cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elektriskās zivis
Kustību laupītāji
Viens no eiropiešiem pagāja uz priekšu, lai pārbiedētajiem nesējiem parādītu priekšzīmi. Taču, pagājis dažus soļus, viņš pēkšņi ar drausmīgu kliedzienu nokrita augšpēdus, it kā būtu dabūjis spēcīgu triecienu. Pēc mirkļa arī divi biedri, kas metās viņam palīgā, saļima dubļos. Visi trīs palika dzīvi, taču nodaļa vairs nevarēja turpināt ceļu. Neredzamā ienaidnieka upuriem bija paralizētas kājas. Pret vakaru kustību spēja atjaunojās, bet tikai pēc vairākām dienām cietušie pilnībā izveseļojās.
Tā eiropieši pirmo reizi iepazinās ar vēl vienu dzīvo zemūdens elektrostaciju — saldūdens elektrozuti. Šīs zivis var sasniegt iespaidīgus izmērus; no 1,5 m līdz 2 m garumu, un svaru no 15—20 kg. Indiāņu valodā elektrisko zuti sauc „arima”, kas nozīmē „kustību laupītājs”. To gaļa, tāpat kā to radītā strāva, daudzām vietējām ciltīm ir ārstniecības līdzeklis. Iespējams, ka Amerikā dziedniecību ar elektrību sāka pielietot daudz agrāk nekā Eiropā.
Elektrības rašanās
Elektriskajām zivīm spēcīgo elektrostaciju izveidošanā piedalās muskuļi un nervu gali, kas pārveidojušies par elektriska orgāna plāksnītēm. Elektriskie orgāni dažādām zivīm ir izvietoti vai nu astes galā, vai arī ir ļoti lieli un klāj gandrīz visu ķermeni. Lielie elektriskie orgāni aizņem 1/4—1/3 no zivs kopējās masas; zutim tie sasniedz 4/5 no ķermeņa garuma, bet samam pārklāj visu ķermeni. Orgāns sastāv no milzīga daudzuma plāksnīšu, kas savienotas stabiņos. Plāksnītēm stabiņos veidojas virknes slēgums, bet paši stabiņi savienoti paralēli. Nervu impulss izraisa muskuļu saraušanos, un tad notiek elektriskā izlāde. Mirklī, kad impulss ir sasniedzis nervu galus muskuļu audos, no tiem izdalās speciāla viela - mediators jeb pārnesējs, kas izraisa muskuļu saraušanos, savukārt tas rada elektrisko lādiņu.
Ja zivs elektriskā izlāde ir pietiekami liela, lai savu upuri apdullinātu vai paralizētu, tad šādas zivis sauc par spēcīga lādiņa elektrozivīm. Elektrības lādiņa amplitūda svārstās no 10—500 voltiem un parasti ir līdz 1 ampēram. Zušu elektriskā lādiņa spriegums ir 600 volti. Pie tam zušu elektrostacijas jauda sasniedz 100 vatu. Liels spriegums nepieciešams tāpēc, ka saldūdens ir ļoti vājš elektrības vadītājs. Lādiņš ar mazāku spriegumu būtu bīstams tikai ļoti mazā attālumā. Rajas radītais spriegums nepārsniedz 60 voltus, toties strāvas stiprums sasniedz 60 ampērus. Tie ir ļoti lieli skaitļi.
Vāja lādiņa elektrozivis rada elektrību, kas nesasniedz vienu voltu. Šāds elektro lādiņš nevar apdullināt upuri, bet elektrība tiek lietota navigācijai, elektriskā izlāde strādā kā elektrolokators, kā arī elektriskais lādiņš tiek izmantots komunikācijai ar citām elektrozivīm. Vislabāk izpētītās šāda veida zivis ir Petersa ziloņzivs (Gnathonemus petersi) un melnā nažzivs (Apteronotus albifrons).
Atkarībā no tā, kādā veidā notiek elektriskā izlāde, izšķir viļņveida elektrozivis un signālveida elektrozivis. Viļņveida elektrisko zivju elektrības izlādes raksturs ir viena garāka, nepārtraukta izlāde, un tā izplatās viļņveidīgi. Signālveida elektrozivju elektrības izlādes raksturs ir pulsveidīgs. Izlādes ir īsākas, salīdzinot ar viļņveida izlādēm, toties tās ir daudzskaitlīgas un seko viena otrai ar nelielām pauzēm. Pie viļņveidīgajām elektrozivīm pieder, piemēram, Āfrikas nažzivis (Gymnarchus niloticus) un melnās nažzivis, bet pie signālveida elektrozivīm pieder svītrainās nažzivis (Gymnotus carapo) un rajas.
Lielvārde (stacija)
Lielvārde ir dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils starpstacija, kas atrodas Vidzemes pilsētā Lielvārdē.
Stacija ir galapunkts vilcienu maršutam Rīga—Lielvārde, kā arī tajā pietur elektrovilcieni Rīga—Aizkraukle un maršrutu Rīga—Daugavpils, Rīga—Krustpils, Rīga—Madona, Rīga—Gulbene, Rīga—Zilupe dīzeļvilcieni. Posmā no Lielvārdes līdz Rīgai vairākos dīzeļvilcienos noteikta papildu piemaksa par ātrumu. Stacijā darbojas biļešu kase.
Vēsture
Staciju uzcēla līdz ar dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils būvniecību 1861. gadā. Sākotnēji tās nosaukums bija Ringmundhofa (de), tāpat kā tuvējai Rembates muižai. Pirmā pasaules kara laikā stacija stipri cieta un pēc kara tās ēka vairs nebija atjaunojama. Tās vietā 1922. gadā pēc Arnolda Lamzes projekta izbūvēja jaunu stacijas ēku ar nosaukumu Rembate, kas bija viena no pirmajām jaunbūvētajām stacijas ēkām neatkarīgajā Latvijas valstī. 1926. gadā staciju pārdēvēja par Lielvārdi. Otrais pasaules karš atkal atnesa lielus postījumus stacijai. Atjaunot staciju nebija iespējams, tāpēc 1950. gadā uzbūvēja jaunu stacijas celtni. Šī stacijas ēka ir saglabājusies līdz mūsdienām.
Tadaiķi (stacija)
Tadaiķi ir iekonservēts pieturas punkts, kas atrodas Dienvidkurzemes novadā, dzelzceļa līnijas Liepāja - Rīga 24. kilometrā. Stacijas ēka mūsdienās (2020) ir pamesta un izdemolēta.
Vēsture
Stacijā kopš 2001. gada nepietur pasažieru vilcieni līnijā Rīga - Liepāja. Stacija atklāta 1930. gada 15. maijā. Stacijas ēka uzbūvēta 1936. gadā. Stacijas tipveida projekta (arī Airītes un Jostas) autors ir Arturs Tramdahs.. Pasažieru dīzeļvilcieni nepietur kopš 2001. gada 15. augusta.
Hakans Šikirs
Hakans Šikirs (tr; dzimis, Sakarjā, Turcijā) ir atvaļināts Turcijas futbolists un viņš spēlēja kā uzbrucējs. Viņa pielūdzēji viņu sauc par Karali (tr).
Pēc karjeras beigām iesaistījies politikā, bet pēc nesaskaņām ar Redžepu Erdoganu pametis valsti un pārcēlies uz ASV, kur strādājis par Uber taksometra vadītāju.
Sasniegumi
Sakaryaspor
Galatasaray
Nelabums
Nelabums jeb slikta dūša ir diskomforts vēdera apvidū ar sajūtām, ka sāksies vemšana. Tas var būt bez vemšanas, tomēr dažkārt to pavada arī vemšana.
Hakans Šikirs
Sasniegumi
Parma
Nelabums
Galvenie cēloņi, kas izraisa nelabumu ir jūras slimība, reibonis, ģībonis, gastroenterīts un saindēšanās ar ēdienu. Nelabums ir blakusparādība vairākiem ārstniecības līdzekļiem, vēža ķīmijterapijai, gremošanas traktu kairinošām zālēm un pārtikas produktiem, rīta nelabumam grūtniecības laikā. Nelabumu var izraisīt arī nemiers, riebums un depresija.
