cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Latgales vēsture
Vēlīnajā dzelzs laikmetā latgaļu zemes aptvēra ne tikai mūsdienu Latgales reģionu, bet arī Vidzemi līdz pat Cēsīm, kur sākās līvu apdzīvotās zemes. Latgaļu cilšu rietumu kaimiņi bija līvi, ziemeļu kaimiņi — ugauņi, austrumu kaimiņi — kriviči, bet dienvidi kaimiņi — sēļi un lietuvji. Latgaļu zemes mūsdienu Latvijas teritorijā bija Koknese, Jersikas ķēniņvalsts ar savām pavalstīm, Lotigola (daļēji mūsdienu Baltkrievijas un Krievijas teritorijā), Tālava, Imera, Atzele (daļēji mūsdienu Krievijas teritorijā).
Pēc 1. Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali pievienoja sev Krievijas Impērija, administratīvi iekļaujot Pleskavas guberņā kā Daugavas provinci, kas tika sadalīta 3 apriņķos: Daugavpils, Rēzeknes un Ludzas apriņķos (Rēzeknes apriņķis laikā no 1797. līdz 1802. gadam nepastāvēja, sadalīts starp Daugavpils un Ludzas apriņķiem). 1796. gadā Latgali iekļāva Polockas vietniecībā, bet pēc vietniecības likvidācijas Latgali iekļāva Baltkrievijas guberņā (ko izveidoja no likvidētajām Polockas un Mogiļevas vietniecībām). No 1802. gada līdz 1917. gadam Latgale ietilpa Vitebskas guberņā. 1917. gada 14. decembrī Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķus atdalīja no Vitebskas guberņas un pievienoja Vidzemes guberņai.
Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1918. gada 18. novembrī Latgale kopā ar Kurzemi un Vidzemi kļuva par Latvijas Republikas sastāvdaļu, ko pēc Latvijas brīvības cīņām nostiprināja Latvijas—Krievijas miera līguma parakstīšana 1920. gada 11. augustā.
Jersikas ķēniņvalsts sastāvā
Pēc 1200. gada Livonijas bīskaps Alberts centās atbrīvoties no Polockas meslu kundzības un atvērt Rīgas tirgotājiem ceļu pa Daugavu. Lai to panāktu, viņam bija jāpakļauj Jersikas valsts, kas bija noslēgusi savienību ar lietuviešu kunigaišiem. 1203. gadā Polockas kņazs Valdemārs kopā ar Jersikas ķēniņu Visvaldi un viņa lietuviešu sabiedrotajiem iebruka Daugavas līvu zemē, lai ar varu piedzītu meslus. Polockieši uzbruka Ikšķilei un Salaspilij, bet Jersikas ķēniņš kopā ar leišiem uzbruka Rīgai.
1206. gadā pēc līvu nemiernieku aicinājuma Polockas kņazs atkārtoti kopā ar Jersikas Visvaldi un citiem sabiedrotajiem uzbruka Ikšķilei un Salaspilij. Viņiem piebiedrojušies Turaidas līvi, bet ne letgaļi. Krustnešu karaspēks apsprieda Salaspils valdnieka Ako vadīto līvu sacelšanos, kopā ar Tērvetes Viesturu ieņēma Turaidas līvu pili. Līvzeme tika sadalīta starp bīskapu un zobenbrāļiem.
1207. gadā krustneši ieņēma Kokneses valsti un tās ķēniņš Vetseka bija spiests kļūt par bīskapa Alberta vasali, pretī dabūdams pusi no saviem bijušajiem īpašumiem kā lēni.
1208. gadā kristītie letgaļu valdnieki Beverīnas Tālivaldis, Satekles Rūsiņš un Autines Varidots izveidoja militāru savienību ar Zobenbrāļu ordeni pret ugauņiem.
1209. gadā, izmantotams par ieganstu Jersikas ķēniņa savienību ar lietuviešiem, kas atkārtoti siroja letgaļu un igauņu zemēs, bīskaps Alberts kopā Zobenbrāļu ordeņa brāļiem sasauca lielu kristīto līvu un letgaļu karaspēku un iekaroja Jersikas pilsētu. Pats ķēniņš patvērās savā Dignājas pilī otrpus Daugavai.
1209. gada rudenī Jersikas ķēniņu Visvaldi piespieda kļūt par bīskapa Alberta vasali, par ķīlu izmantojot viņa sagūstīto sievu. Svinīgā ceremonija notika Pētera baznīcas laukumā Rīgā citu bīskapa Alberta pavalstnieku klātbūtnē. Trīs daļas no Jersikas valsts Visvaldis saņēma atpakaļ par lēni, bet jau iepriekš krustnešu pusē pārgājušās Autīnes un Cesvaines pavalstis palika bīskapa rīcībā.
Livonijas Konfederācijas sastāvā
1211. gada rudenī bīskaps un ordenis sadalīja iegūtās zemes.
1212. gadā Jersikas ķēniņa pilī notika Livonijas bīskapa Alberta un Polockas kņaza Valdemāra tikšanās par turpmāko sadarbību, Polockas kņazs atteicās no meslu tiesībām līvu zemēs, iespējams, arī Koknesē un Jersikas zemēs.
1213. gadā daļa atņemto Jersikas zemju tika apmainītas un ordenim palika tikai Alene un Autīne.
1213. gadā zobenbrāļi sagūstīja Jersikas ķēniņa sievastēvu Daugeruti, kas bija devies pie Novgorodas kņaza slēgt savienību pret Livoniju.
1214. gadā bīskapa Kokneses vācu vasalis Harmūts uzbruka Jersikas pilij un to izlaupīja.
1224. gadā Jersikas Visvaldis „lūdza” atdot Livonijas bīskapam savas atlikušās ķēniņvalsts pusi, ko bīskaps Alberts izlēņoja tālāk Ikšķiles bruņiniekam Konrādam. Dzimtas leģenda vēsta, ka Ikšķiles Konrāds apprecējis Visvalža meitu.
1224. gadā pēc Tālavas un Atzeles dalīšanas arī Purnava, Bērzene, Abelene (tagad — Baltinavas pagasts) un Abrene (tagad — Balvu rajons) tika Livonijas bīskapijai.
1225. gadā vecais Jersikas ķēniņš ieradās Rīgā, lai apsveiktu pāvesta legātu Modenas Vilhelmu.
1230. gadā Jersikas Visvaldis savā zemē pie Līksnas upītes atļāvis nodibināt katoļu ticības sludinātāju misiju.
1237. gadā Livonijas bīskaps netālu no latgaļu Asotes pilskalna Daugavas labajā krastā uzcēla Krusta pili (Kreutzburg).
1239. gadā pēc ķēniņa Visvalža nāves Livonijas bīskaps uzdāvināja Livonijas ordenim pusi no Jersikas pilsnovada ar visiem īpašumiem, kas acīmredzot atradās Latgales dienviddaļā.
1242. gadā pēc Ledus kaujas ordenis atsacījās no Latgales austrumu daļas Lotigolas, kuru tas bija ieguvis pēc ķēniņa Visvalža nāves kā viņam lēnī atstāto Jersikas valsts daļu.
1253. gadā pēc Mindauga kristīšanās un izlīguma ar Livonijas ordeni, Tautvils saņēma atpakaļ Polockas kņazisti kā lēni, bet atteicās no Lotigolas.
