cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vidzemes zemnieku pāriešana pareizticībā
Vidzemes zemnieku pāriešana pareizticībā bija Vidzemes guberņas latviešu un igauņu zemnieku pāreja no luterticības pareizticībā no aptuveni 1845. līdz 1880. gadam. To izraisīja krievu pareizticīgo priesteru aģitācija un luterāņu mācītāju cīņa pret brāļu draudzēm. Kopā Vidzemes guberņā 1846. gadā pareizticībā pārgāja 32 803 zemnieki (izveidoja 18 latviešu un 16 igauņu draudzes), 1847. gadā 54 582, 1848. gadā 8757, 1879. gadā vairs tikai 2355 zemnieki, pareizticīgo skaits guberņā sasniedza 12%. Vislielākais pareizticīgo īpatsvars bija Bērzaunes (62%), Jaunpils (Zaubes) (61,7%), Nītaures (51,6%) un Lazdonas (50,5%) draudžu novados. Pēc tam, kad 1905. gadā tika izsludināta ticības brīvība, aptuveni 12 tūkstoši latviešu pārgāja atpakaļ luterticībā.
"Siltās zemes kustība" (1841)
Pēc 1838.—1840. gada neražas gadiem 1841. gadā Vidzemē iestājās bads un sākās zemnieku kustība, kas vēsturiski ieguva "Siltās zemes kustības" nosaukumu. Badacietēji bariem devās uz Rīgu, lai dabūtu atļauju izceļot uz Ukrainas dienvidiem, kur Krievijas impērijas ķeizara Nikolaja I valdība tai laikā veidoja zemkopības kolonijas Latvijas ebrejiem (no Kurzemes guberņas uz Hersonas un citām Melnās jūras piekrastes guberņām izceļoja ap 2500 ebreju ģimeņu).
Zemnieku baumu dēļ Vidzemes civilgubernators Georgs Felkerzāms publicēja brīdinājumu, ka "tā pieminētā slava, ko ļaunprātīgi cilvēki zemnieku vide izpauduši, nemaz nav patiesa, tāpēc, ka no augstā kroņa puses nekāda zemes grunte Krievu zemē nav ierādīta, kur Vidzemes zemnieki varot piemesties". Rezultātā Rīgā sabraukušie zemnieki vairs negāja prasīt aizstāvību pret vietējo muižnieku rīcību pie gubernatora, bet gan pie Rīgas pareizticīgo bīskapa Irinarha, kurš nosūtīja viņu prasības uz baznīcas sinodi Pēterburgā. Vācbaltiešu varasvīri izolēja arhibīskapu no tautas un galu galā panāca, lai viņš tiktu nomainīts.
Baltijas ģenerālgubernators K. M. fon der Pālens pavēlēja sodīt aktīvākos kustības dalībniekus, kas izraisīja bruņotas sadursmes, arī Jaunbebru muižas Kartupeļu dumpi. Cēsu apriņķa tiesneša H. fon Hāgemeistera vadītā izmeklēšanas komisija ziņoja, ka "galvenais nemieru cēlonis ir pareizticīgo priesteru aģitācija un luterāņu mācītāju cīņa pret brāļu draudzēm". 1841. gadā par Rīgas pareizticīgo bīskapu kļuva Filarets (Филарет, 1841—1848), kas panāca pareizticīgo lūgšanu grāmatu iespiešanu latviešu valodā.
Pareizticīgo draudžu izveide
No savam mājām Madlienā padzītais Rīgas brāļu draudzes sludinātājs Dāvids Balodis (1809-1864) 1845. gadā vērsās pie bīskapa Filareta ar lūgumu nodot viņa draudzes rīcībā kādu baznīcu. Ķeizars Nikolajs I 21. aprīlī deva atļauju Rīgas latviešiem pāriet pareizticībā un 1846. gadā bīskaps Filarets iesvētīja Dāvidu Balodi par priesteri Ļaudonas pareizticīgo draudzē, kurā īsā laikā iestājās 7322 no luterticības aizgājušie zemnieki. Rīgā atvēra pareizticīgo garīgo semināru, bet pie jaunajām baznīcām 1847. gadā izveidoja draudzes skolas ar krievu mācību valodu. 1848. gadā Rīgas eparhijai pievienoja Kurzemi un par Rīgas un Mītavas bīskapu (епископ Рижский и Митавский) iecēla tēvu Platonu, kas 1850. gada tika paaugstināts par arhibīskapu.
Ticības vajāšanas
1848. gada martā Baltijas ģenerālgubernators Suvorovs izdeva rīkojumu aizliegt muižniekiem izlikt pareizticībā pārgājušos saimniekus no viņu mājām. Pāreja pareizticībā neatsvešināja dažādu ticību latviešus un tika slēgts daudz laulību starp luterāņiem un pareizticīgajiem. Tā kā šādas laulības drīkstēja slēgt vienīgi pareizticīgo baznīcā, soloties bērnus kristīt pareizticībā, tad daudzi pāri izlēma dzīvot civillaulībā un bērnus kristīt luterticībā. 1864. gadā Vidzemes landtāgs pēc Vidzemes luterāņu baznīcas sinodes un privātpersonu ierosinājuma "visas provinces un Vidzemes zemnieku kārtas vārdā" nolēma lūgt Krievijas ķeizaru Aleksandru II atbrīvot guberņas iedzīvotājus no šiem ticības spaidiem. Kad tas nedeva rezultātu, Prūsijas karalistes premjerministrs Bismarks 1865. gadā izsauca pie sevis Krievijas vēstnieku Berlīnē Ubrilu un pauda bažas par protestantu vajāšanām Baltijas provincēs. Kaut arī Krievijas valdība pārmeta Bismarkam iejaukšanos Krievijas iekšējās lietās, ar slepenu rīkojumu tika pārtraukta rakstveida solījumu pieprasīšana no jaukto laulību jaunlaulātajiem par bērnu kristīšanu pareizticībā. Toties arhibīskapam Platonam izdevās panākt Igaunijas guberņas draudžu pievienošanu Rīgas eparhijai 1866. gadā un sākt vajāšanas pret 93 luterāņu mācītājiem, kas bija uzņēmuši savās draudzēs pārbēdzējus no pareizticīgo draudzēm.
Ticības problēmas Baltijā tika plaši apspriestas vācu presē un 1871. gada jūlijā pasaules Evaņģēliskās alianses delegācija Frīdrihshāfenā iesniedza ķeizaram Aleksandram II lūgumu sekmēt reliģisko iecietību. Atceļā no Vācijas ķeizars lika 1870. gadā ieceltajam Rīgas arhibīskapam Venjaminam viņu sagaidīt Daugavpils dzelzceļa stacijā, kur pavēlēja pārtraukt ticības karus Baltijā. Tomēr vēl 1899. gada janvārī Rīgas apgabaltiesā iztiesāja Cesvaines luterāņu mācītāja Roberta Auniņa lietu, kas bija apsūdzēts pēc 1576. panta pamata par pareizticīgās personas salaulāšanu ar luterticīgo. Tiesa atrada vainu par pierādītu un nosprieda mācītāju sodīt ar 50 rbļ.
Skolu un baznīcu celšana
Tā vietā Krievijas pareizticīgās baznīcas Sinode lielāku vērību pievērsa baznīcu un garīgo skolu celtniecībai, kam 19. gadsimta otrajā pusē ziedoja vairāk kā 3,2 miljonus rubļu. Šajā laikā Vidzemes guberņas arhitekts Jānis Frīdrihs Baumanis izstrādāja apmēram 20 pareizticīgo baznīcu plānus, jaunas mūra baznīcas uzcēla Rīgā, Koknesē, pie Daugavpils, Alūksnē, Krapē, Ainažos, Kosā, Nītaurē, Mārcienā, Jāņukalnā, Bērzaunē, Bučauskā, Lideros un citur. Pēc 1897. gada tautas skaitīšanas datiem starp Latvijas pareizticīgajiem 33,6% jeb 56 003 bija latvieši. Trīs Baltijas guberņās šajā laikā bija 236 pareizticīgo baznīcas un 488 draudzes skolas, no tām Vidzemes guberņā 371, Kurzemes guberņā 46, Igaunijas guberņā 71 skola.
