cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niedru iela (Rīga)
Ielu savienojumi
Niedru iela krustojas ar šādām ielām:
Vaski
Vaski ir ķīmisku savienojumu grupa, kas viegli kūst un pēc savām īpašībām atgādina taukus. To kušanas temperatūras nav noteiktas, jo tās ir amorfas vielas. Vaski var būt gan dabiski, gan sintētiski. To galvenās sastāvdaļas ir augstāko taukskābju un augstāko vienvērtīgo (retāk divvērtīgo) spirtu esteri.
Berati ķarka
Berati ķarka ir viena no Albānijas divpadsmit ķarkām, atrodas valsts dienvidu daļā. Robežojas ar Korčas ķarku austrumos, ar Ģirokastras ķarku dienvidos, ar Fieri ķarku rietumos un ar Eļbasani ķarku ziemeļos. Ķarkas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Berati. Berati ķarkas kopējā platība ir 1 798 km², pēc 2011. gada datiem ķarkā dzīvo 141 944 iedzīvotāji. Tā ir astotā lielākā ķarka pēc iedzīvotāju skaita un astotā lielākā pēc platības.
Varakļānu strauts
Sākas Lielajā Pelečāres purvā, augštecē upes nosaukums ir Tiltagola grovs, un tā tek gar Lielā Pelečares purva austrumu malu, ziemeļaustrumu virzienā. Pie Stirnienes šķērso dzelzceļa līniju Krustpils—Rēzekne II. Lejtecē tek paralēli autoceļam A12 (Jēkabpils—Rēzekne—Ludza—Krievijas robeža (Terehova)). Ietek Kažovā dienvidos no Varakļāniem.
Apdzīvotās vietas krastos: Pelšu Zlemeši, Stirniene, Bokāni, Varakļāni, Ožinieki.
Miķelis Fišers
Miķelis Fišers var būt:
Eiropas sapali
Eiropas sapali, Eiropas sapalu ģints (Squalius) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) ģints, kas apvieno 52 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās sastopamas Eiropā un Rietumāzijā.
Sistemātikas izmaiņas
Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem sapalu ģintij (Leuciscus) veikta sistemātikas revīzija, un lielākā daļa Eiropā un dažas Rietumāzijā dzīvojošās sapalu sugas izdalītas jaunā Eiropas sapalu ģintī (Squalius). Izmaiņas sistemātikā nav viennozīmīgas, un pēdējos gados vairākām sugām to piederība vienai vai otrai ģintij ir vairākkārtīgi mainījusies. Balstoties uz ģenētiskajiem atklājumiem, 2016. gadā tika izdalīta sapalu dzimta. Pirms tam šī zivju grupa tika sistematizēta kā karpu dzimtas apakšdzimta.
Kristofers Hērls
Kristofers Hērls (de; dzimis ) ir Austrijā dzimis Moldovas kalnu slēpotājs.
Pārstāvējis Austriju nacionālā un Eiropas līmenī, līdz 2016. gadā ieguvis Moldovas pilsonību ar mērķi startēt olimpiskajās spēlēs. 2017. gada decembrī debitējis pasaules kausa sacensībās (augstākā iegūtā vieta kādā no posmiem — 58. nobraucienā Bormio). Piedalījies 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhjanā, kur ieņēma 40. vietu nobraucienā un tādējādi bija labākais Moldovas sportists olimpiādē.
Jedinstvo (Lietuva)
Bez lielā atbalsta krievu vidū, šai organizācijai bija arī daļējs Lietuvas poļu atbalsts. Jedinstvo pat atbalstīja autonoma Poļu nacionāli-teritoriāla reģiona izveidi Lietuvas dienvidaustrumos. Daži komentētāji pat norādījuši, ka organizācijai poļu mazākumtautības vidū bija pat lielāks atbalsts nekā krievvalodīgo vidū, kas radīja pārsteigumu pat Polijā, kas tobrīd veica dekomunizāciju. PSRS tautas deputātu vēlēšanās tika ievēlēti divi poļi, kas abi bija promaskaviski.
Kustība zaudēja ietekmi pēc Augusta puča, kuru tās vadītāji bija atbalstījuši. Kopš 1991. gada organizācija ir neaktīva.
1298. gads
1298. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
2022. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija
'''2022. gada Pasaules čempionāta hokejā 2. divīzija''' bija hokeja sacensības, kas laika posmā no 18. līdz 30. aprīlim norisinājās Zagrebā un Rejkjavikā. A grupas pirmās vietas ieguvēji iekļuva 1. divīzijas B grupā, bet B grupas uzvarētāji kvalificējās uz A grupu. Šis bija pirmais 2. divīzijas Pasaules čempionāts hokejā kopš COVID-19 pandēmijas sākuma.
Turnīra A grupā uzvarēja Ķīnas izlase, savukārt B grupā uzvarēja Islandes izlase.
Sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā un Krievijas un Baltkrievijas hokeja izlašu izslēgšanu no Pasaules čempionāta, lai normalizētu komandu skaitu divīzijās, tika pieņemts lēmums nepazemināt Izraēlas un Meksikas izlases. Tā vietā tika pāaugstinātas Nīderlandes un Gruzijas hokeja izlases, kas turnīru bija pabeigušanas, savās grupās, kā otro vietu ieguvēji.
Nau rags
Nau rags (valensiešu:cap de la Nau) jeb Nao rags es) ir zemesrags Vidusjūras Spānijas piekrastē, Alakantas provincē. Valensijas līča dienvidu robeža. Zemesrags sastāv galvenokārt no kaļķakmens. Uz raga atrodas bāka. Zemesragā izveidojusies ala (Cova dels Orgues), kas saniedzama tikai no jūras.
Arseņjeva
Arseņjeva (ru) ir pilsēta Krievijas Federācijas Piejūras novadā.
Pilsēta dibināta 1902. gadā kā Semjonovkas ciems, apvienojot vairākus blakus esošos ciemus. 1938. gadā ciemu pārveidoja par Semjonovkas strādnieku ciemu. 1952. gada 24. decembrī strādnieku ciems ieguva pilsētas statusu un tika pārdēvēts par godu krievu zinātniekam, ceļotājam, rakstniekam un Tālo Austrumu novadpētniekam Vladimiram Arseņjevam.
Dzidrinātāji
Dzidrinātāji ir ķīmiskas vielas (dažādi palīgmateriāli un arī pārtikas piedevas), ko pievieno nenofiltrējamu, šķidrumā sīki izkliedētu un koloidālu daļiņu saistīšanai un atdalīšanai. Pārtikas rūpniecībā dzidrinātājus lieto, lai dzesēšanas laikā novērstu alus saduļķošanos, kā arī vīna un augļu sulu krāsas un garšas izmaiņas un eļļu saduļķošanos. No pārtikas piedevām dzidrināšanai izmanto dažādas skābes, biezinātājus un recinātājus (visvairāk agaru, karaginānu un celulozi).
Zapions
Zapions (gr) ir ēka Atēnu Nacionālajā dārzā Grieķijas galvaspilsētas Atēnu centrā. Ēku izmanto gan oficiālajām, gan privātajām sanāksmēm un ceremonijām.
