cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Denijs Ingss
Sasniegumi
Liverpool
West Ham United
Ufa (nozīmju atdalīšana)
Ufa var būt:
Melnās dzilnas
Melnās dzilnas (Dryocopus) ir dzilnu dzimtas (Picidae) ģints, kas apvieno 6 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās sastopamas Eirāzijā, Ziemeļāmerikā un Dienvidamerikā. Trīs sugas mājo Vecajā Pasaulē, bet četras Jaunajā Pasaulē. Melnās dzilnas ir tipiski meža putni, kas barojas un ligzdo kokos, ar aso knābi izcērtot stumbros dobumus. Līdz ar mežu izciršanu un izplatības areālu sadrumstalotību dažu Dienvidamerikas sugu izdzīvošana mūsdienās ir apdraudēta. Latvijā sastopama viena melno dzilnu ģints suga - melnā dzilna (Dryocopus martius).
Izskats un īpašības
Melnās dzilnas ir lieli, spēcīgi putni. Lielākā ģintī ir melnā dzilna (Dryocopus martius), kuras ķermeņa garums lielākajiem īpatņiem ir 55 cm, svars 370 g.
Melno dzilnu ģints putniem ir raksturīga liela galva, spēcīgs, taisns, konusveidīgs knābis, stīva aste un gara mēle. Visām melno dzilnu sugām ir melns apspalvojums, uz kura izceļas sarkanā galvas virsa, turklāt lielākajai daļai sugu ir cekuls. Daudzām sugām melnais apspalvojums kombinējas ar baltu spalvu laukumiem, visbiežāk uz galvas. Tēviņa, mātītes un jauna putna apspalvojums melnajām dzilnām ir atšķirīgs, atšķiroties sarkanā galvas kroņa izmēram. Melnās dzilnas ir labas lidotājas. Lidojums ir taisns un spēcīgs.
Melnās dzilnas meža veselībai ir ļoti nozīmīgi un vērtīgi putni, tie barojas ar kukaiņiem, kurus atrod koku stumbros, ar aso knābi izcērtot nelielu caurumu un ar garo mēli tos izvelkot pat no vismazākajām spraugām. Melnās dzilnas barojas arī ar augļiem, ogām un riekstiem. Ligzdai tiek izcirsts lielāks un plašāks dobums. Melnās dzilnas ir iecienījušas mirušus vai slimus kokus. Olas kā visiem dzilnu dzimtas putniem ir baltā krāsā. Šīs ģints sugām ir raksturīgi katrā vairošanās sezonā izkalt jaunu ligzdošanas dobumu, tādējādi to pamestajos dobumos citus gadus ligzdo citu sugu putni vai apmetas mazie zīdītāji, kas dzīvo kokos. Melnās dzilnas sit pa koku stumbriem arī, lai savstarpēji sazinātos. Visas ģints sugas ir nometnieces.
Sistemātika
Melno dzilnu ģints (Dryocopus)
Autoceļš V1442
V1442 autoceļš Tukums-Lazdas ir Latvijas vietējais autoceļš, kas savieno Tukumu ar Lazdām. Autoceļš ir 13,5 km garš, klāts ar asfalta segumu un šķērso Tukuma pilsētu, Tumes pagastu, Sēmes pagastu.
Vēsture
2015. gada 24. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa V1442 seguma periodiskās uzturēšanas darbiem pilnā garumā.
Ināra Kolmane
Ināra Kolmane (dzimusi Ināra Miļevska Rīgā) ir latviešu režisore un producente.
Biogrāfija
I. Kolmane 1979. gadā beigusi Rīgas 64. vidusskolu. 1982. gadā absolvējusi Rīgas Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumu. 1994. gadā absolvējusi Sanktpēterburgas Teātra, mūzikas un kino institūta TV režijas fakultāti.
Bijusi redaktore un producente Rīgas Videocentrā. Producējusi vairākas filmas laika posmā no 1988. līdz 1991. gadam. 1991. gadā kopā ar vairākiem citiem Rīgas Videocentra darbiniekiem dibinājusi filmu studiju Deviņi. Producējusi vairākas Lailas Pakalniņas veidotas filmas.
2018. gada Lielā Kristapa balvu pasniegšanā viņas režisētā filma "Bille" tika atzīta par "Labāko pilnmetrāžas spēlfilmu".
I. Kolmanes vīrs ir rakstnieks Arvis Kolmanis, kurš ir bijis arī viņas režisēto filmu scenārists. Viņai ir divi dēli Nauris un Rihards, kuru spēlētā mūzika izmantota I. Kolmanes filmās.
Acidobaktērijas
Acidobaktērijas (Acidobacteria Cavalier-Smith, 2002 ) ir baktēriju valsts tips, kuru pārstāvji fizioloģiski atšķiras no pārējām baktērijām un sastopami visur, galvenokārt augsnē. Daži ir acidofilētiķi, kuriem patīk skāba vide.
Acidobaktērijas ir grūti kultivējamo baktēriju grupa, kuru 1992. gadā iedalīja atsevišķā tipā drīz pēc pirmā pārstāvja Acidobacterium capsulatum aprakstīšanas. Līdz 2010. gadam ir atklātas jaunas 6 ģintis un 10 sugas.
Sugas:
Beļavas muiža
Beļavas muižas kungu māja (de) ir 1750. gadā baroka stilā celta muižas pils Gulbenes novada Beļavas pagasta Pilskalnā. Mūsdienās Krišjāņa Valdemāra pamatskola.
Vēsture
Muiža izveidojusies netālu no Kārtenes pilskalna Rīgas arhibīskapijas Gulbenes draudzes novadā. Pirmo reizi dokumentos minēta 1489. gadā, kad šajā apkaimē dalīti lēņu īpašumi. Muižai vairākkārt mainījušies īpašnieki un nosaukumi. Zviedru Vidzemes laikā Kārtenes muiža no 1633. gada piederēja Bīlovu dzimtai (Bülow), kuras vārds iegājies muižas latviskajā nosaukumā. 1683. gadā Beļavas muižā dzimusi Vidzemes brāļu draudzes atbalstītāja Magdalēna Elizabete fon Hallarte. 1725. gadā muižu no Bīloviem atpirka Hermanis fon Fītinghofs. Pēc Lielā Ziemeļu kara muižu savā īpašumā ieguva Bergu dzimta, kas 1750. gadā uzcēla tagadējo Beļavas muižas kungu māju baroka stilā. Pēc feldmaršala Frīdriha fon Berga nāves muižas parkā uzcēla panteonam līdzīgu kapliču. Pēc 1920. gada agrārās reformas fon Bergiem piederējušo Beļavas muižu 1546 ha kopplatībā sadalīja 69 zemnieku jaunsaimniecībās, no kurām 17 pirms tam jau bija iznomātas zemniekiem (t.s. muižas rentes mājas). Muižas kungu mājā 1925. gadā ierīkoja sešgadīgo pagasta skolu. Savukārt Naglienas (Naglenes) muižu 1285 ha kopplatībā sadalīja 59 zemnieku jaunsaimniecībās (tai skaitā bija 15 muižas rentes mājas).