Mirstošais dendijs
Mirstošais dendijs (sv) ir zviedru gleznotāja Nilsa Dardela 1918. gadā radīta eļļas krāsas glezna. Tā šobrīd atrodas Stokholmas modernās mākslas muzeja kolekcijā.
Darbu raksturo Nilsa Dardela intensīvā krāsu un viļņveida formu lietošana un uzskata, ka tā simbolizē ārēju skaistumu. Formā izpaužas Anrī Matisa ietekme. Lai arī aina ir kā tipiskā nāves gultas portretā, sērotāju ieskautais mirstošais vīrs dievbijīgi neskatās paradīzes virzienā, bet gan spogulī. Vīrietis viņam aiz muguras raud lakatiņā un skatās prom, bet trīs sievietes aprūpē mirstošo. Aptumšotā spoguļa nozīme ir neskaidra; nosaukums norāda, ka mirstošā vīra pēdējā doma bija par savu izskatu, iespējams, kā parodija par nāves gultas portretiem kā žanru. Agrākā gleznas versijā dendijs tur vēdekli un viņa acis ir pilnībā aizvērtas. Dardelam šis žanrs nebija jaunums un viņš bija iepriekš gleznojis "Bēres Sanlisā", kurā parādīts, cik rūpīgi izstrādāts tolaik varēja būt katafalks.
Provenance
1984. gadā glezna tika pārdota kā viens no dārgākajām Zviedrijas mākslas darbiem un šis notikums ieguva plašu publicitāti. Augsto cenu samaksāja zviedru finansists Fredriks Ross un notikums tika raksturots kā kapitālistiska mākslas tirgus simptoms. Samaksātā cena bija 3,4 miljoni kronu un bija jauns Zviedrijas mākslas rekords. Pēc četriem gadiem, 1988. gadā, Ross pārdeva gleznu par 13 miljoniem kronu finansistam Hansam Thulinam, kas atkal tika uzskatīta par pārāk augstu cenu. Pēc tam glezna nonāca finansista Tomasa Fišera īpašumā, kad Thulins 1991. gadā bankrotēja. Šobrīd tā pieder Stokholmas modernās mākslas muzejam.
2007. gada 4. aprīlī ar "Bukowskis" izsoļu uzņēmuma starpniecību gleznas mazāka akvareļu versija tika pārdota par 3,25 miljoniem kronu zviedru kolekcionāram. Dardela darbs Vattenfallet (Ūdenskritums) 2012. gadā tika pārdots par 25 miljoniem kronu un šobrīd ir dārgākā Zviedrijas glezna.
Fēlikss Aijā
Albērs Luijs Fēlikss Aijā (fr; dzimis, miris ) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Aijā 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu profesionāļiem.
Liepājas 7. vidusskola
Vēsture
Skolu no 1976. līdz 1979. gadam uzbūvēja pēc kombināta „Lauma” kopējā plāna un par tā līdzekļiem. To projektēja Latvijas pilsētu projektēšanas institūts Rīgā, arhitektu grupa N. Fjodorova un V. Leitānes vadībā.
Liepājas 7. vidusskolu atvēra 1979. gada 1. septembrī kā divplūsmu skolu. Sākotnēji tajā mācījās 1867 skolēni un 55 klasēs strādāja 97 skolotāji. Visvairāk skolēnu bija 1987./1988. mācību gadā – 2366 skolēni 73 klasēs un 136 skolotāji.
Vitiligo
Vitiligo ir ādas pigmentācijas traucējumi, kas izpaužas kā baltu dažādas formas un lieluma plankumu veidošanās uz ādas, biežāk uz sejas, rokām vai kājām. Vitiligo var skart gan sievietes, gan vīriešus un tas var attīstīties jebkurā vecumā, taču biežāk šī slimība skar jauniešus — apmēram 50% gadījumu slimības simptomi sāk izpausties līdz 20 gadu vecumam.
Simptomi
Lielākajā daļā gadījumu cilvēki ar vitiligo saslimšanu cieš tikai no kosmētiskā defekta — baltu, dažādas formas un lieluma plankumu parādīšanās uz ādas, kas, slimībai progresējot, pakāpeniski kļūst lielāki un saplūst kopā. Biežāk vitiligo izpaužas uz sejas, kakla, muguras, rokām, kājām un cirkšņu rajonā. Plankumi var veidoties arī galvas matainajā daļā, kā arī ūsu un bārdas zonā. Nereti vitiligo skartajā zonā melanīnu mēdz zaudēt arī mati, tie var kļūt sirmi, sausi un lūstoši. Cilvēkiem ar šo saslimšanu nav ieteicams sauļoties, jo ādas laukumi, kuri ir zaudējuši pigmentu, ir jūtīgāki pret sauli.
Galvenie cēloņi
Lai gan ir ierosinātas vairākas hipotēzes par to, kas ir potenciālie vitiligo ierosinātāji, pētījumi norāda, ka šo slimību izraisa imūnsistēmas izmaiņas. Tiek uzskatīts, ka vitiligo ir daudzfaktoru slimība, kuras izpausmi ietekmē gan ģenētiski, gan vides faktori.
Pastāv hipotēze, ka saules apdegumi var ierosināt vai pastiprināt vitiligo izpausmi, taču šī hipotēze vēl nav kvalitatīvi pierādīta.
Autoimūnie veselības traucējumi
Autoimūnie veselības traucējumi tiek uzskatīti par vienu no galvenajiem vitiligo attīstības cēloņiem. Šis secinājums par cēloni balstās uz faktu, ka daudziem cilvēkiem, kuriem diagnosticēta šī slimība, bieži tikušas atklātas arī tādas autoimūnās saslimšanas kā reimatoīdais artrīts, sistēmiskā sarkanā vilkēde, psoriāze, celiakija, sklerodermija, 1. tipa cukura diabēts, un citas.
Trofiskie traucējumi
Vitiligo var attīstīties trofisko čūlu rezultātā, kuras izraisījušas, piemēram, traumas vai apdegumi. Bieži vien vitiligo veidojas iepriekš traumētos ādas rajonos, jo tajos iekaisuma procesa dēļ attīstās antiķermeņi. Tādējādi ādas šūnas, kas izstrādā melanīnu, pakāpeniski sāk bojāties, rezultējoties ar pigmentācijas traucējumiem.
Vides faktori
Novērots, ka daži kosmētiskie līdzekļi var saturēt vielas (piemēram, fenolu) var veicināt ādas laukumu depigmentāciju.
Diagnostika
Dermatologi diagnosticē vitilogo izmeklējot pacienta ādu un apskatot viņa iepriekšējos izmeklējumu rezultātus. Dažkārt ir nepieciešami citi medicīniskie testi. Precīzākas diagnozes noskaidrošanai var tikt veikta bojātā ādas laukuma biopsija.
Diagnostikā var tikt izmantotas ultravioletās gaismas lampas, lai identificētu slimību tās agrīnajās attīstības fāzēs, kad kosmētiskie defekti nav viegli pamanāmi ar neapbruņotu aci, kā arī, lai noteiktu ārstēšanas efektivitāti. UV gaismā būs vieglāk pamanāmas izmaiņas ādas pigmentācijā.
