cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gžegožs Fitelbergs
Dzīvesgājums
Pirmā pasaules kara laikā diriģēja Muzikālās drāmas un Marijas teātra orķestri Petrogradā (1914-1919) un Maskavas Lielā teātra orķestri (1920-1921). 1934. gadā izveidoja Polijas radio orķestri, bija tā vadītājs no 1934. līdz 1939. gadam un no 1947. līdz 1953. gadam. Otrā pasaules kara sākumā aizbrauca uz Argentīnu, pēc tam uz ASV, 1946. gadā atgriezās Polijā.
Miris 1953. gadā Katovicē. Viņa dēls Ježijs Fitelbergs arī bija komponists, kas lielu daļu dzīves nodzīvoja ASV.
Piemiņa
Kopš 1979. gada Silēzijas filharmonijā notiek viens no svarīgākajiem mūzikas konkursiem Polijā — Gžegoža Fitelberga starptautiskais diriģentu konkurss.
Vidinas ejālets
Vidinas ejālets (turku: Vidin Eyaleti) bija Osmaņu impērijas province ar centru Vidinā (mūsdienu Bulgārijā), kas pastāvēja no 1846. līdz 1864. gadam.
Kaija (robežzīme)
Kaija ir Daugavpils robežzīme Līksnas pagastā, valsts autoceļa P67 (Daugavpils—Tilti) labajā pusē, netālu no iebraukšanas pilsētā. Zīme kļuvusi par vienu no Daugavpils simboliem.
Tuvojoties Daugavpils 700. gadu svinībām 1975. gadā, pilsētā tika rīkots konkurss par pilsētas robežzīmju izskatu. Robežzīmei, kas tiktu novietota ceļmalā iebraucot no Rīgas puses, tika izvēlēta Daugavpils piena kombināta mākslinieka Felstera skice. 30 metrus plato spārnu karkasu apšuva ar 2 mm nerūsējošo tēraudu, kas bija kombināta rīcībā. Arī burti "Daugavpils" tika izgatavoti ar šādu pašu metodi.
Kopš 2018. gada "Kaija" tumsā tiek izgaismota valsts karoga krāsās.
Vārpiņas
Vārpiņas ir ciems Gulbenes novada Litenes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, starp Apkārtupi un Pededzes upi.
Veli
Veli (en) ir Britu aizjūras teritorijas Angiljas galvaspilsēta, kas atrodas Angiljas salas centrālajā daļā, Karību jūras krastā pie Krokusa līča. Tā ir Angiljas lielākā pilsēta, kā arī viens no četrpadsmit Angiljas apgabaliem. Pēc 2011. gada datiem pilsētā dzīvo 1067 iedzīvotāji. Veli atrodas Angiljas galvenās valsts institūcijas un valdība.
Netālu no Veli atrodas Angiljas ausgstākā virsotne Krokusa kalns, kura augstums ir 65 metri virs jūras līmeņa. Pilsēta vidēji atrodas 9 metrus virs jūras līmeņa.
Greipfrūts
Greipfrūts (Citrus × paradisi) ir subtropu zemēs audzēts citrusaugu hibrīdsuga. Tos iegūst, krustojot pomelo un saldo apelsīnkoku. Nav zināma precīza greipfrūtu izcelsme, bet tiek uzskatīts, ka tos sāka audzēt 19. gadsimta beigās Karību jūras reģionā.
Butleri (Pelēču pagasts)
Butleri ir ciems Pelēču pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 224 km attālumā no Rīgas.
Ilona Brūvere
Bērnība un skolas gadi
Ilona Brūvere dzimusi Līvānos, kultūras darbinieka Roberta Brūvera un skolotājas Irēnas Brūveres ģimenē. Piecdesmito gadu beigās Brūveri pārcēlās uz Rīgu, kur ģimenes galva strādāja dažādās kultūras iestādēs, tostarp ieņēma Kultūras un atpūtas parka direktora amatu. Brūveres vectēvs Antons Brūveris bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, cīnījies Cēsu 5. kājinieku pulkā, piedalījies Rīgas atbrīvošanā no bermontiešiem un cīņās pret sarkanarmiešiem Latgalē. 2003. gadā apbalvots ar I pakāpes Triju Zvaigžņu ordeņa goda zīmi.
Egretas melnkoks
Egretas melnkoks (Diospyros egrettarum), arī Egretas ebenkoks ir melnkoku dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Tas ir reti sastopams melnkoks, kas Sarkanajā grāmatā ierindots kritiski apdraudēto sugu sarakstā.
Ilona Brūvere
Bērnība un skolas gadi
Mācību gaitas Ilona Brūvere uzsāka 1961. gadā angļu valodas novirziena Rīgas 50. vidusskolā, ko absolvēja 1972. gadā, iegūstot diplomu angļu valodas tehniskajā tulkošanā un korespondencē.
Egretas melnkoks
Apraksts
Sasniedz 3—5 m augstumu. Lapas veselas, kātainas, ar gludu malu un skaidri redzamu plūksnainu dzīslojumu, uz zariem pamīšus. Ziedi skarās lapu žāklēs.
Ilona Brūvere
Rīgas Kinostudija
Pēc vidusskolas diploma iegūšanas Brūvere iestājas Rīgas Kinostudijas Kinoaktieru studijā, šeit aizsākās arī nākamās režisores profesionālās izaugsmes gadi. No 1972. - 1979. gadam Brūvere kinostudijā strādā kā dokumentālo filmu (galvenokārt kinožurnāls "Padomju Latvija" ) režisoru un montāžas asistente. Viņas skolotāju un, turpmāk, arī kolēģu vidū minami tādi nozīmīgi Latvijas dokumentālā kino vārdi kā Hercs Franks, Ansis Epners, Imants Brils, Varis Krūmiņš, Arvīds Krievs. Ilonas Brūveres pirmais režijas darbs datēts ar 1974. gadu. Šajā pašā gadā režisore ievēlēta par Rīgas Kinostudijas Jauno kinematogrāfistu kluba prezidenti. Trīs gadus vēlāk, 1977. gadā, par filmu Ir jāiet saņemta Jauno kinematogrāfistu festivāla balva Zelta gailis Viļņā. Kinožurnāls Jaunie, kur jaunā režisore kopā ar Juri Podnieku un savu uzņemšanas grupu filmē Dailes teātra iestudējumu Sapnis vasaras naktī un Sikspārņu pētnieki 1979. gadā netiek izlaists uz ekrāniem, jo Brūvere emigrē uz Rietumvāciju un viņas vārds vairs neparādās arī filmu titros. No 1975. - 1979. gadam, līdztekus aktīvajai profesionālajai darbībai, jaunā režisore studē žurnālistiku Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātē. Strādājusi arī par ārštata korespondenti Latvijas Radio.
Stulbs un vēl stulbāks 2
"Stulbs un vēl stulbāks 2" (en) ir 2014. gada ASV kinokomēdija, kuras režisori un scenārija autori ir Pīters Farelijs un Bobijs Farelijs. Galvenās lomas atveido Džims Kerijs, Džefs Denjelss, Robs Rigls, Lorija Holdena, Reičela Melvina un Ketlīna Tērnere. Filmas pirmizrāde notika. Filma ir turpinājums 1994. gada filmai "Stulbs un vēl stulbāks".
1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas
1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas notika. Domes tika ievēlētas 566 pašvaldībās — 7 republikas pilsētās un 559 pagastos. Tās bija pirmās pašvaldību vēlēšanas Latvijas vēsturē, kurās pašvaldības tika ievēlētas uz 4 gadiem. Vēlēšanas organizēja Centrālā vēlēšanu komisija.
Egretas melnkoks
Apraksts
Līdzīgi citiem melnkokiem, tā kodolkoksne ir ārkārtīgi cieta un smaga.
1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas
Pašvaldību vēlēšanām bija pieteikušies 1454 kandidātu saraksti, kuros pieteikti 11 942 kandidāti. Lielākā pašvaldība, kurā tika ievēlēti deputāti, ir Rīga, kuras domē ir vieta 60 mandātiem. Kandidātu sarakstus varēja iesniegt no 1997. gada 18. līdz. Vēlēšanās no 1 298 551 balsstiesīgajiem pilsoņiem piedalījās 738 160 vēlētāji jeb 56,84% no visiem balsstiesīgajiem.