Apraksts
Celta uzreiz pēc 1750. gada. Izteiktās baroka formās būvētā mūra muižas pils ir vecākā ēka Beļavas muižas kompleksā. Divstāvu ēka būvēta uz laukakmeņu mūra cokola. Domājams, 19. gadsimtā ēkai uzbūvēts mezonīns un no 19. gadsimta beigām līdz 20. gadsimta sākumam ēka nedaudz pārbūvēta. Mājas vestibilā saglabājies grīdas segums no marmora plātnēm, bet pagrābā saglabājušās krusta velves. Muižas pils telpās ir saglabājušies 18. gadsimta griestu veidojumi, kamīni, krāsnis, durvju vērtnes un kokā griezti sienu paneļi. Pēc 1917. gada ēka bija neapdzīvota, bet kopš 1925. gada šeit darbojās pagastskola, tagad Krišjāņa Valdemāra pamatskola. Tāpat ēkā iekārtots arī Beļavas muižas muzejs.
Beļavas muižas komplekss
Apmēram puskilometru no muižas Zeltiņu virzienā atrodas muižas īpašnieku kapsēta, kurā līdz mūsdienām ir saglabājusies daļa no kapličas un astoņas Bergu dzimtas locekļu kapa plāksnes. Senākais apbedījums datēts ar 1785. gadu.
SKS 44. ekspedīcija
'''SKS 44. ekspedīcija' (Экспедиция МКС-44; Expedition 44 jeb ISS-44'') bija Krievijas, ASV, Eiropas un Japānas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2015. gada jūnija līdz septembrim.
Apkalpe
Sākotnēji komandiera vieta bija paredzēta Jurijam Lončakovam, bet 2013. gada septembrī viņš atstāja kosmonautu vienību, saņemot darba piedāvājumu Gazprom.
Pēc kravas kuģa Progress M-27M neveiksmīgās palaišanas 2015. gada 28. aprīlī tika nolemts aizturēt nākamos kosmosa kuģu startus, līdz netiks noskaidrots kļūmes cēlonis. Sojuz TMA-15M bija jāatgriežas uz zemi maijā (šajā brīdī sāktos 44. ekspedīcija), bet tā nolaišanos pārcēla par mēnesi, jo nākamais kuģis Sojuz TMA-17M startētu tikai jūlija beigās.
Krūgasola
Krūgasola ir ciems Vaboles pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 222 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas vairākas apskates vietas (Brāļu Skrindu dzimtas muzejs, Vaboles parks), Vaboles ezers, vidusskola, pasts. Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Vaboles muižas apbūve ar parku.
1672. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1672. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Džohara Dudajeva gatve
Džohara Dudajeva gatve ir iekšpagalmu iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Asfaltētā iela sākas un arī beidzas krustojumā ar Andromedas gatvi, veidojot pusloku, kas seko sešstūra šūnveida daudzstāvu dzīvojamās apbūves rakstam. Ielas garums ir 863 metri.
Roberts Ficrojs
Roberts Ficrojs (en; dzimis, miris ) bija angļu flotes virsnieks, viceadmirālis un zinātnieks.
R. Ficrojs ieguva slavu kā kuģa Beagle kapteinis Čārlza Darvina slavenajā ceļojumā apkārt pasaulei, kas bija kapteiņa Ficroja otrā ekspedīcija uz Dienvidamerikas dienvidiem.
Vienlaikus R. Ficrojs bija aizrautīgs zinātnieks, meteoroloģijas pionieris, kurš veica precīzus ikdienas laikapstākļu novērojumus un prognozes, ieviešot tām apzīmējumu forecasts (angļu valodā "prognozes, pareģojumi"). 1854. gadā viņš izveidoja sistēmu, lai iegūtu informāciju par laikapstākļiem Lielbritānijas piekrastē un izplatītu to jūrniekiem un zvejniekiem (vēlāk uz šī pamata izveidojās Apvienotās Karalistes Met Office). R. Ficrojs bija spējīgs novērotājs, uzmērītājs un hidrogrāfs.
Brendans Gelahers
Brendans Gelahers (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) Gelahers pārstāv NHL komandu Monreālas "Canadiens". Iepriekš spēlējis arī AHL klubā Hamiltonas "Bulldogs".
Roberts Ficrojs
Būdams Jaunzēlandes gubernators, kur pildīja dienesta pienākumus no 1843. līdz 1845. gadam, viņš centās aizsargāt maorus no nelikumīgas zemes pārdošanas, uz ko pretendēja britu kolonisti.
Brendans Gelahers
Kanādas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2016. gada Pasaules čempionātā
Panderihtīdi
Panderihtīdi (Panderichthyidae) jeb elpistostegīdi ir viena no ripidistiju klases (Rhipidistia) dzimtām. Panderihtīdu dzimtu izdalīja 1968. gadā krievu paleontoloģes Emīlija Vorobjova un Ļubova Ļarska pēc Lodes māla raktuvēs atrastajiem veseliem Panderichthys rhombolepis eksemplāriem. Panderihtīdi ir vienīgā elpistostegāļu kārtas dzimta. Šīs dzimtas pārstāvji dzīvoja paleozoja ērā, devona periodā. Dzimtas tipveida ģints ir Panderichthys Gross, 1941.
Apraksts
Dzimta apvieno lielas, 1 līdz 2 metrus garas zivis, kas, domājams, bija uzglūnošie seklūdens lagūnu plēsēji, kuri spēja pārvietoties pa cietu substrātu. Ķermenis ir izstiepts, apaļīgi ovāls ar saplacinātu muguru un garu vēdera daļu.
Galvas morfoloģija
Galvaskauss, spriežot pēc ārējā izskata, kā arī pēc nāsu un acu orbītu izvietojuma, ir krokodilveidīgs. Tam ir divi endokraniālie bloki, acīmredzot, mazkustīgi, spriežot pēc galvas vairoga plātņu līkloču šuves. Zivīm bija deguna iekšējie dobumi (hoānas) un viens ārējo nāsu pāris, kas bija izvietots kaudāli pie mutes malas.
Galvas vairogs ir saplacināts, reizēm ieliekts priekšdeguna apgabalā. Starp postrostralia un parietalia atrodas pāra frontale, kas ir līdzīgs kā četrkājiem un kaudāli stiepjas līdz orbītu līmenim. Acu orbītas ir nelielas bez sklerotiskajām plātnītēm, izvietotas dorsāli uz galvas vairoga, ir savstarpēji satuvinātas un mediāli robežojas ar virsuzacu valnīšiem. Pineālā atvere ir maza bez pineālajām plātnītēm, un atrodas postorbitālajā nodalījumā. Postparietālais vairogs ir īss, un to veido pāra postparietale, supratemporale un tabulare. Ar parietālo vairogu tas savienots ar zobotu šuvi (x tips), kas nodrošina galvaskausa iekšējo nekustīgumu. Postorbitale ir salīdzinoši garš, nesniedzas līdz spirakulārajam izgriezumam, kuru veido sprauga starp galvas vairogu un vaigu plātni, kas ir analoģisks seno četrkāju otikālajam izgriezumam. Vaigu kompleksu, līdzīgi kā osteolepjveidīgajām, veido seši kauli, kas saauguši vienotā vaigu plātnē. Praeoperculum augšējā slīpajā stāvoklī sasniedz spirakulāro atveri un nodala squamosum no žaunu kauliem. Squamosum robežojas ar maxillare. Extratemporale kaula nav. Mediāno extrascapulare sedz sānu extrascapulare. Žaunu apgabals ir vidēji liels.