Nelabumu novērš ar pretvemšanas līdzekļiem, piemēram, dimenhidrinātu, metoklopramīdu vai ondansetronu.
Hakans Šikirs
Sasniegumi
Individuālie sasniegumi
Dadzīši
Nesenā pagātnē dadzīšu ģintī tika klasificētas gandrīz visas žubīšu dzimtas sugas. DNS pētījumos atklājās, ka ģints ir polifilētiska, un tā tika sadalīta ģenētiskajiem atklājumiem atbilstošās grupās.
Kopīgās īpašības
Dadzīšu ģints sugas ir nelieli zvirbuļveidīgie putniņi. Mazākais ģintī ir Korsikas ģirlicis, kura ķermeņa garums ir apmēram 11 cm, svars 11—12 g. Lielākais ir dadzītis, kura lielākajiem īpatņiem ķermeņa garums ir apmēram 14 cm, svars 14—18 g. Krāsainākais no visām trim sugām ir dadzītis.
Parasti šos putnus var novērot baros. Barojas ar sēkliņām tieši no auga vai uz zemes.
Jorgs Dikeulaks
Jorgs Dikeulaks (dzimis Atēnās, Grieķijā) ir bijušais grieķu basketbolists, tagad — basketbola treneris. Pašlaik (2020) ir Krievijas līgas kluba Orenburgas „Nadežda” (Nadezhda Orenburg) treneris.
Gābors Betlens
Gābors Betlens (hu, ro; dzimis 1580. gadā, miris ) bija Transilvānijas hercogs (1613—1629) un Ungārijas karalis (1620—1621). Pats būdams kalvinists, atbalstīja protestantu spēkus Eiropā Trīsdesmitgadu kara laikā.
Kļuva par Transilvānijas valdnieku 1613. gadā ar osmaņu karaspēka atbalstu. Kad imperators Ferdinands II 1618. gadā iebruka Bohēmijā, Betlens savukārt ieņēma Košici, un tika deklarēts par Ungārijas galvu un protestantisma aizstāvi, vēlāk ieņemdams lielu daļu Ungārijas. Tomēr pēc čehu sakāves Baltā Kalna kaujā 1620. gada 8. novembrī Betlemam nācās atkāpties. Tālākā Trīsdesmitgadu kara laikā, atbalstot protestantu spēkus, vēl divas reizes iebruka Augšungārijā (mūsdienu Slovākijā).
Albīns
Albīns var būt:
Sway (singls)
“Sway” ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls singls no albuma PCD, albumā singls tika iekļauts bonusa dziesmu sarakstā. ”Sway” ir angļu versija 1953. gadā sarakstītajai meksikāņu dziesmai "¿Quién será?". Pussycat Dolls ierakstītā dziesmas versija tika iekļauta filmas Padejosim? skaņu celiņā. Dziesmas videoklipa tika izdots 2004. gadā un tajā tika iekļautas ainas no filmas.
Hokeja izlašu ieņemtās vietas IIHF Pasaules čempionātā
2. divīzija (C grupa)
Kopš 2012. gada 29. līdz 34. vieta ir 2. divīzijas A grupa, bet 35. — 40. — B grupa.
3. divīzijas kvalifikācijas turnīrs
Līdz 2022. gadam turnīrs saucās kā 3. divīzijas kvalifikācijas turnīrs
Līdz 2013. gadam: ^ — Pēc izkļūšanas no kvalifikācijas valstis piedalījās 3. divīzijas turnīrā, kur noskaidroja iegūtās vietas Pasaules čempionātā.
Traktors
Traktors ir pašgājēja mašīna, kas paredzēta tam pievienotu iekārtu darbināšanai, lauksaimniecības mašīnu un transporta piekabju vilkšanai. Apzīmējums radies no latīņu trahere, kas nozīmē "vilkt". Pastāv vēl viena versija, ka termins radies no angļu vārdu traction (vilkšana) un motor (dzinējs) apvienojuma. Traktora vadītāju sauc par traktoristu vai traktoristi.
Traktoru iedalījums
Pēc izmantošanas sfēras traktorus iedala lauksaimniecības un rūpniecības traktoros. Savukārt lauksaimniecības traktori iedalās vispārīgas nozīmes, rušināmo augu kultūru apstrādes jeb universālajos traktoros un speciālajos traktoros. Pēc ritošās daļas tipa iedala kāpurķēžu traktoros un riteņtraktoros.
Lauksaimniecībā traktorus pēc uzdevuma dala vispārīgās nozīmes traktoros, kas paredzēti augsnes apstrādāšanai, sēšanai, ražas novākšanai un transportam, universālajos rušināmo augu apstrādes traktoros, kurus izmanto visdažādāko darbu veikšanai, jo tiem ir maināms riteņu atstatums, un specializētajos traktoros, kas paredzēti noteiktu darbu veikšanai.
Pēc uzbūves traktorus iedala pēc gaitas iekārtas, tas ir, riteņtraktoros un kāpurķēžu traktoros. Bet pēc uzstādītā dzinēja traktorus iedala dīzeļmotoru, karburatormotoru, gāzģeneratoru, gāzbalonu traktoros un elektrotraktoros.
Traktoru vēsture
Pirmos traktorus, kas bija aprīkoti ar tvaika dzinēju, 1830. gados izveidoja Francijas Karalistē un Lielbritānijas un Īrijas Apvienotajā Karalistē. Tos izmantoja kokmateriālu vilkšanai un pārvietošanai. 1879. gadā krievu izgudrotājs Fjodors Bļinovs izgudroja kāpurķēdi, bet 1888. gadā izveidoja pirmo kāpurķēžu traktoru. Katru no kāpurķēdēm darbināja savs tvaika dzinējs, līdz ar to bija nodrošināta traktora pagriešanās iespēja. Arī Amerikas Savienotajās Valstīs 1888. gadā patentēja līdzīgu kāpurķēžu traktoru Garrett 4CD.
1892. gadā amerikāņu izgudrotājs Džons Froeličs (John Froelich) izgatavoja pirmo traktora prototipu, kas darbojās ar benzīnu. Četrus gadus vēlāk Čārlzs Hārts (Charles Hart) un Čārlzs Pars (Charles Parr) izgatavoja pirmo veiksmīgo traktoru, kas darbojās ar iekšdedzes dzinēju. 1917. gadā uzņēmums Ford Motor Company sāka ražot traktorus Fordson masveidā. 1923. gadā uzņēmumam Ford piederēja 77% no ASV traktoru tirgus. Arī Padomju Savienībā attīstījās traktoru izveide un ražošana. Izplatītākie traktori tajā laikā bija Гном, Коломенец-1, Карлик, Запорожец, Коммунар.
Kapa pučs
Kapa pučs jeb Kapa-Litvica pučs  bija apvērsuma mēģinājums 1920. gadā ar mērķi gāzt Veimāras republikas valdību un prezidentu. Puča īstenotāji pārstāvēja konservatīvos spēkus, kuri bija pret Versaļas miera līguma noteikumiem, kas paredzēja ievērojamu valsts bruņoto spēku samazināšanu.
Notikumu gaita
1919. gada sākumā Reihsvērā, kas bija Veimāras republikas regulārā armija, dienēja apmēram 350 000 karavīri. Turklāt dažādos brīvkorpusos dienēja vēl 250 000 karavīri. Saskaņā ar Versaļas miera līguma noteikumiem vāciešiem bija jāsamazina armijā dienošo skaits līdz 100 000 karavīriem. Tādēļ brīvkorpusus bija paredzēts izformēt pilnībā.