Stulbs un vēl stulbāks 2
20 gadus pēc notikumiem pirmajā filmā Harijs un Loids dodas ceļojumā, lai atrastu Harija meitu, par kuru Harijam nebija ne jausmas.
Egretas melnkoks
Izplatība
Sastopams tikai Maurīcijā, kur cietzemē saglabājušies mazāk kā desmit īpatņu. Taču blakus esošajā Egretas saliņā sugas populācija 2007. gadā veidoja 3518 pieaugušus kokus. Aug arī vairākos botāniskos dārzos gan Maurīcijā, gan citviet pasaulē.
Aizsardzība
Egretas melnkoks bija izturīgs pret invazīvo sugu ievešanu, taču tā izplatību stipri samazināja izciršana un ainavas izmaiņas, kā arī Maskarēnu milzu bruņurupuču un Maurīcijas milzu scinka iznīcināšana, kuri izplatīja melnkoka sēklas. Mazāku izmēru augļēdāji nespēja šīs sēklas norīt. Maurīcijas savvaļas fonda vadībā veiktā Egretas atbrīvošana no žurkām un svešzemju augiem labvēlīgi ietekmēja arī melnkoka populāciju.
2000. gadā Egretā tika atvesti pirmie četri Aldabras milzu bruņurupuči, kas aizņēma pagātnē izmedīto bruņurupuču ekoloģisko nišu. 2009. gadā to skaits bija pieaudzis līdz 19 pieaugušiem īpatņiem. Bruņurupuči lielā skaitā patērē nobirušos un nobriedušos melnkoku augļus, izvadot un izkaisot sēklas un radot simtiem jaunu asniņu lauciņus.
Ilona Brūvere
Hamburga, Frankfurte, Minhene
1979. gadā, sekojot savam vīram, biologam Aleksandram Ribovskim, Brūvere pārceļas uz dzīvi Vācijas Federatīvajā Republikā un iegūst jaunās mītnes zemes pavalstniecību, bet saites ar Latviju nākas saraut turpat uz 10 gadiem.
Jau 1980. gadā režisore uzsāk darbu pie savas pirmās Vācijas perioda filmas Und hiess Adam sein Weib Eva (Un nosauca Ādams savu sievu par Ievu). Pirmie radošie centieni nepaliek bez ievērības. Nule tapušo ekrāndarbu Oberhauzenes filmu festivālā atzinīgi novērtē izcilais vācu kinorežisors Edgars Raics (de). Filmas ražošanu atbalsta jaunizveidotais Hamburgas Filmu fonds (de), kas turpmāk kļūst par visu Ilonas Brūveres Vācijas periodā tapušo pilnmetrāžas filmu finansētāju. Hamburga vienlaikus ir pilsēta, kur režisore ir iesakņojusies visdziļāk, savas mājas rodot Altonas un Blankenēzes apkaimēs. Profesionāli izaicinājumi Ilonu Brūveri aizved arī uz Frankfurti un Minheni. 1982. gadā uz ekrāniem iznāk režisores otrā dokumentālās spēles žanra filma Applausordnung 1982 (Bruņinieki un karognesēji, uz skatuvi!), kam seko ''V20. Eine ungenaue Erinnerung an eine Urkunde'' (Viņš un viņa. Atmiņas). Tā ir filozofiska eseja par esību, mīlestību un tās trauslajām robežām. Filmas sižetiskajā izklāstā kāds rakstnieks dodas izdomātā ceļojumā kā vilciena vadītājs. Savu iedomu vilcienā viņa mūzas aizvien ir sieva, māte un mīļākā. Tieši šī kinolente Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā Berlinale 1985. gadā pārstāv Hamburgas kino un TV režisoru apvienību Hamburger Filmbuero un tiek izrādīta Jaunā vācu kino forumā (Forum des Jungen deutschen Films) oficiālajā programmā Perspektiven.
Divdesmitā gadsimta astoņdesmitajos gados Brūvere Vācijā kļūst pieprasīta arī kā montāžas režisore. Viņa sadarbojas ar kinorežisoriem Hamburgā, Frankfurtē pie Mainas un Minhenē, starp viņas sadarbības partneriem minami Detlefs Buks (de), Klauss Gītingers (de), Mihaels Kecs (de), Bions Šteinborns (de), Tomass Štruks (de), Birgita Durbāna (de), Jans Šite (de), Berndts Šmits (de), Alfrēds Jungreitmairs (de), Gabors Altorajs (hu) u. c. režisori. 1984. gadā Ilona Brūvere nodibina pati savu filmu studiju Ilona Bruver Riga HH, kas producē Hamburgas un Frankfurtes Kultūras filmu fonda filmas, kā arī piedāvā filmu un reklāmu montāžas pakalpojumus plašam industrijas lokam. Līdztekus savas personīgās kinovalodas attīstīšanai un pārliecinošajai montāžas režisores karjerai, Brūvere aizraujas arī ar mēmā kino klasikas ekrāndarbu restaurāciju Minhenes Kino muzejā. Kopā ar pazīstamo kino zinātnieku un Minhenes Filmu muzeja direktoru Enno Patalasu režisore ir restaurējusi vairākus kino klasikas zelta fonda darbus - Frīdriha Vilhelma Murnava 1922. gada ekrāndarbu Nosferatu, šausmu simfonija, Frica Langa 1927. gada zinātniskās fantastikas filmu Metropole, Georga Vilhelma Pabsta 1929. gada ekrāndarbu Pandoras lāde, Roberta Vīnes 1920. gada ekspresionisma kino šedevru Doktora Kaligari kabinets u. c.
Sadarbībā ar Manheimas kinofestivāla direktoru Mihaelu Kecu veidotas TV cikla programmas par vācu autorkino Vācijas sabiedriskajā televīzijās WDR un ARD, kur izrādītas arī Brūveres  filmas.
1990. gadā top dokumentāla spēle Das Haus der Begierde (Šis kaislību nams), kas stāsta par mākslas muzeju apsargiem-pensionāriem, viņu likteņiem, dzīves un mākslas uztveri.
1995. gadā Ilona Brūvere rada kinoeseju Figuren (Figūras), kas hronoloģiski saistāma ar režisores atgriešanos un profesionālo darbību Latvijā, taču vienlaikus tas ir pēdējais ekrāndarbs, kas pieskaitāms Vācijas radošajam periodam un kas tapis sadarbībā ar Hamburgas un Frankfurtes. "Figūras" ir arī pirmā Latvijas - Vācijas kopražojuma filma. Sižetiskās līnijas pamatā ir fantasmagorisks vēstījums par Pazemes pilsētas tēmu, par pēckara noskaņām, uzvarētājiem un zaudētājiem. Filmas veidošanā Ilona Brūvere sadarbojusies ar tādiem ievērojamiem latviešu aktieriem kā Uldis Pūcītis, Ingrīda Andriņa, Jānis Paukštello, Juris Rudzītis.
Aktīvie preses gadi
Jau pēc pārcelšanās uz Latviju pieredzējusī kinodokumentāliste un žurnāliste kopā ar filozofu un žurnālistu Ilmāru Latkovski dibina jaunu nedēļas laikrakstu Nakts, kas ik ceturtdienu iznāk laikraksta Diena paspārnē. Šeit savus pirmos soļus žurnālistikā sper Gints Grūbe, Vents Zvaigzne, Ervīns Grandavs, Māris Zanders, Agija Krasta, Daiga Rudzāte u.c., mediju vidē savu darbību uzsāk nākamā izdevēja Aija Simsone. Nedēļraksts īsā laikā iegūst plašu lasītāju atsaucību, tā tirāža sasniedz 35 000 eksemplāru. Nakts pelēcīgajā un oficiozajā LPSR un postpamdomju preses izdevumu ainavā ievieš jaunas krāsas, saturu un dinamiku, kas Latvijas lasītājiem līdz šim bijušas svešas. Būtisks ir Ilonas Brūveres dzīvesbiedra, mākslinieka Arta Rutka veidotais laikraksta dizains. Turpmāk Rutks ir arī daudzu režisores ekrāndarbu grafiskā dizaina autors. Nakts publikācijas piedāvā literāru stāstu, plašu kultūrcitātu klāstu un faktoloģiskā materiāla spilgtu vizualitāti. Ilona Brūvere nedēļrakstam tulko modernās ārzemju literatūras fragmentus, kas deviņdesmito gadu sākuma Latvijā ir retums.