Submandibulārā sērija ir gara un sasniedz simfīzu. Mediānais gulare ir ļoti liels. Sānu gulare ir īsi un robežojas ar gulare mediale tās aizmugurē. Apakšžoklis ir plats, šķērsgriezumā horizotāli ovāls ar trim koronīdiem un attīstītām koronoīdu bedrēm. Tam ir adsimfīzā plātne, kas klāta ar zobojumu un atrodas virs simfīza. Simfīzo kaulu nav. Infradentālās falangas ir vāji attīstītas. Prearticulare sniedzas līdz simfīzam. Retroartikulārā izauguma nav. Zobi pamatnē ir krokoti, ar brīvu pulpas dobumu un ar poliplokodonta tipa mikrostruktūru. Sensorā sistēma ir vidēji attīstīta. Kanāli iet pa trabekulāro slāni. Poras parasti ir izvietotas vienā rindā, un reizēm uz apakšžokļa saplūst īsās vagās.
Priekšējā aukslēju bedre atrodas priekšdeguna apgabalā. Lemeši ir ar vertikālām zobotām plātnēm, kas mediāli savienojas un reizēm veido vidējo izaugumu, kas sadala aukslēju bedri. Priekšējie un aizmugurējie izaugumi ir īsi. Parasfenoīds aiziet starp lemešiem. Aukslējām ir vidējais starplemešu un hipofizārais kanāli. Ir viens pāris dermopalatinum. Palatoquadratum ir savienots ar etmoīdu ar vienu – mediālo savienojumu. Vēl ir attīstīts bazipterigoīdais savienojums. Žaunu skelets ir ar divām bazibranhiālajām plātnēm un bez attīstīta sublingvālā serdeņa.
Ķermeņa morfoloģija
Plecu joslas savienojums ar galvaskausu ir vājš: extrascapulare mediale ir nodalīts no zvīņveidīgā posttemporale ar zvīņu rindu. Supracleithrum ir zvīņveidīgs. To sedz posttemporale bet, pats uzguļ uz masīva un gara anocleithrum kaula, kam ir plats kontakts ar operculum un cleithrum. Cleithrum kaulu veido mediāli izliekts vertikālais un ļoti īss ventrālais atzars. Skapulokorakoīds stiprinās pie cleithrum priekšējās ventrālās daļas ar diviem savienojumiem, un tam ir attīstīta korakoīdā plātne, kas pēc savas formas un izvietojuma ir līdzīga kā Ichthyostega ģintij. Šo plātni no abām pusēm sedz futlārveidīga clavicula, kurai ir īss augšupejošs izaugums, kas uzguļ uz cleithrum. Krūšu spuras endoskelets ir universālā tipa. Humerus ir sedeņveidīgs, horizontāli saplacināts, bez diferencētas proksimālās galviņas, un ieiet skapulokorkoīda glenoīdajā iedobē. Tā locītavas savienojums ar plecu joslu nodrošina kustību vertikālā plaknē. Radius ir divreiz garāks par ulna. Endoskeleta distālo galu veido neposmota ulnārā plātne. Distālo radiāliju nav.
Mugurkaula skriemeļi ir posmoti, veidoti no neirocentriem. Pleirocentru nav. Ribas ir dorsālas, garas, un tām ir dubultais savienojums pie skriemeļiem. Neirālie loki ir saplūduši ar neirocentriem. Muguras un anālās spuras nav. Astes spura ir proterocerkāla. Krūšu spuras ir ar labi attīstītām, gaļīgām pamatnēm. Lepidotrihijas uz krūšu spurām ir garas, tievas un nezarotas. Vēdera spuras divreiz īsākas par krūšu spurām un ir satuvinātas ar astes spuru. Ķīļu zvīņu nav.
Uz segkauliem un zvīņām nav kosmīna. Zvīņas ir rombiskas, to iekšējā virsmā ir garenisks izcilnis. Ornamentējumu veido kaula tuberkulas un ķīļi, kas reizēm var veidot tīklojumu.
Voldemārs Pūce (teātra direktors)
Voldemārs Pūce (dzimis miris ) bija latviešu pedagogs, Liepājas teātra direktors (1967–1991).
Dzīvesgājums
Dzimis 1930. gada 21. septembrī Pampāļu pagastā. 1951. gadā viņš absolvēja Liepājas Mākslas vidusskolas Teātra dekoratoru nodaļu. Bija zīmēšanas skolotājs, Liepājas Kultūras nama direktors, vadīja Liepājas Tautas deju ansambli "Rucavietis". 1967. gadā Voldemāru Pūci iecēla par Liepājas teātra direktoru, vēlāk par par uzvedumu daļas vadītāju (1996-1999).
Insomnia
Insomnia ir latviešu vokālā grupa, kas izpilda dažāda žanra skaņdarbus a capella stilā, t.i. bez pavadošiem mūzikas instrumentiem. Bijuši 2. vietas laureāti "Moscow Spring A Cappella Festival 2019" un Rīgas A Cappella festivāla gala koncerta "Insomnia: Sākums" galvenie mākslinieki. Grupa sadarbojusies ar tādiem māksliniekiem kā Mārtiņš Brauns, Raimonds Pauls, Aminata, Jānis Stībelis, Zigfrīds Muktupāvels, Raimonds Ozols u.c.
Sākums
Grupa tika dibināta 2018. gada 16. novembrī, kuras idejas autori bija ilggadējais vokālās grupas “Framest” dziedātājs Roberts Memmēns un Gustavs Melbārdis. Grupas sākotnējā (GEN.1ST) sastāvā bija 10 cilvēki — Roberts Memmēns, Gustavs Melbārdis, Dagnis Roziņš, Grēta Grantiņa, Sanija Roze, Emīlija Pavlovska, Māra Sējāne, Edīte Štrausa, Sanita Roze un Elīza Evalde. "INSOMNIA" pirmais koncerts notika 2018. gada 22. decembrī Latvijas Nacionālajā teātrī. 2018. gada janvārī grupa laida klajā savu pirmo videoklipu, kurā tās dalībnieki izpildīja grupas “The Real Group” skaņdarbu “Words”.
Moscow Spring A Cappella Festival 2019
Grupas pirmais lielais mērķis bija nokļūt vērienīgajā "Moscow Spring A Cappella" festivālā. Mēģinājumos mazā studijā Vecrīgā, sākās grupas koncepcijas veidošanas process. Roberts Memmēns un Gustavs Melbārdis vēlējās no grupas izveidot kaut ko enerģiskāku un unikālāku. 2019. gada janvārī grupai pievienojās Toms Kursītis un Megija Kuzmina, tomēr tas nešķita pietiekami, lai īstenotu grupas koncepcijas vīziju. Tika veidota atlase, uz kuru tika aicināti vairāki vokālisti. Sastāvam pievienojās Toms Kalderauskis, Anna Krista Ostrovska, Anna Ušakova un Eliāna Sanda Veinberga. Dziedātājiem pievienojās perkusioniste Elīza Apine, kas turpmāk sastāvā spēlē sitaminstrumentus. Ar videoklipu skaņdarbiem "Brighter Day" un "Ain't No Mountain High Enough" grupa sevi pieteica festivālam un saņēma apstiprinājumu. 2019. gada maijā grupa devās uz Maskavas festivālu, kas tajā gadā pulcēja vairāk nekā 200 grupas no 45 valstīm. Savā kategorijā “Insomnia” sacentās ar vēl 65 grupām. Aizvadot 13 koncertus Maskavā, paralēli ņemot dalību konkursā, grupa ieguva 2. vietu. Kopā ar grupu ceļojumā kopā devās Arvis Belovs, kas veido īsfilmu par grupas panākumiem šajā festivālā.
