cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Informācijas drošība
Vēsture
Jau kopš saziņas pirmsākumiem cilvēki ir meklējuši veidus, kā nodrošināt informācijas nodošanu, saglabājot tās konfidencialitāti. Sākotnēji informācijas slepenība tika nodrošināta, nododot to no rokas rokā, nereti korespondence, kas saturēja slepenu informāciju, tika apzīmogota vai ievietota slēdzamā kastē, kuras nodošana adresātam tika uzticēta ziņnesim. Ziņojumu slepenības nodrošināšanai tika izveidoti pirmie šifri — viens no zināmākajiem vēsturiskajiem kodiem ir Cēzara šifrs, ko izmantoja romiešu diktators Jūlijs Cēzars, kad vēlējās nodot slepenas ziņas.
Attīstoties pasta pakalpojumiem, sāka parādīties dažādas organizācijas, kas pārtvēra, atkodēja, lasīja un kopēja aizzīmogotas vēstules. Šādu Slepeno biroju ( angļu: Secret Office ), kas darbojās galvenā pasta aizsegā, Lielbritānija dibināja 1653. gadā, savukārt Krievijas impērijā ārzemju diplomātiskā pasta lasīšana uzplaukumu piedzīvoja 17. gadsimta vidū. Īpašās vietās, ko dēvēja par melnajiem kabinetiem, vēstules tika atvērtas, kopētas, nepieciešamības gadījumā rediģētas un atkal aizzīmogotās tā, lai saņēmējam nerastos nekādas aizdomas.
Pirmā pasaules kara laikā tika izmantotas vairāku līmeņu informācijas klasificēšanas un šifrēšanas sistēmas, lai droši nodotu informāciju iesaistītajām pusēm. Tas veicināja arī dažādu organizāciju izveidi, kas centās pārtvert un atšifrēt sūtītos ziņojumus. Viena no šādām organizācijām bija "40. istaba", ko britu admiralitāte izveidoja 1914. gada oktobrī. Tās lielākais sasniegums bija Cimermana telegrammas pārtveršana un atšifrēšana, kā rezultātā tobrīd neitrālās Amerikas Savienotās Valstis iesaistījās karā.
Starpkaru periodā informācijas šifrēšanas sistēmas kļuva arvien sarežģītākas, tāpēc ziņojumu šifrēšanai un atšifrēšanai sāka izmantot speciālas mašīnas. Slavenākā no tām ir Enigma, ko Pirmā pasaules kara beigās izgudroja vācu inženieris Arturs Šerbiuss. Šo šifrēšanas mašīnu Nacistiskā Vācija sāka izmantot vēl pirms Otrā pasaules kara. Enigmas sākotnējās versijas ziņojumus izdevās atšifrēt poļu matemātiķiem 1932. gada nogalē, bet, tā kā vācieši nepārtraukti uzlaboja šifrēšanas iekārtu, pēc 1938. gada uzlabojuma poļiem vairs nepietika finansiālo līdzekļu, lai šo darbu turpinātu. 1939. gadā poļi ar Enigmas atšifrēšanas tehniku iepazīstināja britu un franču militāros pārstāvjus. Šo informāciju izmantoja Alans Tjūrings, izstrādājot savu ziņojumu atšifrēšanas mašīnu.
20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā notiek strauja telekomunikāciju un datorsistēmu attīstība. Ar interneta starpniecību dažāda veida informācija un dati ir pieejami jebkuram lietotājam praktiski jebkurā pasaules vietā. Elektronisko datu lielais patēriņš, kas nepārtraukti palielinās, e-biznesu izaugsme, kā arī starptautiskā terorisma draudi rada nepieciešamību pēc labākām datoru un informācijas, kas tajos tiek uzglabāta, apstrādāta un pārraidīta, aizsardzības metodēm.