Nesegmentālais
Nesegmentālā vitiligo (NSV) gadījumā plankumiem parasti ir novērojama kāda veida simetrija. Laika gaitā var parādīties jauni diskolorācijas plankumi, tie var nosegt lielu daļu ķermeņa, kā arī var būt lokalizēti noteiktā apgabalā. Ekstrēmie vitiligo gadījumi, kad gandrīz visa āda ir zaudējusi pigmentu, tiek saukti par vitiligo universalis jeb universālo vitiligo. NSV var rasties jebkurā vecumā (atšķirībā no segmentālā vitiligo, kas ir daudz izplatītāks pusaudžu gados).
Nesegmentālais vitiligo var tikt smalkāk klasificēts:
Segmentāls
Segmentālais vitiligo (SV) no nesegmentālā atšķiras pēc izskata, cēloņa un saistīto slimību biežuma. Arī ārstēšana atšķiras no NSV ārstēšanas. Tas mēdz skart ādas vietas, kas ir saistītas ar muguras smadzeņu dorsālajām (mugurējām) nervu saknītēm. Tas ir daudz stabilāks/statiskāks, un tā saistība ar autoimūnām slimībām nav tik spēcīgi asociēta, kā NSV.
Ārstēšana
Specifiski medikamenti šīs slimības ārstēšanai nepastāv. Slimība galvenokārt rodas dažādu organisma traucējumu rezultātā, tāpēc, izārstējot cēloni, iespējama pilnīga cilvēka atveseļošanās no vitiligo.
Ārstēšanai tiek izmantoti fitopreparāti, antioksidanti, imunomodulatori. Tāpat var veikt ādas apstarošanu ar ultravioletajiem stariem, lāzerterapiju vai fotoķīmijterapiju. Pielieto arī ķirurģiskas ārstēšanas metodes, piemēram, transplantējot mākslīgi audzētus melanocītus vai ņemot ādu no pacienta veselajām ķermeņa daļām (donora vietām).
Jānis Sproģis
Jānis Sproģis (dzimis Kuldīgā, miris  Rīgā) bija latviešu dziedātājs (liriskais tenors) un vokālais pedagogs. Bijis Latvijas Nacionālās operas solists, bet no 1986. gada darbojās kā brīvmākslinieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Kuldīgā sešu bērnu ģimenē. 1949. gada 25. marta deportācijas laikā viņa tēvu izsūtīja uz Steplagu pie Karagandas, bet māti kopā ar bērniem uz Molotovas sādžu pie Irtišas upes Sibīrijā. Pēc Staļina nāves Sproģu ģimene 1956. gadā atgriezās Latvijā.
Mācījās Kuldīgas 2. vidusskolā un Kuldīgas bērnu mūzikas skolā, tad Liepājas mūzikas vidusskolā, vēlāk Latvijas Valsts konservatorijas vokālajā nodaļā vispirms Aleksandra Viļumaņa, vēlāk Kārļa Zariņa vokālajā klasē. Strādāja par vokālo pedagogu Ventspils mūzikas vidusskolā.
No 1980. līdz 1986. gadam Jānis Sproģis bija Operas un baleta teātra solists, iestudēja 21 lomu, tai skaitā Nemorīno, Hofmani, Hercogu, Ļenski, Antiņu, un līdz pat 1992. gadam bija Latvijas Mūzikas akadēmijas pedagogs. Atmodas kustības laikā Sproģis uzstājās rokoperas "Lāčplēsis" pirmizrādē, atveidojot nozīmīgo Lielvārda tēlu. Koncertos uzstājās gan solo, gan kopā ar citiem populāriem Latvijas tenoriem.
Miris 2022. gada 7. oktobrī pēc smagas slimības.
Personīgā dzīve
J. Sproģis bija precējies, ģimenē ir izauguši dēls un meita. Vairākus gadus pastāvīgi dzīvoja tēva mājās Kuldīgas novada Padures pagastā.
Man māmiņa piesacīja
Man māmiņa piesacīja ir dainu vārdi ar Emiļa Melngaiļa melodiju. Dziesma pirmo reizi tika atskaņota VI Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos 1926. gadā, kopā trīs reizes skanējusi Vispārējos latviešu Dziesmu svētkos.
Sultāne Hatidže
Sultāne Hatidža bija Osmaņu princese, Selima I un sultānes Hafsas meita, kā arī Suleimana Lieliskā māsa.
Biogrāfija
Hatidžas dzimšanas datums ir nezināms, bet visticamāk viņa ir dzimusi pirms 1494. gada. Hatidža 1509. gadā apprecējās ar Iskenderu Pašā, kurš bija Osmaņu impērijas provices pārvaldnieks un vēlāk admirālis, bet 1515. gadā viņu sodīja ar nāvi, un Hatidža atgriezās dzīvot pie mātes. Kad 1520. gadā pēc tēva nāves Suleimans kļuva par sultānu, viņa kopā ar Sultāni Māti Aiši Hafsu pārcēlās uz Stambulu.
Laulība ar Pargalī Ibrahimu
Pastāv versija, ka 1524. gadā Hatidža apprecējās ar lielvezīru Ibrahimu Pašā. Kāzu svi
nības bija ļoti  greznas, ilga 15 dienas un kasei izmaksāja daudz naudas. Tas izraisīja janičāru neapmierinātību un vēlāk mudināja viņus sacelties. Sultāns Suleimans jaunlaulātajiem dāvāja milzīgu pili Stambulas hipodromā. 1536. gadā Ibrahims Pašā tika sodīts ar nāvi pēc sultāna Suleimana pavēles.
Vēsturnieki patiešām piemin Ibrahima Pašā kāzas un greznus svētkus, taču neviens no mūsdienu avotiem nesniedz versiju, ka līgava bijusi no sultāna ģimenes. Lai gan daži avoti min, ka Suleimana māsa varēja būt Ibrahima Pašā sieva, viņas vārds netiek nosaukts.
Hatidžas vārdu saistībā ar laulībām ar Ibrahimu Pašā 20. gadsimtā pirmo reizi pieminēja vēsturnieks Ismails Hakkī Uzunčaršila, taču pats autors ātri noliedza Ibrahima un Hatidžas laulības versiju.
Trīs bērni, kuri it kā bija Hatidžas un Ibrahima, faktiski bija Ibrahima dēls un divas Hatidžas meitas.
Bērni
Droši var runāt tikai runāt par divu Hatidžas meitu klātbūtni: Sultāne Hanima(mirusi 1582) un Sultāne Fulane. Sultāne Hanima apbedīta Sultānes Hirremas mauzolejā.
Nāve
Sultāne Hatidža nomira pēc 1543. gada. Nāves cēlonis nav zināms. Viņa tika apglabāta blakus mātei Selim Bargā mošejā.
Maikls Kraitons
Biogrāfija
Dzimis 1942. gada 23. oktobrī Čikāgā, Ilinoiā. 1969. gadā Kraitons ieguva medicīnas doktora grādu Hārvarda Medicīnas skolā, taču nepraktizēja medicīnu, tā vietā izvēloties koncentrēties uz rakstīšanu. Viņš uzrakstīja 26 romānus, tostarp "Andromedas celms" (1969), The Terminal Man (1972), The Great Train Robbery (1975), "Kongo" (Congo, 1980), Sphere (1987), Juras laikmeta parks (Jurassic Park, 1990), Rising Sun (1992), Disclosure (1994), The Lost World (1995), Airframe (1996), "Laika robeža" (Timeline, 1999), Prey (2002), State of Fear (2004), Next (2006). Pēc viņa nāves 2008. gadā tika publicēti vairāki romāni, daži no tiem nepabeigti.
Kraitons bija iesaistīts arī filmu un televīzijas nozarē. 1973. gadā viņš režisēja filmu Westworld, ko uzņēma pēc sava oriģinālscenārija. Tā bija pirmā mākslas filma, kurā tika izmantoti 2D datora radīti attēli. Viņš režisēja arī filmas "Koma" (Coma, 1978), The First Great Train Robbery (1979), Looker (1981) un Runaway (1984). Viņš bija televīzijas seriāla "Ātrā palīdzība" (ER) veidotājs (1994–2009). Par šo seriālu astoņas reizes nominēts Emmy balvai, no kurām vienu reizi balvu "Izcils drāmas seriāls" saņēmis. Pēc vairākiem viņa romāniem uzņemtas filmas, tai skaitā, viņa darbu motīvi izmantoti ​​arī plaši pazīstamajā filmu sērijā Juras laikmeta parks.