1255. gadā Rīgas arhibīskapijai piederēja tikai Asotes, Lepenes un Jersikas pilsnovadi, pārējās Latgales zemes piederēja Livonijas ordenim.
1256. gada Sēlijas dalīšanas līgumā pieminēts, ka Rīgas arhibīskaps Alberts atsacījās ordenim par labu no Jersikas pilsnovada trešdaļas un Varkas pilsnovada.
1263. gadā Nalsenes kunigaitis un Polockas kņazs Gerdenis pēc Tautivila dēla Konstantīna padzīšanas apstiprināja iepriekš noslēgto līgumu ar Livonijas ordeni, kurā atteicās no Lotigolas ar Rēznas pili.
1263. gadā Livonijas ordenis pie Rāznas ezera Mākoņkalnā atjaunoja Volkenbergas pils nocietinājumus.
1275. gadā ordeņa mestrs Ernsts fon Rasburgs (Ernst von Rassburg), lai nostiprinātos iekarotajās latgaļu zemēs un kotrolētu tirdzniecības ceļus pa Daugavu, senajā latgaļu Naujenes pilskalnā uzcēla Vec-Daugavpils pili (Duneburc).
1277. gadā lietuviešu kunigaitis Traidens veselu mēnesi nesekmīgi centās iekarot Daugavpili. 1285. gadā Rēzeknes pilskalnā pie tirdzniecības ceļa no Lietuvas uz Pleskavu ordeņa mestrs Villekens fon Endorps uzmūrēja Rēzeknes fogtu pili, kas bija novada administratīvais centrs.
1293. gadā Rīgas arhibīskaps Johans Fehte Atzeles zemē uz ezera salas (tagad— Viļaka) uzcēla nocietinātu klosteri un nosauca to par Marienhauzu (Marijas māju).
1290. gadā bez mantiniekiem esošais Polockas kņazs Konstantīns novēlēja savu kņazisti Rīgas arhibīskapam, bet savstarpējo karu dēļ ar ordeni, viņš pārdevis šīs tiesības uz Polocku Lietuvas dižkungam.
1307. gadā dižkungs Vītenis Polockas kņazisti iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā un lietuvieši pieteica pretenzijas uz arī uz bijušajām Jersikas ķēniņa zemēm Latgalē.
1313. gadā Livonijas ordenis atguva lietuviešu nopostīto Vec-Daugavpili (Naujeni).
1323. gadā Livonijas ordeņa vicemestrs Konrāds Ketelhods iebruka tajā Lotigolas daļā, kas atradās Novgorodas pakļautībā.
1324. gadā Novgorodas karaspēks iebruka ordeņa pārvaldītajā Latgales daļā un aizveda gūstā daudz iedzīvotāju.
1324. gada novembrī Rēzeknes fogtejas teritoriju (la) nopostīja Lietuvas dižkunigaiša Ģedimina karaspēks.
1338. gadā pēc kara ar lietuviešiem uz austrumiem no Aiviekstes drīkstēja brīvi tirgoties gan vācieši, gan lietuvieši un krievi.
Anna Rita Del Pjano
Anna Rita Del Pjano, īstajā vārdā Anna Rita Vjapjano (Anna Rita Viapiano, dzimusi ) ir Itālijas teātra aktrise, kinoaktrise un teātra režisore. Aktrises karjeru uzsāka 1993. gadā ar otrā plāna lomu. Pēc tam devās uz Romu, kur slavu izpelnījās ar galveno lomu seriālos Le ali della vita un Le ali della vita 2.
Latgales vēsture
Livonijas Konfederācijas sastāvā
1347. gadā ordeņa mestrs Gosvins fon Hērike nostiprināja Daugavpils cietoksni ar četriem torņiem.
1399. gadā Livonijas ordeņa mestrs Vennemars fon Brigenejs agrākās latgaļu koka pils vietā uz zemes joslas starp Lielo un Mazo Ludzas ezeru uzcēla Ludzas pili. Pils atradās pie pašas Pleskavas republikas robežas, tāpēc pleskavieši, baidīdamies no ordeņa bruņinieku iebrukumiem, iepretī Ludzas pilij 1463. gadā uzcēla Krasnogorodskas cietoksni (Krasnij Gorodok).
1432. gadā ordeņa mestrs Cise fon Rūtenbergs karoja Lietuvā.
1461.—1464. gadā, kad ordeņa mestrs Johans fon Mengede apcietināja Rīgas arhibīskapu Silvestri un izlaupīja viņa zemes, Pleskavas karaspēks okupēja arhibīskapam piederošās Adzeles austrumu daļu (tagadējo Pitalovas rajonu). Tās iedzīvotājus vai nu deportēja, vai pārkristīja pareizticībā.
1478. gadā Maskavija anektēja Novgorodu un Maskavas lielkņazs Ivans III pieprasīja Livonijas Konfederācijai maksāt uz 13. gadsimta līgumiem balstītos Novgorodai nesamaksātos meslus Maskavijai.
1480. gadā Livonijas ordeņa mestrs Bernds fon der Borhs un Rēzeknes fogts nesekmīgi mēģināja ieņemt Pleskavas kremli.
1481. gadā Maskavijas karaspēks, ko vadīja lielkņazs Ivans III, iebruka Latgalē, ieņēma Daugavpili un nopostīja Rēzekni un Ludzas pili.
1493. gada 13. martā ordeņa mestrs Johans Freitāgs fon Loringhofe noslēdza miera līgumu ar Maskaviju uz 10 gadiem, un krievi atsacījās no okupētājām Latgales zemēm.
1501. gada janvārī Livonijas landtāgā Valmierā tika noslēgts aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgums uz 10 gadiem starp Livonijas Konfederāciju un Lietuvas dižkunigaitiju.
1502. gada septembrī Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs uzvarēja lielu Maskavijas karaspēku kaujā pie Smoļinas ezera netālu no Latgales ziemeļu robežas.
Pēc 1509. gada Rīgas arhibīskaps Jaspers Linde Marienhauzenas klostera (Viļaka) vietā uz ezera salas aizsardzībai pret krieviem uzcēla stipru pili.
1557. gada septembrī Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs Livonijas Konfederācijas vārdā noslēdza vienošanos ar Polijas karali un Lietuvas dižkungu Sigismundu II Augustu par savstarpēju palīdzību pret Krieviju.
1559. gada 31. augustā Livonijas ordenis noslēdza protekcijas līgumu ar Lietuvas dižkungu Sigismundu II un ieķīlāja viņam Ludzas, Rēzeknes un Daugavpils pilis, bet 1559. gada 15. septembrī līdzīgu protekcijas līgumu noslēdza arī Rīgas arhibīskaps, ieķīlājot arī Viļakas pili.
Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā
1561. gadā pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas Latgale nonāca Pārdaugavas hercogistes sastāvā.
1577. gadā Livonijas kara laikā Krievijas cars Jānis Briesmīgais izpostīja Latgali un aizveda gūstā daudzus tās iedzīvotājus.
1577. gada 11. augustā iebrucēji iekaroja un pilnībā sagrāva Dinaburgas pili un tirdzniecības apmetni pie tās. Krievi uzcēla jaunu cietoksni 19 km lejup pa Daugavu no vecās pils, kur atrodas tagadējā Daugavpils.
1582. gadā Krievija bija spiesta atteikties no Latgales, kas nonāca Polijas un Lietuvas kopvalsts ietekmē un ietilpa Pārdaugavas hercogistes sastāvā. Karalis Stefans Batorijs Dinaburgai piešķīra Magdeburgas tiesības.