Brūvere darbu nedēļrakstā atstāj, turpinot publicēties kultūras periodiskajos izdevumos, tādos kā '''Literatūra. Māksla. Mēs, Māksla plus', dienas laikrakstā Neatkarīgā Rīta Avīze, bet dienas laikrakstā Diena'' veido Gētes institūta Latvijā izdevuma pielikumu. Ārpus periodikas, Brūvere ir kinofestivāla Arsenāls avīzes galvenā redaktore, kur savas pirmās publikācijas iesniedz mākslas kritiķis Vilnis Vējš un režisors Viesturs Kairišs.
10 gadi Latvijas Televīzijā
Kopš 1995. gada Ilona Brūvere strādā arī kā redaktore un režisore Latvijas Televīzijas Kultūras raidījumu redakcijā. Pirms tam jau, 1992. gadā, LTV1 tapušas vairākas Brūveres autorprogrammas - Nepieradinātās modes Asamblejas dienasgrāmatas Līnija. No 1994. līdz 1995. gadam darbojusies kā redaktore Viktora Runtuļa režisētajā projektā Kaprīzes, Andreja Ēķa jaunizveidotajā komerctelevīzijā Picca TV.
Ņemot vērā televīzijas kā vadošā medija lomu faktiski likvidētās nacionālās filmu industrijas apstākļos, režisore ar saviem raidījumiem un īpašo ekrāna valodu gūst plašu atpazīstamību visā Latvijas teritorijā. Top tādi raidījumi un raidījumu cikli kā Maģiskais kvadrāts, Kultūras parks, Parādes durvis, Acu mirklis, Dominante, Kultūrkapitāla fonda finansētie Mūža stipendiātu portreti.
Paralēli aktīvai darbībai televīzijā laika posmā no 1997. līdz 2000. gadam Brūvere ir Neatkarīgās Rīta Avīzes Kultūras nodaļas vadītāja.
Brīnišķīgais balagāns
Līdztekus darbībai režijā un žurnālistikā, Ilona Brūvere iesaistās arī vairāku kultūras norišu un masu kultūras pasākumu producēšanā un režisēšanā. 2001. gadā, Rīgas astoņsimtgades svinībās Ilona Brūvere ir cikla izrāžu Brīnišķīgais balagāns autore-režisore un producente. Tas ir monumentāls pilsētvides uzvedums, kas stāsta par Eiropas cirka vēsturi tēlainā ekrāna un skatuves valodā. Izrādes tiek uzvestas Līvu laukumā, kā arī top video ieraksts LTV1.
Krāšņas ir režisores pilsētas svētku ceremonijas Rīgas pilsētas svētkos 2007. gadā - Sapnis vasaras naktī, teatralizēta tēlu un vīziju performance Kronvalda parkā un 2009. gadā - Septiņas vēstules Rīgai, scenogrāfiska performance Vērmanes dārzā, kas veltīta nozīmīgāko Latvijas valsts kultūras iestāžu deviņdesmitgadei. “Rīgas Eiropas kultūras galvaspilsēta 2014” pasākumu ietvaros, top pilsētvides 20. gadsimta modes vēsturei veltītas brīvdabas izrādes Esplanādē - Dāmu paradīze. Kultūras galvaspilsētas programmas ietvaros veidots arī nebijis muzeoloģiski performatīvs projekts - izstāde “Liktens lietu muzejs”, kas apkopo 500 stāstus un priekšmetus, vēstot par Latvijas  vēsturi laikaposmā no 1914. līdz 2014. gadam, un publikas apskatei pieejams “Stūra mājā”. Liktens lietu stāsti izdoti arī īpašā izdevumā. 2014. gadā, Rīgas Eiropas kultūras galvaspilsētas pasākumu ietvaros, top pilsētvides 20. gadsimta modes vēsturei veltītas izrādes Esplanādē - Dāmu paradīze. Kultūras galvaspilsētas programmai top arī nebijis muzeoloģiski performatīvs projekts - izstāde Liktens lietu muzejs, kas tiek realizēts publikas apskatei atvērtajā tā saucamajā Stūra mājā
Literārie tulkojumi un publikācijas
Ilona Brūvere ir vairāku literāro darbu tulkojumu autore. No vācu valodas tapuši tulkojumi: 1996. gadā Džakomo Kazanovas "Memuāri jeb Nepārspējamā mīlnieka Kazanovas piedzīvojumi Eiropas galmos un skaistuļu buduāros, viņa paša pierakstīti", 1997. gadā Heinca Gintera Konzalika "Asins Mafija", 2010. gadā Stefana Cveiga "Marija Stjuarte". 2007. gadā grāmatu apgādā "Valters un Rapa" iznāk Ilonas Brūveres publicistikas izlase, kas apkopo režisores kultūras publikācijas no 1997. līdz 2007. gadam, bet 2015. gadā "Kinolats" paspārnē iznāk atmiņu krājums "Liktens lietas", kas veidots papildinot Rīgas Kultūras galvaspilsētas gadā izveidotajai ekspozīcijai Liktens lietu muzejs Stūra mājā. Bagātīgs ir režisores publikāciju klāsts par daudzām nozīmīgām Latvijas kultūras personībām 2021. gadā apgādā “Aminori” izdota Ilonas Brūveres dokumentālā proza ar un par Dailes teātra aktieri Juris Strengu. Mana grāmatvedība.
Radošās darbības kopsavilkums
Ilonas Brūveres filmu un TV raidījumu tēlainības pamatā ir ikdienas rituāli, kas kadra estētiku smēlušies no mēmā kino, cirka alegorijas un glezniecības elementiem. Scenāriju autore un režisore dokumentālās spēlfilmas žanrā sāk strādāt vēl astoņdesmito gadu sākumā Hamburgā, veidojot pilnmetrāžas filmas par kultūras, mākslas un teātra norisēm.
Raksturojot Ilonas Brūveres ekrāna valodu, viņas kolēģis, kinorežisors Dāvis Sīmanis juniors saka:
Kino itin bieži cenšas izbēgt no pretrunas, kuras pamatā ir sapnis un realitāte, aizbildinoties, ka šīm lietām ir jāpaliek šķirtām. Tikai retais režisors nebīstas tās savienot, radot trauslu kinematogrāfisku pasauli starp īstenības dokumentālo raupjumu un sapņa fantāzijas eklektiku, uz ekrāna nonākot mazliet tuvāk apziņas un zemapziņas neskaidrajai spēlei. Ilona noteikti ir starp šiem režisoriem, turklāt viņa ir mūsu vidē unikāla savā spējā pārcelt dīvainos tēlus, kas, visticamākais, slēpjas viņas varoņu zemapziņas noslēpumainajos nostūros, uz tepat līdzās esošo ikdienu.
2003. gadā Ilonas Brūveres dokumentālo spēlfilmu Mana pasaule Parīze, Londona, Berlīne, Roma Nacionālā Radio un Televīzijas padome nosauc par Gada labāko mākslas videofilmu.
2014. gadā, Pirmajā Rīgas starptautiskajā kino festivālā tiek organizēta Ilonas Brūveres Vācijas perioda filmu retrospekcija.
Pulkvedis Sanderss
Pulkvedis Hārlands Deivids Sanderss (en; dzimis 1890. gada 9. septembrī, miris 1980. gada 16. decembrī) bija amerikāņu uzņēmējs, kas vislabāk pazīstams ar ātrās ēdināšanas restorānu tīkla Kentucky Fried Chicken dibināšanu, un vēlāk darbojās kā uzņēmuma zīmola vēstnieks un simbols. Viņa tēls aizvien tiek izmantots KFC zīmolā.