Būvniecība
1869. gadā Grieķijas parlaments atvēlēja 80 000 km2 publiskās zemes starp Pils dārziem un seno Olimpisko Zeva templi ēkas būvniecībai. Zapions bija pirmā ēka, kas tika uzcelta speciāli olimpiskajām spēlēm. Ēkas pamatakmens pēc nelielas kavēšanās tika ielikts 1874. gada 20. janvārī. Šo ēku projektēja dāņu arhitekts Teofils Hansens. Zapiona atvēršana notika 1888. gada 20. oktobrī.
Vēsture
Zapions 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika izmantots kā paukošanas sacensību norises vieta. Pēc desmit gadiem, 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs ēkas teritoriju izmantoja kā olimpisko ciematu. No 1998. gada līdz 1999. gadam un 2004. gada olimpisko spēļu laikā ēka kalpoja kā rīkotājkomitejas (ATHOC) atrašanās vieta, kā arī 2004. gada spēļu laikā bija centrālais sakaru centrs.
1938. gadā Zapiona telpās sāka darboties Atēnu radiostacija, kas ir valsts pirmā nacionālā raidorganizācija. Ēkā turpināja darboties Nacionālais radio fonds līdz Radio nama atklāšanai 1970. gadā.
Zapionā ir notikuši arī vairāki vēsturiski notikumi, tostarp svarīgu dokumentu parakstīšana, piemēram, par Grieķijas pievienošanos Eiropas Kopienai 1979. gada maijā.
Samjēls Ročs
Samjēls Ročs (fr) bija franču vingrotājs, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vingrošanas individuālajā daudzcīņā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 164 punktus, izcīnot dalīto 126. vietu.
That Awkward Moment
That Awkward Moment (Austrālijā, Indonēzijā un Jaunzēlandē izdota kā Are We Officially Dating?) ir 2014. gada romantiska drāma, kuras režisors un scenārija autors ir Toms Gormikans. Galvenās lomas atveido Zaks Efrons, Mailzs Tellers, Maikls B. Džordans, Imodžena Pūtsa, Džesika Lūkasa un Makenzija Deivisa. Filmas pirmizrāde notika Losandželosā.
Trīs draugi Džeisons, Daniels un Maikijs atrod sevi tajā romantisku attiecību fāzē, kad viņiem ir jāizlemj, kurā virzienā šīs attiecības iet.
Baltactiņas
Baltactiņas jeb briļļuputni (Zosterops) ir lielākā baltactiņu dzimtas (Zosteropidae) ģints, kas apvieno 90 dziedātājputnu sugas. Dažas no tām mūsdienās ir izmirušas. Sastopamas Āfrikas tropu ekozonā, Indomalajā un Austrālāzijā.
Izskats
Baltactiņas ir nelieli, kompakti dziedātājputni ar noapaļotiem, īsiem spārniem, vidēji garu, taisnstūrveida asti un spēcīgām kājām. Knābis īss un smails. Ķermeņa garums 8—15 cm. Kā jau ģints nosaukums norāda, lielākajai daļai sugu ap acīm ir smalku spalviņu, balts gredzens. Apspalvojums visbiežāk olīvzaļš vai dzeltens, pavēdere pelēka vai balta.
Uzvedība
Ārpus vairošanās sezonas baltactiņas ir ļoti sabiedriskas un uzturas lielos baros. Barojas ar kukaiņiem, nektāru un dažādiem augļiem. Ligzda novietota kādā kokā. Dējumā vidēji 2—4 gaiši zilas olas bez raibumiem.
Karloss Davila
Karloss Davila (es; dzimis Managvā) ir Nikaragvas starptautiskais meistars šahā (2003).
Biogrāfija
2007. gadā uzvarējis Nikaragvas šaha čempionātā. Uzvarējis starptautiskos šaha turnīros Nikaragvā: Managvā (2003), Granadā (2012). 2013. gadā Havanā dalījis 1. vietu Hosē Raula Kapablankas memoriālā.
Pārstāvējis Nikaragvas komandu Pasaules šaha olimpiādēs, kurās piedalījies 5 reizes (1994-1996, 2002-2006). Individuālajā vērtējumā izcīnījis zelta (1994) medaļu.
Par panākumiem turnīros FIDE 2003. gadā Davilam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Buloņas mežs
Buloņas mežs (fr) ir liels publiskais parks, kas atrodas Parīzes 16. apgabala rietumu daļā netālu no Buloņas-Bijankūras un Neijī pie Sēnas priekšpilsētām. Parku izveidoja 1852. gadā, kad imperators Napoleons III zemi atdeva Parīzes pilsētai, lai tā to pārvērstu par publisku parku.
Tas ir otrs lielākais Parīzes parks, nedaudz mazāks par Vensēnas mežu, kas atrodas pilsētas austrumu pusē. Buloņas meža platība ir 845 hektāri (2088 akri), kas ir apmēram divarpus reizes vairāk par Centrālparka platību Ņujorkā un nedaudz mazāk nekā Ričmonda parks Londonā.
Buloņas mežā atrodas angļu ainavu dārzs ar vairākiem ezeriem un kaskādi; divi mazāki botāniskie un ainavu dārzi — Bagatelles parks un Prekatelāna parks; zooloģiskais dārzs un atrakciju parks — Aklimatizācijas dārzs; GoodPlanet Foundation Domaine de Longchamp, kas veltīts ekoloģijai un humānismam, Oteijas oranžērijas dārzs ar siltumnīcu kompleksiem, kurās ir vairāki simti tūkstošu augu; divas trases zirgu skriešanās sacīkstēm — Longšampa hipodroms un Oteijas hipodroms; tenisa stadions, kur katru gadu notiek French Open tenisa turnīrs, Fondation Louis Vuitton un citas atrakcijas.
Medību rezervāts, karaliskā pils un vēsturisks gaisa balonu lidojums
Buloņas mežs ir senā Ruvrē ozolu meža palieka. Franku karalis Dagoberts I mežā medīja lāčus, briežus un citus dzīvniekus. Viņa mazdēls Hilderiks II nodeva mežu Sendenī abatijas mūkiem, kuri tur nodibināja vairākas klostera kopienas. Filips Augusts no mūkiem atpirka lielāko meža daļu, lai izveidotu karalisko medību rezervātu. 1256. gadā Francijas Izabella, Luija IX māsa, pašreizējā hipodroma vietā nodibināja Longšampas abatiju.
Ždānice
Ždānice (cz) ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Hodonīnas apriņķī. Netālu no pilsētas atrodas observatorija.
Buloņas mežs
Medību rezervāts, karaliskā pils un vēsturisks gaisa balonu lidojums
Simtgadu kara laikā mežs kļuva par laupītāju patvērumu un dažreiz arī par kaujas lauku. 1416. un 1417. gadā Burgundijas hercoga Žana Bezbailīgā karavīri savā veiksmīgajā Parīzes sagūstīšanas kampaņā nodedzināja daļu meža. Pēc tam saskaņā ar Luiju XI rīkojumu koki tika pārstādīti, un caur mežu tika izveidoti divi ceļi.
Ždānice
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1286. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.