Trīs Raimondi & Insomnia
Atgriežoties no festivāla, Roberts un Gustavs nolēma atstāt sākotnējo dziedātāju skaitu. Sastāvā palika 10 cilvēki — Roberts Memmēns (Bass), Toms Kursītis (Baritons), Gustavs Melbārdis (Tenors 1), Dagnis Roziņš (Tenors 2), Grēta Grantiņa (Alts), Emīlija Pavlovska(Alts), Māra Sējāne(Alts), Megija Kuzmina (Soprāns) un Elīza Evalde (Soprāns). Gustavs Melbārdis komentēja: "«Tā būs mūsu pirmā lielā atskaite, sagaidot grupas gada jubileju. Bet mūsu pirmais lielais koncerts Latvijā bija jau 7. augustā Jaunciema ostā — '3 Raimondi un Insomnia', kur muzicējām kopā ar Maestro Raimondu Paulu, Raimondu Macatu un Raimondu Ozolu, izpildot arī Maestro skaņdarbu Я тебя рисую, un kas bija viens no lielākajiem un pieredzes bagātākajiem koncertiem, kāds mums līdz šim bijis. Jo, kā teica Roberts Memmēns, parasti jaunai grupai pirmais koncerts nav kopā ar Raimondu Paulu un citiem tik izciliem mūziķiem.»"
Koncertprogramma "Insomnia: Sākums"
Parādoties plašākai publikai un popularizējot a cappella žanru Latvijā, grupu uzrunā Rīgas A Cappella Festivāla veidotājs Guntis Cimiņš, piedāvājot grupai uzstāties kā galvenajiem māksliniekiem festivāla noslēguma koncertā koncertzālē "Palladium". Sastāvs piekrīt piedāvājumam un sāk domāt par īpaši veidotu programmu, kas piedāvātu jaunu identitāti vokālās mūzikas kustībai Latvijā. Roberts Memmēns, aranžējot populāras ārzemju melodijas, kā arī pazīstamas latviešu mūzikas melodijas izveido koncertprogrammu "Insomnia: Sākums". Koncerta īpašie viesi ir Rīgas Doma kora skolas gospeļu koris (vadītāja Una Stade), kā arī vokālā grupa "The Garden" — Artūrs Švarcbahs, Daniels Pelnēns, Kristaps Solovjovs, Katrīna Paula Felsberga un Paula Pērkone. Grupai "Insomnia" uz skatuves pievienojās dziedātāja Aminata, kā arī Jānis Stībelis, radot interesantāku programmu klausītājam. 19. oktobrī, izpārdotā koncertzālē "Palladium" izskan Rīgas A Cappella Festivāla gala koncerts — "Insomnia: Sākums".
Grupas nosaukums
Sastāva nosaukums “Insomnia” tulkojumā no angļu un arī latīņu valodas nozīmē "bezmiegs". Gustavs Melbārdis stāsta: "'Grupu nosaukumu izdomāšana vienmēr ir ļoti ilgs process, un arī šajā gadījumā mēs ar Robertu Memmēnu ļoti ilgi domājām, kā šo apvienību nosaukt. Sēdējām manā virtuvē, un mana mamma pajautāja, kā angliski ir bezmiegs. Tā likās izcila ideja, jo, piemēram, bezmiega nakts var būt mokoša, bet tā var būt arī ļoti radoša, pilna jaunām idejām un sapņiem. Savos koncertos mēs dalāmies ar pozitīvo bezmiegu — apliecinot, ka jaunība un dzīvesspars, un nopietns darbs ir kas īpašs arī mūsdienās un jo īpaši mūzikā.»"
Distanču slēpošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — sprints sievietēm
Sprints sievietēm bija viena no 12 disciplīnām distanču slēpošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Džandzjakou, Džandzjakou slēpošanas centrā. Tajās bija pārstāvēta 91 sportiste no 34 valstīm.
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā ieguva Zviedrijas sportiste Jonna Sundlinga (finiša laiks — 3:09.68), sudraba medaļu ieguva cita Zviedrijas pārstāve Maja Dālkvista (finiša laiks — 3:12.56), bet bronzas medaļu ieguva ASV sportiste Džesika Diginsa (finiša laiks — 3:12.84). Abām Zviedrijas sportistēm šī bija pirmā olimpiskā medaļa.
Latviju šajās sacensībās pārstāvēja 4 sportistes — Kitija Auziņa, Patrīcija Eiduka, Samanta Krampe un Estere Volfa. Labāko rezultātu kvalifikācijās kārtā no viņām ieguva Patrīcija Eiduka — 32. vieta (finiša laiks — 3:24.32), Krampe ieguva 73. vietu (finiša laiks — 3:46.66), Auziņa ieguva 76. vietu (finiša laiks — 3:51.60) un Volfa ieguva 81. vietu (finiša laiks — 4:03.36). Neviena no viņām nākamajai kārtai nekvalificējās.
Sacensību formāts
Šajās sacensībās sportistiem bija jāveic 1461 metru apļa slēpojums.
Sprinta sacensības veidoja vairākas kārtas. Sākotnēji visi sportisti startēja kvalifikācijas kārtā. No kvalifikācijas kārtas 30 labākie sportisti kvalificējās ceturdaļfināla braucieniem. Ceturdaļfināli bija sadalīti 5 braucienos, kur katrā startēja pa 6 sportistiem. No katra ceturdaļfināla brauciena divi labākie sportisti tālāk kvalificējās pusfināla braucieniem, kā arī vēl divi sportisti pēc labākajiem rezultātiem aiz 1. un 2. vietas. Pusfinālā startēja 12 labākie sportisti. Pusfināla kārta bija sadalīta divos braucienos no kuriem katra brauciena divi labākie sportisti automātiski kvalificējās fināla kārtai. Fināla kārtai pēc pusfināla kārtas aizvadīšanas kvalificējās vēl divi sportisti ņemot vērā labākos laikus pusfinālu kopvērtējumā aiz 1. un 2. vietas. Noslēdzošajā fināla kārtā startēja 6 sportisti.
Kvalifikācija
— kvalifikācija nākamajai kārtai.
Ceturdaļfināli
— automātiskā kvalifikācija nākamajai kārtai; — kvalifikācija nākamajai kārtai rezultāta.
Pusfināli
— automātiskā kvalifikācija nākamajai kārtai; — kvalifikācija nākamajai kārtai rezultāta.
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 91 sportisti no 34 valstīm.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Cīņas sports
Cīkstēšanās ir cīņa starp diviem neapbruņotiem sportistiem, kurā tiek izmantota noteikta tehnika, lai gūtu uzvaru. Pastāv ļoti daudz cīkstēšanās veidu un cīņas sports ir iekļauts Olimpiskajās spēlēs. Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Starptautiskā cīņas federācija. Pašlaik tā pārvalda divus olimpiskos cīņas sporta veidus — grieķu-romiešu cīņa un brīvā cīņa (vīriešu un sieviešu) — un piecus saistītos cīņas sporta veidus: grapplings, pludmales cīņa, pankrations, jostu cīņa un pahvalani.
Cīņa bijusi populāra jau Ķīnā pirms 3000 gadiem, Senajā Grieķijā tā tikusi iekļauta Antīkajās Olimpiskajās spēlēs. 18. gadsimtā kļuvusi populāra Eiropā, it īpaši Francijā. Modernā cīņas sporta veidi ir attīstījušies 19. gadsimta beigās. Vairākās valstīs, piemēram, Armēnijā, Uzbekistānā un Gruzijā, cīņa ir viena no tautas svētku sastāvdaļām.