1920. gada martā tika pieprasīts izformēt Hermaņa Ērharta vadīto Marinebrigade Ehrhardt brīvkorpusu. Vienības komandieris iesniedza apelāciju ģenerālim Valteram fon Litvicam, kurš tobrīd bija Reihsvēra Berlīnes apriņķa komandieris, cerot uz viņa atbalstu. Litvics, kurš bija viens no pirmajiem brīvkorpusu organizētājiem un reizē dedzīgs monarhists, reaģējot uz Ērharta apelāciju, 10. martā pievilka dumpinieciski noskaņotos brīvkorpusu Berlīnes tuvumā un iesniedza prezidentam Frīdriham Ebertam un kara ministram Gustavam Noskem ultimātu, kurā pieprasīja apturēt bruņoto spēku samazināšanas programmu, Nacionālās sapulces atlaišanu, atkārtotas prezidenta vēlēšanas, Versaļas miera līguma noteikumu pārskatīšanu. Kad Eberts noraidīja prasību, Litvics pavēlēja Marinebrigade Ehrhardt brīvkorpusam doties maršā uz Berlīni. 13. martā Berlīne tika pilnībā okupēta. Tika izveidota nemiernieku valdība. Faktiski Litvics bija puča vadītājs, tomēr par nominālo līderi tika iecelts Volfgangs Kaps, 62 gadus vecs Austrumprūsijas ierēdnis un dedzīgs nacionālists. Viņš bija viens no bijušās konservatīvās Vācijas Tēvzemes partijas līderiem.
Šajā brīdī Noske vērsās pie regulārās armijas, kurai pieprasīja apspiest puču, tomēr viņš saņēma atteikumu. Reihsvēra štāba komandieris ģenerālis Hanss fon Zēkts viņam paziņoja, ka "Reihsvērs nešaus uz Reihsvēru". Valdība pameta Berlīni un devās uz Drēzdeni, kur cerēja iegūt atbalstu no cita brīvkorpusa komandiera ģenerālmajora Ludviga Maerkera. Uzzinot, ka arī Maerkers nevēlas iesaistīties šajā konfliktā, valdība devās tālāk uz Štutgarti. Viņi izdeva proklamācijas, kurās aicināja vācu strādniekus vērsties pret puču ar ģenerālstreika palīdzību. Ģenerālstreiks guva iespaidīgu atbalstu tautā. Pretošanās pučistiem prasīja vairākas dzīvības dažādās sadursmju vietās visā valstī.
Līdz ar valsts paralīzi, ko izsauca ģenerālstreiks, pučs izgāzās. Kaps kopā ar Litvicu 17. martā ar kuģi izbrauca uz Zviedriju. Ģenerālstreiks un strādnieku pretošanās kustība nebija vienīgais puča izgāšanās iemesls, jo lielākā daļa brīvkorpusu komandieru atteicās atklāti atbalstīt pučistus uzskatot, ka tā būtu pārsteidzīga rīcība.
Kārlis Gotlobs Zontāgs
Dzīves gājums
Dzimis Rādebergā Saksijā amatnieka Johana Gotfrīda Zontāga ģimenē. Mācījies Rādebergas skolās. No 1784. līdz 1788. gadam studēja Leipcigas Universitātē.
1788. gadā uzaicināts Rīgas Domskolas rektors pārcēlās uz dzīvi Rīgā, bija Rīgas ložas „Apollo” brālis (1789—1793) un sekretārs (1792). Pēc brīvmūrnieku ložu apturēšanas 1802. gadā dibinājis „Rīgas literāri praktisko pilsoņu savienību“ (Literärisch-Praktische Bürgerverbindung). Kā Vidzemes ģenerālsuperintendents (1803—1827) un Tērbatas Universitātes skolu komisijas loceklis viņš 1819. gadā skaidri formulēja latviešu un igauņu draudžu skolu un skolotāju semināru izveides nepieciešamību Vidzemes zemnieku likumdošanas aktos. Pētīja baznīcu un skolu vēsturi, izdeva un rediģēja vairākus laikrakstus.
Miris Rīgā.
Sopota
Sopota (pl, kašūbu: Sopòtë) ir pilsēta Polijas ziemeļos, Pomožes vojevodistē, Baltijas jūras krastā starp Gdaņsku un Gdiņu, ar ko kopā veido tā saukt Trīspilsētu (trojmiasto). Pazīstama kā kūrortpilsēta. Pilsētas robežās atrodas Sopotas mols — garākais koka mols Eiropā, kurš ir 515,5 metru garš.
Rakstos ciematiņš pirmoreiz minēts 1283. gadā. Pirmā ārstniecības iestāde tika atklāta 1819. gadā, kad Sopota bija Prūsijas sastāvā. XX gadsimta sākumā Sopota bija ķeizara Vilhelma II iecienīts kūrorts. Pēc Pirmā pasaules kara Sopota bija Dancigas brīvpilsētas sastāvā. Tik izbūvēts liels kazino, kurš deva lielus ienākumus Dancigas brīvpilsētas kasē.
Pilsētas Meža operā katru gadu notiek Sopotas Starptautiskais dziesmu festivāls, kas savulaik bija Intervīzijas organizēta alternatīva Eirovīzijas dziesmu konkursam. 1991. gadā par šī konkursa uzvarētāju kļuva grupa Jauns Mēness, bet 2006. gadā tajā piedalījās Brainstorm.
Vācu aktiera Klausa Kinska (Klaus Kinski, 1926—1991) dzimtā pilsēta.
Pilsētas basketbola komanda Sopotas "Prokom Trefl" spēlē Polijas basketbola augstākajā līgā.
Čornaja
Čornaja (arī Čornā; ltg ) ir ciems Rēzeknes novada Čornajas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies Rāznas ezera ziemeļu krastā pie Dukstigala līča blakus autoceļam P55 16 km no novada domes Rēzeknē un 257 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā padomju saimniecības «Dzimtene» (vēlāk — «Rāzna») ciemats. Kopš 1995. gada pagasta centrs. Čornajā atrodas pagasta pārvalde, bērnudārzs, Rāznas bibliotēka, Dukstigala pasta nodaļa, veikals. Dukstigala katoļu baznīca ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Baltijas jūras akadēmija
Baltic Sea Academy (lv) ir organizācija ar 17 asociētiem biedriem — universitātēm un augstskolām no deviņām valstīm ap Baltijas jūru. Tā ir bezpeļņas organizācija, kas, Hanzas Parlamenta iniciēta, tika nodibināta 2010. gadā.
Kopīgais mērķis ir stiprināt sadarbību starp akadēmiskajām institūcijām un mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) sektoru. Šīs sadarbības konkrētie mērķi ir MVU vajadzībām atbilstošu pētniecības uzdevumu un inovāciju īstenošana, kā arī ilgtermiņa ieguldījums izglītības un īpaši profesionālās apmācības jomā. Īpaša uzmanība tiek vērsta uz duālo apmācības sistēmu.
Hanzas konferences
Kopš 2004. gada ik gadu tiek organizēta divu dienu Hanzas konference, kuras laikā kopīgam dialogam sapulcējas uzņēmumu pārstāvji, zinātnieki un politiķi. Tā, piemēram, konferencē "Atjaunojamie Enerģijas Resursi un MVU Baltijas Jūras Reģionā" 2011. gadā uzstājās ES komisārs Ginters Etingers (Günther Oettinger), kā arī 2012. gadā ES komisārs Algirdas Šemeta. Pēc prezentāciju sniegšanas, konferences dalībnieki piedalās diskusijās pie apaļajiem galdiem. Diskusiju un pārrunu rezultāti, kā arī referāti, tiek publicēti pēc konferences Baltic Sea Academy grāmatu sērijā.
Publikācijas
Baltic Sea Academy publikācijas (izvilkums):
Brocēnu ezers
Brocēnu ezers ir caurteces ezers Austrumkursas augstienē, Saldus novada Cieceres pagastā ziemeļos no Rīgas — Liepājas dzelzceļa un autoceļa A9.