Galvenie principi
Par informācijas drošības pamatprincipiem tiek uzskatīti konfidencialitāte, integritāte un pieejamība. Šie principi tiek saukti arī par CIA triādi ( angļu: confidentiality, integrity, availability ). Tomēr joprojām notiek diskusijas par to, vai ar šiem principiem pietiek, lai atrisinātu strauji mainīgās tehnoloģijas un biznesa prasības, un tiek ieteikts paplašināt konfidencialitātes un pieejamības jēdzienus, kā arī pievienot saikni starp drošību un privātumu.
Konfidencialitāte
Informācijas drošībā ar konfidencialitāti saprot īpašību, kad informācija netiek atklāta vai padarīta pieejama nepilnvarotām personām, struktūrām vai procesiem. Lai gan šis skaidrojums līdzinās privātuma skaidrojumam, šie jēdzieni nav savstarpēji aizstājami. Konfidencialitāte ir privātuma sastāvdaļa, kas tiek īstenota, lai aizsargātu informāciju no nepilnvarotiem skatījumiem. Informācijas konfidencialitātes riski ir datoru zādzības, paroļu zādzības, sensitīvu datu nosūtīšana nepareizam adresātam u.c.
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
5000 metri vīriešiem bija viena no 14 disciplīnām ātrslidošanā 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Sacensības notika Nacionālajā ātrslidošanas ovālā, Pekinā 2022. gada 6. februārī. Tajās bija pārstāvēti 20 sportisti no 12 valstīm.
Informācijas drošība
Integritāte
Informācijas drošībā ar datu integritāti saprot datu precizitāti un pilnīgumu visā to dzīves ciklā. Tas nozīmē, ka datus nevar izmainīt bez atļaujas vai slēptā veidā. Integritāte ir svarīgs aspekts jebkuras sistēmas, kas uzglabā, apstrādā vai iegūst datus, izstrādē, ieviešanā un izmantošanā. Jebkuras datu integritātes metodes vispārējais nolūks ir nodrošināt, lai dati tiktu ierakstīti tieši tā, kā paredzēts, un pēc to izguves nodrošināt, ka dati ir tādi paši, kā sākotnēji tika ierakstīti. Datu integritātes mērķis ir novērst netīšas izmaiņas informācijā, līdz ar to datu integritāte ir pretstats datu bojāšanai.
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
Olimpisko zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Zviedrijas sportists Nilss van der Pūls (finiša laiks — 6:08.84). Sudraba medaļu ieguva Nīderlandes sportists Patriks Rusts (finiša laiks — 6:09.31), bet bronzas medaļu ieguva Norvēģijas sportists Halgeirs Engebrotens (finiša laiks — 6:09.88). Pūlam un Engebrātenam tās bija pirmās olimpiskās medaļas. Sākotnēji nīderlandietis Patriks Rusts laboja olimpisko rekordu, vēlāk šo rekordu vēlreiz laboja zviedrs Nilss van der Pūls.
Informācijas drošība
Pieejamība
Informācijas drošībā pieejamību bieži uzskata par vienu no nozīmīgākajām veiksmīgas informācijas drošības programmas daļām. Lai jebkura informācijas sistēma kalpotu savam mērķim, informācijai jābūt pieejamai. Tas nozīmē, ka datorsistēmām, ko izmanto informācijas glabāšanai un apstrādei, drošības kontrolei, ko izmanto tās aizsardzībai, un sakaru kanāliem, kas tiek izmantoti, lai piekļūtu informācijai, jādarbojas pareizi. Informācijas sistēmu mērķis ir saglabāt pieejamību, novēršot pakalpojumu traucējumus, ko izraisa strāvas padeves traucējumi, aparatūras kļūmes un sistēmas jauninājumi, kā arī jānovērš dažādi uzbrukumi, kas tiek veikti ar mērķi izslēgt sistēmu.
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
Kvalifikācija
Šajā disciplīnā bija pieejamas 20 dalībnieku vietas, maksimāli trīs sportisti no vienas valsts. Pirmie 14 sportisti kvalificējās ar savu sniegumu 2021.–2022. gada ISU ātrslidošanas Pasaules kausa izcīņā, bet pārējie seši ieguva kvotas, sasniedzot labākos laikus starp sportistiem, kuri vēl nav kvalificējušies. Valsts varēja nopelnīt tikai maksimālās trīs vietas Pasaules kausa reitingā.