Cīņas sports Latvijā
1894. gadā tika nodibināts Rīgas atlētu klubs, sportisti sākotnēji pulcējās Salamonska cirka mazajā zālītē, vēlāk pārcēlās uz Amatnieku biedrības vingrošanas zāli Ķēniņu ielā 30.
1897. gadā Krievijas Impērijas pirmajā smagatlētikas čempionātā Pēterburgā Rīgas atlētu kluba sportists Oļģerts Edelmanis izcīnīja trešo vietu franču cīņā (grieķu—romiešu cīņas nosaukums tālaika Krievijā), bet svaru celšanā Gvido Meijers, Aleksandrs Lāss un Oļģerts Edelmanis ieguva visas trīs godalgotās vietas. 1898. gada čempionātā Oļģerts Edelmanis svaru celšanā bija trešais. 1899. gadā klubs pārcēlās uz Nikolaja ģimnāzijas vingrotavu (tagad Krišjāņa Valdemāra ielā 1c), vēlāk uz Peldu ielu 27. 1901. gadā Rīgā notika Baltijas guberņu čempionāts profesionāliem cīkstoņiem, kurā piedalījās arī igauņu cīkstoņi Georgs Lūrihs un Aleksandrs Abergs. Šajā laikā nodibināja arī Jelgavas Atlētu biedrību (1901), 2. Rīgas Atlētu klubu (1902) un Sporta un atlētikas klubu "Herakls" (1906). No 1907. gada notika Baltijas meistarsacīkstes cīņas sportā. 1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Krievijas Impērijas komandas sastāvā piedalījās Jānis Polis (smagsvars), Aleksandrs Miezītis (spalvas svars) un Nikolajs Fārnasts.
1913. gadā nodibināja Rīgas Smagatlētikas līgu, kas iekļāvās Krievijas Impērijas Smagatlētikas savienībā ar astoņām biedrībām. 1913. gada Pirmajā Viskrievijas olimpiādē Kijivā franču cīņā uzvarēja Jānis Polis un Voldemārs Šmidbergs. 1914. gada Viskrievijas olimpiādē Rīgā franču cīņā otrās vietas izcīnīja Alfrēds Jordāns, Lembergs, Plūme, Lapčinskis, trešās vietas ieguva Miezītis un Vērsēns.
Rīgas Atlētu klubs atsāka darbību Vingrošanas biedrības namā, bet 1924. gadā pārcēlās uz Cēsu ielu 43. Pirmais Latvijas čempionāts grieķu—romiešu cīņā notika 1922. gadā Rīgā. 1926. gada septembrī Rīgas Salamonska cirkā notika 1926. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā, kurā piedalījās 35 atlēti no septiņām valstīm. 1934. gada Eiropas meistarsacīkstēs Romā uzvarēja Edvīns Bietags. 1936. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Edvīns Bietags pussmagajā svara kategorijā izcīnīja olimpisko sudraba medaļu un Krišjānis Kundziņš ieguva 5. vietu spalvas svarā. Pazīstamākie tālaika Latvijas cīņas sporta pārstāvji bija Mārtiņš Žagars, Alfrēds Jordāns, Kārlis Mikulis, Jānis Rozentāls, Augusts Hehts, Jānis Svilpe, Kristaps Veilands-Šulcs, Jānis Martinsons, Ādolfs Ruciņš, Emīls Griķis, Jānis Krūmiņš, Jānis Krauze, Kārlis Vītiņš, Edmunds Blumbergs-Rasso, Klementijs Buļs, Jānis Spuļs, Aleksandrs Miezītis, Jānis Spāre, Jānis Grāve, Kārlis Freibergs, Jānis Polis, Jānis Leskinovičs, Rūdolfs Ronis, Jānis Kavals, Edvīns Bietags, Krišjānis Kundziņš un Alberts Zvejnieks. Pēc Latvijas okupācijas Aleksandrs Miezītis un Jānis Arvīds Kavals gāja bojā Gulaga nometnēs. Viktors Andrejs, Alberts Krievs, Jānis Rudzītis un Pāvels Atars devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz Austrāliju un Venecuēlu.
1998. gadā tika dibināta Latvijas Cīņas federācija.
Aegialiinae
Aegialiinae ir skarabeju dzimtas apakšdzimta, kurai pieder ap 60 sugu. Tipiska apakšdzimtas ģints ir Aegialia (Latreille, 1807) un tipiska suga Aegialia arenaria (Fabricius, 1787).
Izplatība un ekoloģija
Mūsdienu sugu vairākums ir izplatīts Nearktikā un Palearktikā. Dažas sugas sastopamas Dienvidamerikā, Austrālijā un Tasmanijas salā.
Visi apakšdzimtas pārstāvji ir saprofāgi. Imago (pieaugušie īpatņi) un kāpuri barojas ar pūstošiem augiem un sēnītēm. Iespējams, daži pieaugušie īpatņi nebarojas vispār. Aegialiinae apakšdzimtas vaboles var atrast mežu augsnē; dažas sugas lido uz gaismu.
Fosilās sugas
Visvecākā zināmā fosilija pieder apakšējam krīta periodam. Cretaegialia ģints fosilās (izmirušās) sugas pēc ārējām raksturīpašībām līdzīgas mūsdienu apakšdzimtas vabolēm.
Fosilās sugas pieder divām ģintīm:
Klasifikācija un taksonomija
Aegialiinae apakšdzimta ir radnieciska Aphodiinae apakšdzimtai, tādēļ daži autori arī klasificē pirmo kā tribu Aphodiinae apakšdzimtā.
Klasifikācija:
Deivs Rubins
Deivids Džošua Rubins (en; dzimis 1976. gada 26. jūnijā Ņujorkā, ASV) ir amerikāņu politikas komentētājs, bijušais komiķis, YouTube personība un sarunu šovu vadītājs. Viņš ir YouTube un BlazeTV politisko sarunu šova The Rubin Report veidotājs un vadītājs, kas sākotēji tika translēts TYT tīklā, kuru Rubins pameta 2015. gadā. 2013. gada janvārī Rubins uzsāka darbu tīklā The Young Turks, kur vadīja šovu The Rubin Report. Pēc diviem gadiem Rubins pameta tīklu, turpinot šova pārraidi tīklos RYOT un Ora TV.
Kopš 2016. gada raidījums The Rubin Report ir daļa no Glena Beka dibinātā tīkla BlazeTV. Viņš ir ticis aprakstīts kā daļa no "tumšā intelektuālā tīkla" (Intellectual Dark Web). 2020. gada aprīlī Rubins izlaida savu grāmatu Don't Burn This Book, kas iekļuva The New York Times bestselleru sarakstā, lai arī grāmata bija izpelnījusi kritiku.
Politiskie uzskati
Viņu lielākoties raksturo kā konservatīvu vai libertāru, taču pats Rubins sevi bieži raksturo kā "klasisko liberāli". Rubins atbalsta viendzimuma laulību, krimināltiesību reformas, marihuānas legalizāciju, piekļuvi sociālajai aizsardzībai un īpašos gadījumos tiesības uz abortu.
Niklass Dānielsons
Niklass Dānielsons (dzimis 1984. gada 7. decembrī) ir zviedru hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2018) Dānielsons spēlē Zviedrijas hokeja līgas vienībā Brynäs IF.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Dānielsons sāka 2002.—03. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Brynäs IF rindās. 2003.—04. gada sezonu hokejists Brynäs IF rindās aizvadīja pilnībā, taču nākamajās sezonas noturēties komandas sastāvā Danielsonam neizdevās, 2005.—06. gada sezonu pilnībā aizvadot Allsvenskan līgas kluba Almtuna IS rindās.