Buloņas mežs
Medību rezervāts, karaliskā pils un vēsturisks gaisa balonu lidojums
1526. gadā Francijas karalis Fransuā I sāka veidot savu karalisko rezidenci — Madrides pili — mežā, kas tagad ir Neijī, un izmantoja to medībām un svētku rīkošanai. Pils nosaukums tika aizgūts no līdzīgas pils Madridē, kur Fransuā I vairākus mēnešus tika turēts ieslodzījumā. Pili reti izmantoja nākamie Francijas valdnieki un 18. gadsimtā no tās bija palikušas drupas un pēc Franču revolūcijas tā tika nojaukta pilnībā. Neskatoties uz tā karalisko statusu, mežs joprojām bija bīstams ceļotājiem. 1564. gadā zagļi noslepkavoja zinātnieku un ceļotāju Pjēru Belonu.
Anrī II un Anrī III valdīšanas laikā mežs bija norobežots ar sienu un astoņiem vārtiem. Anrī IV mežā iestādīja 15 000 zīdkokus ar cerību sākt vietējā zīda rūpniecību. Kad Anrī IV šķira savu laulību ar Margaritu de Valuā viņš devās dzīvot uz Mjuetas pili meža malā.
18. gadsimta sākumā turīgas un nozīmīgas sievietes bieži devās pensijā uz Longšampas abatijas klosteri, kas atradās tagadējā hipodroma vietā.
Luijs XVI ar ģimeni izmantoja mežu kā medību un izklaides dārzu. 1777. gadā Šarls X uzcēla burvīgu miniatūru pili, Bagatelles pili, tikai 64 dienu laikā, balstoties uz savas vīramātes Marijas Antuanetes likteni. Luijs XVI pirmo reizi sabiedrībai atvēra parku.
1783. gada 21. novembrī Žans Fransuā Pilarts de Rozjē un Marķīzs d'Arlands no Mjutas pils teritorijas pacēlās gaisa balonā, kuru bija izgatavojuši brāļi Mongolfjē. Iepriekšējie lidojumi notika ar dzīvniekiem vai balons bija piesiets pie zemes; Šis bija pirmais šāda veida lidojums pasaules vēsturē. Balons sasniedza 910 metru augstumu, gaisā pavadīja 25 minūtes un aizlidoja deviņus kilometrus.
Pēc Napoleona Bonaparta sakāves 1814. gadā mežā apmetās 40 000 britu un krievu armijas karavīru. Tūkstošiem koku tika nocirsti, lai izveidotu nojumes un veidotu malku. No 1815. gada līdz Francijas otrajai Republikai mežs bija gandrīz tukšs, klāts ar koku celmiem, izpostītu pļavu un nomelnējušiem, stāvošiem dīķiem.
Parka izveide
Iecere izveidot Buloņas mežu radās 1852. gadā neilgi pēc tam kad Napoleons III sarīkoja valsts apvērsumu un sevi iecēla par Francijas imperatoru. Brīdī kad Napoleons III kļuva par imperatoru, Parīzē bija tikai četri publiski parki — Tilerī dārzs, Luksemburgas dārzs, Karaliskais parks un Augu dārzs —, kuri visi atradās pilsētas centrā. Strauji augošajos pilsētas austrumos un rietumos nebija publisku parku. Trimdas laikā Londonā viņu īpaši iespaidoja Haidparks, tā ezeri un strauti un tā popularitāte visu sociālo grupu vidū. Tāpēc viņš nolēma pilsētas austrumu un rietumu malā uzbūvēt divus lielus publiskus parkus, kurus varētu baudīt gan bagātie, gan parastie cilvēki.
Šie parki kļuva par nozīmīgu Parīzes atjaunošanas plāna sastāvdaļu, kuru izstrādāja Napoleons III un viņa jaunais Sēnas prefekts barons Žoržs Ežēns Osmans. Osmana plāns aicināja uzlabot pilsētas satiksmes apriti, uzbūvējot jaunus bulvārus; pilsētas veselības uzlabošana, izbūvējot jaunu ūdens sadales sistēmu un kanalizāciju; zaļo zonu un atpūtas radīšana Parīzes strauji augošajam iedzīvotāju skaitam. 1852. gadā Napoleons ziedoja zemi Buloņas meža un Vensēnas meža izveidei, kas abi oficiāli piederēja viņam. Papildus tika pievienota teritorija Longšampas līdzenumā, Madrides pils vieta un Bagatelles pils un tās dārzi, lai parka teritorija stieptos līdz Sēnas upei. Parka izveide tika finansēta no valsts budžeta, papildinot to ar būvgabalu pārdošanu meža ziemeļu galā Neijī pilsētā. Napoleons III personīgi bija iesaistīts jauno parku plānošanā. Viņš uzstāja, ka Buloņas parkā vajadzētu būt strautam un ezeriem, līdzīgi kā Haidparkam, Londonā.
Pirmo Buloņas meža plānu izveidoja arhitekts Žaks Hitorfs, kurš Luija Filipa vadībā bija projektējis Konkordijas laukums un ainavu arhitekts Luijs Varē, kurš bija izveidojis vairākām slavenām pilīm franču ainavu dārzus. Viņu plāns bija izveidot garas taisnas alejas, kas šķērsotu parku, un, kā imperators bija lūdzis, ezerus un garus strautus. Varē aizkavēja uzdevumu. Viņš neņēma vērā augstuma atšķirības starp straumes sākumu un beigām; ja viņa plāns būtu ievērots, strauta augšējā daļa būtu bijusi sausa, bet apakšējā daļa — applūdusi. Kad Osmans ieraudzīja daļēji pabeigto strautu, viņš uzreiz pamanīja problēmu. Viņš atlaida Varē un Hitorfu un pats izstrādāja risinājumu; Augšējais un apakšējais ezers, kas atdalīti ar paaugstinātu ceļu, kas kalpo kā aizsprosts un ļauj ūdenim plūst starp ezeriem. Šis dizains ir saglabājies līdz pat mūsdienām.
1853. gadā Osmans nolēma pie parka veidošanas piesaistīt pieredzējušo inženieri no tiltu un autoceļu korpusa Ādolfu Alfānu, ar kuru viņš bija strādāris iepriekš Bordo. Alfānam tika uzdots sagatavot jauno Buloņas meža plānu. Viņa plāns radikāli atšķīrās no Hitorfa—Varē plāna. Tika izveidoti divi taisni bulvāri, Allée Reine Marguerite un Longšampas avēnija, bet pārējie celiņi un alejas bija izliektas un atradās starp šiem. Plakanais Buloņas mežs bija jāpārveido par viļņotu teritoriju ar ezeriem, pakalniem, salām, zālājiem un nogāzēm. Tas kļuva par paraugu citiem Parīzes pilsētas parkiem un pēc tam pilsētas parkiem visā pasaulē.
Parka būvniecība bija milzīgs inženiertehniskais projekts, kas ilga piecus gadus. Augšējais un apakšējais ezeri tika izrakti un zeme no tiem tika izveidota salu un pakalnu veidošanai. Akmeņi tika atvesti no Fonteinblē un sajaukti ar cementu, lai izveidotu kaskādi un mākslīgo grotu. Ūdenssūkņi no Sēnas nespēja nodrošināt pietiekamu ūdens pievadi, lai piepildītu ezerus un apūdeņotu parku, tādēļ tika izveidots jauns kanāls, kas savienoja Urkas upi un augšējo ezeru, taču ar to arī nebija pietiekami. Pasī līdzenumā galu galā tika izrakta 586 metru dziļa artēziskā aka, kas dienā varētu iegūt 20 000 kubikmetru ūdens. sakrita salās un pakalnos. Šis urbums tika nodots ekspluatācijā 1861. gadā. Pēc tam ūdeni vajadzēja sadalīt ap parku, lai laistītu zālājus un dārzus; ar tradicionālo zirgu vilkšanas sistēmu ar lielām ūdens mucām nepietiktu. Tika ieklāta 66 kilometru cauruļu sistēma ar krānu ik pēc 30 vai 40 metriem, kopā 1600 jaucējkrāni.