Darbu tulkojumi latviešu valodā
Latviešu valodā izdoti šādi Maikla Kraitona darbi:
Oļegs Šapošņikovs
Oļegs Šapošņikovs (dzimis 1969. gada 11. maijā Rīgā) ir Latvijas krievu ārsts un psihoanalītiķis. Aktieru meistarības pasniedzējs un teātra režisors, Daugavpils teātra valdes priekšsēdētājs un mākslinieciskais vadītājs (kopš 2011).
Dzīvesgājums
Dzimis 1969. gadā Rīgā. Pēc Rīgas 38. vidusskolas absolvēšanas studēja Latvijas Medicīnas akadēmijā (1986-1994), Austrumeiropas Psihoanalīzes institūtā Pēterburgā (1994-1998) un Latvijas Kultūras akadēmijā (2006-2008), kur ieguva maģistra grādu režijā.
Režisora darbība
Par savu režijas skolotāju Šapošņikovs uzskata Romānu Viktjuku, ar kuru sadarbojies no 1997.gada. Kopā ar R. Viktjuku Rīgas Krievu teātrī iestudējis 2 izrādes un izaudzinājis aktieru kursu Krievijas teātra mākslas akadēmijas (GITIS) Latvijas filiālē. Iestudējis izrādes Dailes, Daugavpils un Liepājas teātros, kā arī izrādes Lietuvā.
Viesnīca "Pēterburga" (Rīga)
Rīgas viesnīca "Sanktpēterburga" pēc 1914. gada viesnīca "Pēterpils" bija viena no pirmajām Rīgas viesnīcām, kas atradās Pils laukumā Vecrīgā, iepretī Rīgas pilij. Bijušās viesnīcas ēka Pils laukumā 4 ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vēsture
Senākā viesnīca pie Rīgas pils uzcelta 1764. gadā Krievijas impērijas ķeizarienes Katrīnas II vizītes laikā Rīgā. 1789. gadā pārbūvētajā Pēterburgas viesnīcā apmetās krievu rakstnieks un vēsturnieks Nikolajs Karamzins. Viesnīcu atjaunoja un pārbūvēja 1852. un 1874. gadā.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 27. septembrī viesnīcā notika sarunas starp Ziemeļrietumu frontes komandieri ģenerāli Judeniču un Bermonta sūtni Česnokovu (Чесноков), kuru laikā viņš atteicās pakļauties Judeničam un piedalīties uzbrukumā Pleskavai. Latvijas—Krievijas miera līguma sarunu laikā viesnīcā "Pēterpils" 1920. gada 15. jūlijā apmetās Krievijas delegācija piecu locekļu un 29 ekspertu sastāvā, aizņemot 30 numurus. Savukārt gatavojoties Rīgas miera līguma sarunām, 1920. gada 13. septembrī viesnīcā apmetās apvienotā Padomju Krievijas un Padomju Ukrainas delegācija 44 cilvēku sastāvā ar Ādolfu Joffi priekšgalā.
Kad 1939. gada aprīlī Itālija okupēja Albāniju, tās karalis Ahmeds Zogu ar trim meitām un ministru svītu ilgāku laiku uzturējās Pēterburgas viesnīcā Rīgā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viesnīcu nacionalizēja un tajā iekārtoja valsts iestādes. 1979. gadā ēku rekonstruēja pēc arhitekta Ilgoņa Stukmaņa projekta. Mūsdienās tajā atrodas restorāns un uzņēmumu biroji.
Pilsētas balanda
Pilsētas balanda (la) ir amarantu dzimtas suga, kuras sākotnējās izplatības areāls ir Eirāzijā, taču suga ir plaši izplatījusies arī ārpus pamatareāla.
Latvijā reti visā teritorijā; atsevišķi eksemplāri un nelielas grupas aug dažādās nezālienēs, ceļmalās, dārzos un uz dzelzceļiem.
Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.
Alkšņupīte (Gaujas pieteka, Zvārtavas pagasts)
Alkšņupīte ir Gaujas kreisā krasta pieteka Valkas novadā.
Pakaļējais vēdera-sānu kauls
Pakaļējais vēdera-sānu kauls (Posterior ventro-laterale) saīsinājumā (PVL) ir pāra bruņu plātnes, kas no labās un kreisās puses klāj antiarhu rumpja vēdera puses aizmugurējo sānu daļu, un kopā ar citiem rumpja kauliem veido rumpja vidukļa kārbu, bet artrodirām veido vēdera bruņu.
Antiarhu PVL
Antiarhiem PVL kaulu, tāpat, kā priekšējo vēdera-sānu kaulu (AVL), veido divas sienas – sānu un vēdera siena, kuras savstarpēji savienotas gandrīz taisnā leņķī un ārpusē veido garenisku ribu jeb rumpja vidukļa kārbas ventrolaterālās ribas aizmugurējo daļu.
PVL sānu siena ir īsāka un šaurāka par vēdera sienu. Bisakantiem sānu siena ir salīdzinoši augsta, bet plakanākām formām (piemēram, A. ornata) šīs sienas augstums ir būtiski zemāks. Vislielāko augstumu PVL sānu siena sasniedz netālu no aizmugurējās malas dorsālā stūra rajonā. No šī stūra kauls pazeminās gan uz priekšu, gan atpakaļ. Priekšējā mala ir diezgan īsa. Šuves virsma, uz kuras uzguļ AVL, ir ļoti plata. Ar dorsālo malu PVL uzguļ sānu jauktajam kaulam (MxL). Šuves virsma priekšpusē ir šaura, bet dorsālā stūra rajonā šuve ar MxL ir platāka un uz iekšējās virsmas šeit atrodas ventrālā riba, kas ieguļ MxL kaula šuves vagā. Pašā aizmugurējā dorsālās malas daļā šuves virsmas platums strauji samazinās un pašā galā tā pazūd. Aizmugurējā mala ir brīva, ieliekta un vienmēr daudz garāka par priekšējo malu. Gareniskā riba, kas pārdala sānu un vēdera sienu, priekšējā daļā ir taisna, bet aizmugurē nedaudz izliekta. Sānu siena garengriezumā ir nedaudz izliekta, īpaši tuvāk aizmugurējai malai. Parasti sānu siena ir izliektāka par ventrolaterālo ribu, un tāpēc veidojas karnīze, kas īpaši labi izceļas pie sānu sienas aizmugurējās malas.
PVL vēdera siena ir daudz garāka un platāka par sānu sienu. Tā ir pilnīgi plakana. Uz priekšējās taisnās malas uzguļ AVL vēdera siena. Priekšējā mediālā, izliektā (bet reizēm taisna vai ieliekta) PVL mala uzguļ uz vidējo vēdera kaulu (MV) plātni, bet mediālā mala robežojas ar pretējās puses PVL mediālo malu. Kriesā PVL plātne ir platāka un uzguļ uz labās puses PVL kaula malu. Vēdera sienas aizmugurējā mala ir brīva, izliekta un stiepjas tālu atpakaļ aiz sānu sienas aizmugurējās malas. Šo PVL daļu var izcelt kā atsevišķu subanālo nodalījumu.
No ārpuses abas PVL sienas ir klātas ar tuberkulām. Kaula iekšējā virsma ir gluda. Aizmugurējais šķērseniskais ķīlis uz sānu sienas ir labi attīstīts. Uz vēdera sienas tas mazāk izceļas, bet pie mediālās malas var vispār pazust. Subanālā nodalījuma aizmugurējie sānu apgabali, kas atrodas aiz aizmugurējā šķērseniskā ķīļa, parasti ir klāti ar tuberkulām.