2006.—07. gada sezonā Dānielsons pārgāja uz Djurgårdens IF vienību, tās sastāvā spēlējot līdz pat 2009.—10. gada sezonas izskaņai. 2010.—11. un 2011.—12. gada sezonas uzbrucējs aizvadīja MODO Hockey rindās, 2011.—12. gada sezonu noslēdzot ar labāko lietderības koeficientu visā līgā.
2012.—13. gada sezonu iesāka Šveices hokeja līgas kluba HK Berne rindās, taču tad hokejists pārgāja uz KHL vienību Prāgas "Lev". Tiesa, jau 2013.—14. gada sezonas ievadā Dānielsons atgriezās Šveicē, pievienojtoies HK Rapersvīlas sastāvam. No 2015. līdz 2018. gadam spēlēja HK Lozannas rindās.
Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2013. gada, kā arī bronzas medaļas 2014. gada Pasaules čempionātos.
Dzintra Geka-Vaska
Dzintras Gekas tēvs bijis politieslodzītais, kurš garus gadus pavadīja Gulaga nometnēs. 1965. gadā beigusi Mežciema astoņgadīgo skolu. 1969. gadā absolvējusi Rīgas Kultūras un izglītības darbinieku tehnikumu. 1970. gadā sākusi strādāt par montāžisti Rīgas Kinostudijā. 1979. gadā absolvējusi Ļeņingradas Teātra, mūzikas un kinematogrāfijas institūtu televīzijas režisora specialitātē.
1980. gadā kļuvusi par režisora asistenti LTV. 1982. gadā Maskavā beigusi televīzijas dokumentālo filmu režijas kvalifikācijas celšanas kursus. 1988. gadā kļuvusi par Latvijas Televīzijas režisori.
Bijusi režisore vairākām filmām, tai skaitā "Kurts Fridrihsons", "Meklējot Tisē", "Dieva putniņi", "Kur palika tēvi?", "Sargāt savu tēvuzemi", "Dziedot dzimu", "Sibīrijas bērni", "Sibīrijas dienasgrāmatas", "Reiz bija Sibīrija" un "Lisments, kurš pārvērta Roju", "Katra diena simtgadē. Gadalaiki".
2020. gadā tika ievēlēta Rīgas domē no partijas Jaunā Vienotība.
Šantala Janzena
Šantala Janzena (nl; dzimusi ) ir nīderlandiešu aktrise, dziedātāja un televīzijas raidījumu vadītāja. Bija plānots, ka viņa kopā ar Edsīliju Rombliju un Janu Smitu vadīs atcelto 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursu, kam bija jānorisinās Roterdamā.
Ziemeļu Garezers
Ziemeļu Garezers (arī III Garezers, Lilastes Garezers) ir šaurs un garš starpkāpu ezers Ādažu novada Carnikavas pagastā. Izvietojis Garezeru virknes ziemeļaustrumos Piejūras dabas parkā. Krasti zemi, lēzeni, grūti pieejami, dibens — kūdrains, vietām — smilšains, dūņains. Notece uz Vidējo Garezeru. Austrumu krastā Lilastes ciema Putnu ielas apbūve.
Paipalu iela
Paipalu iela var būt:
Johans Kristiāns Bahs
Johans Kristiāns Bahs (de; dzimis, miris ) bija vācu komponists, Johana Sebastiāna Baha jaunākais dēls. Saukts arī par Londonas Bahu, jo daļu no mūža nodzīvoja Londonā.
Apguva mūziku pie sava tēva, vēlāk — pie pusbrāļa Kārļa Filipa Emanuela. Mūziķa karjeru iesāka daudzsološi gan kā komponists, gan mūzikas izpildītājs. Uzstājās kopām ar viola da gamba meistaru Kārli Frīdrihu Ābelu. No 1756. līdz 1762. gadam Johans Kristiāns dzīvoja Itālijā, 1760. gadā kļūdams par Milānas katedrāles ērģelnieku.
1762. gadā devās uz Londonu, kur kļuva par karalienes Šarlotes mūzikas skolotāju. 1764. gadā Londonā muzicēja kopā ar astoņgadīgo Volfgangu Amadeju Mocartu. Tomēr gadsimta septiņdesmitajos gados Johana Kristiāna Baha popularitāte kritās un viņš mira, būdams parādos.
Armiju grupa
Armiju grupa (en; fr) ir viena no lielākajām militārajām formācijām sauszemes karaspēka struktūrā, ko parasti veido vismaz divas vai vairākas armijas.
Otrā pasaules kara laikā Vērmahta armiju grupas dēvēja par karaspēka grupām, bet līdzīgus Sarkanās armijas veidojumus par frontēm (ru). Vēsturiski armiju grupas kā militāras formācijas ir izmantotas relatīvi maz, jo tās parasti sevī ietver salīdzinoši milzīgus karavīru skaitliskos apjomus — no 400 000 līdz 1 miljonam karavīru. Līdz ar to armiju grupas ir izmantotas vienīgi abos pasaules karos, kad mobilizēto karavīru skaita pieaugums prasīja izveidot apjomīgākas militārās formācijas.
Armiju grupas parasti komandē piecu zvaigžņu ģenerāļi jeb feldmaršali (maršali, ģenerālfeldmaršali u.tml.).
Kščeva
Kščeva ir ciems Medumu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Verbovkas ezers.
Gudenieku katoļu baznīca
Gudenieku Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Kuldīgas novada Gudenieku pagasta centrā Gudeniekos. Viena no trijām vēsturiskā Suitu novada baznīcām, suitu kultūrtelpas sastāvdaļa, kas iekļauta UNESCO kultūras mantojuma sarakstā.
Vēsture
1912. gadā aktualizējās jautājums par Gudenieku draudzes dibināšanu un tās atdalīšanos no Alsungas draudzes. Saimnieks Čima baznīcas vajadzībām dāvāja trīs desetīnas zemes. Tika izstrādāts arī dievnama celšanas plāns, bet to neapstiprināja, jo nevarēja uzrādīt pamatkapitālu. Ieceres izjauca Pirmais pasaules karš. 1920. gadā uzcēla pirmo koka baznīcu, vienlaicīgi atdaloties no Alsungas draudzes un dibinot savu draudzi. Dievnams bija mazs, tajā bija trīs altāri. Pirmais draudzes prāvests bija Otto Hāns.
Prelāts Vincents Strelēvičs, kas bija cēlies no Gudeniekiem, deva līdzekļus mūra baznīcas celšanai. 1930. gadā tika nodibināta baznīcas komiteja un prāvests Peteris Bojārs ielika topošās baznīcas pamatus. Mainījās prāvesti un celtniecības darbi apstājās. 1935. gadā prāvests B. Dūre pārlaboja baznīcas pamatus un izmainīja celšanas plānu, nolemdams dievnamu celt no betona ķieģeļiem, kuriem prelāts ziedoja veselu vagonu cementa. Taču baznīcas vietā prāvests uzcēla lielu saimniecības ēku. Profesors Kundziņš no jauna izstrādāja celtniecības plānu, kuru iesniedza 1937. gadā Rīgas metropolijas kūrijā. Kūrija 1937. gadā uz Gudeniekiem nozīmēja jaunu prāvestu Alfonu Melderi, kurš 1938. gadā uzsāka jaunas mūra baznīcas celtniecību. 1939. gadā tika svinēti Spāru svētki. Līdz 1947. gadam tika beigti āra darbi. Nākamajā gadā iekšdarbus veica draudzes locekļi jau prāvesta Julijana Samuša vadībā, izgatavojot logu rāmjus, durvis un iekšsienas. 1948. gada nogalē prāvests Samušs dievnamā uzstādīja vecās baznīcas lielo altāri, iesvētīja un sāka noturēt dievkalpojumus. Jau pēc nedēļas, gada pēdējā svētdienā bīskaps Pēteris Strods konsekrēja dievnamu, veltot to Svētā Jāņa Kristītāja godam. Veco koka baznīcu pēc jaunās uzcelšanas nojauca un materiālus aizveda uz Aizputi, kur tos izmantoja Aizputes baznīcas celtniecībā.
