščerā un Varjas stacijai Sormovo. Tiek plānots pabeigt arī Jarmarkas spoku staciju.
Iršava
Iršava ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Aizkarpatu apgabala Iršavas rajona centrs. Atrodas Karpatu piekalnēs.
Rīgas 2. pamatskola
'''Rīgas 2. pamatskola''' ir Rīgas pirmsskolas izglītības iestāde un pamatskola Ludzas ielā 43, Maskavas forštates apkaimē, kurā izglīto bērnus ar garīgās attīstības traucējumiem.
Izglītības programmas
Speciālās pirmsskolas izglītības programmas:
Speciālās pamatizglītības programmas:
Izglītības programmas:
Vēsture
Skolas vēsture sākas 1925. gadā, kad nodibināja Rīgas pilsētas īpatnējo krievu pamatskolu. Tā atradās Ķeniņu ģimnāzijas (tagad Rīgas 40. vidusskola) telpās Tērbatas ielā 15/17.
Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 1992. gadā to pārdēvēja par '''Rīgas 2. speciālo skolu-internātu''', bet 2003. gadā par '''Rīgas 2. speciālo internātpamatskolu'''. 2019. gada 20. jūnijā Rīgas dome līdz ar vairāku citu skolu nosaukumu maiņu nolēma no 2019. gada 1. augusta mainīt skolas nosaukumu uz Rīgas 2. pamatskola.
Tarrakonas Spānija
Šajā provincē iekļāvās Pireneju pussalas Vidusjūras austrumu piekraste, Baleāru salas, kā arī pussalas ziemeļu un ziemeļrietumu Atlantijas piekraste. Dienvidos province robežojās ar Bētikas provinci, bet dienvidrietumos ar Luzitānijas provinci.
Vēsture
Pēc Kantabrijas kariem 29—19 gados pr.Kr. visi Pireneji nonāca Romas varā. Kantabri bija pēdējā tautība, kas vēl bija saglabājusi neatkarību.
Tarrakonas Spānijas province tika izveidota Tuvās Spānijas (la), Galēkijas (la) un Tālās Spānijas (la) daļas provinču vietā 27. gadā pr.Kr. imperatora Augusta Oktaviāna provinču reformas laikā. Tā ieguva imperatora provinces statusu, atšķirībā no divām pārējām Pireneju provincēm, kas palika senāta kontrolē. Province tika sadalīta septiņos tiesu apgabalos: Tarrakona, Jaunā Kartāga, Cēzarauguta, Klūnija, Lukusaugusta, Asturika Augusta un Brakara Augusta.
60. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru kļuva Servijs Sulpicijs Galba. 68. gadā viņš pievienojās Vindeksa sacelšanās kustībai, bet pēc Vindeksa nāves un imperatora Nerona pašnāvības pats kļuva par imperatoru.
73. gadā par Tarrakonas Spānijas prokuratoru tika iecelts Plīnijs Vecākais. Imperators Karakalla no Tarrakonas Spānijas atdalīja Antonina Jaunās Tuvās Spānijas provinci, kas dienvidos robežojās ar Douru upi un bija izvietota pussalas ziemeļrietumu daļā. Par tās eksistenci ir zināms vienīgi no uzrakstiem. Visdrīzāk 3. gadsimta 30. gados šī province tikai likvidēta.
Pēc Diokletiāna 293. gada reformas province tika sadalīta trijās daļās: Galēkijā (la), Kartagēnikā (la) un Tarrakonikā (la).
Tarrakonas Spāniju Roma zaudēja 5. gadsimta sākumā vestgotu iebrukuma rezultātā, kad tajā pat laikā sākās basku un kantabru sacelšanās. Rezultātā Tarrakonas Spānijas teritorijā izveidojās Vestgotu karaliste.