Islande olimpiskajās spēlēs
Islande olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1908. gada, kad vasaras olimpiskās spēles notika Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā. Pēc Pirmā pasaules kara tā olimpiskajās spēlēs nestartēja, līdz atkal vasaras olimpiskajās spēlēs piedalījās 1936. gada Berlīnē. Savukārt ziemas olimpiskajās spēlēs tā startē kopš 1948. gada, kad olimpiskās spēles notika Šveices pilsētā Sanktmoricā. Vienīgās ziemas olimpiskās spēles, kurās Islande nestartēja, bija 1972. gada Saporo spēles. Kopumā līdz šim Islande ir startējusi 21 vasaras olimpiskajās spēlēs un 18 ziemas olimpiskajās spēlēs.
Islande olimpiskajās spēlēs līdz šim ir izcīnījusi 4 olimpiskās medaļas: 2 sudraba un 2 bronzas medaļas. Visas šīs medaļas ir izcīnītas vasaras olimpiskajās spēlēs. Pirmo medaļu Islande izcīnīja 1956. gada Melburnas spēlēs, savukārt pēdejoreiz medaļu ieguva 2008. gada Pekinas spēlēs. No šīm medaļām divas ir izcīnītas vieglatlētikā, savukārt pa vienai džudo un rokasbumbā.
Medaļām bagātākie sportisti
''Šajā tabulā apkopoti tikai tie medaļnieki, kas pēc Starptautiskās olimpiskās komitejas datiem pārstāvot Islandi ir izcīnījuši vismaz vienu sudraba medaļu. Pārējos sportistus skatīt uzskaitījumā.''
Karognesēji
Islandes sportisti, kas nesuši valsts karogu olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā.
Komēdijas karalis
"Komēdijas karalis" (en) ir 1982. gada ASV satīriska melnā kinokomēdija, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmā galvenās lomas atveido Roberts De Niro, Džerijs Lūiss, Sandra Bernhārda un Daiena Ebota.
Filma ir par komiķi ar psihiskiem traucējumiem Rupertu Papkinu (Roberts De Niro), kurš tic, ka viņa iespēja kļūt par zvaigzni ir piedalīšanās Džerija Langforda (Džerijs Lūiss) šovā. Atteikuma rezultātā, Ruperts ar citu Langforda fani Mašu (Sandra Bernhārda) sāk Džeriju vajāt.
Filma savu pirmizrādi piedzīvoja 1982. gada 18. decembrī Islandē. Tā tika izrādīta 1983. gada Kannu kinofestivālā. Filma saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes, lai gan tā bija finansiāla izgāšanās, kopumā iegūstot 2,5 miljonus ASV dolārus pie 19 miljonu budžeta.
Talsu izcilnis
Talsu izcilnis ir tektoniska struktūra Dundagas monoklinālē, Kurzemes pussalas ziemeļos. Tas ir izstiepts ziemeļaustrumu virzienā ar lēzenu ziemeļu spārnu un stāvu dienvidu spārnu, kuru šķērso lūzums. Izcilnis ir 50 kilometrus garš un 6-8 kilometrus plats. Pamatklintāja virsma izciļņa velves daļā ir 1000 metrus z.j.l. Nogulumiežu Kaledonijas kompleksa augšējā ordovika balsthorizontā izcilnis iezīmējas kā Talsu valnis.
Gordons Šildenfelds
Gordons Šildenfelds (Gordon Schildenfeld; dzimis ) ir Horvātijas futbolists, aizsargs, Horvātijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada spēlē Kipras futbola Pirmās divīzijas kluba Anorthosis Famagusta FC sastāvā.
Sasniegumi
Dinamo Zagreb
Sturm Graz
Panathinaikos
Pabērži (Rožkalnu pagasts)
Pabērži (arī Pabierži) ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu austrumos 15,2 km no pagasta centra Rimicāniem, 11 km no novada centra Vecvārkavas un 218,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
200 (skaitlis)
200 (divsimt) ir naturāls skaitlis, kas veselo skaitļu rindā atrodas starp 199 un 201. Gada divsimtā diena ir 19. jūlijs (garajā gadā 18. jūlijs).
Romiešu skaitļu sistēmā divsimt tiek pierakstīts šādi — CC, bet binārajā skaitīšanas sistēmā divsimt ir 110010002, oktālajā skaitīšanas sistēmā — 3108 un heksadecimālajā skaitīšanas sistēmā — C816. Divsimt ir pāra skaitlis. Divsimt ir ASCII kods "È" simbolam.
Oņega
Oņega (ru) ir pilsēta Krievijas Eiropas daļas ziemeļos, Arhangeļskas apgabala ziemeļrietumos, 7 kilometrus no Oņegas upes ieteces Baltajā jūrā. Pilsētas ekonomika balstās uz kokrūpniecību.
Vēsture
Droši rakstos no 1556. gada. 1780. gadā ieguva pilsētas tiesības. Oņegas osta Otrā pasaules kara laikā bija viens no punktiem, kurā piegādāja preces lendlīzes sistēmas ietvaros.
Cilvēki
1911. gadā uz Oņegu tika izsūtīts boļševiks Nikolajs Buharins (Николай Иванович Бухарин, 1888 – 1938).
Cilvēks, kurš izdzīvoja
"Cilvēks, kurš izdzīvoja" (en) ir 2015. gada amerikāņu biogrāfiskais vesterns, kura režisors ir Alehandro Gonsaless Injaritu. Filmas sižets daļēji veidots pēc Maikla Punkes romāna The Revenant: A Novel of Revenge.
Filmas pirmizrāde notika Losandželosā, tika sākta filmas izrādīšana kinoteātros ASV. Filmu "Cilvēks, kurš izdzīvoja" atzinīgi novērtējuši kritiķi, kas atzīmējuši Di Kaprio un Hārdija tēlojumu, Injaritu režiju un Lubecka operatora darbu. Filma tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem, tā tika atzīta par gada labāko drāmu Zelta globusa balvu un BAFTA kino balvu pasniegšanas ceremonijā. 88. Kinoakadēmijas balvai filma tika izvirzīta 12 nominācijās, no kurām ieguva trīs: "Labākais režisors" (Alehandro Gonsaless Injaritu), "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Leonardo Di Kaprio) un "Labākais operatora darbs" (Emanuels Ļubeckis).
Kombuļi (grupa)
Kombuļi ir skandaloza latviešu šlāgermūzikas grupa no Kombuļiem. Tā ieguva popularitāti 2008. gadā pēc savas uzstāšanās konkursā "Latvijas Zelta Talanti" ar dziesmu "Dzīvo tā". Kombuļi 2009. gadā izdeva arī savu debijas albumu "Dzīvo tā".
Grupa ir pazīstama galvenokārt tās dalībnieces Ineses Cibuļskas dēļ, kas Latvijas plašsaziņas līdzekļos bieži izklāsta ļoti atklātas savas privātās dzīves detaļas, izraisot neizpratni daļā Latvijas sabiedrības.
Mihails Šolohovs
Mihails Aleksandrovičs Šolohovs (ru, dzimis, miris ) bija krievu rakstnieks. 1965. gadā saņēma Nobela prēmiju literatūrā par māksliniecisko spēku un viengabalainību, ar kādu viņš savā episkajā darbā "Klusā Dona" attēlojis vēsturisku posmu krievu tautas dzīvē.
Viņa vārdā ir nosaukts asteroīds, kas atrodas asteroīdu joslā, — 2448 Šolohovs.
Pēdējos gados arvien lielāku spēku iegūst argumentācija, ka viņš nemaz nav slavenā romāna un citu darbu autors.
Silenieki (Litenes pagasts)
Silenieki ir ciems Gulbenes novada Litenes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Pededzes upes krastā. Ciems ir daļēji izzudis. Pie ciema ir dabas liegums Sitas un Pededzes paliene.
Bitlisas vilājets
Bitlisas vilājets (turku: Vilâyet-i Bitlis) bija viens no sešiem "armēņu" vilājetiem Osmaņu impērijā. Pārtrauca pastāvēt 1923. gadā Turcijas Republikas reformu rezultātā.