Informācijas drošība
Drošības aizsardzība
Informācija ir jāaizsargā, lai tās vērtība netiktu samazināta ļaunprātīgi vai nejauši izdzēšot vai izmainot datus. Aizsardzība ir jāveic gan pret dabas stihijām, gan cilvēkiem, izmantojot dažādus aizsardzības mehānismus. Pareiza drošības aizsardzības mehānisma izvēle, kas balstīta uz risku analīzi, un ieviešana palīdz samazināt informācijas aizsardzības riskus līdz pieņemamam līmenim. Latvijas Republikas Ministru Kabineta noteikumi Nr. 106 par informācijas sistēmu drošību atsevišķi izdala divus aizsardzības mehānismus:
Ermita salas
Ermita salas (es) ir Čīlei piederošs neliels neapdzīvots vulkānisks arhipelāgs Dienvidamerikas dienvidu galā. Administratīvi ietilpst Magaljanesas un Čīles Antarktikas reģiona Čīles Antarktikas provincē. Izvietojies 100 km no Ugunszemes piekrastes. Franklina šaurums tās atdala no Vulastona salām ziemeļos. Lielākās arhipelāga salas ir Ermita sala, Heršela sala, Disēta sala un Hornas sala. Hornas salas dienvidu galā atrodas Dienvidamerikas galējais dienvidu punkts Hornas rags (neskaitot Djego Ramiresa salas). Ermita salas kopā ar Vulastona salām ietilpst 1945. gadā izveidotajā Hornas raga nacionālajā parkā. Salas nosauktas par godu holandiešu admirālim Žakam Ermitam (Jacques L'Hermite, 1582-1624).
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
Kvalifikācija
Disciplīnas kvalifikācijas laiks (6:30.00) tika paziņots 2021. gada 1. jūlijā un tas bija nemainīgs salīdzinot ar 2018. gada Phjončhana spēlēm. Sportisti disciplīnai varēja kvalificēties, laika posmā no 2021. gada 1. jūlija līdz 2022. gada 16. janvārim, Starptautiskās Slidošanas savienības (ISU) pasākumu ietvaros.
Rezultāti
— olimpiskais rekords; — trases rekords.
Ingvars Brins
Ingvars Brins (no; dzimis, miris ) bija norvēģu daiļslidotājs un vieglatlēts. Startējis 1900. un 1920. gada olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis sudraba medaļu pāru slidojumos olimpiskajās spēlēs 1920. gadā Antverpenē. Viņš tiek uzskatīts par vienu no daiļslidošanas pionieriem Norvēģijā.
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
Pārstāvētās valstis un sportisti
Sacensībās startēja 20 sportisti no 12 valstīm.
Nikolaja ģimnāzija
Nikolaja ģimnāzija var būt:
Ātrslidošana 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — 5000 metri vīriešiem
Pārstāvētās valstis un sportisti
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Dafijs
Dafijs var būt:
Ingvars Brins
18 gadu vecumā viņš izcīnīja sudraba medaļu Norvēģijas vieglatlētikas čempionātā 100 metru un 500 metru skrējienos. 1901. un 1902. gadā kļuva par Norvēģijas čempionu 500 metros. 1902. gadā viņš uzstādīja Norvēģijas rekordu 100 metru skriešanā — 11.1 sekunde.
1900. gadā viņš startēja Parīzes olimpiskajās spēlēs, divās vieglatlētikas skriešanas disciplīnās — 200 metros un 400 metros. Šajās abās disciplīnās viņš startēja tikai kvalifikācijas skrējienos, tā kā viņa rezultāts nebija starp diviem labākajiem attiecīgajā skrējienā, fināla skrējieniem viņš nekvalificējās.