Artrodiru PVL
Artrodirām labā un kreisā PVL veido vēdera bruņas aizmugurējo daļu. Šie kauli ir izstiepti un izliekti. Labais kauls sašaurinās virzienā uz aizmuguri, veidojot trīsstūrveidīgu formu ar ieliektu mediālo malu. Kreisais kauls ir aptuveni vienādi plats visā garumā, un tā mediālā mala ir izliekta. Kreisās PVL plātnes mediālā mala uzguļ uz labās plātnes mediālās malas. PVL priekšējā sānu stūrī ir uz augšu izliekts izvirzījums, kurš robežojas ar sānu sienas anterior laterale kaulu. Dažām sugām kaulu aizmugurējā daļa ir plakana. Ar priekšējo malu PVL plātne robežojas ar AVL aizmugurējo malu, kas uzguļ PVL malai, bet priekšējās malas mediālā daļa robežojas ar posterior medio-ventrale, uzguļot tai.
Pārkaulošanās centrs atrodas apmēram vienādā attālumā no priekšējā un aizmugurējā gala tuvu pie laterālās malas. No iekkšpuses kaula virsma ir gluda ar saskatāmiem pārkaulošanās stariem.
Aija Baumane
Aija Baumane var būt:
Ēnvaboļu dzimta
Ēnvaboļu dzimta ( Leach, 1815) ir vaboļu dzimta, kurā ietilpst apmēram 450 sugas. Apdzīvo mežus. Barojas ar sēnēm un mirušo koksni. Pieaugušās vaboles pārsvarā ir aktīvas naktī: pārvietojas un grauž koksni, grauž sēnes un lido (dažas lido uz gaismu naktī).
Dižstende
Dižstende ir ciems Talsu novada Lībagu pagastā. Izvietojusies Stendes upes augštecē pie autoceļiem A10 un P120 5,6 km no pagasta centra Mundigciema, 7,5 km no novada centra Talsiem un 112 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušo Stendes muižu (Lielstendes, Dižstendes; Groß-Stenden). Stende rakstu avotos pirmoreiz minēta 1288. gadā kā Teidāna Egles (Talsu Tīdemaņa) lēnis. No 1556. gada līdz agrārajai reformai muiža piederējusi fon der Brigenu (von der Brüggen) dzimtai. 1922. gadā Stendes muižā izveidota Stendes selekcijas un izmēģinājumu stacija, kas sākumposmā nomājusi 120 ha zemes. 1937. gadā Stendesmuiža pārdēvēta par Dižstendi. Padomju laikā ciems saukts par Selekciju.
Jārdlija Smita
Marta Marija Jārdlija Smita (Martha Maria Yeardley Smith, dzimusi Parīzē, Francijā) ir amerikāņu balss aktrise,  māksliniece un rakstniece. Vislabāk pazīstama ar Līzas Simpsones lomu animācijas seriālā "Simpsoni".
Dižstende
Dižstendē atrodas Lībagu sākumskola ar bērnudārzu, kultūras nams, bibliotēka, luterāņu baznīca. Muižas ēku komplekss un parks ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Lielākie uzņēmumi ir Valsts Stendes graudaugu selekcijas institūts un AS "Stendes selekcijas un izmēģinājumu stacija".
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Venecuēlas Federālie valdījumi
Venecuēlas Federālie valdījumi (es) ir Venecuēlas federālā teritorija Karību jūrā.
Bulgārijas leva
Leva (bg, daudzskaitlī лева) ir Bulgārijas valūta. Sīkāk viena leva dalās 100 stotinkos (стотинки). Vienas levas pēc valūtas kursa ir vienāda ar 1,95583 eiro. Nosaukums ir radies no bulgāru vārda, kas apzīmē lauvu, jo uz sākotnējām monētām bija attēlots šīs dzīvnieks.
2022. gada 27. maijā Bulgārijas valdība apstiprināja plānu ieviest eiro 2024. gada 1. janvārī.
Žans Mišels
Žans Mišels (fr; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Mišels 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu profesionāļiem.
Lagardijas lidosta
Lagardijas lidosta (en) ir lidosta Kvīnsā, Ņujorkā, ASV. Lidostas kopējā platība ir ap 280 ha.
Pēc 2015. gada datiem lidosta apkalpoja 360 274 lidojumus ar vairāk kā 31,4 miljoniem pasažieru. Pēc šiem datiem tā ir trešā noslogotākā lidosta Ņujorkā un divdesmitā noslogotākā lidosta ASV. Tā ir noslogotākā lidosta ASV, kurai nav neviena lidojuma uz Eiropu.
Vairākās pasažieru aptaujās, tā ir nosaukta kā sliktākā lidosta ASV, galvenokārt novecojušās infrastruktūras dēļ. Tā tiek uzskatīta arī par vienu no bīstamākajām lidostām pasaulē, jo tās skrejceļi ir īsi un tos apskalo ūdens. 2015. gadā Ņujorkas štata gubernators paziņoja par lidostas rekonstrukcijas plānu.
Dolgoprudnija
Dolgoprudnija (ru) ir pilsēta Maskavas apgabalā Krievijā. Tajā dzīvo 116 tūkstoši iedzīvotāju. Dibināta kā dirižabļu būves strādnieku ciemats, tādēļ līdz 1937. gadam pilsētu sauca par Dirižabļestroju (Дирижаблестрой).
Siļķu balanda
Siļķu balanda (la) ir amarantu dzimtas suga, kura ir cēlusies Vidusjūras reģionā, bet diezgan plaši ieviesusies Eiropā un Rietumāzijā. Eiropas ziemeļdaļā, tostarp Latvijā, sastopama ļoti reti. Atsevišķi eksemplāri aug nezālienēs un gar dzelzceļiem.
Sultāne Fatma
Sultāne Fatma (1500-1573) bija Osmaņu princese, Selima I un sultānes Hafsas meita, kā arī Suleimana Lieliskā māsa.
Biogrāfija
Fatma dzimusi1500. gadā, Trabzonā. Pirmoreiz, viņa apprecējās ar Mustafu Pašā, Antālijas pārvaldnieku, bet viņi izšķīrās, kad atklājāps, ka viņš ir homoseksuāls un nav ieinteresēts savā sievā.
Subsahāras Āfrika
Subsahāras Āfrika jeb Melnā Āfrika ir Āfrikas daļa, kas atrodas uz dienvidiem no Sahāras tuksneša. Subsahāras Āfrikas pretstats ir Ziemeļāfrika, kas savukārt ir daļa no Arābu pasaules. Somālija, Džibutija un Komoras atrodas Subsahāras Āfrikā, bet tomēr ir arī daļa no Arābu pasaules, tāpēc Subsahāras jēdziens ir kritizēts kā Afrikas kontinentu sadalošs nesakarīgos reģionos. Subsahāras jēdziens negatīvi saistīts ar AIDS epidēmiju un nabadzību, un tāpēc ir izskanējuši publiski aicinājumi to nelietot. Pārejas zonu no Ziemeļāfrikas uz Subsahāras Āfriku sauc par Sāhilu.
Sultāne Fatma
Biogrāfija
Fatma apbedīta Kara Ahmeda Pašā kapenēs.
Mišels
Mišels var būt:
Eļļasvaboļu dzimta
Eļļasvaboļu dzimta (la Gyllenhal, 1810) ir vaboļu dzimta, kurā ietilpst apmēram 2500 sugas. Vaboļu garums ir 3—70 mm. Pieaugušās vaboles barojas ar putekšņiem, ziediem vai ar augu lapām. Kāpuri ir obligāti plēvspārņu un taisnspārņu parazīti.