Ekonomika
Romiešu iebrukums Tarrakonas Spānijas teritorijā ļāva tiem izmantot šo zemi derīgo izrakteņu ieguvē. Šeit tika iegūti dažādi metāli, īpaši zelts, alva un sudrabs. Šeit ieguva arī cinobru (dzīvsudraba rūda), vizlu un marmoru. Lasmedulas aluvialā zelta raktuves rāda, ka romiešu inženieri izstrādāja atradnes lielos mērogos, izmantojot līdz pat 48 km garus akveduktus, lai pievadītu apkārtējos kalnos ūdeni. Laižot pāri mīkstiem iežiem ātras ūdens straumes viņi ar hidrauliskām metodēm (Ruina montium) ieguva lielu zelta daudzumu. Kad virszemes zelta iegulas izsīka, viņi izsekoja zelta iegulām pazemes tuneļos un izmantoja dedzināšanu, lai saskaldītu daudz cietākas zeltu saturošās rūdas. Plīnijs Vecākais savās atskaitēs parādīja metodes, kādas tika izmantotas Spānijā, domājams, pamatojoties uz saviem personīgajiem novērojumiem.
Bez derīgajiem izrakteņiem šeit gatavoja vīnu un olīveļļu, kā arī eksportēja koksni.
Parastā sviestbeka
Parastā sviestbeka jeb sviesta beka (Suillus luteus, agrāk Boletus luteus) ir Latvijā bieža sviestbeku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Tā ir tipiskā suga sviestbeku ģintij.
Augšanas apstākļi
Priežu mikorizas sēne. Aug priežu mežos, īpaši saulainās vietās mežmalās un ceļmalās. Reti sastopama arī zem eglēm un lapeglēm. Labākais augšanas laiks no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos apstākļos no maija līdz pat decembrim. Izplatoties pa planētu līdz ar cilvēka veiktajiem priežu stādījumiem, sēne tagad sastopama no tai dabiskās Ziemeļu puslodes taigas zonas līdz Andu kalniem, Brazīlijai un Jaunzēlandei. Parasto sviestbeku iesaka kultivēt priežu stādījumos ekoloģiski saindētā vidē, jo tā aizsargā priedes no pārmērīga metālu daudzuma augsnē.
Barības vērtība
Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas, iepriekš jānovelk virsmiziņa un plīvura atliekas. Nav ieteicama žāvēšanai. Tāpat kā citi pārtikas produkti, dažiem cilvēkiem var izraisīt alerģiskas reakcijas, ir uzskats, ka tās rada tikai nenoņemtā lipīgā virsmiziņa. Bieži sēņodiņu bojāta.
Līdzīgās sugas
Ļoti līdzīga gan izskatā, gan augšanas vietu ziņā graudainajai sviestbekai, atšķiras no tās ar plīvura un gredzena esamību.
Psammosteīdas
Psammosteīdas (la; no grc — 'smiltis' un οστεος — 'kauls', ādas zobiem klātās plātnes atgādina smilšu graudiņus)) ir izmirusi bežžokļaiņu grupa, kas ietilpst Psammosteīdu apakškārtā. Dzimtu 1896. gadā aprakstīja skotu paleontologs Remzi Trakvairs. Dzimta tiek pārstāvēta ar divām ģintīm Psammosteus un Karelosteus. Dzimtas pārstāvji dzīvoja gan saldūdeņos, gan jūrās.
Apraksts
Branhiālās plātnes ir ļoti izstieptas platumā un pārveidotas uz leju noliektos balsta orgānos, bez jebkādas saistības ar žaunu dobumu. Postorbitālās plātnes garas un šauras, veido ķermeņa bruņas sānu malas. Muguras un vēdera plātnes izstieptas, pilnībā klātas ar ciklomorām tesērām.
Izplatība
Psammosteīdas dzīvoja vidusdevonā un augšdevonā līdz frānas beigām. Tie bija izplatīti galvenajā devona laukā (arī Latvijā), Timānā, Severnajā Zemļā, Austrumeiropas platformā (urbumos), Skotijā un Elsmīra salā.
Stojans Pucs
Stojans Pucs (sl; Novo mesto —  Kraņa) bija Slovēnijas starptautiskais lielmeistars šahā (1984).
Biogrāfija
Pēc Otrā pasaules kara bijis viens no Dienvidslāvijas spēcīgākajiem šahistiem. Septiņpadsmit reizes piedalījies Dienvidslāvijas šaha čempionātu finālos. Labākos rezultātus sasniedzis 1947. un 1951. gadā, kad ieņēmis 3. vietu, bet 1961. gadā dalījis 2.-4. vietu. Trīs reizes uzvarējis Slovēnijas šaha čempionātos (1958, 1965, 1967). Labākie rezultāti starptautiskajos šaha turnīros: 1.-2. vieta 1949. gadā Vīnē, 1. vieta 1957. gadā Sarajevā, 3. vieta 1962. gadā Novisadā. Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Pucam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1984. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.