Pēc 20 gadiem viņš atgriezās olimpiskajās spēlēs, kas šoreiz norisinājās Beļģijas pilsētā Antverpenē. Šajā reizē viņš kopā ar dzīvesbiedri Aleksiju Brinu startēja daiļslidošanas pāru slidojumos, kur izcīnīja sudraba medaļu. Šajā disciplīnā viņš piekāpās somu pārim Ludovikai un Valteram Jākobsoniem. Viņš ir viens no vecākajiem daiļslidotājiem, kas ir ieguvis olimpisko medaļu (38 gadu un 131 dienas vecumā).
No 1911. līdz 1914. un no 1922. līdz 1923. gadam viņš startēja pasaules čempionātā daiļslidošanā, kur 1912. gadā izcīnīja bronzas medaļu un 1923. gadā — sudraba medaļu pāru slidojumos.
No 1926. līdz 1927. gadam viņš bija Norvēģijas slidošanas asociācijas priekšsēdētājs.
1932. gadā Brins piedalījās ziemas olimpiskajās spēlēs Leikplesidā. Šoreiz viņš bija tiesnesis gan daiļslidošanā, gan ātrslidošanā.
Brins ir studējis filoloģiju Oslo Universitātē. Līdz pat savai nāvei 1947. gadā, 65 gadu vecumā viņš bija vidusskolas skolotājs.
Rezultāti
Pārī ar Aleksiju Brinu.
Ritscher
Ritscher var attiekties uz:
Egīls Venters
Egīls Venters (dzimis ) ir latviešu rakstnieks.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā 1964. gadā. Tēvs ķīmiķis Kārlis Venteris, māte mediķe Irēna Ventere.
Strādājis Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, žurnālos "Grāmata", "Karogs" un laikrakstā "Literatūra un Māksla". Latvijas Rakstnieku savienības biedrs no 2005. gada, valdes loceklis no 2018. gada.
Publicējis literāras recenzijas, stāstus un esejas žurnālos "Karogs" un "Grāmata", laikrakstos "Literatūra un Māksla" un "konTEKSTS".
Tapuši vairāki stāstu krājumi — "Melnā sērija" (1992), Štābs debesīs" (2020), mikroromāni "Melanholijas skaidrojošā vārdnīca" (2000), "Mainīgā intervence" (2012), "Atlantīda, kāda tā ir" (2015), kā arī eseju krājums "Zemeslēkts" (2010).
Balvas
Grāmata "Mainīgā intervence" nominēta Latvijas Literatūras gada balvai (2013) un saņēmusi Dz. Soduma balvu par novatorismu literatūrā (2013).
Kriminālprozas izlase "Poseidona galva" (2017) nominēta Latvijas sabiedrisko mediju gada balvai "Kilograms kultūras" (2017).
Libors Šulāks
Libors Šulāks (cz, dzimis ) ir Čehijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada Šulāks pārstāv KHL komandu Vladivostokas "Admiral".
Iepriekš spēlējis Čehijas komandās SK Kadaň un Orli Znojmo, Somijas hokeja līgas komandās Lahti "Pelicans", KooKoo un Oulu "Kärpät" un KHL komandā Čerepovecas "Severstal". 2018–19. gada sezonā aizvadījis 6 mačus NHL komandā Detroitas "Red Wings".
Čehijas hokeja izlases sastāvā ticis iekļauts trijos Pasaules čempionātos. Šulāks tika iekļauts izlases sastāvam 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Kalniški (Līksnas pagasts)
Kalniški ir ciems Līksnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 209 km attālumā no Rīgas.
Aļina Kabajeva
Aļina Kabajeva (ru, tt; dzimusi ) ir tatāru izcelsmes bijusī Krievijas mākslas vingrotāja un politiķe.
Divas reizes piedalījusies olimpiskajās spēlēs. 2000. gadā Sidnejā izcīnīja bronzas medaļu, bet 2004. gadā Atēnās — zelta medaļu daudzcīņā. Ar panākumiem startējusi Pasaules (9 zelta medaļas) un Eiropas čempionātā (15 zelta medaļas). Krievijas otra visu laiku veiksmīgākā mākslas vingrotāja pēc Jevgeņijas Kanajevas.