Zaudējums Pirmajā pasaules karā izraisīja kurdu neatkarības kustības izvēršanos. Turcijas cīņa pret kurdiem aptvēra arī Bitlisas vilājetu. Tomēr turku valdībai izdevās to noturēt.
Saskaņā ar 1885. gada pirmās Osmaņu tautas skaitīšanas rezultātiem (publicēti 1908. gadā) provincē dzīvoja 388 625 cilvēki. Galvenās tautas bija armēņi (47,1 %) un kurdi (33,8 %), dzīvoja arī turki, asīrieši un haldei.
Runči (Bērzes pagasts)
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P102.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Dobeles rajonā.
Vēžukrogs
Vēžukrogs ir neizmantots pieturas punkts dzelzceļa līnijā Jelgava—Meitene. Pieturas punkts atrodas Platones pagastā, netālu no Poķu vidējciema. Pie pieturas ir Zīlēnu ceļa, kas savieno Poķu ciemu ar A8 šoseju, pārbrauktuve. Pieturā nav saglabājušās nekādas būves, tās perons ir nojaukts.
Vēsture
Vēžukroga pietura atklāta 1931. gadā, bet pēc kara nav vairs izmantota. 1966. gadā sākta izmantot no jauna. Kopš 1995. gada, kad tika slēgts vietējais maršruts Rīga—Jelgava—Meitene, pasažieru vilcieni Vēžukrogā nepietur.
Raimundo Orsi
Raimundo Orsi (es, dzimis, miris ) bija Argentīnas un Itālijas futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, pārstāvējis Argentīnas un Itālijas futbola izlasi.
Savu karjeru iesācis Argentīnas komandā Independiente. 1928. gadā pievienojies Itālijas komandai Juventus, kur piecas reizes uzvarējis Itālijas A sērijā. Vēlāk atgriezies Argentīnā, spēlējis arī Brazīlijā, Urugvajā un Čīlē.
Ar Argentīnas futbola izlasi uzvarējis 1927. gada Copa América un ieguvis sudraba medaļu 1928. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Amsterdamā. Ar Itālijas futbola izlasi uzvarējis 1934. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Independiente
Juventus
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens (de, ; 1752—1837) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas armijas karavadonis Napoleona karu laikā, feldmaršals (1826). Grāfs (1821), kņazs (1832).
Raimundo Orsi
Sasniegumi
Argentīna
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens
Dzīvesgājums
Dzimis Tallinā kapteiņa Vilhelma Ferdinanda fon der Ostenzakena (†1754) un viņa sievas Hedvigas Eleonoras, dzimušas fon Udamas (†1778), ģimenē. Agri palicis bez tēva, 1766. gadā sāka dienestu Koporjes musketieru pulkā, piedalījās Krievu-turku karā (1768–1774), 1769. gadā paaugstināts par prapoščiku. Našeburgas musketieru pulka sastāvā cīnījās pret Polijas-Lietuvas konfederātu armiju (1770–1773).
1785. gadā paaugstināts par kapteini un pārcelts uz kadetu korpusu, 1786. gadā paaugstināts par majoru un pārcelts uz Maskavas grenadieru pulku. Krievu-turku kara (1787—1792) laikā Rostovas musketieru pulka sastāvā piedalījās Izmajilas cietokšņa ieņemšanā ģenerāļa Suvorova vadībā, 1792. gadā paaugstināts par pulkvedi. No 1793. gada Čerņigovas musketieru pulkā, 1794. gadā piedalījās Kostjuško sacelšanās apspiešanā pie Viļņas. 1797. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru un Jakaterinoslavas grenadieru pulka komandieri, 1799. gadā par ģenerālleitnantu. 1799. gada Cīrihes kaujā pret Napoleona armiju nokļuva franču gūstā, no kura atgriezās 1801. gadā. Izcēlās kaujās pie Pultuskas (1806) un Prūšu Eilavas (1807). Pēc tam, apvainots nepaklausībā, atstādināts no dienesta.
Raimundo Orsi
Sasniegumi
Itālija
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens
Dzīvesgājums
1812. gada kara laikā ģenerālis Zakens komandēja rezerves korpusu Volīnijā. Krievu un prūšu armiju Eiropas karagājiena laikā komandēja prūšu ģenerālfeldmaršala fon Blihera vadītās Silēzijas armijas krievu daļas. Kacbahas kaujā (Schlacht an der Katzbach) Silēzijā sakāva frančus Žaka Makdonalda vadībā, 1813. gada 14. augustā paaugstināts par infantērijas ģenerāli. Izcēlās arī Leipcigas Tautu kaujā, Briennas kaujā (Bataille de Brienne, 1814. gada 29. janvārī), Larotjēres kaujā (Bataille de La Rothière, 1814. gada 1. februārī). Pēc Parīzes ieņemšanas viņš no 1814. gada marta līdz jūnijam pildīja pilsētas gubernatora pienākumus. Tā saukto Simts dienu laikā komandēja Krievijas impērijas armijas 3. kājnieku korpusu Varšavā.
Runči
Runči var būt:
Fabiāns Gotlībs fon der Ostenzakens
Dzīvesgājums
Pēc Mihaela Andreasa Barklaja de Tolli nāves komandēja Krievijas impērijas I Rietumu armiju. 1821. gadā viņam piešķīra grāfa titulu, 1825. gadā ķeizars Nikolajs I viņam nosūtīja feldmaršala zizli. 1831. gadā apspieda Novembra sacelšanās izraisītos nemierus Volīnijā un Podolijā, par ko 1832. gadā viņam piešķīra kņaza titulu.
Atvaļinājās 1835. gadā pēc 1. armijas izformēšanas, dzīvoja Kijivā. Miris 1837. gada 7. aprīlī, apglabāts Kijivas Pečeru klosterī.
Raibās mizložņas
Kopīgās īpašības
Raibajām mizložņām astei ir 12 spalvas, kuru gali noapaļoti. Nāsis atsegtas, mēles gals ar 5 bārkstīm.
Butleri (Pušas pagasts)
Butleri ir ciems Pušas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 271 km attālumā no Rīgas.
Neticamais Berts Vanderstouns
Kāds Vegasas burvju mākslinieks Berts Vanderstouns mēģina atdzīvināt savu karjeru pēc tam, kad viņa ilggadējais partneris pamet burvju mākslu, Bertu atlaiž no kazino, bet kāds jauns ielu burvju mākslinieks nozog viņa triku.
Šķēde (upe)
Šķēde, augštecē — Odre, vidustecē arī Dandarupe, Elpupe, Gartiltupe, lejtecē — Žurnika vai Žurnikupe, ir Dzedrupes kreisā satekupe Talsu novadā. Sākas Vanemas pauguraines nogāzē pie Laucienes pagasta Odres, augštecē līdz Šķēdes ezeram tiek dēvēta par Odri. Līdz Vandzenes skolai, kur uz upes izbūvēta vēl viena ūdenskrātuve, upes gultne pārrakta, regulēta. Lejpus Vandzenes skolas līdz Gartiltiem upe līkumo pa izteiktu ieleju.
Lejpus Gartiltiem upes gultne regulēta — ir mākslīgi veidots kanāls, šķērso plašu meža masīvu. Lejtece lejpus Alkšņvalka pietekas tiek dēvēta par Žurniku. Vēsturiski upe satecējusi ar Grīvu, kas mainīts meliorācijas rezultātā. Pie Jādekšām, saplūstot ar Jādekšu, Žurnika veido Dzedrupi.
Shigella dysenteriae
Shigella dysenteriae ir gramnegatīvas nekustīgas nūjiņveidīgas baktērijas. Ir bakteriālās dizentērijas (šigelozes) izraisītājs. Veido kapsulas.
Fakultatīvi anaeroba baktērija, bet spēj pāriet uz nefakultatīvu formu.
Epidemioloģija
Kopā ar Shigella flexneri Shigella dyseneriae ir ļoti izplatītas jaunattīstības valstīs. Shigella dysenteriae spēj izraisīt ilgstošas šigelozes epidēmijas. Rezistence pret antibiotikām Shigella dysenteriae baktērijai parādās ātrāk nekā pārējiem Shigella pārstāvjiem.