Kāšveida ezerdobe; no dziļās ziemeļu daļas atzars uz dienvidrietumiem (garums 1,3 km) un šaurāks atzars uz dienvidaustrumiem (1 km). Cauri Brocēnu ezeram tek Cieceres pieteka Vēršāda; ietek Kazenieku strauts. Ezera krasti ir lēzeni, kūdraini, vietām smilšaini, avotaini. Apkārt meži (austrumos), pļavas. Ezera dibens - līdzens, dūņains, apaudzis (70% platībā, viscaur aizaudzis austrumu līcis). Atpūtas bāzes, parks.
14. jūnijs
14. jūnijs ir gada 165. diena pēc Gregora kalendāra (166. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 200 dienas.
Vārda dienas
Saiva, Saivis, Santis, Sentis, Tija
Albīnisms
Albīnisms ( — ‘balts’) ir ģenētisks defekts — slimība, ar kuru cilvēki vai dzīvnieki jau piedzimst. Šim defektam ir raksturīgs pigmenta melanīna trūkums matos, acīs un ādā. Defektu izraisa mutācijas gēnos, kas atbildīgi par fermenta tirozināzes sintēzi — šis ferments nepieciešams, lai veidotos melanīns. Indivīdus vai dzīvniekus, kuriem ir albīnisms, sauc par albīniem.
Albīnisma raksturojums
Cilvēkiem ar albīnismu parasti ir balti vai gaiši blondi mati un ļoti gaiša āda. Viņu acis ir zilas vai neparasti iesārtas. Cilvēkiem ar albīnismu ir dažādas problēmas ar redzi un saules iedegumu. Visas šīs problēmas ir tāpēc, ka albīniem ir maz vai vispār nav melanīna matos, acīs un ādā.
Albīniem redzes problēmas ir saistītas ar nistagmu (neregulāras acs ātras kustības), šķielēšanu un redzes defektiem (tuvredzība, tālredzība).
Nepilnīgs albīnisms
Ja cilvēkiem vai dzīvniekiem ir tikai dažas vai daļējas albīnisma pazīmes un neatbilst pilnībā albīnisma raksturojumam, tad to sauc par nepilnīgu albīnismu jeb leicismu.
Albīni dzīvnieki
Albīni dzīvnieki ir vairāk apdraudēti no plēsīgajiem dzīvniekiem, jo tie atšķirībā no saviem sugas brāļiem, nespēj noslēpties no ienaidnieka gaišā izskata dēļ. Tos arī atgrūž citi sugas pārstāvji, tāpēc tie nespēj vairoties.
Savukārt cilvēki uzskata albīnus dzīvniekus par skaistiem un nereti zoodārzi cīnās un ir gatavi maksāt lielas naudas summas par īpaši retiem albīniem dzīvniekiem.
Sikspārņi
Sikspārņi (Chiroptera) ir zīdītāju klases (Mammalia) kārta. To iedala divās apakškārtās: dižsikspārņos un sīksikspārņos. Pie sikspārņu kārtas pieder vairāk nekā 1100 sikspārņu sugas (apmēram 20% no visām zīdītāju sugām), kas tiek iedalītas 18 dzimtās. Latvijā dzīvo 15 sugas, kuras visas pieder vienai dzimtai —. Sikspārņi ir vienīgie zīdītāji, kuri prot lidot (citi zīdītāji, piemēram, lidvāveres, nespēj lidot, bet tikai planēt).
Izskats un īpašības
Sikspārņi ir mugurkaulnieki, kā arī zīdītāji, jo savus mazuļus baro ar pienu. Visi sikspārņi ir siltasiņu dzīvnieki, kas nodrošina nemainīgu ķermeņa temperatūru. Sikspārņi lido ar spārniem, kuri ir veidoti no ādas, kas atrodas starp locekļu un pirkstu kauliem. Sikspārņiem ir mazas acis, kas nav raksturīgi nakts dzīvniekiem. To vietā sikspārņi izmanto eholokāciju. Tas nozīmē, ka viņi ar speciāli pielāgotām ķermeņa daļām spēj uztvert skaņas viļņus, kurus paši ir izstarojuši. Tādā veidā viņi nosaka attālumu līdz citiem ķermeņiem un veikli atrod ceļu arī tumsā. Šī sistēma strādā tāpat kā radars.
Lielākā daļa no sikspārņiem ir nakts dzīvnieki, viņi ir aktīvi krēslas un rītausmas stundās, kā arī pa nakti. Pārējā laikā tie uzturas alās un kokos. Dažreiz sikspārņi dzīvo arī cilvēku radītās būvēs, īpaši bēniņos un pagrabos. Tuvojoties ziemai, sikspārņi sāk pulcēties pie alām un citām pazemes slēptuvēm, kur tie dodas ziemas guļā. Ir novērots, ka tieši pirms ziemas guļas šie dzīvnieki kļūst aktīvāki. Sikspārņi dzīvo trokšņainās kolonijās, apdzīvojot vairākus kokus parkā vai citur. Dižsikspārņi pārtiek no augļiem, nektāra un ziedputekšņiem. Savukārt lielākā daļa no sīksikspārņiem (aptuveni 70%) ir kukaiņēdāji, tie ēd kukaiņus, bet daži no sīksikspārņiem ēd mazus mugurkaulniekus; mazus zīdītājus (pat citus sikspārņus un zivis), kā arī sūc asinis.
Neparastākie sikspārņi
Augļsikspārņi (Pteropodidae) ir lielākie sikspārņi. Šie sikspārņi pārtiek no augļiem, un tie, salīdzinoši ar citiem sikspārņiem, arī labi redz. Šajā grupā apvienotas 166 sikspārņu sugas, un tie visi dzīvo tikai Āzijas, Āfrikas un Okeānijas tropiskajās teritorijās.
Vampīrsikspārņi no lapdeguņu dzimtas (Phyllostomidae) dzīvo tikai Latīņamerikā. Tie ir pazīstami ar to, ka pārtiek no asinīm. Zaķlūpu sikspārņi (Noctilionidae) dzīvo Latīņamerikā un Karību salās. Tie planē virs ūdens virsmas un ķer savos nagos sīkas zivtiņas. Cūkdegunu sikspārnis no Craseonycteridae dzimtas ir pasaulē mazākais sikspārnis un arī viens no mazākajiem zīdītājiem. Tā masa ir parasti tikai 2 grami.
Sikspārņi un cilvēki
Lielākā daļa no Latvijā dzīvojošajām 15 sikspārņu sugām ir iekļautas Sarkanajā grāmatā. Arī citās valstīs sikspārņi ir apdraudēto dzīvnieku sarakstos. Piemēram, Lielbritānijā visi sikspārņi ir aizsargāti ar likumu, un pat ielaušanās sikspārņu apdzīvotajās teritorijās var tikt smagi sodītas ar bargām soda naudām. Arī Malaizijā sikspārņi ir aizsargāti dzīvnieki, taču Saravakas štatā dažas kopienas lielos augļsikspārņus lieto uzturā.
Sikspārņi folklorā
Eiropā jau kopš sen seniem laikiem sikspārņi bieži asociējas ar vampīriem. Folklorā vampīri bieži iegūst sikspārņu izskatu. Sikspārņi ir arī spoku, nāves un slimību simbols. Toties dažās Eiropas valstīs, piemēram, Polijā, sikspārņi ir veiksmes simbols.
Arī Amerikā indiāņi pārsvarā neuzskata sikspārņus par pozitīviem dzīvniekiem. Piemēram, krīki, čiroki un apači, uzskata, ka sikspārņiem piemīt viltnieka gars, bet kvakiutli cilts uzskata, ka sikspārņi ir laimes simboli.
Tongā un Rietumāfrikā sikspārņi tiek uzskatīti par svētiem dzīvniekiem, un bieži tiek saistīti ar cilvēku dvēselēm.
Indonēzijā Javas salas vietējie iedzīvotāji uzskata, ka šeit dzīvojošais mītisks gigantisks sikspārnis, kuru sauc par Ahūlu, ir nāves vēstnesis.