Pārstāvējis Dienvidslāvijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Devis ieguldījumu šaha atklātņu teorijā. Puca vārdā ir nosaukts variants Nimcoviča aizsardzībā: 1. d4 Zf6 2. c4 e6 3. Zc3 Lb4 4. e3 c6.
Mjerkadalura
Mjerkadalura (fo) ir ieleja Fēru Salu Streimojas salas Sornfelli plakankalnē. Līdz 2007. gadam šeit darbojās Dānijas un NATO radaru sistēma. Pēc militārās radaru sistēmas darbības izbeigšanas 2011. gadā šeit ierīkoja vienīgo Fēru Salu īslaicīgās aizturēšanas izolatoru ar 12 vietām. Fēru salās nav citu cietumu, personas, kurām piespriests cietumsods, soda izciešanai tiek pārvestas uz Dāniju.
Kerkīra
Kerkīra (, Kérkyra; ; ), arī Korfu, ir Grieķijas sala Jonijas jūrā, atrodas Jonijas salu ziemeļos. Šī ir otra lielākā no Jonijas salām. Sala ir daļa no Kerkīras reģionālās vienības. Salas galvenā pilsēta arī ir Kerkīra. Salā atrodas Jonijas universitāte.
Kerkīras dienvidu daļā ir paugurains līdzenums, savukārt dienviddaļā — zemkalnāji, ko veido kaļķakmeņi un māla slānekļi.
Ropažu sporta centrs
Ropažu Sporta centrs ir sporta pakalpojumu uzņēmums ar zālēm Ropažos un Zaķumuižā. Tas sācis savu darbību 2002. gadā, atveroties jaunuzceltajai Ropažu Sporta zālei.
Ropažu Sporta centrs piedāvā dažādus sporta pakalpojumus: galda spēles (novuss, galda teniss, dambrete, šautriņu spēles, šahs), sporta zāle (īre vai individuāls apmeklējums, skatītājiem sporta pasākumu laikā pieejamas tribīnes ar 200 sēdvietām), aerobikas/deju zāle (ar spoguļiem), atklātie tenisa korti (segums: Conipur) un pludmales volejbola laukumi (dubultlaukumi, darbojas no aprīļa līdz oktobrim), futbola laukums (zālājs, stadions 45 x 90 m, celiņa apkārtmērs – 330 m), trenažieru zāle (abonements vai vienreizējs apmeklējums). Pakalpojumi pieejami gan individuālam apmeklējumam, gan īrei. Ropažu Sporta centra paspārnē darbojas volejbola klubs „Ropaži” (bērnu un pieaugušo komandas), novada komanda florbolā, basketbolā, volejbolā un futbolā.
Ropažu sporta centra kolektīvs aktīvi piedalās arī Ropažu novada kultūras dzīves uzlabošānā un katru gadu rīko tādus pasākumus, kā:
Skolēnu interešu izglītība sportā Ropažu sporta zālē
Skolēnu interešu izglītības pulciņi pieejami bez maksas visiem Ropažu novadā deklarētajiem vai Ropažu novada mācību iestāžu audzēkņiem. Skolēniem jāizvēlas interesējošais sporta veids, jāiepazīstas ar treniņu laikiem, vecākiem jāaizpilda iesniegums un jānogādā to sporta veida grupas trenerim. Interešu izglītību sportā skolēniem (trenera atalgojumu, sporta zāles īri) sedz pašvaldība.
Holivuda (Florida)
Holivuda (en) ir pilsēta Floridas štatā, ASV. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 153 067 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita Holivuda ir 12. lielākā Floridas pilsēta. Holivuda ietilpst Maiami aglomerācija, tā atrodas uz ziemeļiem no Maiami centra.
Dzimuši
Holivudā dzimuši:
Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos"
Jelgavas loža "Pie vācu zobena Austrumos" (, 1916-1918) bija brīvmūrnieku militārā loža, kas saņēma patentu no Vācijas Lielās Zemes ložas.