Vaboļu toksicitāte
Vairākas eļļasvaboļu sugas, ja ne visas, ķermenī satur terpēnu kantaridīnu (C10H12O4), kas nokļūstot uz cilvēka vai dzīvnieka ķermeņa virsmas, izraisa ādas kairinājumu. Vaboļu šķidrumam nokļūstot uz ādas vai cilvēkam saskaroties ar nospiesta kukaiņa daļām, saskarsmes vietā uz ādas 24 stundu laikā attīstās pūšļi (bullas). Bieži pūšļu attīstība kombinējas ar vietējām durstošām sāpēm vai dedzināšanas sajūtām. Dažreiz kairinājums pāraug vezikulārajā dermatītā, ko pavada nieze un vispārēja vājuma sajūta.
Ir zināmas apmēram 20 eļļasvaboļu sugas, pēc kuru saskares ar cilvēku ādu ir attīstījies dermatīts. Zemāk ir šādu sugu saraksts un ģeogrāfiskā vieta, kur tika reģistrēts klīnisks gadījums:
Kantaridīnu satur vaboļu hemolimfa un sekrēts, kas izdalās no kāju locītavām tām sugām, kuras reflektori pie kairinājuma to izdala.
Izmantošana
No kantaridīna, kuru izdala eļļasvaboles, tiek iegūts homeopātiskais līdzeklis, ko lieto dažādu iekaisumu un citu slimību ārstēšanai. Koncentrētākus kantaridīnu saturošus preparātus lieto (parasti nelegāli) potences stimulēšanai (kā afrodīziju). Šādu afrodīziju, kas ir ķīmiskais kantaridīns, kuru jau kopš seniem laikiem iegūst no eļļasvabolēm, dēvē par "spāņu mušu". Nosaukums cēlies galvenokārt no Lytta vesicatoria eļļasvaboļu sugas, kuru arī dēvē par "spāņu mušu", kas ir parasta Spānijā.
Kits Haringtons
Kristofers Katesbijs "Kits" Haringtons (en, dzimis ) ir angļu aktieris. Pazīstams ar Džona Snova lomu HBO seriālā "Troņu spēle" (2011—2019), par ko viņš nominēts Zelta globusa balvai un divām Emmy balvām.
Savu aktiera karjeru 2009. gadā sācis Vestendas teātrī. 2017. gadā izveidojis, producējis un attēlojis galveno lomu BBC seriālā Gunpowder. Piedalījies vēsturiskajā filmā "Pompeji" (Pompeii, 2014), drāmā "Atmiņas par nākotni" (Testament of Youth, 2014), fantāzijas filmā "Septītais dēls" (2014), vesternā Brimstone (2016), drāmā "Džona F. Donovana nāve un dzīve" (The Death & Life of John F. Donovan, 2018) un Marvel Cinematic Universe filmā "Mūžīgie" (2021). Ierunājis lomas animācijas filmās "Kā pieradināt pūķi 2" (2014) un "Kā pieradināt pūķi 3" (2019).
Karlosa Belmontes stadions
Karlosa Belmontes stadions (es) ir 1960. gadā celts stadions Spānijas pilsētā Alvasetē. Stadionā ir 18 000 sēdvietas un tajā savas mājas spēles aizvada Spānijas Otrās divīzijas komanda Alvasetes "Balompie". Šeit vairākas reizes notikušas Spānijas izlases kvalifikācijas spēles.
Jamantau
Jamantau (ba, ru) ir kalnu virsotne Urālos, Baškortostānas Republikā, Krievijā. Kalna augstums ir 1640 m v.j.l. (Lielais Jamantau; blakusvirsotne Mazais Jamantau — 1510 m v.j.l.), un tas ir augstākais kalns Dienvidurālos. Tā nosaukums baškīru valodā nozīmē ‘nelabais kalns’ (Яман тау).
Netālu no Jamantau atrodas Mežgorjes slēgtā militārā pilsēta un, iespējams, arī militārās bāzes ar kodoliekārtām vai atompatvertnes, kuru eksistence nav apstiprināta. Kalna reģions ir svarīgs dzelzs rūdas ieguves centrs.
Kalna dienvidu nogāzes klāj egļu, priežu, liepu, ozolu, kļavu meži, savukārt austrumu nogāzēs ir skujkoku meži.
Vernov
Vernov (Вернов) jeb MKA-FKI (PN2) (МКА-ФКИ (ПН2)) ir Krievijas pavadonis kosmisko procesu pētniecībai, Tas palaists 2014. gada jūlijā Krievijas mazo kosmisko aparātu programmas MKA-FKI ietvaros. 2014. gada decembrī sakari ar pavadoni zaudēti.
Ar pavadoni paredzēts pētīt elektriskās izlādes, atmosfēras tranzientās parādības (spraitus, zilās strūklas, elfus u.c.) un relatīvistisko elektronu izkrišanas no Zemes radiācijas joslām. Bez tam aparatūra ļāva fiksēt gamma uzliesmojumus.
MKA-FKI (PN2) izgatavots uz platformas Karat bāzes. Galvenais pavadoņa instruments ir ierīce RELEK, kurā ietilpst rentgena un gamma spektrometrs, elektronu detektors, ultravioleto un optisko uzliesmojumu detektors, optiskā kamera ar augstu laika izšķirtspēju, elektromagnētiskā lauka un radioviļņu zemfrekvences un radiofrekvences analizatori. RELEK masa ir 41 kg. Sākotnēji bija plānots pavadonī iekļaut arī teleskopu spektrometru Monika, bet tehnisku problēmu dēļ tā izstrāde aizkavējās, un tas tiks palaists ar citu kosmisko aparātu.
Lidojuma gaita
MKA-FKI (PN1) kā sekundārā krava startēja 15:58 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1b/Fregat no Baikonuras kosmodroma. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi Meteor-M № 2, Ukube-1, SkySat-2, TechDemoSat-1, AISSat-2, DX-1. No Fregat dzinējbloka MKA-FKI (PN1) atdalījās 17:39 UTC.
2014. gada 3. decembrī pavadonis nosaukts padomju zinātnieka Sergeja Vernova vārdā. Vernovs atklājis Zemes ārējo radiācijas joslu.
2014. gada decembrī zaudēti sakari ar pavadoni. Publiski par to paziņoja 2015. gada 11. janvārī. Par kosmiskā aparāta kļūmes iespējamāko cēloni tiek minēts elektronikas komponenšu neizturība pret kosmisko radiāciju, lai gan nav izslēgti citi iemesli.
Kvadvo Asamoā
Kvadvo Asamoā (en; dzimis ) ir Ganas futbolists, pussargs, Ganas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Itālijas A sērijas kluba Cagliari sastāvā.
Ganas izlases sastāvā ir piedalījies divos FIFA Pasaules kausa finālturnīros (2010., 2014), kā arī četrās Āfrikas Nāciju kausa izcīņās.
Sasniegumi
Juventus
1967.—1968. gada Eiropas kausa sezona
1967.—1968. gada Eiropas kausa sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 13. sezona. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Vemblija stadionā Londonā.
Par Eiropas kausa uzvarētājiem pirmo reizi kļuva Anglijas klubs Manchester United, kas finālspēlē uzvarēja Portugāles klubu SL Benfica ar rezultātu 4–1. Šī bija arī pirmā reize, kad par uzvarētājiem kļuva klubs no Anglijas.
Šī bija pirmā sezona, kad tika izmantots izbraukuma vārtu likums, taču tas tika izmantots tikai pirmajā kārtā.
Cīņas sports 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Cīņas sports 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no olimpiādes programmā iekļautajiem sporta veidiem. Tā sacensības notika Nīderlandes pilsētā Amsterdamā grieķu-romiešu cīņā no 30. jūlija līdz 1. augustam, brīvajā cīņā no 2. līdz 5. augustam. Kopā cīņas sportā tika sadalīti 13 medaļu komplekti.