Parka stādīšana bija jaunā galvenā dārznieka un Promenāžu un stādījumu dienesta ainavu arhitekta Žana Pjēra Barillē-Dešampā uzdevums, kurš arī bija strādājis ar Osmanu un Alfānu Bordo pilsētā. Viņa dārznieki parkā iestādīja 420 000 koku, tai skaitā skābāržus, dižskābāržus, liepas, ciedrus, kastaņas un gobas, kā arī izturīgas eksotiskas sugas, piemēram, sarkankokus. Viņi iestādīja 270 hektārus zālāju ar 150 kilogramiem sēklu uz hektāru un tūkstošiem ziedu. Lai padarītu mežu dabiskāku, viņi nogādāja 50 briežus Prekatelanā un ap to.
Parks bija paredzēts vairāk nekā gleznainu ainavu kolekcija; tā bija paredzēta kā izklaides un atpūtas vieta ar sporta laukumiem, kafejnīcām, šaušanas galerijām, jāšanas staļļiem, laivošanu pa ezeriem un citām atrakcijām. 1855. gadā Gabriels Daviūds, École des Beaux-Arts absolvents, tika iecelts par jauno Promenāžu un plantāciju dienesta galveno arhitektu. Viņam tika uzdots projektēt 24 paviljonus un vasarnīcas, kā arī kafejnīcas, vārtu mājas, laivu piestātnes un kioskus. Viņam bija īsta šveiciešu kotedža, kas Šveicē izveidota no koka un nogādāta Parīzē, kur to salika ezerā salā un kļuva par restorānu. Viņš uzcēla vēl vienu restorānu blakus parka gleznainākajai īpašībai — Lielajai kaskādei. Viņš projektēja mākslīgās grotas, kas izgatavotas no akmeņiem un cementa, tilti un balustrādes tika izveidoti no cementa un nokrāsoti, lai izskatītos kā koks. Viņš arī projektēja visas parka arhitektūras detaļas, sākot no konusa formas nojumēm, kas paredzētas zirgu braucēju aizsardzībai no lietus, līdz parka soliem un virziena zīmēm. Parka dienvidu galā Lingšampas līdzenumā Daviūds atjaunoja izpostītās vējdzirnavas, kas bija saglabājušās no Longšampas abatijas laikiem un sadarbojoties ar Parīzes žokeju klubu tika izbūvētas Longšampas hipodroma tribīnes, kuras tika atvērtas 1857. gadā.
Parka ziemeļu galā staro Sablonsa un Neijī vāriem 20 hektāru liela parka daļa tika piešķirta Société Impériale zoologique d'Acclimatation, lai turp izveidotu nelielu zoodārzu un botānisko dārzu ar retiem putniem un eksotiskiem augiem un dzīvniekiem no visas pasaules.
1855. gada martā teritoriju parka centrā, kuru sauca par Prekatelānu, iznomāja dārza un atrakciju parka koncesionāram. Tas tika izveidot karjera vietā, no kura tika iegūta grants un smilts priekš parka ceļiem un takām. Tajā ietilpa liels apaļš zāliens, ko ieskauj koki, grotas, klintis, celiņi un puķu dobes. Tika izveidots arī Ziedu teātris (Théâtre des fleurs), brīvdabas teātris kokiem un ziediem vidū. Vēlāk tika pievienota arī slidotava un šaušanas galerija. Prekatelāns bija populāra koncertu un deju vieta, taču tam bija finansiālas grūtības un galu galā bankrotēja. Ziedu teātris darbojās līdz Pirmā pasaules kara sākumam, 1914. gadā.
19. un 20. gadsimts
Dārza veidotāju grupa, kurā piedalījās Osmans un Alfāns, Barillē-Dešampss un Daviūds, turpināja veidot Vensēnas mežu, Monso parku, Monsurī parku un Bjūta Šomona parku, izmantojit iegūto pieredzi un estētiku, kuru viņi bija izveidojuši Buloņas mežā. Viņi arī pārbūvēja Luksemburgas dārzus un Elizejas laukus, izveidoja mazākus laukumus un parkus visā Parīzes centrā un iestādīja tūkstošiem koku gar jaunajiem bulvāriem, kurus bija izveidojis Osmans. Napoleona III valdīšanas 17 gadu laikā viņi iestādīja ne mazāk kā 600 000 koku un Parīzē izveidoja kopumā 1835 hektārus zaļās platības — vairāk nekā jebkurš cits Francijas valdnieks pirms vai pēc viņa.
Francijas—Prūsijas kara laikā (1870—71), kas noveda pie Napoleona III krišanas un Parīzes ilgas aplenkšanas, parkam tika nodarīti zaudējumi no vācu artilērijas bombardēšanas, Lielās kaskādes restorāns tika pārvērsts par lauka slimnīcu, izsalkušie cilvēki apēda daudzus parka dzīvniekus un savvaļas vistiņas. Turpmākajos gados parks ātri atjaunojās.
1905. gadā Prekatelānā uzcēla grandiozu, jaunu klasiskā stila restorānu, kuru veidoja arhitekts Gijoms Tronšē. Tāpat kā Lielās kaskādes kafejnīca, arī restorāns kļuva par iecienītu promenādes galamērķi Francijas augstākajām iedzīvotāju grupām.
1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā Buloņas meža teritorijā tika izvadīti kroketa, polo un virves vilkšanas pasākumi. Savukārt 1924. gada vasaras olimpisko spēļu laikā jāšanas notikumi tika aizvadīti Oteijas hipodromā. Buloņas mežā 1919. gadā notika Sabiedroto spēļu airēšanas sacensības.
1929. gadā Buloņas mežu iekļāva Parīzes pilsētā.
Drīz pēc Otrā pasaules kara parkā sāka atgriezties dzīvība. 1945. gadā tajā tika sarīkotas pirmās sacīkstes pēc karas: Parīzes kauss. 1953. gadā britu grupa Les Amis de la France izveidoja Šekspīra dārzu vecā ziedu teātra vietā Prekatelānā.
No 1952. gada līdz 1986. gadam Vindzoras hercogs, Edvards VIII un viņa sieva hercogiene Volisa Simpsone dzīvoja Vindzoras villā Buloņas meža ziemeļos. Māja piederēja (un joprojām ir) Parīzes pilsētas īpašums, un tā tika nomāta pārim. Edvards VIII šajā vietā dzīvoja līdz savai nāvei 1972. gadā, bet hercogiene Volisa līdz savai nāvei 1986. gadā. Māju īsi apmeklēja Velsas princese Diāna un viņas pavadonis Dodi al Fajeds 1997. gada 31. augustā, dienā, kad viņi gāja bojā ceļu satiksmes negadījumā Almas tunelī.