Ložas Jelgavā
Pirmo Jelgavas ložu "Pie trīs kronētiem zobeniem" nodibināja 1754. gadā, pirmais Jelgavas ložas meistars bija barons Kristofs Levins fon Manteifels-Cēge. Tā pakļāvās Lielajai Karaliskajai Mātes ložai "Pie trīs zemeslodēm" („Zu den drei Weltkugeln”) Berlīnē. Ložā iestājās daudzi Kurzemes dižciltīgo dzimtu pārstāvji un Academia Petrina profesori. 1812. gada kara laikā 1812. gada 4. augustā prūšu virsnieki brīvmūrnieki Jelgavā nodibināja militāro ložu "Frīdrihs pie tēvzemes mīlestības". 1815. gada 27. oktobrī, kad izveidojās lielloža „Astrea” Pēterburgā, Jelgavas loža „Pie trim kronētiem zobeniem” atsāka strādāt zviedru rituālā.
Ložas nodibināšana
1915. gada 1. augustā Vācijas impērijas karaspēks ieņēma Jelgavu. 1916. gada aprīlī Jelgavas avīzē parādījās aicinājums visiem brīvmūrniekiem 14. maijā pulcēties Kurzemes Provinces muzeja zālē, lai dibinātu militāro ložu. Sapulcējušies 20 brāļi nolēma pakļauties Kēnigsbergas ložai "Zum Todtenkopf und Phoenix", un kā ložas nosaukumu izvēlējās "Pie vācu zobena Austrumos". Par ložas prezidējošo meistaru ievēlēja Oberosta virspavēlniecības 8. armijas intendantu Vilhelmu Augustīnu Baltazāru Volfrātu (Wolfradt), tomēr viņš bija spiests doties atpakaļ uz Vāciju, tādēļ prezidējošā meistara funkcijas pārņēma Jelgavas virsbirģermeistars Dr. Rihards Serafims, kas jau agrāk bija ložas "Zum Todtenkopf und Phoenix" brālis.
1916. gada 11. jūnijā Vācijas brīvmūrnieku ordeņa meistars Prūsijas princis Frīdrihs Leopolds apstiprināja jaunās Jelgavas ložas dibināšanu ar nosaukumu "Pie vācu zobena" (Zum deutschen Schwert). Ložas iesvētīšana notika Jāņu dienā 1916. gada 24. jūnijā, ko vadīja Vācijas Lielās Zemes ložas lielmeistara vietnieks Dr. Rihards Klefels (Kleffel), bet gaismas ienešana īrētajā ložas namā notika 2. jūlijā. Par ložas rotu izvēlējās agrākās ložas "Pie trīs kronētiem zobeniem" rotu, tomēr tās izgatavošanai zelta vietā lietoja tēraudu.
Ložas slēgšana
Pēc Novembra revolūcijas 1918. gada 28. novembrī loža paziņoja Vācijas Lielajai Zemes ložai par tās slēgšanu.
Hustas rajons
Hustas rajons ir Aizkarpatu apgabala administratīvā iedalījuma vienība Ukrainā. Robežojas ar Aizkarpatu apgabala Vinohradivas, Iršavas, Mižhirjas un Tjačivas rajoniem, kā arī Rumāniju.
Filips fon Elmpts
Filips fon Elmpts (,, 1763—1818) bija Krievijas Impērijas armijas ģenerālleitnants, pabeidza Svitenes muižas kungu mājas celtniecību.
Dzīvesgājums
Dzimis 1763. gada 10. oktobrī Krievijas Impērijas armijas ģenerālkvartīrmeistara (no ), vēlākā feldmaršala Johana Martina fon Elmpta (1726–1802) un viņa sievas Dorotejas Katarinas Gotlībes fon Korfas (1735-1810) ģimenē.