Laikā no 2007. līdz 2014. gadam bijusi Krievijas Valsts domes deputāte, pārstāvējusi partiju "Vienotā Krievija". 2014. gada septembrī kļuvusi par Krievijas lielākā mediju konglomerāta Национальная Медиа Группа valdes priekšsēdētāju. 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Sočos piedalījās lāpas iedegšanā atklāšanas ceremonijā.
Kopš 2008. gada plaši uzskatīta par Krievijas prezidenta Vladimira Putina mīļāko,  tomēr abas puses atteikušās publiski komentēt savu personisko dzīvi. 2015. gadā klīnikā Šveicē A. Kabajevai piedzima meita, bet 2019. gadā Maskavā — dvīņi, divi dēli.
Daniels Rikardo
Formula 1 rezultāti
* — Pašreizējā sezona.
‡ — Iegūta puse no punktiem, jo netika veikti 75% sacīkstes.
Cirīša ezers (dabas parks)
Cirīša ezers ir dabas parks Latgalē. Izvietojies Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, iekļauj Ciriša un Ruskuļu ezerus un apkārtējo teritoriju, administratīvi ietilpst Preiļu novada Aglonas pagastā. Pirmās aizsardzības statusu ieguva Ciriša ezera salas 1931. gadā; mūsdienās tām ir dabas lieguma statuss, tajās kopumā konstatētas 349 vaskulāro augu sugas, no kurām 4 ir īpaši aizsargājamas sugas. Aizsargājamā teritorija pašreizējā platībā izveidota 1977. gadā, lai aizsargātu Latgales augstienei raksturīgo ainavu ar tās dabas vērtībām. Natura 2000 teritorija.
OGLE-TR-56b
Planētas masa ir 1,316 reižu lielāka un rādiuss ir 1,3 reizes lielāks par Jupiteru.
Planētu atklāja 2002. gada 3.novembrī.
DMZ
DMZ var būt:
Grimt
grimt ir Latvijas progresīvā metāla grupas Oghre otrais studijas albums. Tas tika izdots. Ieraksts tika veikts Mārupē — Studija Gateris Gata Krievāna vadībā ar Jāņa Kalvāna piedalīšanos. Māsterēšanu veica britu grupas TesseracT dibinātājs un ģitārists Acle Kahney savā studijā 4D Sounds Miltonkeinsā, Apvienotajā Karalistē. Grimt singlu un albuma noformējumu veidojis mākslinieks Aigars Opincāns. Albums tika izdots sadarbībā ar alternatīvās mūzikas ierakstu kompāniju Grautiņa ieraksti.
2021. gada 19. janvārī albums tika nominēts Mūzikas ierakstu gada balvai "Zelta Mikrofons" kategorijā "Metāla mūzikas albums".
2023. gada sākumā albums tika nominēts Latvijas Metālmūzikas gada balvai
Koncepcija
Grimt ir otrais albums albumu triloģijā, kas katrs ir balstīts uz vienu no dzīvībai nepieciešamiem ķīmiskiem elementiem — skābekļa, ūdeņraža un oglekļa. Albuma vizuālajā noformējumā kāpnes veido burtu H, kas apzīmē ūdeņradi.
Šī albuma elements ir ūdeņradis. Dziesmu vārdos tiek izmantotas ar slīkšanu, grimšanu, ūdeņiem un citu šķidrumu un ar to saistītas metaforas un salīdzinājumi, piemēram, albuma otrajā skaņdarbā Trauksme ir frāze "Kā patīk pret straumi iet, nārstot un mirt; labāk būtu izkāpis krastā", Sarkans — "Sviedri straumēm plūst" un "Viss izmērcēts sarkanā", Māli — "Straumē tiks aizskalots viss, no liesmām līdz atspulgiem" un "Dziesmu svētku asaras satiekas Baltijas jūrā", Slāpes — "Bezrūpīgs atspīdums, kurā grimt dziļāk", kā arī noslēdzošā dziesma Rītausmas zirgs, kurā ir pieminētas dažāda lieluma ūdens formas — migla, pilītes, tērcītes, straumes, līči, jūras, upes, ezeri, dīķi, kanāli, lāsītes un peļķes.