1601. un 1625. gadā Latgalē iebruka zviedri.
1626. gadā jezuīts Jeremijs Ludingshauzens Krāslavas miestā 1676. gadā nodibināja jezuītu ordeņa nodaļu un uzcēla koka baznīcu.
1629. gadā pēc Altmarkas miera līguma Latgale (Inflantijas vaivadija — województwo inflanckie, saukta arī par „Poļu Vidzemi”), tika atdalīta no Vidzemes, kas palika Zviedrijas pārvaldē.
1654. gadā Latgalē iebruka Krievijas cars Aleksejs Mihailovičs.
1656.—1667. gada Otrā Ziemeļu kara laikā krievi okupēja Latgales dienvidu daļu un pārdāvēja Daugavpili par Borisogļebsku.
1656. gadā zviedri nopostīja Rēzeknes pili, kas vairs netika atjaunota.
1660. gadā pēc Olivas miera līguma zviedri atstāja Latgali, kas palika Polijas-Lietuvas sastāvā.
1667. gadā pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas krievu okupēto Latgales daļu atdeva atpakaļ Polijai-Lietuvai.
1677. gadā Dinaburga kļuva par Inflantijas vojevodistes administratīvo centru un katoļu bīskapa rezidenci.
MEASAT-3b
MEASAT-3b ir Malaizijas uzņēmuma MEASAT International sakaru pavadonis. Palaists 2014. gada septembrī. Ģeostacionārajā orbītā 91,5° austrumu garuma tas nodrošina sakarus klientiem Malaizijā, Indonēzijā, Indijā un Austrālijā.
Latgales vēsture
Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā
1700. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā Dinaburgā pārziemoja sakšu karaspēks.
MEASAT-3b
Pavadoni izgatavojis uzņēmums Airbus Defence and Space uz platformas Eurostar E3000 L bāzes. Apgādāts ar 48 Ku joslas, 1 S joslas raidītājiem. Projekts izmaksājis 350 miljonus USD.
Latgales vēsture
Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā
1710. gadā Latgales teritorijā plosījās mēris. Izmira gandrīz viss Dinaburgas garnizons.
MEASAT-3b
Līgums par MEASAT-3b būvi noslēgts 2011. gada jūnijā. 2012. gada februārī Austrālijas operators NewSat Ltd. paziņoja, ka izmantos daļu MEASAT-3b kanālu ar nosaukumu Jabiru 2.
Latgales vēsture
Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā
1757. gadā Krāslavā tika atvērts katoļu seminārs un tika uzturēta apriņķa skola.
Krievijas Impērijas sastāvā
Pēc 1772. gada Pēterburgas slepenās konvencijas noteikumiem Krievijas Impērijas un Prūsijas Karalistes pārstāvji vienojās "savstarpēji palīdzēt izmantot radušos apstākļus, lai iegūtu sev tos Polijas apvidus, uz kuriem tam ir senas tiesības". Vienošanās rezultātā Krievija ieguva Poļu Livonijas daļu, tomēr politisku apsvērumu dēļ to nosauca par Daugavas provinci un pievienoja nevis pārējai Livonijai (tolaik Rīgas guberņai), bet gan jaunizveidotajai Pleskavas guberņai.
1773. gadā pilsētas tiesības piešķīra Rēzeknei.
1776. gadā no Daugavas, Polockas un Vitebskas provincēm izveidoja Polockas guberņu, ko 1778. gadā pārdēvēja par Polockas vietniecību.
Luminiscence
Luminiscence ir spontāna elektromagnētiskā starojuma emisija, kuru neizsauc melna ķermeņa starojums, bet gan enerģijas atbrīvošanās, elektroniem pārejot no ierosināta stāvokļa uz pamatstāvokli. Luminiscences ilgums ievērojami pārsniedz gaismas svārstību periodu 10−15 s.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1811.—1815. gadā Krāslavā darbojās jezuītu ģimnāzija, kas deva impulsu Latgales iedzīvotāju izglītībai.
1810.—1833. gadā sakarā ar Napoleona iebrukuma Krievijā draudiem tika uzcelts jauns Daugavpils cietoksnis, kuram bija svarīga loma Krievijas ziemeļaustrumu robežu aizsardzībā. Tā ēku un nostiprinājumu celtniecība turpinājās līdz 1878. gadam.
Wolfsberger AC
Wolfsberger AC ir Austrijas futbola klubs no Volfsbergas pilsētas, kas spēlē Austrijas Bundeslīgā. Klubs ir dibināts 1931. gadā. Mājas spēles aizvada Lavanttal-Arena stadionā, kura ietilpība ir 7300 vietu. Pirmo reizi Austrijas Bundeslīgā spēlēja 2012.—2013. gada sezonā. Labākais sasniegums ir divreiz izcīnīta 3. vieta (2019. un 2020. gadā).
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1836. gadā caur Daugavpili un Rēzekni izbūvēja Pēterburgas—Varšavas šoseju. 1860. gadā caur Daugavpili un Rēzekni uzbūvēja Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līniju.
Luminiscence
Vēsture
Interese par luminiscenci aizsākās 1602. gadā, kad tika atklāts izteikti spīdošais Boloņas akmens, kas pēc ķīmiskā sastāva ir BaSO4 ar piejaukumiem. Cilvēki mēģināja paši radīt šādus spīdošus materiālus, bieži vien izmantojot radioaktīvus elementus. Luminiscences pētījumu popularitāte strauji pieauga, sākot ar 1996. gadu, kad tika iegūts ilgi spīdošs stroncija alumināts, aktivēts ar eiropiju un disproziju. Šobrīd ir labi izpētīti zaļās un zilās krāsas luminofori, taču pēdējos gados pieaugusi interese par sarkaniem un infrasarkaniem luminiscējošiem materiāliem, īpaši tādēļ, ka tos varētu potenciāli izmantot medicīnā.
Luminiscences mehānisms
Luminiscenci var novērot materiālos ar defektiem vai apzināti pievienotiem aktivatoru joniem. Šādiem materiāliem, absorbējot pietiekami lielu enerģiju, elektroni no pamatstāvokļa nonāk ierosinātā stāvoklī. Elektroniem, nonākot atpakaļ pamatstāvoklī, tiek izstaroti fotoni. Materiāli daļu enerģijas var zaudēt bezizstarojuma pārejās, tādēļ gaismas veidā emitētā enerģija visbiežāk ir mazāka par absorbētā starojuma enerģiju un attiecīgi izstarotā starojuma viļņa garums ir lielāks par ierosmes viļņa garumu. Šo enerģijas starpību sauc par Stoksa nobīdi. Iespējami arī gadījumi, kad absorbētā enerģija ir mazāka par emitēto, piemēram, augšuppārveidotās luminiscences procesos.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1861. gada 19. februārī Krievijā tika izdots dzimtļaužu brīvlaišanas manifests ar tulkojumu latgaliešu izloksnē „Nulikszonas ap ziemnikim izgojuszym nu dzymtigas pidoreszonas”, pēc kura Latgales zemnieki ieguva personas brīvību. 1864. gadā izdeva likumu par pagasta skolu dibināšanu.