Publiskais parks
Buloņas mežs brīvdienās ir pils ar dažādām aktivitātēm kā riteņbraukšanu, skriešanu, airēšanu, zirgu un poniju izjādēm kā arī ātrumlaivu vadība ar tālvadības pulti. Lielākajā daļā parkā ir atļauti pikniki, taču iz aizliegta grilēšana.
Buloņas mežā tiek rīkotas dažādas sacensības piemēram Buloņas 10 kilometru skrējien un pusmaratons. Kopš Parīzes maratona izveidošanas tās beigu daļa (no 35 kilometra) iet pa Buloņas mežu. Mežs svarīga parīziešu skriešanas vieta.
Lai gan Francijā prostitūcija ir nelikumīga, Buloņas mežs nakts laikā ir iecienīta prostitūtu tikšanas vieta. Francijas valdība jau ilgstoši mēģina likvidēt šo arodu parkā.
Parka iespējas
Buloņas mežā ir divi mākslīgie ezeri un astoņi mākslīgie dīki, kurus savieno trīs mākslīgi veidotas straumes. Ezeriem un dīķiem ūdens tiek pievadīts no kanāla un artēziskajām akām. Vispirms ūdens nonāk Augšējā ezerā, kas izveidots 1852 gadā un atrodas netālu no Oteijas hipodroma, pēc tam gravitācijas iedarbībā plūst uz Lielo kaskādi, kur pēc tam nonāk Lejas ezerā.
Buloņas meža teritorijā ir vairāki atsevišķi botāniski un ziedu dārzi, kā arī atrakciju dārzi. — Bagatelles dārzs, Aklimatizācijas dārzs, Oteijas oranžērijas dārzs un Prekatelāna parks.
Mežā atrodas arī vairākas sporta infrastruktūras būves — Oteijas hipodroms, Longšampas hipodroms un Stade Roland Garros.
Atsauces
Bibliogrāfija:
Zaķis
Zaķis var būt:
Narvas pareizticīgo katedrāle
Narvas Augšāmcelšanās katedrāle (et, ru) ir Igaunijas pareizticīgās baznīcas baznīca, kas atrodas Austrumviru apriņķa Narvā.
Baznīca celta 1890.—1896. gadā Krenholmas manufaktūras darbinieku vajadzībām un celtniecību faktiski finansēja paši strādnieki. 1980. gadā, piedaloties imperatoram Aleksandram III, tika likts baznīcas pamatakmens. 1896. gadā to svinīgi atklāja Rīgas un Jelgavas bīskaps Arsēnijs. Baznīca bija gandrīz vienīgā vēsturiskā Narvas celtne, kas palika salīdzinoši neskarta Otrajā pasaules karā un tās darbība turpinājās arī Igaunijas PSR laikā.
Aļona Ribakova
Aļona Ribakova (dzimusi ) ir Latvijas peldētāja.
Viņa ir vairākas reizes uzvarējusi Latvijas čempionātā, tāpat vairākas uzvaras svinējusi Baltijas čempionātos. A. Ribakovai pašlaik pieder arī vairāki Latvijas rekordi, tai skaitā 100 metros brasā (1:10,83). Vairākas reizes startējusi Eiropas čempionātā. Sportiste bija izpildījusi normatīva kritēriju, taču netika iekļauta Latvijas delegācijas sastāvā startam olimpiskajās spēlēs. Kvalificējusies startam.
Fernāns Semeleņs
Fernāns Semeleņs (fr; dzimis, miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Semeleņs 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar zobenu.
Nisana
Nisana (sv) ir 200 kilometrus gara Kategata pieteka Zviedrijas dienvidos. Iztece - Jenčēpingas komūnā. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā. Upes grīvā atrodas Halmstade. Upē ierīkotas vairākas HES.
Valsts valodas centrs
Valsts valodas centrs (VVC) ir 1992. gadā dibināta, Latvijas Republikas tieslietu ministra padotībā esoša tiešās pārvaldes iestāde, kuras darbības mērķis ir īstenot valsts politiku attiecībā uz normatīvo aktu ievērošanas uzraudzību un kontroli valsts valodas lietošanas jomā, nodrošināt Valodu likuma izpildi, nodrošināt valsts pārvaldes iestādes un sabiedrību ar valsts un starptautisko organizāciju izdoto tiesību aktu un citu dokumentu oficiāliem tulkojumiem, kā arī panākt saskaņotas terminoloģijas lietojumu Latvijas Republikas tiesību aktos un to tulkojumos.[1] Valsts valodas centrs aizsargā valsts valodas lietotāju tiesības un intereses, sekmē valodas kultūrvides sakārtošanu un veicina latviešu valodas pilnvērtīgu funkcionēšanu.
Vēsturiskie apstākļi, kas ietekmē valodas politiku
Latviešu tautības un valodas konsolidēšanās norisinājās vairāku gadsimtu garumā. Latvija atrodas izdevīgā ģeogrāfiskā stāvoklī, tāpēc tās teritorija nonāca kaimiņvalstu (Vācijas, Zviedrijas, Polijas, Krievijas) interešu zonā un tajā ienāca daudz cittautiešu. Tā rezultātā latviešu valoda un kultūra jau kopš latviešu tautības izveidošanās bijusi cieši saistīta ar citām kultūrām un valodām: lībiešu, lietuviešu, igauņu, krievu, baltkrievu valodu kā kaimiņu un mazākumtautību valodām; krievu, poļu, zviedru un vācu valodu kā valsts varas un administratīvās pārvaldes valodām noteiktos laikos. Kopš 18. gadsimta beigām latviešvalodīgie tika pakļauti slēptām un atklātām pārvācošanas un pārkrievošanas tendencēm, tomēr 19. gadsimta otrajā pusē latviešu valoda jau bija sasniegusi augstu izkoptības līmeni, tā tika plaši lietota kultūras un izglītības jomās un pretendēja uz vietu arī nozīmīgās sociolingvistiskās funkcijās. Tāpat kā ideja par neatkarīgu Latvijas valsti, doma par latviešu valodu kā vienīgo oficiālo valodu latviešu apdzīvotajā teritorijā plašu ievērību guva tikai Pirmā pasaules kara laikā.[2]
Oficiāla statusa piešķiršana latviešu valodai
Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1918. gada 18. novembrī tika pieņemti vairāki normatīvie akti, kas nostiprināja latviešu valodas statusu. Likums par latviešu valodu kā valsts valodu tika pieņemts tikai 1935. gadā, kad latviešu valoda praktiski jau bija nostiprinājusies kā valsts valoda. Vienlaicīgi tika nodrošinātas arī mazākumtautību valodas tiesības.
Latviešu valodas statuss 1940. gadā
Pēc Latvijas Republikas inkorporācijas Padomju Savienībā 1940. gadā strauji veidojās priekšnoteikumi Latvijā dzīvojošo tautu lingvistiskajai asimilācijai. To sekmēja:
· lielās pārmaiņas Latvijas iedzīvotāju etniskajā sastāvā, kā rezultātā latviešu tauta kļuva par mazākumtautību savā vēsturiskajā teritorijā;
· krievu valodas uzspiešana, tās lietošanas sfēru paplašināšana;
· valsts valodas statusa atņemšana latviešu valodai, līdz ar to tai zaudējot funkcionēšanas iespējas daudzās sabiedrības sfērās.