1772. gadā viņš sāka dienēt tēva komandētajā Krievijas armijas korpusā, kas bija stacionēts Baltijas provincēs. 1786. gadā viņš ieguva pulkvežleitnanta pakāpi, 1788. gadā tika paaugstināts par Ingrijas kājnieku pulka (Староингерманландский мушкетёрский полк) komandieri. Piedalījās Krievu—austriešu—turku karā (1787—1792), kura laikā viņa tēvu slimības dēļ 1788. gadā atvaļināja un 1790. gadā piešķīra mantojamu grāfa titulu. Pēc kara beigām pulkvedis Filips Elmpts iepazinās ar ģenerāli grāfu Aleksandru Suvorovu, kurš 1793. gada martā vēlējās viņam izprecināt savu meitu, vēstulē no Hersonas viņu raksturoja šādi: "Lai arī [viņa] vecāki ir savdabīgi, taču tēvs ir cienījams, māte labsirdīga un un taupīga. Jauneklis ir kluss, ar iekšējiem tikumiem un audzināšanu, pēc sejas un uzvedības nav pretīgs, dienestā nevainojams, vācu zemē viņa stāvoklis ir labāks par mūsu kņazu, Krievijā viņš ir pulkvedis, viņam ir muižas pie Rīgas un nauda. Kristīgas ticības, netraucē citai ticībai un bērni [būs] kristieši.'"
Tomēr laulību plānos iejaucās Katrīna II, kura lika Suvorova meitu 1796. gadā izprecināt savam galminiekam Nikolajam Zubovam (1763—1805). Pēc ķeizarienes Katrīnas II nāves viņas dēls Pāvils Filipu fon Elmptu 1797. gadā paaugstināja par ģenerālmajoru, 1798. gadā iecēla par Tenginas pulka komandieri (Тенгинский мушкетёрский полк), bet 1799. gadā paaugstināja par ģenerālleitmantu un Kronštates garnizona pulka komandieri.
Pēc Pāvila I noslepkavošanas 1801. gadā viņu atvaļināja no karadienesta, viņš apprecējās ar galma dāmu Annu Magdalēnu fon Budbergu (1777–1845), pēc tēva nāves 1802. gadā saimniekoja Vārnavas un Svitenes muižās. Līdz 1811. gadam viņa piederēja arī Grāves muižiņa pie Ķīšezera (tagad Mežaparks). Viņiem piedzima divas meitas — Anna Marija (1807–1852), ķeizarienes Aleksandras galmadāma, un Cecīlija Jūlija Filipīne (1812–1892), kura 1833. gadā apprecējās ar kavalērijas ģenerāli Jozefu Kārli fon Anrepu (1796–1860). Miris 1818. gada 22. maijā Svitenes muižā, apglabāts dzimtas kapenēs Svitenē.
Manhatanas tilts
Manhatanas tilts (en) ir piekartilts Ņujorkā, Ņujorkas štatā, ASV. Tilts savieno Manhatanu ar Bruklinu, šķērsojot Īstriveru. Tas ir viens no četriem Ņujorkas tiltiem, pār kuru bezmaksas var šķērsot Īstriveru, pārējie ir Bruklinas tilts, Kvīnsboro tilts un Viljamsburgas tilts.
Tilta kopējais garums ir 2089 metri, tā platums ir 37 metri, bet augstums tā augstākajā punktā ir 102 metri. Uz tilta atrodas septiņu joslu šoseja, ietve gājējiem un velosipēdistiem, bet zem šosejas atrodas četras metro līnijas. Pēc 2008. gada datiem katru dienu tiltu šķērso ap 70 341 transportlīdzekļiem, bet gada laikā ap 26 miljoniem transportlīdzekļu.
Tilta celtniecība uzsākta 1901. gadā. Lai gan tas atklāts satiksmei 1909. gada 31. decembrī, pilnīga tā celtniecība tika pabeigta tikai 1912. gadā. 2009. gadā tilts atzīts par Nacionālo vēstures inženiertehnisko pieminekli.
Mežāres (Babītes pagasts)
Mežāres ir ciems Mārupes novada Babītes pagastā. Izvietojies uz Spilves poldera starp Rīgas rietumu robežu un Jūrmalas austrumu robežu pie Hapaka grāvja 6,3 km no pagasta centra Piņķiem, 10,5 km no novada centra Mārupes un 12 km no Rīgas centra. Dienvidos robežojas ar Babīti.