Ir nostiprinājis mīts, ka sikspārņi bieži ielido un sapinas cilvēku matos, bet tā nav patiesība, jo sikspārņi ar eholokāciju var uztvert katru matu atsevišķi un tiem nav nekādu vajadzību tajos ielidot.
Skream
Skream (īstajā vārdā Ollie Jones) ir dubstep mūzikas žanra producents no Londonas, Kroidonas. Viņa pazīstamākais skaņdarbs ir "Mindight Request Line", ko 2005. gadā izdeva ierakstu kompānija "Tempa", un kas 2006. gadā tika iekļauts viņa debijas albumā "Skreamizm".
Sikspārņi
Sikspārņi daiļradē
Daiļradē sikspārņi ir izmantoti gan ļaundara tēlos, piemēram, Drakula, gan arī varoņa tēlos, piemēram, Betmens. Kanādiešu rakstnieka Keneta Opela (Kenneth Oppel) romānu sērijā, kurš sākās ar romānu "Sudrabspārns" (Silverwing), sikspārņi ir attēloti kā pozitīvi tēli.
Palmu dzimta
Palmu dzimta (Arecaceae) ir palmu rindas dzimta, kas pieder viendīgļlapju klasei. Patlaban zināmas aptuveni 2600 palmu sugas, kuras iedalītas 181 ģintī. Pēdējos astoņos gados aprakstītas sešas jaunas ģintis un 200 jaunas sugas. Tā ir visā pasaulē tropu un subtropu joslā viegli atrodama un atpazīstama augu grupa, tomēr sugu noteikšana ir sarežģīta. Ar savu raksturīgo siluetu par neatņemamu, nereti visiezīmīgāko tropu salu ainavas daļu ir kļuvušas kokospalmas.
Apraksts un daudzveidība
Kokveida, retāk krūmveida vai liānu augi. Viena no retajām viendīgļlapju grupām, kurā dominē koki un krūmi. Stumbrs nezarots, tā garums 7—40 m, reti vairāk, ar lapu pušķi galotnē. Stumbru bieži klāj skaidri saskatāmas atmirušo lapu kātu paliekas. Vairumam viendīgllapju stumbrs neparesninās, savukārt lielākajai daļu palmu (līdztekus nedaudziem liliju augiem) stumbra vadaudi nodrošina tā augšanu resnumā. Palmas neveido gadskārtas, pēc kurām nosaka koku vecumu. Daudzām palmām veidojas balstsaknes, kad pirmā sakne, sasniegusi noteiktu lielumu, pārstāj augt, bet stumbra pamatne dzen jaunas saknes. Palmai augot, tās parādās virs zemes kā savdabīgi balsti, zem kurām atrod patvērumu sīki dzīvnieki.
Lapas ļoti lielas, sākotnēji veselas, vecākas šķeltas vai dalītas; plūksnu forma variē no rombveida vai ieapaļas līdz šauri lineārai. Daudzām sugām lapas apveids ir spalvveida — lapas kāta katrā pusē ir viena rinda šauri lineāru plūksnu, kuru garums virzienā uz kāta galotni pakāpeniski saīsinās.
Ziedu ļoti daudz. Tie ir sīki, sakopoti lielās ziedkopās, galvenokārt saliktās skarās, arī vārpās, kas atrodas lapu žāklēs, reti auga galotnē. Skaras garums parasti 0,5—2 cm, bet var sasniegt aptuveni 10 m. Kauslapas un vainaglapas pa 3 (reti 2 vai 4), brīvas vai saaugušas. Putekšņlapas 6—34, dažām sugām to skaits sniedza simtos. Vairums palmu sugu zied periodiski, kaut ne katru gadu. Corypha umbraculifera vienīgo reizi mūžā zied apmēram 40 gadu vecumā, un tai ir garākā ziedkopa augu pasaulē — apmēram 10 m gara.
Auglis — sauss vai sulīgs kaulenis, retāk oga. Apputeksnē kukaiņi. Ēdamo palmu augļu izplatīšanā ļoti liela nozīme ir putniem, augļsikspārņiem un citiem sīkajiem zīdītājiem, kuri dzīvo kokos.
Vislielākā palma ir Andos sastopamā vaskpalma Ceroxylon alpinum, kura stumbrs sasniedz 61 m garumu. Vismazākā palma ir ārkārtīgi apdraudētā liliputu karaļpalma, kuras garums ir tikai 10–15 cm. Lielākās lapas ir karaliskajai rafijai — līdz 25 m, lielākais auglis, līdz 26 kg smags — Seišeļu kokospalmai.
Viena no savdabīgākajām ir svārku vašingtonija Sonoras tuksneša apkaimē un klinšainajos kanjonos Arizonā. Šīs sugas atmirušās lapas nenokrīt, bet, atliecoties lejup, veido paliekošus, pelēkbaltus "svārkus", kas veciem kokiem nosedz apmēram divas trešdaļas no stumbra garuma. Madagaskaras enkurpalma pastāvīgi aug ūdenī, un tā dīgstošajām sēklām ir īpašas enkurveida piedevas. Iekritusi ūdenī, enkurpalmas sēkla nogrimst, ieķeras gruntī un izaug par jaunu palmu.
Ipašu palmu grupu veido rotangpalmas, kurā ietilpst aptuveni 600 sugu liānas, iedalītas 13 ģintīs. Lielāko to daļa sastopama dienvidaustrumu Āzijas lietus mežos. Tās ir tipiskas liānas, un labvēlīgos apstākļos kāpelētājpalmu ģints sugu augšanas ātrums sasniedz 6–7 m gadā. Lielākais rotangpalmu garums ir līdz 175 m, stumbru diametrs variē no 2—3 mm līdz 10 cm.
Izplatība
Lielākā palmu daļa sastopama tropu un subtropu apgabalos. Daudzveidības centri ir tropu zemienes dienvidaustrumu Āzijā, Okeānijā, Dienvidamerikas ziemeļdaļā.
Tālākie izplatības punkti ziemeļos Vidusjūras piekraste Eiropā un Japāna austrumu Āzijā, dienvidos — piekrastes meži Kraistčērčas apkaimē Dienvidsalā un Četema salas, kur aug Jaunzēlandei endēmā Jaunzēlandes cekulpalma. Pretēji šķietamajai dažādu palmu daudzveidībai apstādījumos Eiropas dienvidos, savvaļā Eiropā aug tikai divas sugas — Eiropas pundurpalma un Krētas dateļpalma.
Veģetācija
Palmu dzimtas sugas ir noteicošas ļoti dažādā augājā — lietus mežos, savannās, sausos un mēreni mitros tropu un subtropu mežos dažādā noēnojumā. Savannās un jo īpaši dienvidaustrumu mangrovēs dažas sugas var dominēt lielā platībā. Blīvas palmu audzes nereti tropos redzamas arī smilšainās jūru un okeānu piekrastēs.
Palmu reģionālajai daudzveidībai ir īpaša pazīme — mežos un sausienēs nav tādu sugu, kas būtu plaši izplatītas līdzīgās augtenēs dažādos kontinentos. Gluži pretēji — katru lietus mežu, savannu vai dzeloņkrūmju apgabalu raksturo atšķirīgas palmu sugas.
Atsevišķas palmas sastopamas visai skarbos klimatiskos apstākļos — šķiedrpalmas Trachycarpus Himalajos un Nannorhops ritchiana Afganistānas kalnos spēj pārciest pat sniega sezonu.
Apdraudējums
Mūsdienās daudzas palmu sugas ir apdraudētas, jo sevišķi sugas vairākos apgabalos Karību reģionā un Klusā okeāna salās no Havaju arhipelāga līdz Fidži, Madagaskarā un Maskarēnu salās. Lai gan palmu daudzveidība šajās salās ir neparasti augsta, to areāli ir ļoti mazi, bet populācijas — viegli iznīcināmas.