Luminiscence
Luminiscences mehānisms
Luminiscences procesu skaidrošanai tiek izmantota cietvielu enerģijas līmeņu zonu shēma, kuru veido valences, vadītspējas un aizliegtā zona. Valences zonā visi enerģijas līmeņi ir aizpildīti un lādiņu kustība nenotiek. Savukārt vadītspējas enerģijas līmeņi ir tukši un, ja šajā zonā nokļūst elektroni, tie netraucēti pārvietojas. Luminiscentos materiālos starp vadītspējas un valences zonu atrodas aizliegtā zonā, kur ideālam materiālam nav enerģijas līmeņu, tātad nav arī lādiņu. Ievietojot kristālā piejaukumus, aizliegtajā zonā iebūvējas enerģijas līmeņi, kas kalpo kā luminiscences centri. Materiālā var rasties arī ķērājcentru līmeņi, kuri uzkrāj absorbēto enerģiju.
Tumšie brieži
"Tumšie brieži" ir 2006. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Viesturs Kairišs.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1865. gadā caur Krustpili, Daugavpili un Krāslavu uzbūvēja Rīgas—Orlas dzelzceļa līniju.
Tumšie brieži
Sižets
Ria ir septiņpadsmit gadus veca meitene, kuru var raksturot kā noslēpumainu, jūtīgu un neprognozējamu dabas bērnu. Viņas ģimene nodarbojas ar briežu audzēšanu pārdošanai. Lai nopelnītu, tēvs nolemj sarīkot medības. Kad dārzā ierodas vācu mednieki, sākas Rias cīņa par briežu dzīvību.
Luminiscence
Luminiscences mehānisms
Ja luminiscents materiāls absorbē enerģiju, kura lielāka vai vienāda ar aizliegtās zonas platumu, lādiņš no valences zonas var nonākt vadītspējas zonā. No vadītspējas zonas tas, izstarojot termisko enerģiju, nonāk uz luminiscences centra līmeņiem. Pārejot no luminiscences centra līmeņiem uz pamatstāvokli, tiek izstaroti fotoni un tiek novērota luminiscence.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1893. gadā imperators Aleksandrs III Romanovs pavēlēja Dinaburgu pārdēvēt par Dvinsku.
Luminiscence
Luminiscences mehānisms
Luminiscentus materiālus raksturo to spīdēšanas intensitāte, ilgums un izstarotās gaismas viļņa garums.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1904. gadā caur Krustpili un Rēzekni uzbūvēja Ventspils—Ribinskas dzelzceļa līniju.
Luminiscence
Ilgspīdošā luminiscence
Ja luminiscence pēc ierosmes starojuma pārtraukšanas novērojama minūtes vai stundas, to dēvē par ilgspīdošo luminiscenci. Ilgspīdošā luminiscence tiek dēvēta arī par ilgi spīdošo fosforescenci vai ilgu pēcspīdēšanu, no angļu valodas: persistent luminescence, long-lasting phosphorescence, persistent phosphorescence, afterglow. Ilgspīdošas luminiscences procesos svarīga loma ir ķērājcentriem. Pievienojot materiālam aktivatorus, tie var aizliegtajā zonā radīt ne tikai luminiscences centra līmeņus, bet arī elektronu vai caurumu ķērājcentrus, kuros lādiņi var uzkavēties relatīvi ilgi un, lēnām atbrīvojoties, nodrošināt ilgspīdēšanu. Jo dziļāki ķērājcentri, jo lielāks spīdēšanas laiks, bet luminiscences intensitāte vājāka. Ilspīdošu materiālu pētījumiem bieži vien izmanto dzišanas kinētiku mērījumus un termostimulētās luminiscences metodes.
Latgales vēsture
Krievijas Impērijas sastāvā
1915. gadā Pirmais pasaules karš spieda Latgalē apmesties lielai daļai no Kurzemes bēgļiem.
Luminiscence
Termostimulētā luminiscence
Ierosinot luminiscentu materiālu, daļa no absorbētās enerģijas uzkrājas ķērājcentros. Sildot materiālu, uzkrāto enerģiju iespējams atbrīvot, kā rezultātā novērojama termoluminiscence pie temperatūras, kas lielāka par istabas temperatūru. Noskaidrojot temperatūru pie kuras novērojams luminiscences starojuma intensitātes pieaugums, iespējams noteikt ķērājcentru dziļumu. Vienkārša, bet plaši izmantota metode aptuvenu ķērājcentru dziļumu noteikšanai:
Latgales vēsture
Apvienošanās ar Vidzemi
1917. gada 9.-10. maijā Rēzeknē notika Latgales pārstāvju kongress, kas lēma par Latgales atkalapvienošanu ar citiem Latvijas kultūrvēsturiskajiem novadiem.
Luminiscence
Termostimulētā luminiscence
E=Tm/500 Tm — temperatūra(K), pie luminiscences intensitātes maksimuma
Latgales vēsture
Apvienošanās ar Vidzemi
1917. gada 14. decembrī Krievijas PSFR Tautas komisāru padome izdeva rīkojumu Nr. 93. par Daugavpils, Ludzas un Rēzeknes apriņķu atdalīšanu no Vitebskas guberņas un to pievienošanu Vidzemes guberņai.
Luminiscence
Termostimulētā luminiscence
E — ķērājcentra dziļums (ev)
Latgales vēsture
Apvienošanās ar Vidzemi
1918. gada februārī Latgali ieņēma ķeizariskās Vācijas armija.
Luminiscence
Termostimulētā luminiscence
Dziļāki centri atbrīvosies pie lielākas temperatūras.
Latgales vēsture
Apvienošanās ar Vidzemi
1918. gada 27. augustā tika parakstīta Berlīnes papildvienošanās (1918) par Krievijas atteikšanos no Igaunijas un Vidzemes guberņām. Tika plānots izveidot Baltijas valsti ar 7 kantoniem: trīs igauņu (Igaunijas, Ziemeļvidzemes un salu) un četriem latviešu (Rīgas, Dienvidzemes, Latgales un Kurzemes).
Pēc Vācijas kapitulācijas 1918. gada 17. novembrī dibinātā Latvijas Tautas padome nolēma, ka Latgale sūtīs Latvijas Tautas Padomē 18 delegātus.
Luminiscence
Luminiscenti materiāli
Visbiežāk luminiscenti materiāli ir neorganiski, cieti savienojumi ar pašvielas defektiem vai pievienotiem piejaukumiem. Materiāla pamatmatricas var būt sulfīdi, silikāti, alumināti, gallāti, germanāti nitrīdi un daudzi citi dažādi ķīmiski savienojumi, kuriem iespējams pievienot dažādus piejaukumus, retzemju elementus, pārejas metālus vai citus ķīmiskos elementus. Piejaukumus bieži vien dēvē arī par aktivatoriem. Aktivatorus matricās pievieno zemās koncentrācijas, dažus mol%. Palielinot piejaukumu koncentrāciju, var sākt notikt enerģijas pārnese star to joniem, kā rezultātā enerģija izkliedējas un samazinās luminiscences intensitāte. Populārākie ilgspīdēšanai izmantojamie retzemju elementi: Eu2+, Eu3+, Tb3+, Dy3+, Tm2+, Yb2+, Yb3+, visbiežāk izmantotie pārejas metāli: Mn2+, Mn4+, Cr3+, Ti4+ un pamatgrupas elementi: Bi3+ un Pb2+.