Eksterjers
Dievnams ir betona ķieģeļu triju navu mūra celtne bez torņiem, ar skārda jumtu. Ēkas platība ir 462 m2. To ieskauj dārzs, ko noslēdz prāvesta Blaževiča darbības laikā izveidotais drāšu pinuma žogs cementa stabos. 2008. gadā par Nīderlandes fonda KNHM projektu konkursa naudu pie dievnama meistars Peteris Puzāns izveidoja dīķi kā veltījumu Dievam, kurā vēlāk tika iestādītas ūdensrozes.
Interjers
Dievnamam ir betona grīda, kas nosegta ar linoleju. Baznīcas griesti ir koka, nosegti ar finieri. Griestu smagums balstās uz mūra kolonnām. Virs ieejas dievnamā ir kora telpas ar Liepājas meistara Jura Bokuma darinātajām ērģelēm ar koka stabulēm, kuras 2012. gadā atjaunoja Alvis Melbārdis. Ir trīs altāri. Galvenajā altāris ir pārvestais altāris no vecās baznīcas, bet sānu altāri ir koka galda altāri, pie kuru sienām ir piekārtas gleznas. Baznīcas logi ir divās kārtās — apakšā lielāki nekā augšā. Aplūkojams ozolkoka biktskrēsls, kā arī 17. un 18. gadsimta tēli un skulptūras, kas ir Subates kokgriezēju meistardarbi.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silēvičs Gudenieku draudze tika nodibināta 1920. gadā. Dievkalpojumi baznīcā notiek divas reizes mēnesī. Draudzei ir astoņas kapsētas — Kumsteru, Ādzes, Prūšu, Strujas, Baltkalna, Naglas, Araunieku un Ūdru kapi.
Draudzes lielākie svētki
Draudzes lielākie svētki ir Triju Ķēniņu diena, Jāņa Kristītāja svētki — 40 stundas, Vissvētākās Jaunavas Marijas bezvainīgās Sirds diena.
Go, Dog. Go! (seriāls)
'Go, Dog. Go!' ir amerikāņu-kanādiešu bērnu televīzijas raidījums. Raidījuma pirmā sērija iznāca 2021. gada 26. janvāris un kopš tā laika ir iznākušas 2 sezonas ar vairāk nekā 18 sērijām.
Celso Sukova da Fonsekas tehnoloģiskās izglītības federālais centrs
Celso Sukova da Fonsekas tehnoloģiskās izglītības federālais centrs (, CEFET-RJ) ir federālā izglītības iestāde Brazīlijā, kuru pārvalda Brazīlijas izglītības ministrija. Tajā tiek piedāvātas apmācību programmas vidējajā un profesionālajā izglītībā. Iestāde ir nosaukta par godu profesoram Celso Sukovam da Fonsekam.
Centra galvenā ēka atrodas Riodežaneiro apkaimē Marakanā.
Peldu iela (Liepāja)
Peldu iela ir iela Vecliepājas apkaimē, kas sākas krustojumā ar Malkas ielu, bet beidzas krustojumā ar Hika ielu. Aptuvenais ielas garums ir 1400 metri un to pilnā garumā klāj asfaltbetona segums.
2021. gadā Peldu ielas posmu no Hika ielas līdz Kūrmājas prospektam, kā arī gājēju ceļu starp Gulbju dīķi un Liepājas peldu iestādi, pārdēvēja par Miķeļa Valtera ielu.
Kustība pa Peldu ielu norit gan vienā, gan divos virzienos. No Katoļu iela līdz Malkas ielai, kā arī no Hika ielas beigām līdz Hikas ielas sākumam kustība norit vienā virzienā. Savukārt no Liepu ielas līdz Katoļu ielai kustība norit divos virzienos.
Paipalu iela (Rīga)
Paipalu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Induļa ielu un beidzas strupceļā. Ielas garums ir 401 metrs.
Vēsture
Pirmo reizi pilsētas ielu sarakstā minēta 1954. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies. Ielai dots paipalas - neliela fazānu dzimtas putna vārds.
Ielu savienojumi
Paipalu iela krustojas ar:
1674. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1674. gada notikumi Latvijā''', kuras Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes atradās Kurzemes un Zemgales hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš bija personālūnijā ar Kurzemes un Zemgales hercogu, saglabājot savu autonomiju, statūtus, landtāgu un tiesu. Vidzemes vēsturiskā zeme bija Zviedru Vidzemes sastāvā, bet Latgales vēsturiskā zeme Poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā.
Vilis Seleckis
Vilis Seleckis (dzimis Bērzgales pagastā, miris ) bija latviešu pedagogs, publicists, rakstnieks, sabiedriskais darbinieks un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.
Politiskā darbība
Padomju gados bijis PSKP biedrs. Atmodas kustības laikā 1987. gada sākumā V. Seleckis kļuva par "Skolotāju Avīzes" un "Tukuma Ziņotāja" redaktoru. 1988. gadā viņš piedalījās Latvijas Tautas frontes (LTF) veidošanā un tika ievēlēts tās pirmajās domēs. 1988. gada rudenī viņš "Skolotāju Avīzē" publicēja rakstu "Politiskā fanātisma upuris" par čekas vajāto Cēsu 1. vidusskolas 9. klases skolnieci Daci Lielpēteri no disidentu ģimenes, kura 1982. gada novembrī bija izdarījusi pašnāvību, metoties zem vilciena. V. Seleckis uzstājās uzstājies ar nozīmīgu runu Rakstnieku un radošo savienību plēnumā.
1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu kā LTF kandidātu no 188. Tukuma vēlēšanu apgabala un 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. 1991. gadā V. Seleckis vadīja Augstākās Padomes deputātu komisiju, kas pārņēma PSKP un VDK īpašumus.
Aktīvi turpinājis darboties politikā arī pēc Augstākās Padomes darbības beigām. 1993. gadā kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no Demokrātiskā Centra partijas, bet netika ievēlēts. 2001. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Demokrātiskās partijas. 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā V. Seleckis neveiksmīgi kandidēja no Politiskās apvienības "Centrs" saraksta kā Latvijas Demokrātiskās partijas pārstāvis.
2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās V. Seleckis nesekmīgi kandidēja Tukuma novada domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības.
Rakstniecība
Beidzoties deputāta pilnvarām, V. Seleckis nodevās rakstniecībai. 1998. gadā laikraksts "Neatkarīgā Rīta Avīze" publicēja viņa rakstu sēriju "Andris Šķēle — leģendas un patiesība", 1999. gadā šie raksti apkopoti grāmatā. A. Šķēle iesniedza tiesā prasību pret V. Selecki un "Neatkarīgo Rīta Avīzi" par nepatiesu, godu un cieņu aizskarošu ziņu atsaukšanu un Ls 10 000 mantiskas kompensācijas piedziņu, un Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija ar 2003. gada spriedumu apmierināja. 2004. gadā Augstākās tiesas Senāts noraidīja V. Selecka kasācijas sūdzību. Jau 1996. gadā sarakstīja un izdeva, bet neizplatīja, taču divus gadus vēlāk izplatīja jau pārrakstītā veidā grāmatu par citu no ievērojamākajiem Latvijas oligarhiem Aivaru Lembergu "Ēnas pār Ventspili".