Madagaskarā ir apdraudētas vairāk nekā 80% no tur 195 sastopamajām sugām (no kurām 192 ir endēmas). Salīdzinot ar iepriekšējo 1995. gada vērtējumu, apdraudēto un kritiski apdraudēto sugu skaits ir pieaudzis, galvenokārt uz 28 jaunatklāto sugu rēķina. Lielākā daļa palmu aug lietus mežos salas austrumu daļā, no kuru sākotnējās platības saglabājusies mazāk nekā viena ceturtdaļa, un tie turpina izzust. 2007. gadā atklātās Tahina spectabilis areāls aizņem mazāk nekā 4 km², iespējams, mazāk pat par 1 km², un kopīgais palmu skaits ir aptuvenu 30 koku. Dypsis tokoravina izcērt sēklu ievācēji, un kopējā populācija nepārsniedz 30 pieaugušas palmas. Savukārt Ravenea delicatula vienīgās zināmās populācijas platība ir mazāka par 6 km². Palmas augšanas vieta netiek aizsargāta, un to izcērt lauksaimniecības vajadzībām.
Botāniskie dārzi meklē veidus, kā panākt visvairāk apdraudēto palmu pavairošanu. Taču tiem nepietiek platība visu savvaļas populāciju ģenētiskajai daudzveidībai. Problēmu padara sarežģītāku apstāklis, ka, atrodoties netālu viena no otras, vienas ģints sugas var savstarpēji krustoties. Savukārt hibrīdu sēklas vairs nesaglabā bioloģisko daudzveidību.
Saimnieciskā izmantošana
Saimnieciski nozīmīgākas par palmām ir tikai garšvielas un pākšaugi. Miljoniem tropu iedzīvotājiem produkti, kurus tie iegūst no palmām, ir ikdienas pārtika. Visbiežāk pārtikā lieto kokospalmas un īstās dateļpalmas augļus. No palmām ceļ mājas, taisa grīdu, ar palmu lapām klāj jumtus, izgatavo slotas un pin grozus vai mēbeles.
Kokospalmu izmantošana
Filipīnieši mēdz sacīt: "Kurš iestāda kokospalmu, tas iestāda traukus un drēbes, ēdienu un dzērienu, mājokli sev pašam un mantojumu saviem bērniem". Šis sakāmvārds nav pārspīlēts, jo no kokospalmām iegūst ne tikai pārtiku, dzērienu un eļļu cepšanai, bet arī lapas jumtu segumam, šķiedru virvēm un paklājiem, čaulas, kas noder trauku un rotājumu darināšanai, un ziedkopas saldo sulu, no kuras gatavo cukuru. Stumbrus izmanto mājokļu būvei un kā kurināmo.
Visās zemēs, apvidos un salās no Havajām līdz pat Bangkokai kokosrieksti ir pirmās nepieciešamības produkts, ko viņi lieto uzturā bezgala daudzveidīgu ēdienu sastāvā. Tā, grāmatā Pa nepazīstamo Mikronēziju rakstīts: "Visvērtīgākais pārtikas avots Mikronēzijas atolos ir kokosrieksts." Negatavu kokosriekstu pilda dzidrs, salds šķidrums, ko sauc par kokosriekstu sulu. Iejaucot ūdenī sasmalcinātu kokosriekstu mīkstumu, iegūst tā dēvēto kokospienu. To pievieno zupām, mērcei un mīklām.
Telpaugi
Tā kā vairumam palmu Eiropas klimats ir nepiemēroti vēss, sākotnējie mēģinājumi izaudzēt palmas Eiropas apstākļos beidzās neveiksmīgi. Taču 19. gadsimtā daudzās lielpilsētās uzcēla palmu mājas un oranžērijas. Īpašas palmu oranžērijas veidoja gan botāniskie dārzi, gan turīgi ļaudis. Viens šāds piemērs ir 19. gadsimta 40. gados celtā Kjū dārza palmu oranžērija Londonā.
Oranžērijās bija paredzēti ievērojamā augstumā veidots tiltiņš vai balkons, kas ļāva palmu lapotnes aplūkot tuvumā. 20. gadsimtā palmas kļuva par pazīstamiem istabu un citu iekštelpu augiem, kas viegli piemērojas ēnainai videi un turēšanai traukos.
Sistemātika
Palmu dzimtas apakšdzimtu skaits laiku pa laikam ticis pārskatīts un mainīts. Patlaban dzimtu iedalās 5 apakšdzimtās:
Areku Arecoideae apakšdzimta
Plašākā palmu apakšdzimta.
Vaskpalmu Ceroxyloideae apakšdzimta
Ģinšu lielākā daļa sastopama Dienvidamerikā, Centrālamerikā un Karību baseinā, pa vienai — Madagaskarā un Komorās un Kvīnslendā.
Mangrovjpalmu Nypoideae apakšdzimta
Monotipiska apakšdzimta, tās suga — krūmu mangrovjpalma sastopama Indijas un Klusā okeāna tropos, kur nereti mangrovēs un smilšainās piekrastēs veido blīvas audzes. Vienīgā palmu suga, kas pielāgota mangrovju biomai.
"Neīstās" palmas
Pastāv vismaz septiņas augu sugas, kuru nosaukumos, lai arī tās nav palmas no zinātniskā viedokļa, ietilpst vārds "palma".
Krējums
Krējums, reizēm arī saukts par saldo krējumu, lai nošķirtu no skābā krējuma, kas iegūts saraudzējot saldo krējumu, ir piena produkts, kas veidots no koncentrētiem piena taukiem. Krējumu atdala no piena, to nostādinot vai centrifugējot, un piena tauku saturs tajā ir no 10% līdz 40%. Tā sastāvā ir arī apmēram 3% olbaltumvielu, 2,3% ogļhidrātu, kā arī A un D vitamīns.
Krējumu lielākoties lieto ēdienu gatavošanā, jo tas uzlabo ēdiena garšu, it īpaši skābais krējums. Lai krējuma uzturvielas karsējot nepārveidotos, to liek klāt jau gatavam ēdienam.
Krējums ir bagāts ar A un D vitamīniem, tādēļ tas ir ļoti noderīgs bērnu un slimnieku uzturā. Krējums ir noderīga uzturviela organismam. Krējumu tāpat kā pienu uzglabā pie zemas temperatūras.
Mozaīka (organizācija)
Lesbiešu, geju, biseksuāļu, transpersonu un viņu draugu apvienība „Mozaīka” ir dibināta nevalstiska organizācija Latvijā, kuras deklarētie mērķi ir veicināt sabiedrības izpratni par dažādu seksuālo orientāciju esamību un sekmēt lesbiešu, geju, biseksuāļu un transpersonu (LGBT) sociālo un tiesisko integrāciju Latvijā.
"Mozaīkas" deklarētie mērķi ir:
"Mozaīka" ir Starptautiskās lesbiešu un geju asociācijas Eiropas reģionālās nodaļas (ILGA-Europe) biedre.
"Mozaīkas" birojs atrodas Stabu ielā 19 (birojs II), LV-1011, Rīgā.
Praidi
Līdz šim plašākai sabiedrībai redzamākās biedrības darbības ir bijuši "Draudzības dienu" (Rīgas praida) pasākumi 2006., 2007. un 2008. gadā. Biedrība kopā ar Lietuvas LGBT organizāciju „Lietuvas Geju līga" un Igaunijas LGBT jauniešu apvienību 2009. gadā pirmo reizi Rīgā no 15. līdxz 17. maijam rīkoja Baltijas Draudzības dienas, kurās piedalījās visu trīs valstu LGBT cilvēki, parādot Baltijas vienotību. 2010. gadā biedrība „Mozaīka” palīdzēja „Lietuvas Geju līgai” sarīkot Baltijas Draudzības dienas Viļņā, kas bija pirmais šāda veida ar Lietuvas Administratīvās tiesas lēmumu atļauts pasākums. 2011. gadā Baltijas Draudzības dienas notika Tallinā. 2012. gadā Baltijas Draudzības dienas notika Rīgā no 31. maija līdz 2. jūnijam.