Latgales vēsture
Latvijas Republikas sastāvā
1918. gada 18. novembrī Latvijas valsts neatkarības pasludināšanas sēdē kā Latgales pārstāvis piedalījās Staņislavs Kambala. Latvijas brīvības cīņu laikā 1918. gada decembrī Latgali ieņēma Sarkanā armija. Pēc Padomju Latvijas armijas atkāpšanās uz Latgali no 1919. gada jūlija līdz 1920. gada janvārim Rēzeknē atradās LSPR valdības pagaidu mītne.
1920. gada janvārī Latgali ieņēma Latvijas armija. Daugavpils un Krāslavas ieņemšanā piedalījās Polijas armija.
1920. gada 11. augustā Padomju Krievija Rīgas miera līgumā ar Latviju atteicās no pretenzijām uz Latgali.
Luminiscence
Luminiscenti materiāli
Luminiscentiem materiāliem ir daudz dažādu pielietojumu gan ikdienā, gan zinātnē. Ar luminiscences mehānisma palīdzību var pārveidot vienu starojuma veidu citā, piemēram, UV starojumu pārvērst IR starojumā vai redzamajā gaismā. Šāds efekts tiek izmantots spuldzēs, displejos un mikroskopijā.
Latgales vēsture
Latvijas Republikas sastāvā
1923. gada 16. aprīlī Krāslavas miestam piešķīra pilsētas tiesības. 1940. gada jūnijā Latgali okupēja Sarkanā armija, bet augustā to inkorporēja PSRS.
1941. gada jūnijā-jūlijā Latgali iekaro nacistiskā Vācija.
1944. gadā no Latgales tika atdalīti seši Abrenes apriņķa pagasti un pievienoti Krievijai.
1990. gadā tika atjaunota Latvijas Republikas neatkarība, kas tika starptautiski atzīta pēc 1991. gada augusta.
2007. gadā tika parakstīts Latvijas—Krievijas robežlīgums, kurā tika atzīta 1944. gada robeža.
Novgorodas hronika par Lotigolas atgūšanu
1242. gada vasarā, kā Novgorodas 1. laika grāmatā vēstīts, vācieši pēc sakāves Ledus kaujā atsacījās no pirms tam iekarotās Lotigolas (Лотыголa), kā arī no Pleskavas (Пльсковъ), Votzemes (Водь) un Lugas (Лугa). Tas visticamāk liecina, ka novgorodieši Lotigolas vārdā saukuši latgaļu zemes uz austrumiem no Abrenes:
Kurts Vorners
Kērtiss Jūdžīns "Kurts" Vorners (en; dzimis ) ir bijušais ASV amerikāņu futbola spēlētājs, spēlējis saspēles vadītāja pozīcijā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem nedraftētajiem NFL spēlētājiem.
Karjera
1994. gadā kā nedraftētais brīvais aģents parakstīja līgumu ar Grīnbejas "Packers". Pēc tam spēlēja Aiovas "Barnstormers" kluba sastāvā līdz 1997. gadam, 1998. gadā spēlējis arī Eiropā — Amsterdamas "Admirals" sastāvā. 1998. gadā debitējis NFL kluba Sentluisas "Rams" sastāvā. 2004. gadā spēlēja Ņujorkas "Giants" vienībā, savukārt no 2005. līdz 2009. gadam bija Arizonas "Cardinals" spēlētājs.
2010. gada 29. janvārī K. Vorners paziņoja par karjeras beigšanu.
Tianzhou 6
Tianzhou 6 (zh,  — "Debess kuģis 6") ir Ķīnas Tianzhou sērijas automātiskais kravas kosmosa kuģis orbitālās stacijas Tiangong apgādei. Orbītā to palaida 2023. gada 10. maijā.
Krava
Tianzhou 6 kravā (masa aptuveni 6000 kg) bija krājumi un iekārtas stacijai un apkalpei, to skaitā stacijas iekārtas, zinātniskās kravas, pārtika. Kuģis uz staciju nogādāja arī apmēram 1750 kg degvielas.
Lidojuma gaita
Tianzhou 5 tika palaists 13:22 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 7 no Venčanas pavadoņu palaišanas centra 2. starta laukuma. Tā kravā bija arī pavadonis Jinling (Bayi-08). Tajā pašā dienā 21:16 UTC kravas kuģis saslēdzās ar orbitālo staciju Tiangong pie tās moduļa Tianhe pakaļgala pieslēgvietas.
Baltinavas pareizticīgo baznīca
Baltinavas Kristus Apskaidrošanas pareizticīgo baznīca ir Latvijas pareizticīgās baznīcas dievnams Balvu novada Baltinavas pagasta centrā Baltinavā. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
MILAN
MILAN (akronīms no franču: missile d ' infanterie léger antichar, burtiski — 'vieglā kājnieku prettanku raķete') ir otrās paaudzes pārnēsājams prettanku raķešu komplekss.
Baltinavas pareizticīgo baznīca
Pagājušā gadsimta sākumā Baltinavas apkaimē dzīvoja daudz pareizticīgo, kas pārsvarā bija ienākuši no Vitebskas un Pleskavas guberņas. Baznīca tika iesvētīta 1901. gadā un celta ar Baltinavas muižas īpašnieka Fjodora Agarkova atbalstu. Tā ir 19 x 8 metrus liela celtne ar četriem kupoliem un zvanu torni. Baznīca būvēta no plēstiem laukakmeņiem un apdarināta ar dekoratīvām sarkano ķieģeļu detaļām. Baznīca ir 20. gadsimta sākumam raksturīga reģionālā eklektisma celtne ar stilizētiem krievu arhitektūras apdares elementiem. Tajā savienotas senkrievu, neobizantiešu un neogotikas arhitektūras formas.
MILAN
Kompleksa izstrāde uzsākta 1962. gadā franču un vāciešu konsorcijā Euromissile (šobrīd — MBDA), testēšana notika 1971. gadā. Savukārt bruņojumā MILAN tika pieņemts 1972. gadā.
Baltinavas pareizticīgo baznīca
Kad 1926. gadā tika atvērta Šķilbēnu baznīca, puse no draudzes pārcēlās uz turieni. Pakāpeniski draudze ir samazinājusies, un tagad to veido daži desmiti ticīgo.
MILAN
MILAN sastāv no divām daļām — palaišanas caurules-konteinera ar raķeti un palaišanas iekārtas, kas sastāv no mērķēkļa, elektrobloka, vadības pults un barošanas bloka. Raķetes vadīšana notiek pusautomātiski, operatoram koriģējot lidojumu ar raķetei pievienotajiem vadiem.
Atkarībā no modifikācijas šaušanas attālums svārstās no 500 līdz 3000 m, bruņu caursišana — no 800 līdz 1000 mm, kopējais kompleksa svars pārsniedz 30 kg. MILAN atrodas vairāku desmitu valstu, tajā skaitā Igaunijas, bruņojumā.
Kaļvine
Ciema apkārtnē atrodas Nūmierņas ezers.
Sardanapala nāve
Sardanapala nāve (fr) ir franču glenzotāja Ežēna Delakruā eļļas krāsas glezna, tapusi 1827. gadā. Tā šobrīd atrodas Luvrā, Parīzē. Neliela paša Delakruā 1844. gadā radīta kopija atrodas Filadelfijas mākslas muzejā.