Valodu likums — 1989. gads
1989. gada 5. maijā tika pieņemts LPSR Valodu likums. Šajā likumā:
1. saskaņā ar Latvijas PSR Konstitūciju latviešu valoda noteikta par valsts valodu;
2. noteikta latviešu valodas un citu valodu lietošana valsts, tautas saimniecības un sabiedriskās darbības sfērās, kā arī pilsoņu valodas izvēles tiesības un valodu aizsardzība;
3. nodrošinātas tiesības visiem Latvijas iedzīvotājiem apgūt latviešu valodu, finansējot no valsts budžeta latviešu valodas mācīšanas programmu valsts mācību iestādēs;
4. apstiprināta valsts cieņpilna attieksme pret visām Latvijā lietotajām valodām un dialektiem.[2]
Latviešu valoda kā valsts valoda — 1998. gads
1998. gada 6. novembrī Latvijas Republikas Satversmē latviešu valoda tika noteikta kā valsts valoda. Tas notika 10 gadus pēc latviešu valodas pasludināšanas par valsts valodu. Valodiskā vide valstī veidojās sarežģītā politiskā situācijā, likdama pamatu gadsimta nogalē īstenotajai valodas politikai, kas atjauno padomju laikā zaudētās latviešu valodas pozīcijas. Lai sekmētu Valodu likuma īstenošanu, kurš pilnā apjomā stājās spēkā 1992. gada 5. maijā, tika izveidots Valsts valodas centrs.[2]
Tulkošanas un terminoloģijas centrs
Lai nodrošinātu Eiropas Savienības normatīvo aktu tulkošanu latviešu valodā, 1996. gadā tika izveidota jauna valsts iestāde — Tulkošanas un terminoloģijas centrs.
Tulkošanas un terminoloģijas centram bija šādas funkcijas:
Kopš 2006. gada Tulkošanas un terminoloģijas centram papildus uzticēja koordinēt konsultāciju sniegšanu terminoloģijas jomā Eiropas Savienības tulkošanas dienestiem pēc to pieprasījuma, apkopot priekšlikumus un izveidot ekspertu darba grupas strīdīgu jautājumu izšķiršanai, kā arī pēc ministriju pieprasījuma veikt latviešu valodā tulkoto Eiropas Savienības dokumentu projektu valodas un terminoloģijas ekspertīzi.
Funkcijas
Kopš 1993. gada Valsts valodas centrs, īstenojot valsts politiku, kā arī uzraugot un kontrolējot normatīvo aktu ievērošanu valsts valodas jautājumos, nodrošina latviešu valodas saglabāšanu, aizsardzību un attīstību.
Valsts valodas centrs ieguva papildu funkcijas 2009. gadā, kad tas tika apvienots ar Tulkošanas un terminoloģijas centru.
Struktūra
Centra darbu vada centra direktors Māris Baltiņš. Centra direktoru pēc attiecīgās kandidatūras apstiprināšanas Ministru kabinetā amatā ieceļ tieslietu ministrs. Valsts valodas centrā direktors ir augstākā amatpersona, kura ir tieši padota tieslietu ministram. Direktoram ir tieši pakļauts direktora vietnieks un Administratīvais departaments. Valsts valodas centra direktora vietniece ir Inese Bursevica.
Centra direktora vietnieka tiešā pakļautībā ir šādas centra struktūrvienības:
Administratīvais departaments
Administratīvais departaments savu funkciju ietvaros veic centra administratīvo lietu (personāla, juridiskie, lietvedības, informācijas sistēmu vadības jautājumi) organizāciju, piedalās dažādu centra kompetencē esošu dokumentu sagatavošanā un noformēšanā.
Valodas kontroles reģionālā nodaļa
Valodas kontroles reģionālā nodaļa veic iepriekšminētās Valodas kontroles Rīgas reģiona nodaļas funkcijas pārējā Latvijas teritorijā.
Sabiedrisko palīgu institūts
Lielu atbalstu centram sniedz sabiedriskie palīgi, iesaistoties Valsts valodas likuma ievērošanas kontrolē attiecībā uz publisko informāciju, marķējumiem un lietošanas instrukcijām. Valsts valodas centra izveidotā „Sabiedrisko palīgu institūta” mērķis ir sniegt iespēju Latvijas iedzīvotājiem saņemt plašāku informāciju un individuālas konsultācijas par Valsts valodas likuma nozīmi un tā ievērošanu. Sabiedrisko palīgu institūts centrā darbojas kopš 2015. gada decembra. Informāciju par to, kā kļūt par sabiedrisko palīgu, var atrast Valsts valodas centra mājaslapā.
Terminoloģijas un tiesību aktu tulkošanas departaments
Terminoloģijas un tiesību aktu tulkošanas departaments savu funkciju ietvaros piedalās Latvijas Republikas tiesību aktu, ar NATO darbību saistīto dokumentu un citu starptautisku tiesību aktu tulkošanas procesā, veidojot metodiskos materiālus un citus palīglīdzekļus tulkojumu kvalitātes nodrošināšanai. Nodaļa veic Valsts valodas centra tulkojumu kvalitātes uzraudzību, to rediģēšanu, terminu izpēti un apkopošanu datubāzē, kā arī izstrādā metodiskos materiālus juridiskās tulkošanas jomā, sniedz valsts pārvaldes iestādēm atzinumus par tulkojumu kvalitāti, palīdz tām sagatavot priekšlikumus labojumiem ES tiesību aktu projektos un oficiālajās publikācijās, līdzdarbojas ES iestāžu tulkošanas dienestu terminoloģijas sanāksmēs un sniedz individuālas konsultācijas valodas un terminoloģijas jautājumos.
Latviešu valodas ekspertu komisija
Latviešu valodas ekspertu komisija regulāri izvērtē normatīvos dokumentos un izdevumos ietverto normu atbilstību latviešu valodas likumībām, kodificē literārās valodas normas, sniedz atzinumus par dažādiem valodas jautājumiem, piemēram, par lielo sākumburtu lietošanu organizatorisko veidojumu nosaukumos; par valstu un teritoriju starptautiski atzīto nosaukumu rakstību; par mājvārdu un mājas numuru rakstību; par pasta adreses rakstību; par pasaules valodu un valodu grupu nosaukumiem latviešu valodā atbilstoši standarta ISO 639-2 prasībām u. c. Komisija ir sagatavojusi vairākus normatīvo aktu projektus, piedalījusies Valsts valodas likuma normatīvās bāzes izveidē.
Latviešu valodas ekspertu komisijai ir divas apakškomisijas: Vietvārdu un latgaliešu rakstu valodas apakškomisija.
Kalendārvārdu ekspertu komisija
Komisijas sēdes tiek sasauktas pēc nepieciešamības (bet ne biežāk kā reizi trijos gados), lai izvērtētu saņemtos personu iesniegumus un saskaņā ar noteiktiem kritērijiem apstiprinātu jaunus personvārdus iekļaušanai kalendārvārdu sarakstā.