Bioķīmija
Pirmā serotipa Shigella dysenteriae producē šigatoksīnu (ST), atšķiroties no citām Shigella pārstāvjiem, kuri producē pseidošigatoksīnu (SL-T). Šigatoksīns un pseidošigatoksīns ir proteīntoksīni, kas sastāv no vienas enzimātiskās apakšvienības A un piecām receptorvienībām B, kuras ir radniecīgas ar receptoriem Gb3 (globotriasyceramide), kas savukārt novietojas uz kapilāru endotēlija membrānām.
A subvienība, iekļūstot inficēta organisma šūnā, iedarbojas uz 60S ribosomas apakšvienību, neatgriezeniski bloķējot olbaltumvielu sintēzi. Šigatoksīns un pseidošigatoksīns uzkrājas baktēriju šūnu periplazmatiskā vidē un pēc tās nāves toksīni nonāk apkārtējā vidē.
Pirmā serotipa Shigella dysenterae šigatoksīnu veido salīdzinoši maz, tāpēc toksīna iedarbības areāls ierobežots ar zarnu sieniņu. Ja tas nokļūst asinsritē, tad, cirkulējot ar asinīm, toksīns nonāk nierēs kur ietekmē nieru kamoliņus, tāpēc kopā ar asiņainu diareju parādās hemolītiskais urēmiskais sindroms ar nieru mazspēju.
Ozolnieku novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Ozolnieku novada pašvaldības vadītāji. Ozolnieku novads tika izveidots 2003. gada 22. jūlijā, apvienojoties Ozolnieku un Cenu pagastiem, 2009. gadā novadam tika pievienots Sidrabenes pagasts (vēlāk pārsaukts par Salgales pagastu). Novads likvidēts 2021. gada 1. jūlijā.
Uzskaitījums
{{legend| #258B4C| Latvijas Zemnieku savienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #1f355e| Latvijas Reģionu Apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #ADFF2F| Latvijas Zaļā partija |border=1px solid #AAAAAA}}
Anna Magnusone
Anna Magnusone (sv; dzimusi ) ir zviedru biatloniste, un 2019. gada Pasaules čempionāta sudraba medaļu ieguvēja stafetē.
Karjera
Biatlonam pievērsusies 15 gadu vecumā, pirms tam nodarbojās ar distanču slēpošanu. Guvusi panākumus junioru sancensībās. 2016. gada pasaules čempionātā biatlonā junioriem izcīnīja bronzas medaļu sprintā un sudrabu stafetē.
Pasaules kausa sacensībās debitēja Oberhofā stafetē. Pirmo individuālo sacīksti augstākajā līmenī aizvadīja 2015. gada Pasaules čempionātā Kontiolahti, ieņemot 72. vietu 15 km distancē. Pirmos punktus PK ieskaitē ieguva 2015.—2016. gada sezonā.
Phjončhanā Zviedrijas komandas sastāvā kopā ar Linnu Pēšoni, Monu Brūšoni un Hannu Ēbergu kļuva par sudraba medaļas ieguvēju stafetē. Piedalījās arī 15 km individuālajā distancē, ieņemot 37. vietu.
2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā izcīnīja sudraba medaļu stafetē. labāko rezultātu sasniedza sprintā, ieņemot 7. vietu.
Ludvigs II
Ludvigs II (de, dzimis, miris ) bija Bavārija s karalis no 1864. gada līdz 1886. gadam. Bieži tiek saukts arī par "Gulbju karali" vai "Pasaku karali".
Ludvigs II bija pazīstams ar savu aizraušanos ar mākslu un arhitektūru. Viņš pasūtīja vairāku piļu celtniecību, no kurām slavenākā ir Neišvānšteina. Kopš agras jaunības viņš cienīja Riharda Vāgnera mūziku. Būdams Bavārijas karalis, viņš bija Vāgnera mecenāts. Pateicoties Ludviga II finansiālajam atbalstam, Vāgners varēja turpināt komponēt.
Ludviga II milzīgie izdevumi piļu celtniecībai, viņa noslēgtais dzīves veids un nevēlēšanās pavadīt laiku Minhenē augstmaņu sabiedrībā radīja iemeslu uzskatīt viņu par ekscentrisku, vai pat sirgstošu ar garīga rakstura traucējumiem. Viņam izvirzīja apsūdzības, uz kurām pamatojoties, viņu gāza no troņa. Ludvigs II tika sagūstīts un aizvests uz Bergas pili pie Štarnbergas ezera. Jau nākamajā dienā viņš, un arī viņam norīkotais ārsts, tika atrasti noslīkuši ezerā pavisam nelielā dziļumā. Ņemot vērā, ka Ludvigs II bija labs peldētājs, tas izsauca aizdomas un dažādas sazvērestības teorijas, kas tā arī palikušas bez apstiprinājuma.
Plociņi
Plociņi var būt:
Lorisa Oržaka
Biogrāfija
Lorisa Oržaka ir dzimusi Tuvas APSR Ovjurskas rajona Handagaiti ciematā. Beigusi Handagaiti vidusskolu un Tuvas Valsts universitātes Fiziskās kultūras un sporta fakultāti. Kopš 1994. gada viņa nodarbojās ar brīvo cīņu Handagaiti Bērnu un jaunatnes sporta skolas trenera Viktora Dostaja vadībā. No 2002. līdz 2013. gadam trenējās Krasnojarskas Cīņas sporta augstākās sporta meistarības skolā Viktora Raikova vadībā. Krievijas izlasē kopš 2003. gada. Autokatastrofas rezultātā 2007. gada 21. aprīlī viņa guva nopietnas traumas un zaudēja vienu nieri. Izgājusi rehabilitācijas kursu, viņa 2008. gada vasarā viņa atgriezās lielajā sportā.
Sasniegumi sportā
Oržaka ir trīskārtējā Eiropas (2000, 2001, 2002) kadetu čempione, divkārtēja Pasaules (2003, 2005) un Eiropas (2004, 2005) jaunatnes čempione. 2004. gadā viņa kļuva par Krievijas čempioni sieviešu vidū un ieguva ceļazīmi uz 2004. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Atēnās. 2004. gada olimpisko spēļu turnīrā viņa startēja svara kategorijā līdz 48 kg. Priekšsacīkšu apakšgrupā Oržaka izcīnīja otro vietu aiz amerikāņu cīkstones Patrīcijas Mirandas un iekļuva starp dalībniecēm, kam bija jācīnās par 5.—8. vietu. Uzvarot Tadžikistānas cīkstoni Lidiju Karamčakovu un vācieti Brigiti Vāgneri, viņa gala rezultātā ieguva piekto vietu.
2005. gadā Oržaka izcīnīja savu pirmo Eiropas čempiones titulu kategorijā līdz 48 kg. 2007. gadā viņa otrreiz kļuva par Eiropas čempioni. 2009. gadā viņa kļuva par pasaules vicečempioni Herningā (Dānija). 2009. gadā viņa kļuva par Zelta Grand Prix sērijas sieviešu cīņas turnīra sudraba medaļnieci. 2010. gadā viņa ieguva Varšavas sieviešu cīņas kausu. 2010. gada aprīlī viņa izcīnīja zeltu Eiropas čempionātā Baku. 2010. gada septembrī viņa izcīnīja sudrabu pasaules čempionātā Maskavā.
Māris Rungulis
Māris Rungulis (dzimis Liepājā) ir latviešu bērnu dzejnieks, rakstnieks un žurnālists.
Biogrāfija
Māris Rungulis mācījies Liepājas 5. vidusskolā un studējis Latvijas Universitātes žurnālistikas nodaļā. Studiju gados strādājis par ugunsdzēsēju, fotogrāfu, inkasentu un korespondentu. Pēc studijām strādājis laikrakstā "Pionieris", kurā veidoja literārās lappuses. Pirmā publikācija- dzejolis "Kadiķu ogas"- publicēts 1968. gada 26. janvārī. 1979. gadā izdevniecība "Liesma" izdod Māra Runguļa pirmo dzejoļu krājumu "Rasas pilieni". 1988. gadā Māris Rungulis uzņemts Rakstnieku savienībā.