"Sardanapala nāve" veidota pēc stāsta par Sardanapalu, pēdējo Asīrijas ķēniņu. Stāsts ir no sengrieķu vēsturnieka Diodora Sicīlieša bibliotēkas, bet pati glezna ir romantisma laikmeta darbs. Gleznā izmantotas bagātīgas, dzīvas un siltas krāsas un plati otas vilcieni. To ietekmēja Lorda Bairona luga Sardanapals (1821), bet glezna ietekmēja Ektora Berlioza kantāti Sardanapals (1830), kā arī Ferenca Lista operu, Sardanapals (1845–52, nepabeigta).
Vizuālā analīze
Gleznas galvenais fokuss ir uz lielu gultu, kas pārklāta ar sarkanu audumu. Uz tās guļ cilvēks, kas ar neieinteresētu aci pārrauga apkārtējo haosu. Viņš ir apģērbts baltās drēbēs un viņa kaklu un galvu rotā zelta rotaslietas. Pie viņa kājām guļ mirusi sieviete, nogūlusies uz lielās gultas kājgaļa. Viņa ir viena no piecām vai sešām sievietēm šajā ainā, visās dažādās izģērbšanās stadijā, un visas tuvu nāvei no pusduča vīriešu rokas. Ir vairāki cilvēki, kas tiek sadurti ar nažiem, un viens vīrietis mirst no paša izraisītas zobena brūces. Cilvēks kreisajā priekšplānā mēģina nogalināt izrotātu zirgu. Jaunais vīrietis pie ķēniņa labā elkoņa stāv aiz sānu galdiņa, uz kura ir izsmalcināts zelta dekanters un kauss. Gultas kājgalī ir zelta ziloņu galvas, kā arī dažādas vērtslietas, kas izkaisītas starp asinīm. Fonā ir redzami vairāki arhitektūras elementi, kurus ir grūti izšķirt.
Delakruā izmantoja gleznošanas paņēmienu, kas gleznā rada kustības sajūtu. Aina ir haotiska un vardarbīga, to pastiprina kustība, ieroči un izmantotās krāsas. Gultas sarkanums izceļas uz nedaudz aptumšotā tumšā fona. Sardanapala drēbes baltums, mirušo sieviešu locekļu krēmīgās līnijas un zelta priekšmetu mirdzums visā ainā skatītājam liek pārvietot acu skatienu pa visu gleznu.
Darbā ir asimetrija, bet kompozīcija paliek sabalansēta. Viena sieviete, kas guļ blakus ziloņa galvai gultas galā, ir vienīgais tēls, kas iesaista skatītāju. Visi citi gleznā koncentrējas uz uzdevumu: nāvi.
Bibliogrāfija
Bussy, Dorothy. Eugène Delacroix. Londona: Duckworth and Co, 1912.
Krišana
"Krišana" ir 2004. gadā izdota Latvijas spēlfilma. Filmas režisors ir Freds Kelemens.
Sižets
Latvijas Nacionālā arhīva darbinieks Matīss Zelčs kādu nakti uz tilta pamana sievieti. Matīss neiejaucas, kad viņa mēģina nolekt no tilta un noslīcināties. Tas Matīsā izraisa vainas sajūtu, kā arī izmaina viņa dzīvi.
Rafaels Gordiljo
Rafaels Gordiljo Vaskess (es, dzimis ) ir bijušais Spānijas futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras laikā pārstāvējis Betis un Real Madrid komandas, kopumā nospēlējot 428 mačus La Liga. Ar Real Madrid komandu izcīnījis 10 trofejas, tai skaitā piecas reizes kļuvis par Spānijas čempionu.
80. gados ilgstoši pārstāvējis Spānijas futbola izlasi. Izlases rindās aizvadījis 75 mačus un guvis 3 vārtus. Piedalījies 1982. un 1986. gada FIFA Pasaules kausā, kā arī 1980., 1984. un 1988. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Betis
Real Madrid
Naktssargs un veļasmazgātāja
"Naktssargs un veļasmazgātāja" ir 2002. gadā izdota Latvijas filma. Filmas režisors ir Jānis Streičs.
Sīkrags
Sīkrags ir ciems Talsu novada Kolkas pagastā, Irbes šauruma krastā. Izvietojies pie Ķikana ietekas jūrā starp autoceļu P124 un krastu 26 km no pagasta centra Kolkas, 53 km no novada centra Talsiem un 171 km no Rīgas.
Naktssargs un veļasmazgātāja
Sižets
Pēc šķietama atraidījuma Māris apprec meiteni, kuru nejauši saticis tajā pašā vakarā, kad ticis atraidīts. Bēgšana no jūtām lēnām pārtop jaunā mīlestībā.
Sīkrags
Sīkrags ir viena no vecākajām lībiešu apmetnēm Kurzemes jūrmalā, kas dokumentos kā ciems minēts jau 1387. gadā. 17. gadsimtā, kad ciems bija Dundagas muižnieku Maideļu īpašumā, Sīkragā izveidojās viena no nozīmīgākajām sīkostām Ziemeļkurzemes piekrastē. Gadsimta beigās ciemā bijušas lielas preču noliktavas, kā arī viesnīca jūrniekiem. Sīkraga ostas beidza pastāvēt 18. gadsimta sākumā Ziemeļu kara un Kurzemes hercogistes saimnieciskā un politiskā pagrimuma dēļ.
Sīkraga ciems ir valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis. Tas atrodas Slīteres nacionālā parka neitrālajā zonā. Ciema rietumu malā atrodas Sīkragciema bāka.
Ruby on Rails
Ruby on Rails, jeb vienkārši Rails, ir interneta lietotņu izstrādes ietvars (framework), kas izmanto Ruby programmēšanas valodu''. Ruby'' ir atvērtā koda programmēšanas valoda, kurā tiek uzsvērta vienkāršība un produktivitāte. Rails izmanto labi pazīstamus programmatūras inženierijas modeļus un paradigmas, tajā skaitā Convention over Configuration (CoC), Don't Repeat Yourself (DRY) un Model — View — Controller (MVC) izstrādes arhitektūru.
Alotāju kalns
Alotāju kalns atrodas Balvu novada, Baltinavas pagasta Puncuļovā, Puncuļovas upes kreisajā krastā. Valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis.
Vasarāja ezers
Vasarāja ezers (arī Vasarāja ezeriņš, Vasarāju ezers, Vosarāja azars) ir caurteces ezers Jēkabpils novada Viesītes pagastā uz ziemeļiem no Viesītes ezera, ar kuru savienots ar grāvi.
Iztek grāvis uz Viesītes ezeru. Dibens — dūņains, vietām - avotains. Krasti - zemi. 20. gadsimta trīsdesmitajos gados ezera līmenis pazemināts par 1,0 metru. Dažkārt ezerā bargās ziemās novērojama zivju slāpšana.
Alotāju kalns
Pilskalnu 1928. gadā aprakstījis Ernests Brastiņš, kurš norādījis, ka, viņaprāt, Alotāju kalns ir vecas izcelsmes, daudz vecāks par netālo Puncuļevas pilskalnu.
Vasarāja ezers
Ezerā dzīvo līdakas (60%), asari (35%), raudas (5%).
Ezers kopā ar Slapjo salu purvu ietilpst dabas ligumā.