Albums sākas ar sīnusa vilni, kas izmanto Rīdberga formulu, un ūdeņraža elektromagnētiskās radiācijas viļņa garumu vakuumā, lai veidotu ūdeņraža skaņu. Albums noslēdzas ar plūstošas upes (Tuleja) skaņām.
Albumā ir gan gari skaņdarbi (virs septiņām un desmit minūtēm), gan vidēja garuma — no četrām līdz sešām minūtēm. Tiek izmantoti dažādi taktsmēri un to maiņas vienas dziesmas ietvaros, piemēram, 3/4, 4/4, 5/4, 6/4, 5/8, 7/8, 9/8. Līdzīgi kā debijas albumā plaši tiek lietoti kvintakordi, mazi intervāli un disonanse. Vokālists Oskars Dreģis lieto gan netīro (bļaušanu, rūkšanu, kliegšanu), gan melodisku dziedāšanu, un dziesmā "Vaidava celies!" arī falsetu. Šajā albumā pirmoreiz grupa izmanto arī politaktisku un poliritmisku kompozīciju.
Dalībnieki
Oghre
Citi dalībnieki
Talabu salas
Talabu salas (ru) jeb Zaļita salas (ru) ir mazs arhipelāgs Pleskavas ezerā, Krievijas Federācijas ziemeļrietumos ap 20 km no robežas ar Igauniju. Administratīvi ietilpst Pleskavas apgabala Pleskavas rajonā kā starpciemu teritorija. Izvietojies ezera dienvidaustrumos 25 km uz ziemeļrietumiem no Pleskavas.
Ģeogrāfija
Grupā ietilpst trīs salas:
Kopējā platība ir 1,54 km².
Nosaukums
Pēc vienas no leģendām, nosaukums esot radies 11. gadsimtā no igauņu (čudu) zvejnieka Tala vārda, kurš pirmais apmeties salās. Pēc cita viedokļa, nosaukums radies no krievu saknes "талый", ar ko apzīmē ledus kušanas ūdeņus. Pastāv arī citas versijas, piemēram, ka vietējo somugru valodā talo nozīmēja māju. Stefana Batorija laikā Talabas sala dokumentos nosaukta par Talavas salu un iedzīvotāji par talaviešiem. 1913. gadā Pleskavas ezeram atzīmēts otrs nosaukums — Talabas ezers.
Iedzīvotāji
2000. gadā Talabu salās bija 326 iedzīvotāji, 2007. gadā — ap 350 iedzīvotāju, 2010. gadā — 202 iedzīvotāji, 2012. gadā — 193 iedzīvotāji, 2021. gadā — 145 iedzīvotāji. Administratīvi salas pieder Pleskavas rajonam un veido Zaļita salu starpciemu teritoriju. Iedzīvotāji ir koncentrēti divos ciemos: Ostrovzaļitā un Ostrovbelovā attiecīgajās salās.
Līdz 2005. gadam pastāvīgus sakarus ar salām uzturēja ātrgaitas kuģis no Pleskavas. Vēlāk to sāka veikt ne katru dienu kursējošs kuteris.
Salas ir pazīstamas ar savām mūku apmetnēm, jo īpaši mežainā Verhņijas sala. Talabas salā atrodas sv. Nikolaja baznīca, kuru 1958.-2002. gadā vadīja Nikolajs Gurjanovs (1942. gadā bijis priesteris arī Rīgas Trīsvienības sieviešu klosterī), kuru augstu vērtēja pareizticīgie un uzskatīja, ka tam piemīt pareģošanas un brīnumdara spējas. 2002. gadā viņš tika apglabāts šajā salā un uz viņa kapu tiek veikti svētceļojumi.
Vēsture
Arhipelāgs izveidojies apmēram pirms 10 000-12 000 gadiem ledāja atkāpšanās laikā.