1989. gadā sācis strādāt bērnu žurnālā "Zīlīte", 1991. gadā izveidoja bērnu žurnālu "Ezis", par kura redaktoru strādāja līdz 2003. gadam. Deviņdesmitajos gados papildus dzejoļiem, skaitāmpantiem un stāstiem Māris Rungulis sastādījis arī bērnu folkloras krājumus, no kuriem lielu popularitāti ieguvis krājums "Spoku stāsti" (1991).
2003. gadā, pēc sava drauga, dzejnieka Jāņa Baltvilka nāves, kļuvis par "Zīlītes" galveno redaktoru. 2010. gadā izdevis grāmatu par bērnu un jauniešu literatūru "Turēt aiz astes laiku. Bērnības atmiņas, esejas, uzrunas, intervijas un portretējumi".
Peršaki (Rožkalnu pagasts)
Peršaki ir ciems Vārkavas novada Rožkalnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6,9 km no pagasta centra Rimicāniem, 2,8 km no novada centra Vecvārkavas un 213,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V678 (Līksna–Kalupe–Vecvārkava–Rožupe), Kalupes krastā.
Erzurumas vilājets
Erzurumas vilājets (turku: Erzurum Vilayeti) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība ziemeļaustrumos, viens no sešiem armēņu vilājetiem.
Pirmā pasaules kara laikā 1915.—1916. gadā Krievijas armija iekaroja visu Erzurumas vilājeta teritoriju.
Stambulas vilājets
Stambulas vilājets (turku: İstanbul Vilayeti‎) bija Osmaņu impērijas administratīvi teritoriālā vienība (1864—1922) mūsdienu Turcijā, Bosfora šauruma krastā.
Beidza pastāvēt 1922. gadā līdz ar monarhijas gāšanu un Osmaņu impērijas likvidāciju. 1914. gadā vilājetā dzīvoja 560 434 musulmaņi, 205 752 pareizticīgie, 82 880 armēņi un 52 126 ebreji. Iedzīvotāju skaits kopā bija 909 978 cilvēku.
Tēlotājmākslas muzejs (Budapešta)
Tēlotājmākslas muzejs (hu) ir ārzemju tēlotāja mākslas muzejs Varoņu laukumā, Budapešā, Ungārijā, iepretī izstāžu zālei Mučarnoks.
Ēkas arhitekti ir Alberts Šikedans un Fjuljops Hercogs, ēka ir būvēta eklektisma-neoklasicisma stilā, laika posmā no 1900. gada līdz 1906. gadam. Muzeja kolekcija sastāv no dažādiem ārzemju mākslas darbiem, sevī ietverot visus Eiropas mākslas periodus, un tajā ir vairāk kā 100 000 mākslas vienības. Tāpat kolekcijā ir arī senāki mākslas darbi, kas liela daļa ir no Budas pils un no Esterhāzu un Ziču īpašumiem, kā arī privāto kolekcionāru dāvinājumi. Muzeja kolekcija ir sadalīta sešās daļās: seno ēģiptiešu, antīkā, seno skulptūru galerija, vecmeistaru gleznu galerija, modernā kolekcija un grafiskā kolekcija. 2006. gadā muzejs plaši svinēja savu simtgadi.
apmeklētājiem muzejs tika slēgts uz renovācijas laiku. Pēc renovācijas muzeja atvēršana paredzēta. Tikmēr daļa no muzeja kolekcijas darbiem ir skatāmi Ungārijas Nacionālajā galerijā.
Senās Ēģiptes māksla
Galerijā ir viena no lielākajām ēģiptiešu mākslas kolekcijām Centrāleiropā. Tā sastāv no daudziem mākslas darbiem, kas atrasti arheoloģiskajos pētījumos, ko 1930. gados uzsāka ungāru ēģiptologs Eduards Malers. Turpmākie pētījumi ļāva paplašināt muzeja kolekciju. Viena no interesantākajām kolekcijas daļām ir krāsainie mūmiju sarkofāgi.
39. šaha olimpiāde
38. šaha olimpiāde notika no 2010. gada 19. septembra līdz 4. oktobrim Krievijas pilsētā Hantimansijskā.
Vispārīgs apskats
Olimpiādē piedalījās 148 vīriešu (ieskaitot Krievijas "B", "C", "D", "E" un "F") un 110 sieviešu (ieskaitot Krievijas "B", "C" un "D") komandas. Spēles reglaments: Šveices sistēma, 13 kārtas. Apdomas laiks: katram spēlētājam 90 minūtes līdz partijas beigām ar 30 sekunžu pieskaitījumu katram partijā izdarītajam gājienam sākot ar pirmo.
Ieņemtās vietas noteica: Par uzvaru mačā komanda ieguva divus mačpunktus, par neizšķirtu (2:2) vienu mačpunktu. Turnīra noslēgumā augstāku vietu ieguva komanda, kura bija guvusi 11 kārtās vairāk mačpunktu (MP). Pie vienādiem rādītājiem, vietas noteikšanai lietoja Zonneborna-Bergera punktu summu (ZBP). Ja arī tā izrādījās vienāda, tad bija jāizšķir partijās iegūtai punktu summai (P). Olimpiādes galvenais tiesnesis bija FIDE starptautiskais tiesnesis Sava Stoisavljevičs (Serbija).
Vīriešu turnīra rezultāti
Tālākajās vietās ierindojās:
4. 🇭🇺, 5. 🇨🇳, 6. 🇷🇺 "B", 7. 🇦🇲, 8. 🇪🇸, 9. 🇺🇸, 10. 🇫🇷, 11. 🇵🇱, 12. 🇦🇿, 13. 🇷🇺 "C", 14. 🇧🇾, 15., 16. 🇸🇰, 17. 🇧🇷, 18. 🇮🇳, 19. , 20. 🇨🇿, 21. 🇮🇹, 22. , 23. 🇨🇺, 24. 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, 25. 🇦🇷, 26. 🇪🇪, 27. 🇰🇿, 28. 🇲🇩, 29. , 30. , 31. 🇧🇬, 32. , 33. 🇷🇸, 34. 🇸🇪, 35. 🇱🇹, 36. , 37. 🇨🇦, 38. 🇦🇹, 39. 🇷🇺 "D", 40. 🇮🇸, 41. 🇪🇬, 42. 🇲🇪, 43. 🇶🇦, 44. 🇵🇪, 45. 🇹🇷, 46., 47. 🇿🇲, 48. 49. 🇺🇿, 50. , 51. 🇳🇴, 52. , 53. , 54. 🇨🇴, 55. 🇦🇺, 56. 🇲🇰, 57. 🇦🇱, 58. , 59. 🇫🇮, 60. 🇧🇪, 61. , 62. 🇵🇰, 63. IPCA, 64. 🇩🇪, 65., 66. 🇧🇦, 67. , 68. 🇰🇬, 69. , 70. 🇷🇺 "E", 71. , 72. 🇲🇽, 73., 74. , 75. , 76. 🇹🇲, 77. 🇯🇴, 78. Lībija, 79. , 80. 🇫🇴, 81. 🇻🇪, 82. 🇨🇷, 83., 84. 🇾🇪, 85. 🇪🇨, 86. 🇹🇯, 87. 🇦🇩, 88. 🇮🇪, 89. , 90. 🇩🇴, 91. 🇳🇿, 92. 🇲🇾, 93. 🇹🇭, 94. 🇵🇦, 95. 🇧🇧, 96. 🇯🇵, 97. 🇱🇺, 98. 🇨🇾, 99. , 100. 🇲🇹, 101. , 102. IBCA, 103. 🇮🇶, 104., 105. 🇯🇲, 106. 🇺🇬, 107. , 108. , 109. , 110. , 111. 🇭🇳, 112. Palestīna, 113. 🇰🇷, 114. 🇧🇴, 115., 116. , 117. 🇧🇳, 118. undefined, 119. , 120. 🇰🇪, 121. 🇦🇼, 122. 🏴󠁧󠁢󠁷󠁬󠁳󠁿, 123. 🇯🇪, 124., 125. undefined, 126. 🇳🇦, 127. 🇲🇼, 128. 🇪🇹, 129. 🇭🇰, 130. 🇬🇬, 131. undefined, 132. 🇸🇷, 133. 🇲🇴, 134. 🇲🇿, 135. 🇲🇬, 136., 137. 🇨🇲, 138. 🇸🇹, 139. , 140. 🇬🇭, 141. , 142. 🇸🇱, 143. 🇵🇬, 144. 🇸🇲, 145. 🇧🇮, 146. 🇷🇼, 147. 🇻🇮, 148. 🇸🇨.