Apdzīvotā vieta izveidojusies 20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā kā Pierīgas mazstāvu apbūves rajons. Ciemā apvienotas vairākas nelielas apdzīvotās vietas (Unguri, Strauti) un jaunie privātmāju ciemati (Bišulejas, Liepezers un Dižbārdi).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Kaori Nagamine
Kaori Nagamine (ja; dzimusi ) ir bijusī japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Svētās Helēnas sala, Debesbraukšanas sala un Tristana da Kuņas salas
Svētās Helēnas sala, Debesbraukšanas sala un Tristana da Kuņas salas ir Britu aizjūras teritorija Atlantijas okeāna dienvidos, kas sastāv no Svētās Helēnas salas, Debesbraukšanas salas un Tristana da Kuņas arhipelāga. Līdz 2009. gada 1. septembrim tā bija pazīstama kā Svētās Helēnas sala un atkarīgās teritorijas, kad teritorijas nosaukums tika mainīts.
Tīrīšana (filma)
Tīrīšana (en) ir 2013. gada ASV šausmu filma, kuras režisors ir Džeimss Demonako. Galvenās lomas atveido Ītans Hoks, Lina Hīdija, Adelaīda Keina un Makss Bulkholders. Filmas pirmizrāde ASV notika 2013. gada 7. jūnijā.
Filmas darbība notiek noziedzības pārņemtajā Amerikā, kur valdība ir pieņēmusi lēmumu sankcionēt ikgadēju 12 stundu periodu, kurā jebkura noziedzīga darbība ir atļauta. Tā ir viena nakts gadā, kad pilsoņi var rīkoties absolūti nesodīti, policiju izsaukt nav iespējams un slimnīcas nesniedz palīdzību. Filmā parādīta nekustamā īpašuma tirgotāja Džeimsa Sendina un viņa ģimenes izdzīvošana šajā naktī. Filmai ir izdoti vairāki turpinājumi "Tīrīšana: Anarhija" (2014), "Tīrīšana: Vēlēšanu gads" (2016) un "Tīrīšana: Sākums" (2018).
Zeltainais kaķis
Zeltainais kaķis var būt:
Lielustes
Lielustes ir ciems Valmieras novada Lodes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 4,5 km no pagasta centra Lodes, 54,8 km no novada centra Valmieras un 164,2 km no Rīgas.
Aleksandrs Demčenko
Aleksandrs Demčenko (06.01.1954.—12.02.2020.) bija ukraiņu izcelsmes Latvijas dokumentālā kino režisors un kinooperators.
Lielustes
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, uz dienvidrietumiem no Laņģezera.
Aleksandrs Demčenko
Biogrāfija
Aleksandrs Demčenko dzimis 1954. gada 6. janvārī Dņepropetrovskā, Ukrainā. Mācījies Dņepropetrovskas 79. vidusskolā. 15 gadu vecumā sācis strādāt rūpnīcā kā frēzētājs. No bērnības Aleksandrs nodarbojās ar sportu. Viņš bija brīvās cīņas un džudo sporta meistara kandidāts.
1971. gadā viņš iestājās Dņepropetrovskas Drāmas un Komēdijas Teātra skolā, ko pabeidza 1974. gadā teātra režisora specialitātē. Dienēja PSRS Melnās jūras kara flotē jūras kājiniekos. Pēc demobilizēšanās ar komjaunatnes ceļa zīmi devās uz BAMa celtniecību, kur strādāja un vadīja kultūras namu, stacijā Kunermo — vietā, kuru cēla komjaunieši no Latvijas. Vēlāk strādājis kā dokers Rīgas ostā.
Sākot ar 1980. gadu līdz 1985. gadam strādājis Rīgas Kinostudijā par gaismotāju, kur 1985. gadā iepazinās ar Juri Podnieku. Un no 1985. gada sāka darbu kā kinorežisora asistents kopā ar Podnieku. 1983. gadā iestājās Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinomatogrāfijas institūtā, ko 1987. gadā pabeidza dramatiskā teātra un televīzijas mākslas filmu režisora specialitātē.
1986. gadā kā operators Jura Podnieka filmēšanas grupas sastāvā filmējis Čornobiļas AES avārijas seku likvidāciju gan 4. blokā, gan citur. 1988. gadā kā operators filmējis zemestrīces sekas Armēnijā — Ļeņinakanā (tagad Gjumri), Stepanavanā, Kirovokanā (tagad Vanadzora). No 1987. līdz 1990. gadam kā kara korespondents veidojis reportāžas no karadarbības vietām Kalnu Karabahā, Čečenijā, Bosnijā un citos "karstajos punktos".