Praida pasākumu ietvaros tiek rīkotas dažādas diskusijas un semināri, mākslas darbu un foto izstādes, konferences, diskusijas, Kino dienas. Visu pasākumu laikā darbojas arī preses un informācijas centrs.
Līdztekus darbam pašmājās, „Mozaīka” pārstāv Latviju arī ārzemēs, piedaloties dažādās LGBT konferencēs un semināros, kā arī citu valstu LGBT gājienos.
Citi pasākumi
"Mozaīka" nodarbojas ar LGBT cilvēku tiesību aizstāvību, juridisko palīdzību, konsultācijām.
"Mozaīka" veic interešu aizstāvības pasākumus, veicinot Latvijas likumdošanas pozitīvas izmaiņas diskriminācijas mazināšanas jomā.
"Mozaīkas" paspārnē darbojas jauniešu grupa "Skapis" un dažādas kopienas interešu un atbalsta grupas.
Kopš 2014. gada marta "Mozaīkas" telpās darbojas Testpunkts vīriešiem, kuriem ir dzimumattiecības ar vīriešiem. Testpunktā var bez maksas un anonīmi veikt HIV un sifilisa eksprestestu un saņemt konsultāciju. Testpunkts darbojas otrdienās un trešdienās no 18:00 līdz 20:30 "Mozaīkas" biroja telpās, Stabu ielā 19.
Heti
Heti (hbo) bija indoeiropiešu valodā runājoša tauta, kas laika posmā no aptuveni 1700. līdz 1200. gadam pirms mūsu ēras apdzīvoja Anatolijas pussalu mūsdienu Turcijas teritorijā un izveidoja lielvalsti, kas bija spējīga apdraudēt Senās Ēģiptes un Senās Divupes ietekmi Tuvo Austrumu reģionā.
Izcelsme
Pirms hetu ienākšanas šo reģionu apdzīvoja tauta, ko dēvē par hati. Uzskata, ka šī tauta nav runājusi indoeiropiešu valodā, iespējams, ka hatu valoda varētu būt bijusi tuva senajām Ziemeļkaukāzu apdzīvojošo tautu valodām. Arī hetu izcelsme joprojām ir visai neskaidra. Daži vēsturnieki domā, ka heti cēlušies no tās pašas etniskās grupas kā mīnojieši. Taču līdz pat mūsdienām Tuvajos Austrumos, it īpaši Turcijā, šī tauta ir atstājusi pamanāmas savas kultūras pēdas. Piemēram, virknes ģeogrāfisko nosaukumu izcelsme meklējama hetu valodā. Tiek uzskatīts arī, ka heti bijuši pirmie, kas apguvuši dzelzs tehnoloģiju, līdz ar to aizsākot dzelzs laikmetu.
Heti iekaroja Tuvo Austrumu reģionu ap 1900. gadu p.m.ē. Ap 17. gadsimtu p.m.ē. heti izveidoja stipru, centralizētu valsti, bet 15.—14. gadsimtā p.m.ē. viņi pakļāva savai kontrolei milzīgu teritoriju, rietumos līdz Egejas jūrai, dienvidaustrumos līdz Senajai Divupei, dienvidos Sīriju līdz pat mūsdienu Libānai. Heti sāka nopietni apdraudēt Ēģipti, Babiloniju un Asīriju.
Sīrijas dēļ viņiem izcēlās karš ar Ēģipti. Sevišķi asas sadursmes hetiem bija faraona Ramzesa II laikā, līdz ap 1269. gadu p.m.ē. karojošās puses noslēdza miera līgumu, saskaņā ar kuru Ēģiptei nācās samierināties ar šaurāku savu ietekmes sfēru — tikai līdz Palestīnas dienvidu daļai.
Noriets
Hetu valsts sabruka gandrīz vienlaicīgi ar Egejas civilizāciju drīz pēc 1200. gada p.m.ē. Saskaņā ar ēģiptiešu avotiem, hetu karalisti sagrāvuši „jūras ļaudis”. Tas, ka pirātu bandas varēja sagraut varenu valsti neliekas sevišķi ticami, pat ja ņem vērā, ka heti bija visai vāji jūras braucēji un viņu impērijas Vidusjūras piekrastes daļa tādēļ bija nepietiekami aizsargāta. Kā rāda citas vēsturiskas liecības, jūras pirātu sirojumi laikā sakrituši arī ar iekšējiem nemieriem, kā arī kaimiņu cilšu iebrukumiem hetu zemēs no ziemeļiem un ziemeļrietumiem — trāķiešiem un frīģiešiem no Balkāniem, armēņiem no Kaukāza. Tādēļ jādomā, ka hetu valsts bojāeja drīzāk saistāma ar vispārēju krīzi, kas skāra praktiski visas Vidusjūras reģiona valstis. Pēc centrālās varas sabrukuma hetu valstī Anatolijā izveidojās daudzas nelielas pilsētu valstiņas, kur katra cīnījās par savu neatkarību.
Nenovērtējams hetu nopelns civilizācijas attīstībā ir dzelzs tehnoloģijas radīšana. Kā domā vairums vēsturnieku, tieši heti bijuši pirmie, kas sākuši izgatavot dzelzs darbarīkus un ieročus. Tieši lielā mērā pateicoties šai tehnoloģijai, hetiem izdevās veiksmīgi pakļaut sev plašas teritorijas. Taču dzelzs tehnoloģiju no hetiem drīz pārņēma arī Asīrija un tāpat izmantoja to kaimiņu tautu iekarošanai un apspiešanai. Ēģipte dzelzs tehnoloģiju pārņēma ap 1200. gadu p.m.ē. un tikai ap 1000. gadu p.m.ē. dzelzs laikmets strauji izplatījās visā Egejā.
Priekšpomerānijas-Rīgenes apriņķis
Priekšpomerānijas-Rīgenes apriņķis ir apriņķis Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā. Apriņķis robežojas ar Mēklenburgas-Priekšpomerānijas Priekšpomerānijas-Greifsvaldes, Mēklenburgiše Zēplates un Rostokas apriņķiem.
Benga
Benga, īstajā vārdā Adebenga Adedžumo (Adegbenga Adejumo, dzimis Londonā), ir dabstepa producents no Londonas, Kroidonas un viens no ievērojamākajiem dabstepa kustības pārstāvjiem, kas aktīvi nodarbojas ar producēšanu un dabstepa popularizēšanu gan Lielbritānijā, gan Eiropā.
Troposfēra
Troposfēra ir zemākais un vislabāk izpētītais Zemes atmosfēras slānis, kura vidējais augstums ir 11 km (8—10 km virs polārajiem apgabaliem, 10—12 km mērenajos platumos un 16—18 km virs tropu rajoniem). Troposfērā atrodas vairāk nekā 80% no visas atmosfēras gaisa masas, bieži notiek turbulence un konvekcija, šeit koncentrēta lielākā daļa ūdens tvaiku, rodas daudz mākoņu un atmosfēras fronšu, ciklonu un anticiklonu, kā arī notiek daudzi citi procesu, kuri ietekmē laikapstākļus un klimatu. Troposfērā ik pēc katriem 100 metriem gaisa temperatūra pazeminās vidēji par 0,65 °C, un sasniedz −53 °C augšējā daļā.
Kemerons
Kemerons var būt:
Villerušs
Villerušs var būt:
1654. gads
1654. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Deivids Kemerons
Deivids Viljams Donalds Kemerons (en; dzimis ) ir angļu politiķis, Konservatīvo partijas līderis (2005—2016), Apvienotās Karalistes premjerministrs (2010—2016).
Absolvējis Oksfordas Universitāti. 2001. gadā tika ievēlēts parlamentā. 2016. gada 24. jūnijā referenduma rezultātu dēļ Kemerons paziņoja, ka atkāpsies no sava amata.
Māris Villerušs
Māris Villerušs (dzimis, miris ) bija latviešu čellists.
Dzīvesgājums
1962. gadā sāka strādāt par pedagogu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā. Uzstājās ar solokoncertiem, kā arī Latvijas Filharmonijas klavieru trio sastāvā kopā ar Valdi Janci un Juri Švolkovski. Koncertēja gan Latvijā, gan PSRS, gan citās valstīs. Izdevis vairākas skaņuplates.