Noderīga informācija un materiāli
Dažādu metodisko un informatīvo materiālu izstrāde un publiskošana ir viens no nozīmīgākajiem Valsts valodas centra darbības virzieniem. Valsts valodas centra mājaslapā (arī "Latvijas Vēstnesī") ir pieejami materiāli par Eiropas Savienības dalībvalstu reģionu atveidi latviešu valodā, pasaules valodu un valodu grupu nosaukumu atveidi latviešu valodā, pasaules valstu un teritoriju nosaukumu atveidi latviešu valodā. Tiešsaistē ir pieejamas arī rokasgrāmatas un vārdnīcas: "Latvijas Republikas tiesību aktu tulkošanas rokasgrāmata", "Tiesību aktu tulkošanas rokasgrāmata", "Latvijas Republikas Civillikuma terminu vārdnīca".
Valsts valodas centra mājaslapā ir sniegta informācija par Valsts valodas centra un toreizējā Tulkošanas un terminoloģijas centra izdotajām publikācijām.
Valsts valodas centra publikācijas, par kurām var iegūt papildu informāciju tā mājaslapā — "Īpašvārdu rakstība", "Krievu—latviešu enerģētikas terminu vārdnīca", "Par vārdu un uzvārdu lietošanu un rakstību latviešu literārajā valodā", "Sarunas latviešu valodā", "Savā zemē — savu valodu!", "Tavs vārdadienu kalendārs", "Valodas politika Baltijas valstīs", "Valodas politika — pasaules pieredze Latvijai", "Valodas politikas īstenošana Latvijā: Valsts valodas centrs", "Valsts valoda —dokumenti, intervijas, uzziņas", "Valsts valoda Latvijā", "Valsts valodas lietojums un vajadzības darba vietās", "Valsts valodas likuma piemērošana", "Vārdadienu kalendārs 2000.—2003."
Bijušā Tulkošanas un terminoloģijas centra publikācijas, par kurām var iegūt papildu informāciju Valsts valodas centra mājaslapā — "Latvijas Republikas tiesību aktu tulkošanas rokasgrāmata", "Eiropas Savienības primāro tiesību aktu terminu vārdnīca", "Lauksaimniecības terminu vārdnīca", "Konsolidēts Eiropas Kopienas dibināšanas līgums un Nicas Līgums", "Latvijas Republikas Civillikums", "Latvijas Republikas Civillikuma terminu vārdnīca", "Eiropas Savienības terminu vārdnīcā", "NATO militāro terminu vārdnīca", "Situācijas izpēte latviešu terminoloģijas jomā", "Tiesību aktu tulkošanas rokasgrāmata", "Meža nozares termini", "Pētījums par terminoloģijas resursiem".
Terminoloģija
Valsts valodas centrs uztur un regulāri papildina terminoloģijas datubāzi, kurā ir ap 352 000 dažādu nozaru terminu šķirkļu no Tulkošanas un terminoloģijas centra un Valsts valodas centra izstrādātajiem, attiecīgās terminoloģijas darba grupās akceptētajiem un saskaņotajiem terminu krājumiem, Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisijā un tās apakškomisijās apstiprinātie termini un citi terminu krājumi.
Kūdra (Aizputes pagasts)
Kūdra ir ciems Dienvidkurzemes novada Aizputes pagastā, uz ziemeļrietumiem no Aizputes pilsētas. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumu daļā 4 km no pagasta centra Rokasbirzes, 40 km no novada centra Grobiņas un 182 km no Rīgas.
Ciems veidojies kā kūdras ieguves strādnieku ciemats.
Velna auza
Velna auza ir graudzāļu dzimtas suga ar neskaidru izcelsmi, kura iespējams ir radusies Vidusjūras reģionā, kas kultivēšanas un tīrumu ierīkošanas dēļ plaši ieviesusies kultūrainavā Eiropā. Latvijā reti visā teritorijā. Visticamāk adventīva suga.
Atsevišķi eksemplāri un skrajas grupas labības sējumos, nezālienēs, gar ceļiem un dzelzceļiem.
Apraksts
Velna auza ir viengadīgs, 30-90 cm garš lakstaugs ar kailu, stāvu stiebru. Lapas un lapu makstis ir kailas, mēlīte smaila un 0,3-0,4 cm gara, galā zobaina. Ziedi ir izvietoti plašā skarā ar nokareniem zariem. Skaras zari ir vērsti uz visām pusēm un skaras apveids ir piramidāls. Vārpiņas ir 1,5-2,5 cm garas, šauras un slaidas. Parasti ir divi ziedi. Vārpiņas ass un zieda plēksnes ir kailas vai īsi matiņi mēdz būt tikai pie ass pamata. Vārpiņas plēksnes ir apmēram vienādas, vārpiņas garumā. Ārējā zieda plēksne ir garāka nekā iekšējā, gals gari akotveidīgi divzobains. Akots ir 1,5-2,5 cm garš, lauzīts un pelēkbrūns. Auglis ir plēksnēs ieslēgts, 1-1,7 cm garš grauds, kurš ilgi neizbirst no plēksnēm. Zied no jūnija līdz augustam.
Suga ir ļoti līdzīga vēja auzai (Avena fatua). Atšķirama pēc kailas vai ļoti īsmatainas vārpiņas (vēja aizai ir dzeltenbrūni apmatotas ar gariem matiņiem). Ziedi parasti 2 (nevis parasti 3). Ārējās zieda plēksnes gals gari akotveidīgi divzobains (nevis vienkārši divzobains).
Leitaniški
Leitaniški ir ciems Aglonas novada Kastuļinas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā 10 km no pagasta centra Priežmales, 21 km no novada centra Aglonas un 244 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V569, Svātovas ezera dienvidaustrumu krastā.
Destinija Čukunjēra
Destinija Čukunjēra (mt; dzimusi Birkirkarā, Maltā), parasti vienkārši Destinija, ir maltiešu dziedātāja. Viņa piedalījās 2015. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā Sofijā, Bulgārijā, kur viņa, pārstāvot Maltu, uzvarēja ar dziesmu Not My Soul. Uzvarot Maltas X faktorā, viņa tika izvēlēta kā Maltas pārstāve 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu All Of My Love, bet konkurss tika atcelts COVID-19 pandēmijas dēļ. Destinija tika apstiprināta pārstāvēt Maltu 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, šoreiz ar dziesmu Je me casse.
Bērnība
Destinija Čukunjēra dzimusi. Viņa dzīvo Birkirkarā, mācījusies vidusskolā Hamrūnā. Viņas tēvs ir bijušais Nigērijas futbolists Ndubisi Čukunjērs, bet māte nāk no Maltas.
Destinija savu karjeru uzsāka deviņu gadu vecumā, kad viņas mūzikas skolotāja sāka viņu mudināt dziedāt. Pirms viņas piedalīšanās Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā, viņa bija piedalījusies dažādos konkursos, kā Festivālā Kanzunetta Indipendenza 2014. gadā, kurā viņa ieguva trešo vietu ar dziesmu Festa t'Ilwien, Asterikas Mūzikas festivālā, kurā viņa uzvarēja, un SanRemo Junior konkursā, Itālijā.
Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
Destinija uzvarēja Maltas nacionālajā atlasē, kas notika Vidusjūras Konferenču centrā Valletā. Viņa pārstāvēja Maltu 2015. gada Bērnu Eirovīzijas Dziesmu konkursā, Sofijā, Bulgārijā, kas norisinājās. Destinija uzvarēja valsts nacionālajā atlasē ar Aretas Frenklinas dziesmu Think ("Domā"), bet Bērnu Eirovīzijā viņa piedalījās ar dziesmu Not My Soul ("Ne manu dvēseli"), kuras komponists ir Eltons Zarbs un vārdu autori — Muxu un pati Destinija. Viņa uzvarēja konkursā ar 185 punktiem, pārspējot iepriekšējo rekordu konkursā, kas piederēja Marijai Isabelai no 2004. gada konkursa.