Olimpiādes sacensībās grieķu-romiešu cīņā piedalījās arī divi Latvijas cīkstoņi. Kārlis Pētersons (pussmagais svars) dalīja 9.—10. vietu, Alberts Zvejnieks (smagais svars) dalīja 8.—13. vietu.
Daugavas muzejs
Daugavas muzejs ir muzejs Salaspils novadā, Doles salā, bijušās Doles muižas ēkā. Muzejs ir ierīkots vēsturiskās Doles muižas kompleksa jaunajā kungu mājā, kas celta 1898. gadā, tajā laikā populārajā dekoratīvajā ķieģeļu stilā. Jaunā Doles muižas ēka, kurā šobrīd ir muzejs, atrodas ainaviska muižas parka vidū. Daugavas muzejā iespējams iepazīties ar Daugavas ielejas iedzīvotāju senāko vēsturi, kultūrvēsturisko mantojumu un dažādajiem ar upi saistītajiem amatiem, īpašu uzmanību pievēršot zvejniekiem.
Vēsture
Daugavas muzejs tika dibināts 1969. gadā, bet apmeklētājiem tas durvis vēra tikai 1977. gadā, kad tika pilnībā izremontēta muižas ēka. Muzeja sākotnējais nosaukums bija Doles Vēstures muzejs. 1993. gadā to nomainīja uz Daugavas muzejs. Kopš 1996. gada Daugavas muzejs ir Salaspils novada pašvaldības iestāde.
Muzeja pirmsākumi meklējami procesos, kas saistīti ar Rīgas HES plānošanu un celtniecību. Plānojot hidroelektrostacijas izbūvi Daugavas augštecē starp Ogri un Rīgu, tika veikti liela apjoma izpētes un sagatavošanās darbi. To starpā masveidīgi arheoloģiskie izrakumi Daugavas krastos (lielākoties Daugavas labajā krastā un salās - Doles salā, Mārtiņsalā u.c.). Izpētes rezultātā tika iegūts bagātīgs arheoloģiskais materiāls, kas liecināja par cilvēku klātbūtni Daugavas krastos sākot jau ar paleolītu (8.-9.g.t.p.m.ē.) Salaspils Laukskolas apmetnē, un turpinot līdz pat liecībām par vēlā dzelzs laikmeta lībiešu apmetnēm un pirmajām mūra celtnēm Latvijas teritorijā (Ikšķiles pils un baznīca, Mārtiņsalas pils). Šīs zināšanas un materiāli kļuva par sākumu muzeja izveidei. Turpmākajos gados Daugavas muzeja krājums direktores Dainas Lasmanes vadībā tika papildināts ar rūpīgi vāktām zināšanām un priekšmetiem par Doles salas iedzīvotājiem — zvejniekiem, par Doles muižas un Salaspils apkārtnes iedzīvotājiem un notikumiem, kā arī tika veiktas etnogrāfiska rakstura ekspedīcijas pa visu Daugavas lejteci.
Par muzeju
Muzejs iepazīstina apmeklētājus ar Latvijas vēstures notikumu gaitu pie Daugavas un iedzīvotāju kultūru, kuri dzīvoja pie tās. 2010. gada beigās tika veikta uzskaite par muzeja krājumu, kurā konstatēja, ka muzeja rīcībā ir 51891 eksponāts, no kuriem 34358 atradās pamatkrājumā. Par muzeja vērtīgāko ekspozīciju krājumu tiek uzskatīti zvejas rīki, kuros ietilpst vienreizējas lašu un nēģu taču konstrukcijas. Krājums sastāv no: Muzejs piedāvā muzeja apmeklējumu ar vai bez gida pavadības. Tiek vadītas pedagoģiskās nodarbības dažādās jomās, dažādām vecuma grupām. Muzeja teritorijā ir izvietots orientēšanās poligons.
Ekspozīcijas
2017. gadā muzejā atklāta jauna un interaktīva ekspozīcija. Ekspozīcijas izvietojums attēlo upes lokus un katrā lokā ir sava tēma no senatnes līdz mūsdienām. Interaktīvie materiāli palīdz vieglāk uztvert sniegto informāciju par vēstures tēmām vairākās valodās. Ekspozīcija ir sadalīta divās daļās. Vienā daļā ir informācija par Daugavas vēsturi, bet otrā ir pieejama informācija par Salaspils novadu laika posmā no 19. līdz 20. gadsimtam. Muzejā ir lieliska iespēja apskatīt unikālus eksponātus, piemēram: Brīvdabas ekspozīcijā ir iespēja aplūkot zvejnieku sētu "Mellupi", kur ir iespēja redzēt zvejnieku darbu un sadzīvi 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā Doles salā. Šī ekspozīcija ir izvietota četrās ēkās: dzīvojamā ēkā, kas celta 19. gadsimtā, kūtī, pirtī un klētī. Kūts ēkā ir ierīkota zvejas rīku izstāde, vienkopus piedāvājot iepazīt murdu izgatavošanas darbarīkus un metodes, zvejas laivas u.c. priekšmetus.
Muzeja teritorija
Doles muižas apbūve, kurā ietilpst jaunā kungu māja, pārvaldnieka māja un ainaviskais parks, ir iekļauta Latvijas Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Ainaviskajā parkā sastopamas dažādi dendroloģiski retumi - dižskābarži, Japānas lapegles, platlapu liepas u.c. Starp tiem izkārtoti vēsturiski objekti, kas saistīti ar Doles muižu vai kādu no šobrīd applūdinātajām teritorijām, piemēram, G.Līvena piemiņas urna.
Nozīmīga muzeja teritorijas iezīme ir etnogrāfiskā Doles salas zvejnieku sēta "Mellupi". Dzīvojamā māja, klēts, pirts un kūts veido tradicionālu vietējās koka arhitektūras ansambli no 19./20. gadsimtā Doles salas applūdinātās daļas. To papildina oriģinālā izmērā apskatāmas lašu un nēģu aizsprostu zvejas konstrukciju - taču rekonstrucijas.
Staigājot pa parku ir iespējams apskatīt divus Valsts nozīmes dabas pieminekļus - Doles dižozola paliekas (nolūzis 2007. gadā) un dolomīta klints atsegumu Daugavas krastā, kas ir viens no lielākajiem dolomīta atsegumiem Latvijā.
Pasākumi
Daugavas muzeja teritorijā katru sezonu notiek dažādi kultūras pasākumi. Pavasarī tiek rīkoti Lieldienu svētki, maijā muzejs piedalās starptautiskajā muzeju naktī. Vasarā tiek svinēti vasaras saulgrieži jeb ielīgošana. Siltajā sezonā Daugavas muzeja parkā norisinās arī brīvdabas koncerti.
Gliemežvaboļu dzimta
Gliemežvaboļu dzimta ir vaboļu dzimta, kurā ietilpst apmēram 50 sugu. Pieaugušās vaboles nebarojas vispār. Kāpuri barojas ar gliemežiem.
Kunga eņģelis
Kunga eņģelis (latīņu: Angelus Domini, Angelus) — katoļu lūgšana, kas ir nosaukta pēc tās pirmajiem vārdiem. Sastāv no trim tekstiem, kas apraksta Dieva iemiesošanās noslēpumu. Šie teksti mijas ar lūgšanu "Esi sveicināta, Marija", kā arī noslēdzas ar lūgšanas uzrunu Dievam Tēvam un Jaunavai Marijai.
Šī lūgšana tiek lasīta trīsreiz dienā — no rīta, pusdienlaikā un vakarā. Katoļu klosteros un baznīcās šīs lūgšanas lasīšanu pavada zvana skanējums, kuru arī sauc par Kunga eņģeli vai Angelus. Dažās valstīs, kur ir liels skaits katoļu (Īrija, Meksika, Filipīnas) Kunga eņģelis skan trīs reizes dienā pa radio un televīziju. ASV, Kanādā un daudzās citās valstīs šo lūgšanu trīsreiz dienā pārraida katoļu radiostacijas.