1991. gada augustā kā operators filmējis militāro puču Rīgā un Maskavā. 90-to gadu sākumā filmējis asiņainos notikumus Gruzijā, Tbilisi. No 1992. gada līdz 1998. gadam strādājis kā kara korespondents Čečenijā, Abhāzijā, Dienvidslāvijā, Tadžikistānā u.c. "karstajos punktos". Filmējot ir bijis ievainots un kontuzēts.
Kopš 1991. gada Lietuvas Žurnālistu savienības biedrs un International Federation of Journalists biedrs.
Kopš 2002. gada Latvijas Kinematografistu savienības biedrs.
Līdz 2008. gadam strādājis kā operators dažādās dokumentālā kino filmās. Organizēja Jura Podnieka piemiņas vakarus Latvijā un ārzemēs.
Apbalvojumi
1991. — Lielbritānijas Karaliskās televīzijas balva, kā labākais režisora asistents filmā “Mēs”. 1991. — Balva “Lielais Kristaps” LK savienības balva, ka labākajam dokumentālā kino režisora asistentam, filmā “Krustceļš”. 1991. — Balva “Lielais Kristaps” LK savienības balva par drošsirdību un pašaizliedzību. 1992. — Lietuvas Valsts 13. janvāra piemiņas medaļa. 1996. — Latvijas Valsts Barikāžu dalībnieka piemiņas medaļa 1991. janvāris — augusts Nr.566 2009. — Apbalvots ar Viestura Ordeni. Viestura ordeņa kavalieris.
Atsauces
Vai viegli būt jaunam? Impērijas gals Pēcvārds Sveiciens no Sibīrijas Teātris un Kino Biogrāfijas, 240.lpp. Apgāds Preses nams, 1999. gads. Sarkana actiņa janvāra melnajā naktī Tvnet.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. В 1991-м их называли героями, В 1991-м их называли героями, в 2009-м — бандитами в 2009-м — бандитами. Laikraksts "Bести" Nr. 15(2864), 2009. gada 19. janvārī Демченко о Подниексе: он вложил в независимость жизнь Mixnews.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. Maskavā tiks demonstrēta Jura Podnieka dokumentālā filma "Impērijas gals" Reitingi.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. [https://www.svoboda.org/a/2277716.html Вильнюс, январь 1991-го. Роль журналистов] Svoboda.org. Skatīts: 2020. gada 27. martā. Operators Demčenko nobijās, ieraudzījis paša nofilmēto ZZ.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. В Латвии снова наступает эпоха реакции как после оттепели Хрущева: оператор Подниекса Александр Демченко Press.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. Pēdējais no Jura Podnieka komandas — operators Aleksandrs Demčenko Santa.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā. Pieminot kinoleģendas Podnieku un Demčenko, tapis scenārijs "Ieslīgt debesīs" NRA.lv. Skatīts: 2020. gada 27. martā.
Sumbianstainura
Sumbianstainura (fo) jeb Munkurina (fo) ir klinšu grupa apmēram 5-6 kilometrus uz dienvidiem no Sūrojas salas. Klinšu grupa ir Fēru Salu tālākais dienvidu punkts. Piecas klintis paceļas virs ūdens līmeņa no 4 līdz 11 metriem. Vēl 19. gadsimtā viena no klintīm bija 21 metru augsta un atgādināja mūka figūru (Munkurin fēru valodā nozīmē "mūks"). Okeānā starp klintīm un Sūroju raksturīgas spēcīgas straumes.
Taksidermija
Latvijā izbāžņu kolekcija ir apskatāma Latvijas Dabas muzejā Rīgā.
Vēsture
Pirmo putnu izbāžņu izgatavošanas tehnikas aprakstu bija publicējis franču fiziķis un dabas zinātnieks Renē-Antuāns Feršo de Reomīrs (René-Antoine Ferchault de Réaumur) 1748. gadā žurnālā Philosophical Transactions of the Royal Society.