Alotāju kalns
Tas ir neliels, iegareni apaļš kalniņš, kuram dienvidu pusē ir mitras, avotainas pļavas. Jādomā, ka šo pļavu dēļ tas arī dabūjis savu nosaukumu, jo avots latgaliešu valodā — olūts. Tā augstums ir apmēram 9 metri, garums apmēram 50 metri, platums — 20 metri. Alotāju kalns kādreiz bijis arts, tagad apaudzis ar mežu. Netālu no pilskalna atrodas senkapi, kuros atrastas dzelzs laikmeta senlietas. Kultūrslānis ir apmēram 0,5 metrus biezs. Tas visai melns un satur rupjas, nevirpotas trauku lauskas. Teika vēsta, ka Alotāju kalnā atradies karaspēks, kas karojis ar Puncuļevas pilskalnu.
Kamariški
Kamariški ir ciems Medumu pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 238 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Samaņkas ezers, Robežas ezers.
Tīruma gaurs
Tīruma gaurs (la) ir neļķu dzimtas suga, kurai ir gandrīz kosmopolītisks izplatības areāls. Suga ir bieži sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijā, kur tā aug sausos mežos un to izcirtumos, nezālienēs, smiltājos, arī dārzos kā nezāle.
Saldumiņš
"Saldumiņš" ir 2004. gadā izdota Latvijas, Krievijas, Somijas un Vācijas spēlfilma. Filmas režisors ir Mika Kaurismeki.
Sižets
Toms ir amerikāņu mūziķis, kurš apceļo Baltijas valstis. Nataša ir krievu meitene, kura bēg no vācu biznesmeņa, ar kuru bija domājusi precēties. Abi varoņi satiekas Kaļiņingradā un nolemj doties tālāk kopā.
15. ieroču SS fizilieru bataljons
15. ieroču SS fizilieru bataljons (de) bija Latviešu leģiona izlūkvienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. Kaujas gaitas beidza 1945. gada 2. maijā ar padošanos rietumu sabiedrotajiem, daļa bataljona vīru piedalījās Berlīnes aizstāvības kaujās, tostarp Reihskancelejas aizsardzībā.
Izveidošana
Pēc 1943. gada 10. februāra pavēles par vienota Latviešu leģiona izveidi tika izlemts formēt 15. ieroču SS grenadieru divīziju, kurai bija paredzēts izveidot arī izlūkvienību - fizilieru bataljonu. Priekšdarbi bataljona izveidei tika uzsākti jau 1943. gada vasarā - augusta beigās bataljonam paredzētos 54 instruktorus nosūtīja uz izlūku bataljonu kursiem Debā, Polijā, bet 10 virsniekus uz jātnieku un izlūku kursiem Brombergā, apmācības ilga līdz 6. novembrim. Starp 10. un 12. novembri virsnieki un instruktori tika nosūtīti uz Ventspili, kur bija paredzēta bataljona saformēšana, pavēle par bataljona izveidi tika izdota 11. novembrī, tā komandieris - kapteinis Pēteris Lapainis. Bataljona sastāvā pēc štata bija paredzēti 14 virsnieki, 111 instruktori un 575 kareivji. Jauniesauktie ieradās pakāpeniski līdz pat bataljona izbraukšanai uz fronti, tā uzbūve un vadība bija šāda:
Komandieris - kapteinis Lapainis, adjutants - virsleitnants Makovskis
23. decembrī bataljons atstāja Ventspili 669 vīru sastāvā un maršrutā Ventspils — Jelgava — Krustpils — Zilupe devās uz galamērķi - Novosokoļņiku pozīcijām austrumu frontē.
Novosokoļņiku pozīcijās
Vlasje staciju pie Novosokoļņikiem bataljons sasniedza 26. decembra rītā, līdz 1944. gada 29. janvārim novietojoties tuvējās sādžās un izvedot apmācības. 29. janvārī bataljons pārvietojās 6 km uz ziemeļiem, kur Jurova Gora sādžas rajonā palika līdz 3. februārim, pēc tam pārvietojoties uz Lokņas sādžu, pa ceļam 3. un 4. rota bija iesaistīta kaujas darbībā līdz ar 32. grenadieru pulku. 6. februārī 2. rotu no Lokņas pārcēla uz Belebelkas staciju, 7. februārī tur nonāca arī bataljona štābs un 1. rota. 8. februārī pienāca pavēle doties uz Podorjes rajonu ap 25 km attālumā, sasniedzot to 9. februāra rītā.
14. februārī bataljonu pakļāva 33. grenadieru pulku pulka komandierim pulkvedim Janumam, kopā ar 33. pulku tas 17. februārī, ciešot tikai minimālus zaudējumus, atvairīja ienaidnieka 391. strēlnieku divīzijas 638. strēlnieku pulka un slēpotāju bataljona uzbrukumu, nodarot ienaidniekam ap 300 vīru lielus zaudējumus. 20. februārī pienāca pavēle atstāt Novosokoļņiku pozīcijām un virzīties uz Veļikajas līniju, atiešanas laikā bataljonu pakļāva pulkveža Krīpena vadītajam 32. grenadieru pulkam, tajā pulks palika līdz 22. februārim. Atiešanas operācija turpinājās un fizilieru bataljonam, līdz ar 32. pulka II bataljonu, uzticēja piesegt galvenās kolonnas kustību, būtiski ienaidnieka uzbrukumi tika atvairīti 25. februārī pie Čihačevo un 26. februārī pie Kuzņecovas. Atkāpšanās noslēdzās sasniedzot Veļikajas pozīcijas pie Voronovičiem 29. februārī, tās gaitā bija veikti 200 km.
Veļikajas pozīcijās
1. martā bataljons bija ieņēmis jaunās pozicijās gar Sorotas un Velikajas upju krastiem, pirmais kontakts ar ienaidnieku notika 1. rotas iecirknī naktī no 2. uz 3. martu, kur veiksmīgi tika atvairīt uzbrukums bataljona stiprumā. 3. martā bataljons saņēma papildinājumus 2 virsnieku un 120 instruktoru un kareivju apmērā, ieradās arī 8 instruktori no kursiem Bolderājā. 10. martā bataljons pārgāja divīzijas rezervē uz Strešņevas sādžu aptuveni 4 km attālumā no priekšējām līnijām, taču jau naktī no 11. uz 12. martu pienāca pavēle pozīcijās Pečani, Sapronovo un Posolotino rajonā nomainīt 32. grenadieru pulka III bataljonu, turklāt daļa pozīciju atradās otrpus upei, līdz 16. martam bataljona vienības veica pozīciju uzbūvi un izlūkošanu. 16. martā sākās spēcīgs ienaidnieka uzbrukums bataljona kreisajā flangā 2. rotas sektorā, kā arī tālāk pa kreisi novietotā 43. grenadieru pulka III bataljona sektorā.