Džuljāno Racoli
Džuljāno Racoli (it; dzimis Kastelnovonemonti (Castelnovo ne' Monti), Emīlijā-Romanjā, Itālijā) ir itāļu kalnu slēpotājs. Viņš ir 2010. gada Vankūveras olimpisko spēļu čempions slalomā un vienīgais zelta medaļas ieguvējs Itālijas delegācijā šajās olimpiskajās spēlēs. Dž. Racoli zelta medaļa bija negaidīta, jo līdz tam viņš bija izcīnījis tikai vienu uzvaru Pasaules kausa posmā (Zagrebā, 2010. gadā) un trīs reizes bijis labāko trijniekā, visi šie panākumi tāpat gūti slalomā. Dž. Racoli kļuva par pirmo itāli, kurš ieguvis olimpisko zelta medaļu slalomā pēc 22 gadu pārtraukuma, kad Kalgari olimpiādē 1988. gadā to paveica leģendārais Alberto Tomba.
Džordžs Herisons
Džordžs Herisons (George Harrison; - ) bija dziedātājs un ģitārists, viens no britu grupas The Beatles dalībniekiem. 2002. gadā BBC aptaujā par 100 izcilākajiem britiem respondenti ierindoja Herisonu 62. vietā. Viņam ir viens dēls - Dani Herisons, kurš arī ir ģitārists. Dani vārds (angliski - Dhani) tika dots par godu 6. un 7. indiešu notij dha un ni.
The Beatles
Grupā The Beatles Džordžs spēlēja vadošo ģitāru un iemācīja spēlēt ģitāru Makartnijam un Lenonam. Viņš kopš albuma Rubber Soul katram albumam sarakstīja vismaz vienu dziesmu. Viņa mājaslapā fani par vislabāko nosauca Here Comes The Sun, kura kopā ar Something tikai iekļauta bītlu priekšpēdējā albumā Abbey Road. Džordžu iesauca par "kluso bītlu" viņa klusēšanas intervijās dēļ.
Solokarjera
Pēc bītlu izjukšanas 1970. gadā Herisons, tāpat kā pārējie viņa grupas biedri uzsāka solokarjeru. Viņš bija pirmais bītls, kurš pēc grupas izjukšanas ar savu dziesmu My Sweet Lord iekļuva Billboard Hot 100 pirmajā vietā. Viņš bieži sadarbojās ar bijušo grupas biedru Džonu Lenonu, Herisona ģitāras solo dzirdams tādās Lenona dziesmās kā Gimme Some Truth. Herisona pirmais un vislabāk novērtētais albums bija All Things Must Pass, kas saturēja ļoti daudzas no viņa zināmākajām kompozīcijām - tas bija arī pirmais roka albums, kurš izdots trijās vinila platēs. Pēc viņa nākamā, 1973. gadā izdotā, albuma Living in the Material World, Herisona solokarjera kļuva neviennozīmīga, taču astoņdesmitajos gados viņš vēl paspēja sadarboties ar Bobu Dilanu, Roju Orbisonu, Džefu Linnu un Tomu Petiju muzikālajā projektā The Travelling Wilburys. Džordža Herisona pēdējais soloalbums Brainwashed tika izdots 2002. gadā, gandrīz gadu pēc viņa nāves.
Nāve
Džordžs Herisons bija ļoti aktīvs smēķētājs. 1994. gadā viņam izoperēja smadzeņu audzēju. 2001. gadā tika diagnosticēts plaušu vēzis, un kad kļuva skaidrs, ka Džordžam nav atlicis daudz dzīvot, viņš ierakstīja savu pēdējo dziesmu. Novembra beigās viņš nomira.
Aristokrātija
Aristokrātija (grc (aristokratia), no ἄριστος (aristos) — 'labākais'; κράτος (kratos) — 'vara') ir valsts pārvaldes forma, kur valsts vara koncentrējas šaura valsts iedzīvotāju loka — aristokrātu — rokās. Aristokrāti šo statusu var ieņemt, pateicoties tam, ka izglītības, kultūras, gudrības, slavenu priekšteču vai pārticības ziņā tiek uzskatīti par piemērotākajiem valsts vadīšanai. Teorētiski aristokrātiska valsts pārvaldes forma ir vidū starp monarhiju, kur vara koncentrējas viena cilvēka rokās, un demokrātiju, kur vara nomināli pieder visiem valsts pilsoņiem un to tieši realizē to vēlēti pārstāvji.
Aristokrātiska valsts pārvaldes forma pastāvēja atsevišķos Senās Grieķijas, Senās Romas, kā arī viduslaiku vēstures posmos. Mūsdienās aristokrātiskas valsts pārvaldes formas nepastāv, lai gan atsevišķi elementi sastopami daudzu valstu pārvaldes institūcijās.
1651. gads
1651. bija parastais gads, kas sākās svētdienā.
Olomouca
Olomouca (cs, de) ir pilsēta Čehijas austrumos - Morāvijā pie Morāvas upes. Olomoucas apgabala centrs. Katoļu arhibīskapijas centrs. Sena pilsēta ar labi saglabājušos vecpilsētu. Vecpilsētā atrodas vairāki laukumi ar 18. gadsimta baroka strūklakām. Olomoucas vecpilsētas 18. gadsimta Olomoucas Svētās Trīsvienības kolonna (Sloup Nejsvětější Trojice) ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Olomoucā atrodas 1573. gadā dibinātā Palacka Universitāte (Univerzita Palackého v Olomouci). Pilsētā atrodas Čehijas republikas sauszemes armijas štābs.
Vēsture
Viduslaikos Morāvijas galvaspilsēta. 1063. gadā nodibināja Olomoucas bīskapiju. 1306. gadā Olomoucā tika nogalināts Vāclavs III, kas izbeidza Pšemislu dinastiju.
1848. gadā Olomoucā Austrijas imperators Ferdinands I atteicās no troņa. 1850. gadā šeit tika noslēgtas Olomoucas punktācijas (Olmützer Punktation) starp Prūsiju un Austriju.
Kopš viduslaikiem liela daļa Olomoucas iedzīvotāju bija vācieši, tomēr pēc Otrā pasaules kara, pamatojoties uz Beneša dekrētiem, tie tika padzīti uz Vāciju.
Cilvēki
Olomouca ir futbola trenera Karela Briknera (Karel Brückner, 1939), austriešu komponista Leo Falla (Leo Fall,1873-1925), politiķa Zdeneka Fīrlingera (Zdeněk Fierlinger, 1891-1976), vācu gleznotāja Georga Flēgeļa (Georg Flegel, 1566-1638), futbolista Mareka Heinca (Marek Heinz, 1977), hokejista Jirži Hudlera (Jiří Hudler, 1984), austriešu feldmaršala Aleksandra fon Krobatīna (Alexander von Krobatin, 1849-1933) un politiķa Jirži Paroubeka (Jiří Paroubek, 1952) dzimtā pilsēta.
Pilsētas ģimnāzijā mācījies filozofs Edmunds Huserls (Edmund Husserl, 1859-1938). Vietējā teātrī par diriģentu strādājis Gustavs Mālers (Gustav Mahler‎, 1860-1911). Vietējā armijas daļā dienējis ungāru matemātiķis Jānošs Bojai (Bolyai János, 1802-1860). Savulaik ieslodzījumā šeit turēts Lafajets (Lafayette, 1757-1834).
Sports
Olomoucas futbola klubs Sigma spēlē Čehijas 1. līgā.
15. jūnijs
15. jūnijs ir gada 166. diena pēc Gregora kalendāra (167. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 199 dienas.
Vārda dienas
Baņuta, Vilija, Vits, Žermēna
Leņdzini
Leņdzini ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz austrumiem no Tihiem. Akmeņogļu ieguve (Kopalnia Węgla Kamiennego Ziemowit).