Destinijai un viņas komandai tika piešķirts għall-Kadi tar-Repubblika apbalvojums, kas ir medaļa par darbu valsts labā.
Mulgimā
Mulgimā (et) ir kultūrvēsturiskais reģions Igaunijas dienvidos. Mūsdienās reģions aptver visu Viljandi apriņķi ​​un Valgas apriņķa ziemeļrietumus. Vēsturiski Mulgimā bija sīkāk sadalīta piecos pagastos: Tarvastu, Paistu, Halliste, Karksi un Helme. Vēsturiski Mulgimā reģionā runā mulgi dialektā.
Destinija Čukunjēra
Britain's Got Talent
2017. gada sākumā Destinija piedalījās britu talantu šova Britain's Got Talent 11. sezonā, uzstājoties ar dziesmu Think ("Domā"), kuras autore ir Areta Frenklina, saņemot četrus "Jā!" jeb pozitīvus vērtējumus. Noklausīšanās notika. Viņa ir saņēmusi atzinību no mūzikas kritiķa Saimona Kauela un starptautiski pazīstama tenora Džozefa Kalejas. Pēc dziesmas noklausīšanās, žūrijas locekļiem teica, ka "[mēs] gaidām kādu, kas (..) uznāks uz skatuves un kļūs par zvaigzni, un [Destinija tāda varētu būt]". tika paziņots, ka Destinija ir iekļuvusi pusfināla televīzijas tiešraidē, kas notika. Viņa nekvalificējās finālam.
Mulgimā
Mūsdienās piecus Mulgimā pagastus no citiem atšķir tikai noteikts tautastērps un vecāka gadagājuma cilvēku vidū arī mulgi dialekta, kas ir dienvidigauņu valodas paveids, lietošana sadzīvē.
Destinija Čukunjēra
Eirovīzijas dziesmu konkurss
Destinija bija bekvokāliste 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā, kas notika Telavivā, Izraēlā, Maltas dallībniecei Mikelai Pačei, kura dziedāja dziesmu Chameleon. Dziesma konkursa finālā ieguva 14. vietu ar 107 punktiem.
2019. gadā Destinija tika paziņota kā viena no dalībniecēm Maltas X Faktora versijā, kas ir arī Maltas pārstāvja Eirovīzijas dziesmu konkursam atlase. viņa konkursā uzvarēja un tika izvēlēta kā valsts pārstāve 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē. tika izlaista dziesma All of My Love, ar kuru Destinija būtu piedalījusies konkursā, ja tas nebūtu atcelts COVID-19 pandēmijas dēļ.
tika paziņots, ka Destinija atgriezīsies pārstāvēt Maltu 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē. tika izlaista dziesma Je Me Casse, ar kuru viņa piedalīsies konkursā. Dziesma pēc izlaišanas ātri arī kļuva par vienu no favorītēm, lai uzvarētu konkursā. Konkursa finālā dziesma ieguva 7. vietu, saņemot 255 punktus.
Dibras ķarka
Dibras ķarka ir viena no Albānijas divpadsmit ķarkām, atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā. Robežojas ar Kukesi ķarku ziemeļos, ar Ļežas ķarku ziemeļrietumos, ar Duresi ķarku rietumos, ar Tirānas ķarku dienvidrietumos, ar Eļbasani ķarku dienvidos, kā arī ar Ziemeļmaķedoniju austrumos. Ķarkas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Peškopi. Dibras ķarkas kopējā platība ir 2586 km², pēc 2011. gada datiem apgabalā dzīvo 137 047 iedzīvotāji. Tā ir sestā lielākā ķarka pēc platības un astotaā lielākā pēc iedzīvotāju skaita.
Andrijs Hrivko
Andrijs Hrivko (uk; dzimis 1983. gada 7. augustā) ir bijušais Ukrainas šosejas riteņbraucējs, kurš profesionālā līmenī brauca no 2005. līdz 2018. gadam. Karjeras laikā profesionālajās komandās pamatā pildīja gregari lomu, 10 reizes startējot arī Tour de France. Ukrainas čempionātā individuālajā braucienā uzvarējis 6 reizes, vienu reizi arī grupas braucienā (2012).
Pēc aktīvās karjeras beigām Hrivko kļuva par Ukrainas Riteņbraukšanas federācijas prezidentu.
Karjera
Dzimis Zujā, Bilohirskas rajonā, Hrivko 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs startēja grupas braucienā, kurās viņš nefinišēja, un individuālajā braucienā, kur finišēja 31. vietā. 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs viņš startēja tikai grupas brauciena sacīkstēs, ierindojoties 17. vietā. Ukrainu pārstavēja arī 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur grupas braucienā ieņēma 41. vietu.
Pēc karjeras beigām Hrivko kļuva par Ukrainas Riteņbraukšanas federācijas prezidentu.
Ibtihādža Muhameda
Ibtihādža Muhameda (Ibtihaj Muhammad; dzimusi Ņujorkā) ir ASV paukotāja. Ar panākumiem startējusi pasaules čempionātā. 2014. gadā Kazaņā, Krievijā, ASV komandas sastāvā izcīnījusi uzvaru komandu sacensībās paukošanā ar zobenu; komandu sacensībās šajā disciplīnā izcīnījusi vēl vairākas bronzas medaļas. Piedalījusies Riodežaneiro, kur izcīnīja medaļu komandu sacensībās. Viņa bija vēsturē pirmā ASV olimpiete, kas sacensībās startē hidžābā.
Reomīrs (krāteris)
Reomīrs ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Atrodas Centrālā līča dienvidu malā. Nodēvēts franču zinātnieka Renē Antuāna Reomīra vārdā. Vārdu 1935. gadā apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.
Reomīra krāteris atrodas uz ziemeļrietumiem no Hiparha krātera, uz austrumiem no Flammariona krātera. Uz dienvidiem no Reomīra atrodas Gildens, uz dienvidiem, dienvidrietumiem – Ptolemajs.
Reomīrs ir vecs krāteris, stipri erodējis. No krātera vaļņa ziemeļdaļā palikušas tikai dažas klintis, kas ļauj nojaust krātera aprises. To šķērso Opolcera plaisa (apmēram 110 km gara plaisa, stiepjas no ziemeļiem, ziemeļaustrumiem uz dienvidiem, dienvidrietumiem). Vaļņa dienviddaļu izrobojuši vairāki sīki krāterīši. Krātera dibens gluds, klāts sīkiem krāterīšiem. Uz austrumiem no krātera atrodas Reomīra plaisa, kura stiepjas līdz Hiparha krāterim.
Edvīns Aleksanders-Sinklērs
Sers Edvīns Aleksanders-Sinklērs, arī Edvīns Sinklērs (en; 1865—1945), bija Britu impērijas karaflotes virsnieks, admirālis. Latvijas brīvības cīņu laikā bija britu 6. Vieglo kreiseru eskadras komandieris (1918—1919).