Romas pāvests lasa lūgšanu "Kunga eņģelis" katras svētdienas pusdienlaikā no savas rezidences balkona, pirms tam uzrunājot dievlūdzējus ar sprediķi.
Lūgšanas teksts latviešu valodā
Kunga eņģelis pasludināja Jaunavai Marijai, Un viņa ieņēma no Svētā Gara.
''Esi sveicināta, Marija, žēlastības pilnā, Kungs ir ar tevi! Tu esi svētīta starp sievietēm, un svētīts tavas miesas Auglis, Jēzus. Svētā Marija, Dieva Māte, lūdz par mums grēciniekiem, tagad un mūsu nāves stundā. Āmen.''
Redzi, es esmu Kunga kalpone, lai man notiek pēc Tava vārda.
Esi sveicināta, Marija…
Un Vārds ir tapis miesa, un dzīvojis starp mums.
V. Lūdz par mums, svētā Dieva Dzemdētāja, R. Lai mēs Kristus solījumu cienīgi topam. Lūgsimies. Mēs tevi lūdzam, Kungs, ielej mūsu sirdīs savu žēlastību, lai mēs, kuriem eņģeļa sludināšanā ir tapusi zināma Kristus, Tava Dēla iemiesošanās, ar Viņa ciešanām un krustu tiekam ievesti augšāmcelšanās godībā. Caur Jēzu Kristu, mūsu Kungu. Āmen.
Lūgšanas vēsture
XIII gadsimta pirmajā pusē šo lūgšanu sāka izmantot franciskāņi, bet vēlāk, XIV gadsimtā, tā izplatījās arī ārpus franciskāņu ordeņa.
Siltumnīcas efekts
Siltumnīcas efekts ir planētas atmosfēras zemāko slāņu temperatūras paaugstināšanās, salīdzinot ar planētas siltuma starojumu, kas novērojams no kosmosa (efektīvo temperatūru).
Rēzeknes Festivāla parks
Rēzeknes Festivāla parks atrodas Rēzeknes upes krastā blakus Latgales vēstniecībai "Gors" un Rēzeknes Kultūras namam.
Siltumnīcas efekts
Vēsture
Siltumnīcas efekta mehānismu pirmo reizi apskatīja 1827. gadā Žozefs Furjē rakstā "Piezīmes par zemeslodes un citu planētu temperatūrām". Šajā rakstā apskatīti dažādi faktori, kas ietekmē Zemes kopējo siltuma balansu (Saules siltums, Zemes iekšējais siltums, atdzišana izstarošanas rezultātā u.c.), kā arī atmosfēras ietekme. Furjē analizēja mēģinājumu ar trauku, kas pārklāts ar stiklu un izlikts Saules gaismā. Temperatūras paaugstināšanos šādā traukā Furjē izskaidroja ar konvektīvās siltumpārneses bloķēšanu (stikls neļauj sajaukties uzsilušajam gaisam iekšpusē ar vēso gaisu ārpusē) un stikla dažādo caurspīdību redzamajā un infrasarkanajā diapazonā. Tieši pēdējo faktoru vēlāk sāka dēvēt par siltumnīcas efektu — virsma sasilst no gaismas, ko laiž cauri stikls un sāk izstarot infrasarkanos starus, bet tie netiek cauri stiklam un uzsilda gaisu zem stikla. Furjē postulēja, ka Zemes atmosfēra var uzvesties līdzīgi stiklam.
1896. gadā zviedru fizikālķīmiķis Svante Arrēniuss izanalizēja amerikāņu astronoma Semjuela Lenglija datus par dažādā augstumā virs horizonta esoša Mēness starojumu infrasarkanajā diapazonā, lai noteiktu Zemes atmosfēras absorbēto siltuma starojuma daudzumu. Viņš aprēķināja ūdens tvaiku un ogļskābās gāzes infrasarkanā starojuma absorbcijas koeficientus, kā arī novērtēja Zemes atmosfēras temperatūras izmaiņas atkarībā no CO2 koncentrācijas. Arrēniuss izvirzīja hipotēzi, ka CO2 daudzuma samazināšanās atmosfērā var būt ledus laikmetu iestāšanās cēlonis.
1909. gadā fiziķis Roberts Vuds aprakstīja eksperimentu, kas, pēc fiziķa domām, apgāž siltumnīcas efekta izskaidrojumu. Viņš novietoja saules staros divas vienādas kastītes, no kurām viena bija pārsegta ar stiklu, bet otra ar līdzīgu akmeņsāls plāksnīti. Tā kā sāls brīvi laiž cauri IS starojumu, temperatūrai otrajā kastītē vajadzēja būt zemākai, tomēr temperatūras tajās bija gandrīz vienādas. Vuds secināja, ka galvenā nozīme siltumnīcas efektā ir mehāniskai konvekcijas bloķēšanai. Tomēr šis eksperiments tika kritizēts, jo šādus datus nevar brīvi ekstrapolēt uz Zemes atmosfēru.
Siltumnīcas gāzes
No Zemes atmosfērā esošajām gāzēm vislielāko ieguldījumu siltumnīcas efektā dod ūdens tvaiki, mazāk ogļskābā gāze, metāns un ozons.
CO2 (ogļskābā gāze) ir smagāka par gaisu. Gaisa vidējā molmasa ir 29,8 g/mol, bet ogļskābās gāzes — 44 g/mol. Tas ir, ogļskābā gāze ir 1,47 reizes smagāka par gaisu. Ogļskābā gāze no dažādiem procesiem, kas notiek uz Zemes virsmas, atmosfēras augšējos slāņos nokļūst maz. Tādēļ fosilais kurināmais uz zemes virsmas pagaidām maz ietekmē siltumnīcas efekta rašanos. Bet to nevar teikt par intensīvi lietoto lidmašīnu floti. Tās, lidojot 10 km augstumā, izraisa galveno siltumnīcas efektu, jo CO2 no fosilā kurināmā ar izplūdes gāzēm izdalās 10 km augstumā. Ogļskābās gāzes daudzums pieauga no 0,0315% 1958. gadā līdz 0,036% 2000. gadā, 2013. gadā tas pārsniedza 0,04% robežu.
Atsauces
6.Rīgas Tehniskā universitate Enerģētikas institūts J.Barkāns En e r ģ ij a s r a ž o š a n a Elektrisko tīklu, sistēma un automatizācijas specialitāšu studentiem 2001.g.
Personifikācija
Personifikācija ir mākslinieciskās izteiksmes līdzeklis, kuram raksturīgs cilvēkam piemītošu īpašību vai spēju pārnesums, piedēvējums priekšmetiem, dabas parādībām vai dzīvām būtnēm. Piemēram, ...un tad iznāca no birzes vējš ar garu, sirmu bārdu.
Gendžes automobiļu rūpnīca
Gendžes automobiļu rūpnīca ražo kravas automašīnas un autobusus sadarbībā ar Minskas automobiļu rūpnīcu (MAZ), KamAZ un AZ URAL, kā arī traktorus sadarbībā ar Minskas traktoru rūpnīcu (MTZ) un labības kombainus sadarbībā ar Gomselmaš.
Vēsture
1986. gadā Kirovabadā (tagad Gendže) tika sākta Kirovabadas automobiļu rūpnīcas celtniecība. Rūpnīcas ražošanas jauda tika paredzēta automašīnu izlaišanai gadā. Sākotnēji tur bija plānots ražot 1,5 t kravnesības mašīnas. Pēc projekta rūpnīcas celtniecību vajadzēja pabeigt 1989. gadā, bet 1980. gadu beigu ekonomisko problēmu un PSRS sabrukuma dēļ celtniecība tika pārtraukta. Uz KiAZ rūpnīcas tehnoloģiskā projekta pamata tika uzbūvēta Brjanskas automobiļu rūpnīca.