Tēlotājmākslas muzejs (Budapešta)
Senās skulptūras
Kolekcijas pamatekspozīcija ir veltīta skulptūrām no viduslaikiem līdz 17. gadsimtam. Tā ir balstīta uz Karola Puļska itāļu kolekcijas un Istvana Ferenča bronzas kolekcijas. No pēdējā ir viens no vērtīgākajiem mākslas darbiem kolekcijā, neliela statuete ar pakaļkājās saslējušos zirgu un kareivi tā sedlos, kuras autors ir Leonardo da Vinči. Tāpat ir liels daudzums ar krāsotām koka skulptūrām, kas eksponētas vāciešu un austriešu sekcijā.
39. šaha olimpiāde
Latvijas komandas sniegums
Latvijas vīriešu komanda ierindojās 69. vietā. Tās dalībnieku rezultāti apkopoti tabulā:
Tēlotājmākslas muzejs (Budapešta)
Zīmējumi un grafika
Kolekcijas pamatā ir Esterhāzu, Istvana Delhaesa un Pala Mojovska kolekcijas. Ekspozīcijā attēloti visi Eiropas grafikas posmi. Muzeja kolekcijā ir arī divi Lonardo da Vinči darbi, vairāki Rembranta un Gojas zīmējumi, kā arī franču akvatintas.
39. šaha olimpiāde
Sieviešu turnīra rezultāti
Medaļu ieguvēji komandām: Tālākajās vietās ierindojās:
Tēlotājmākslas muzejs (Budapešta)
Māksla pēc 1800. gada
19. un 20. gadsimta muzeja mākslas darbu kolekcija ir mazāk nozīmīga par tā seno un antīko kolekciju. Vairums gleznu ir no Bīdermeijera perioda un franču mākslas. No franču mākslas ir apskatāmi darbi no romantisma perioda (Ežēns Delakruā), Barbizona skolas (Žans Batists Kamils Koro, Gistavs Kurbē) un impresionisma (Eduārs Manē, Klods Monē, Kamils Pisaro, Pjērs Ogists Renuārs, Anrī de Tulūzs-Lotreks). Vēl ekspozīcijā ir liels daudzums ar Ogista Rodēna un Konstantīna Menjē skulptūrām.
39. šaha olimpiāde
Sieviešu turnīra rezultāti
4. 🇨🇺, 5. 🇺🇸, 6. 🇵🇱, 7. 🇦🇿, 8. 🇧🇬, 9. 🇺🇦, 10. 🇷🇺 "B", 11. 🇦🇲, 12., 13. , 14. 🇷🇺 "C", 15. 🇭🇺, 16. 🇫🇷, 17. 🇮🇳, 18., 19. , 20. 🇱🇹, 21. 🏴󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿󠁧󠁢󠁥󠁮󠁧󠁿, 22. , 23. 🇵🇪, 24. 🇸🇰, 25. 🇩🇪, 26. 🇷🇸, 27. 🇮🇱, 28. , 29. 🇰🇿, 30. 🇺🇿, 31. , 32. , 33. 🇧🇦, 34. 🇧🇾, 35. 🇦🇷, 36. 🇮🇹, 37. 🇨🇴, 38. 🇹🇷, 39. 🇪🇸, 40. 🇲🇩, 41. 🇸🇪, 42. 🇪🇨, 43. , 44. , 45. , 46. 🇦🇺, 47. 🇻🇪, 48. , 49. 🇹🇲, 50. 🇨🇿, 51. , 52. , 53. 🇳🇴, 54. 🇪🇪, 55. 🇦🇹, 56. , 57. 🇮🇸, 58. 🇲🇪, 59. ICSC, 60. 🇲🇰, 61., 62. , 63. , 64. 🇲🇾, 65. , 66. , 67. 🇨🇦, 68. IPCA, 69. , 70. 🇧🇷, 71. 🇲🇽, 72., 73. 🇦🇱, 74. 🇧🇴, 75. , 76. , 77. 🇯🇴, 78. 🇸🇾, 79. 🇹🇯, 80. IBCA, 81. 🇩🇴, 82. 🇳🇿, 83. 🇯🇲, 84. 🇰🇬, 85. 🇪🇬, 86., 87. 🇶🇦, 88. , 89. , 90. 🇧🇧, 91. 🏴󠁧󠁢󠁷󠁬󠁳󠁿, 92. , 93. 🇹🇳, 94. 🇰🇷, 95. 🇿🇲, 96. 🇸🇷, 97. 🇾🇪, 98. , 99. , 100. 🇮🇶, 101. 🇺🇬, 102. 🇹🇭, 103. 🇮🇪, 104. 🇯🇵, 105. 🇦🇼, 106. 🇵🇦, 107. 🇪🇹, 108. 🇲🇼, 109. 🇵🇰, 110. 🇰🇪, 111. 🇭🇳, 112. 🇲🇿, 113. , 114. Lībija, 115. 🇸🇨.
Labākie rezultāti pie galdiņiem
Šajā olimpiādē katra galdiņa labākā spēlētāja tika noteikta pēc performances reitinga. Ukrainas šahistei Innai Gapoņenko bija labākais performances reitings starp visām olimpiādes dalībniecēm. Latvijas komandas dalībniece Ilze Bērziņa ieguva trešo vietu pie 3. galdiņa.
Latvijas komandas sniegums
Latvijas sieviešu komanda ierindojās 31. vietā. Tās dalībnieču rezultāti apkopoti tabulā:
Nonas Gaprindašvili balva
Nonas Gaprindašvili vārdā nosaukto balvu ieguva Krievija, kurai bija visaugstākie rādītāji abu tās komandu (vīriešu un sieviešu) vērtējumā.
Be1 NFA
Be1 NFA, bijušis nosaukums "Nacionālā futbola akadēmija" (lt (NFA)) ir Lietuvas futbola komanda, kuras bāzes vieta ir Nacionālā futbola akadēmija, Kauņa. Akadēmija dibināta 2006. gadā un šobrīd NFA futbola komanda spēlē Lietuvas Pirmās līgas čempionātā.
Sastāvs
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |
Kalnmuiža (Irlavas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, pie Skrimbu strauta.
Lešķi
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Pededzes upes krastā.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Lešķu senkapi (Kapu tīrums)
Gunguns
Gunguns, arī (225088) Gonggong ( — ūdens dievība), ir transneptūna objekts ar diametru apmēram 1280 ± 210 km. Objekts atrodas izkliedētajā diskā. Gunguns, iespējams, ir pundurplanēta, bet precīzi tas nav zināms, jo debess ķermenis atrodas pārāk tālu.
Objektu atklāja amerikāņu astronomi Maikls Brauns, Dāvids Rabinovics un Megana Švomba (M. E. Schwamb) Palomāras observatorijā. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums 2007 OR10, bet pēc orbītas noskaidrošanas Mazo planētu centrs to iekļāva sarakstā ar numuru 225088.
Gunguns 2015. gada martā atradās apmēram 87,252 AU attālumā no Saules, perihēliju tas sasniedza jau. un pašreiz attālinās no mums. Pašlaik tas ir otrs tālākais zināmais Saules sistēmas objekts pēc Eridas.
Maikls Brauns pēc atklāšanas bija objektu iedēvējis par „Sniegbaltīti”, jo domāja, ka tas ir ar ūdens ledu klāts ķermenis, kurš senatnē atšķēlies no pundurplanētas Haumejas. Tagad ir zināms, ka Gunguna virsma ir līdzīga Kvavaram, tā virsmu klāj ūdens ledus un sasalis metāns, virsma ir sarkanīga. Objektam pastāv 3:10 orbitālā rezonanse ar Neptūnu.
Gonggong ir viens zināms pavadonis Sjanliu (Xiangliu).