Apbalvojumi
1999. gadā V. Selecki apbalvoja ar 1991. gada barikāžu dalībnieku piemiņas zīmi, bet 2000. gadā ar Triju Zvaigžņu ordeņa trešo šķiru. 2020. gadā saņēmis Tukuma novada augstāko apbalvojumu — "Tukuma Goda pilsonis".
Edmunds Dukulis
Edmunds Dukulis (dzimis Rīgā) ir latviešu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. Pašlaik (2012) pārstāv Boisas štata universitātes NCAA komandu Boise State Broncos.
2009.—2010. gada sezonu viņš aizvadīja Itālijas līgas kluba Pallacanestro Cantù sastāvā, kļuva par Itālijas vicečempionu.
2008. gada Eiropas čempionātā U-16 vecuma izlasēm E. Dukulis izcīnīja 10. vietu izlases sastāvā. 2010. gada Eiropas U-18 čempionātā viņš kopā ar Latvijas izlasi izcīnīja trešo vietu.
E. Dukulis Latvijas U-19 izlases sastāvā izcīnīja 10. vietu 2011. gada Pasaules U-19 čempionātā, kas norisinājās Latvijā.
Žoels Matips
Žoels Matips (dzimis ) ir Vācijā dzimis Kamerūnas futbolists, aizsargs, bijušais Kamerūnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas kluba Liverpool FC sastāvā.
Sasniegumi
Schalke 04
Liverpool
79. Zelta globusa balva
79. Zelta globusa balva tika pasniegta labākajām 2021. gada filmām un ASV televīzijas pārraidēm, kuras izvēlējās Holivudas Ārvalstu preses asociācija (HFPA). Ceremonija notika. Nominācijas paziņoja reperis Snoop Dogg un HFPA prezidente Helēna Hoena.
Pirmo reizi kopš 2008. gada nenotika ierastā televīzijas translācija. Ņemot vērā HFPA nepietiekamos centienus novērst organizācijas biedru daudzveidību, dažādas plašsaziņas līdzekļu organizācijas, aktieri un citi radošie darbinieki boikotēja ceremoniju, tādējādi televīzijas kanāls NBC atteicās pārraidīt balvas pasniegšanas ceremoniju. Kā rezultātā HFPA izvēlējās ceremoniju rīkot privātā gaisotnē, uzaicinot organizācijas biedrus un sponsorus, un sabiedrībai rezultāti tika paziņoti, izmantojot Zelta globusa sociālos medijus.
Filmas "Belfāsta" un "Suņa spēks" katra saņēma septiņas nominācijas. "Suņa spēks", Stīvena Spīlberga "Vestsaidas stāsts" un HBO seriāls "Pēctecība" katrs ieguva trīs balvas. Mikaela Džaje Rodrigesa kļuva par pirmo transdzimuma personu, kas ieguvusi Zelta globusa balvu par tēlojumu, iegūstot balvu kategorijā "Labākā aktrise drāmas seriālā" par Blankas Rodrigesas-Evangelistas lomu seriālā Pose.
Boikots
Pēc tam HFPA 15. oktobrī paziņoja, ka joprojām plāno rīkot 79. Zelta globusa balvas pasniegšanas ceremoniju 2022. gada 9. janvārī, ar translāciju televīzijā vai bez tās. Joprojām nav skaidrs, vai NBC un citi mediju uzņēmumi, kā arī tie aktieri un citi radošie cilvēki, kas viņus atbalsta, turpinās boikotēt ceremoniju.
Pēc nomināciju paziņošanas laikraksts The New York Times rakstīja, ka HPFA izvēle liecina par uzlabojumiem, lai sasniegtu mērķi dažādot sevi, taču laikraksts kopā ar daudzām citu izdevumu publikācijām apšaubīja to efektivitāti. Ja HFPA nespēs atrast apraides partneri, kas aizstātu NBC, tā būtu pirmā reize kopš 36. Zelta globusa balvas pasniegšanas 1979. gadā, kad ceremonijai nebūtu televīzijas apraides un 65. Zelta globusa balvas pasniegšanas 2008. gadā, kad nenotika tradicionālā balvu pasniegšanas ceremonija.
Filmas ar vairākām nominācijām
Šīs filmas saņēmušas vairākas nominācijas:
Filmas ar vairākām uzvarām
Šīs filmas ieguvušas vairākas uzvaras:
Televīziju projekti ar vairākām nominācijām
Šie televīziju projekti saņēmuši vairākas nominācijas:
Televīziju projekti ar vairākām uzvarām
Šie televīziju projekti ieguvuši vairākas uzvaras:
Garšaugs
Garšaugs ir augs ar garšas un aromāta īpašībām — to izmanto, lai uzlabotu ēdiena garšu vai dekorētu to. Šajā kategorijā neskaitās dārzeņi un citi augi, kurus uzturā uzņem priekš uzturvielām. Garšaugus arī izmanto medicīnā un skaistumkopšanā. Kulinārijā atdala garšaugus no garšvielām. Garšaugi galvenokārt attiecās uz zaļo un ziedošo auga daļu, bet garšvielas parasti ir kaltētas un ražotas no citām auga daļām, piemēram, sēklām, mizas, saknēm, augļiem.
Kulinārija
Kulinārijā garšaugus atšķir no dārzeņiem — garšaugus izmanto mazos daudzumos lai rastu ēdiena garšu, nevis saturu.
Garšaugi var būt daudzgadīgie augi, piemēram, timiāns, salvija un lavanda, divgadīgie, kā pētersīlis, vai ikgadējie augi, kā baziliks. Tie var augt krūmos, kā rozmarīns, vai koki, kā dižciltīgais laurs. Dažus augus izmanto gan kā garšaugus, gan kā garšvielas, piemēram, diļļu lapas un diļļu sēklas vai koriandra lapas un sēklas. Daži augi, piemēram, no lūpziežu dzimtas, izmanto gan kulinārijā, gan medicīnā.
Tēja
No dažiem garšaugiem var pagatavot tējas verdošā ūdenī. Parasti tējām izmanto žāvētas lapas, ziedus, sēklas vai svaigas auga daļas. Piemērs zāļu tējām ir piparmētru tēja vai kumelīšu tēja. Augu tējas bieži tiek izmantotas lai nomierinātos vai kā daļa no kāda rituāla.
Ārstniecība
Dažiem augiem piemīt fitovielas, kurām ir efekts uz cilvēka ķermeni. Mazos daudzumos šīs vielas var rast garšu, bet lielākos daudzumos var būt toksisks. Piemēram, divšķautņu asinszāle vai kava var tik izmantota medicīniskiem nolūkiem, lai mazinātu depresiju un stresu, taču lielos daudzumos šie garšaugi noved pie toksiska ķermeņa stāvokļa. Blaknes var arī parādīties ar vairāku zāļu mijiedarbību.
Vēsturiski austrālieši ir lietojuši austrāliešu piparmētras, zelta akāciju un eikaliptu, lai ārstētu klepu, caureju, drudzi un galvassāpes.