19. gadsimtā izbāžņi bija lielā modē. Tika publicētas vairākas pamācības taksidermistiem amatieriem, kā Montegī Brauna Practical Taxidermy un Džozefa H. Beti Practical Taxidermy and Home Decoration Together with General Information for the Sportsman (New York: Orange Judd Company, 1885). Daži ceļotāji un dabas zinātnieki, kā Pjērs Antuāns Delalands (1787—1823) un Žuls Vero (1807—1873) bija savākuši ievērojamas kolekcijas. 1831. gadā tika atvērta liela taksidermistu darbnīca Maison Deyrolle Parīzē, bet 1888. gadā — Rolanda Varda darbnīca Londonā. Starp slavenākajiem britu taksidermistiem jāmin Čārlzs Vatertons, kam pieder ideja veidot dzīvnieku diorāmas sākot ar 1854. gadu.
1842. gadā Amerikas Savienotajās Valstīs Fineass Teilors Barnums izstāda savu Fidži nāru, vienu no pirmajām pazīstamajām himerām. Ap to pašu laiku amerikāņu zoologs Viljams Hornadejs strādāja par taksidermistu Nacionālajā Dabas vēstures muzejā Vašingtonā.
Latvijā 19. gadsimta beigās, 20. gadsimta sākumā ar taksidermiju nodarbojās Ferdinands Erdmans Štolls, kas toreiz bija Rīgas dabaspētnieku biedrības muzeja Ornitoloģijas nodaļas vadītājs.
Ifalika
Ifalika (en) ir koraļļu atols Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Japas pavalstī; veido atsevišķu minicipalitāti.
Ģeogrāfija
Ifalika ir koraļļu atols Karolīnu salu centrālajā daļā 60 km uz austrumiem no Volēi. Atola kopējā platība ir 20 km², tajā skaitā 2,4 km² iekšējā līdz 20 m dziļā lagūna. Atola 4 saliņu kopējā sauszemes platība ir 1,47 km². Atola lielākā un vienīgā apdzīvotā sala ir Flalapa atola austrumu malā.
Lizzie
Lizzie ir 2018. gada ASV biogrāfisks trilleris, kura režisors ir Kreigs Viljams Maknīls. Galvenās lomas atveido Hloja Seviņji, Kristena Stjuarta, Džejs Haglijs, Džeimijs Šeridans, Fiona Šo un Džefs Perijs. Filmas pirmizrāde notika Sandensas kinofestivālā.
Filmas pamatā ir Bordenu ģimenes slepkavība 1892. gadā.
Gēza I
Gēza I (hu; dzimis ap 1040. gadu, miris ) bija Ungārijas karalis no 1074. līdz nāvei 1077. gadā.
Karaļa Bēlas I vecākais dēls. Pēc tēva nāves 1063. gadā troni ar vācu atbalstu ieguva Šalamons, bet Gēza devās trimdā. Ar poļu atbalstu atgriezdamies Ungārijā, Gēza I un viņa brālis Lāslo I ar Šalamonu noslēdza līgumu, kurā atzina to par Ungārijas karali, vietā saņemot trešdaļu no valsts. Gēza un Šalamons kopīgi darbojās valsts interesēs, līdz izcēlās konflikts. 1074. gada 14. marta Moģorodas kaujā Šalamons tika sakauts un atteicās no troņa. Pēc Gēzas I nāves 1077. gadā par karali kļuva viņa brālis Lāslo I.
Viktors Robērs
Viktors Robērs (fr; dzimis, miris nav zināms) bija beļģu sporta šāvējs. Startējis 1900. gada, 1920. gada un 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Robērs startēja divās šaušanas disciplīnās. 50 metru šaušanā ar pistoli viņš izcīnīja 16. vietu. Savukārt 50 metru šaušanā ar pistoli komandām viņš izcīnīja 4. vietu, būdams Beļģijas komandas pārstāvis.
1920. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja arī divās šaušanas disciplīnās. 50 metru šaušanā ar mazkalibra pistoli viņa rezultāts nav zināms. Savukārt šīs pašas disciplīnas komandu sacensībās viņš bija Beļģijas komandas loceklis; komanda šajās sacensībās ieguva 6. vietu.
Andoras karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti '''Andoras pārstāvji/sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Andora gan ziemas olimpiskajās spēlēs, gan vasaras olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1976. gada.