Atkāpšanās no Bardovo
1944. gada 12. jūlijā, atiešanas laikā 15. fizilieru bataljonu atjaunoja kā atsevišķu izlūkvienību vācu kapteiņa Hansa Pomrēna vadībā, majoru Lapaini atcēla no amata dēļ nesaskaņām ar divīzijas vadību. Atiešana no Bardovo pozīcijām bija plānota 10. jūlija 21:00, taču to izjauca pēkšņs ienaidnieka uzbrukums 09:00, ielaužoties abos bataljona flangos un draudot to ielenkt, pēcpusdienā ar divīzijas pavēli bataljonam izdevās atkāpties un no šīm briesmām izvairīties, ieņemot pozīcijas Vodobegas apkaimē, tās noturot pret ienaidnieka uzbrukumu līdz 11. jūlija 09:00. 12. jūlija rītā bataljons sasniedza pozīcijas uz dienvidaustrumiem no Opočkas, naktī turpinot kustību un novietojoties ezeru starpā uz dienvidiem no Opočkas 13. jūlijā. 14. jūlijā bataljons atvairīja četrus spēcīgu ienaidnieka uzbrukumus un naktī uz 15. jūliju atkāpās uz Isari sādžu Velikajas upes krastā. 15. jūlija rītā sekoja spēcīgs ienaidnieka uzbrukums, nodarot bataljonam būtiskus zaudējumus; pazuda arī tā komandieris kapteinis Pomrēns, krita bataljona ārsts leitnants Reinbergs un 2. rotas komandieris virsniekvietnieks Bergmanis. No ielenkuma briesmām bataljona vīrus izveda 34. pulka I bataljona komandieris majors Jūlijs Ķīlītis un 16. jūlijā fizlieru bataljona atliekas atkal iekļāva 34. grenadieru pulkā.
Otrā izveidošana
15. fizilieru bataljonu par jaunu saformēja 1944. gada septembra sākumā Vācijā no 1925. un 1926. gadā dzimušajiem Vidzemes novada jauniesauktajiem, par komandieri iecēla atkal atrasto kapteini Pomrēnu, apmācība notika pēc vācu reglamenta un ar vācu instruktoriem. 16. novembrī komandiera pienākumus pārņēma majors Vilis Hāzners, viņa vadībā bataljons neformāli ieguva Tālavas izlūku bataljona nosaukumu, uzbūve un vadība bija šāda:
komandieris - majors Hāzners, adjutants - leitnants Rudzītis
komandieris - majors Hāzners, adjutants - virsleitnants Janelsiņš, štāba sastāvs - 130 vīri
Atvērta ekonomika
Atvērtas ekonomikas veidi
Pastāv 2 atvērtās ekonomikas veidi:
15. ieroču SS fizilieru bataljons
Otrā izveidošana
No bruņojuma katrā rotā bija 15 patšautenes, 4. rotā 4 ložmetēji. Bruņucepures bija tikai 1. rotai, maskēšanās tērpu un silto virsdrēbju nebija. Ar nelielu aizkavēšanos bataljons 22. janvāra 19:00 izgāja Nakeles virzienā.
Atvērta ekonomika
Atvērtas ekonomikas veidi
Pastāv vairāki rādītāji, kas nosaka cik lielā mērā valsts ir atvērta ekonomika, piemēram:
15. ieroču SS fizilieru bataljons
Kaujas pie Nakeles
22. janvāra 23:00 bataljons līdz ar divīzijas prettanku divizionu sasniedza Konicu, 23. janvāra 02:00 turpinot virzību uz Cempelburgu, to sasniedzot 05:00. 07:00 bataljons sasniedza Vandsburgu, kur sastapa latviešu būvpulku vīrus, kas atkāpās no Tornas un darīja zināmu, ka ienaidnieks ieņēmis Immenheimu un 08:30 bataljons devās Immenheimas virzienā. 11:45 bataljona avangarda vienības sasniedza Klārashohi, kur atstāja prettanku lielgabalus un radiostaciju, un gatavojās uzbrukumam. 12:00 ar pēkšņu uzbrukumu bataljona 2. un 3. rotai pusstundas laikā izdevās ienaidnieku padzīt, atbrīvojot ap 1000 latviešu gūstekņus, ko ienaidnieka spēki bija notvēruši pilsētu ielencot, 15:00 bataljonu pozīcijās nomainīja 34. grenadieru pulka II bataljons.
Atvērta ekonomika
Priekšrocības un trūkumi
Galvenā priekšrocība ir tā, ka patērētāji var izvēlēties daudzas dažādas preces, atvērta ekonomika palielina iespēju tiešajiem ārvalstu ieguldījumiem un šajā ekonomikā ir lielāka iespēja pielāgoties izmaiņām, kas notiek pasaules ekonomikā.
15. ieroču SS fizilieru bataljons
Kaujas pie Nakeles
24. janvāra 08:00 bataljons saņēma pavēli ar izlūkošanu nodrošināt 34. pulka uzbrukumu Nakelei, virzoties līdz Brombergas kanālam, manevru izdevās veikt bez saskares ar ienaidnieku un kanāla līnija tika sasniegta līdz pēcpusdienai. Ienaidnieka spēki bataljona pozīciju priekšā parādījās 25. janvāra vakarā, tanku spēkiem spiežot pamest priekšpozīcijas Brombergas kanāla austrumu krastā. 28. janvārī notika mēģinājums 2. rotai ar 32. pulka štāba rotas atbalstu atgūt vairākas zaudētās apdzīvotās vietas - Grīnbergu un Štretlavu, nakts un sniegputeņa apstākļos gan izdevās atgūt tikai Grīnbergu. 26. janvāra 11:00 pienāca pavēle visam bataljonam pozīcijas pamest.
Atvērta ekonomika
Priekšrocības un trūkumi
Pie negatīvajiem faktoriem uzskata, ka valstis bieži vien kļūst pārāk atkarīgas no citām valstīm, kā arī no atvērtās ekonomikas var ciest vietējie ražotāji, kas nespēj konkurēt ar ārzemju uzņēmumiem, jāņem vērā, ka bieži investoriem neinteresē vietējās valsts intereses, ļoti bieži orientētas uz peļņu. Līdz ar to ilgtermiņā ir grūti prognozēt viņu rīcību, jo tie var atkal meklēt jaunus tirgus, pametot esošos. Ekonomikas krīzes apstākļos valstis ir daudz ievainojamākas pie atvērtas ekonomikas.
15. ieroču SS fizilieru bataljons
Kaujas pie Nakeles
Divīzijas pavēle paredzēja atiet uz Tērensfeldi un augstieni 112., taču tās jau bija ieņēmis ienaidnieks, ielencot bataljona spēkus, ciešot smagus zaudējumus tomēr izdevās ienaidnieka līnijas pārraut un sasniegt Immenheimu, kur bataljona vienības atkal sapulcējās. Izlaušanās kaujā ievainoja komandieri majoru Hāzneru, ko evakuēja no frontes, un vadību atkal uzņēmās majors Pomrēns; bataljons bija sarucis uz aptuveni 250 vīriem, tostarp 4. rota bija sarukusi līdz nodaļas izmēram.
SC Rheindorf Altach
SC Rheindorf Altach ir Austrijas futbola klubs no Altahas Forarlbergā. Klubs ir dibināts 1929. gadā, pašlaik spēlē Austrijas Bundeslīgā. Lielākais panākums ir 2014.—2015. gada sezonā izcīnītā 3. vieta. Mājas spēles aizvada Cashpoint-Arena stadionā (tradicionāli saukts arī par Šnabelholcas stadionu), kura ietilpība ir 8500 vietu.
15. ieroču SS fizilieru bataljons
Kaujas ap Jastrovu
27. janvārī bataljons saņēma uzdevumu pārvietoties uz Hercfeldu ar mērķi segt 34. pulka atkāpšanos, taču to pārsteidza ienaidnieka tanku uzbrukums un bataljons atgāja Klarashohes-Vīles virzienā. Sasniedzot līniju bataljonu pārformēja uz 3 grenadieru rotām, pagaidu kārtā par komandieri ieceļot virsleitnantu Krūku, uzbūve un vadība pēc pārformēšana bija šāda:
Komandieris - virsleitnants Krūka