Salas vēsturiski bijušas no ārējām varām autonoma zvejnieku apmetne, kas ķēruši un pārdevuši salaku mazo (Peipusa) morfu. 1470. gadā Verhņijas salā nodibināja klosteri.
Talabieši palīdzēja apturēt Stefana Batorija karaspēka uzbrukumu Pleskavai (1581—1582), piedaloties pārtikas apgādē aplenktajiem pleskaviešiem. Uz salām tika izvietots krievu garnizons. Talabieši, būdami zvejnieki, bija arī fiziski spēcīgi u izturīgi, un pat mūsdienās vēl šī atšķirība no citiem Pleskavas reģiona iemītniekiem ir manāma, kas ietekmēja arī viņu militāro vērtību. Saskaņā ar leģendu, daļa talabiešu karotāju — "garu" par savas dzīvības cenu neļāvuši Stefanam Batorijam sasniegt Pečoru klosteri. Tiek apgalvots, ka kā pateicības zīmi par viņu centību Ivans Bargais atļāva salas iedzīvotājiem brīvi tirgoties no savām pietauvošanās vietām; šī ekonomiskā priekšrocība saglabājās līdz 18. gadsimta beigām. Tolaik salu iedzīvotāju skaits bija aptuveni 3000 iedzīvotāju, kas pārdeva svaigas un kaltētas salakas.
1821. gada 12. martā Talabas salas no imperatora Aleksandra I saņēma bezapriņķa pilsētas statusu un nosaukumu Aleksandrovskijposada. Tajā pašā laikā Talabskā parādījās rātsnams, kas darbojās līdz 1875. gadam. Talabas un Verhņijas salās atvēra skolas.
Saskaņā ar 1887. gada tautas skaitīšanu Talabas salās jeb Aleksandrovskijposadā bija 2849 iedzīvotāju, bet pēc 1897. gada tautas skaitīšanas —   3381 iedzīvotājs.
Vācieši, kuri 1918. gada februārī ieņēma Pleskavu, uzbruka arī Talabu salām, nosūtot pāri ledum uz salu nelielu kavalērijas vienību, taču labi bruņotie zvejnieki to padzina. 1918. gada 26. oktobrī Padomju Krievijas avīze "Izvestija" ziņoja par Talabu salu zaudēšanu: "Talabu salas ieņēma baltgvardi, kuru vidū bija daudz vācu virsnieku. Viņi ieradās ar tvaikoņiem "Jeļizarija" un "Pskova". Viņu sagūstīts Talabā un ezerā noslīcināts bijušais Pleskavas rajona deputātu padomes priekšsēdētājs Zaļits. Izpildkomitejas locekļi ir ieslodzīti. Piespiedu mobilizāciju veic no 18 līdz 45 gadiem ... Pleskavā savu darbību atsākusi cara ohranka, kas strādā kontaktā ar vāciešiem." Pleskavas guberņas "sarkano" izpildkomiteja 24. oktobrī vēl ziņoja ārlietu ministram mīkstākā formā, ka komisāri "laikam noslīcināti".
Boļševiki 1918. gadā mēģināja ar varu mobilizēt talabiešu zvejniekus Sarkanajā armijā, taču no arhipelāga zvejniekiem izveidotais Talabas bataljons (vēlāk — pulks) nostājās balto pusē un iekļāvās ģenerāļa Judeņiča Ziemeļrietumu armijā. Pulkā bija no 1000 līdz 1500 cīnītājiem, tostarp 700-800 salinieku. Par pulka komandieri tika iecelts tā organizators, jaunais kapteinis Boriss Permikins. Uzzinājis, ka Talabas arhipelāgu ir sagrābuši sarkanie, viņš 1918. gada novembra (pēc vecā stila — oktobra) naktī kopā ar septiņpadsmit baltajiem karavīriem izkāpa Talabas salā un sakāva piecdesmit kaujinieku sarkano vienību un komisārus (Janu Zaļitu, Ivanu Belovu, Osipu Horevu, Ivanu Šļapņikovu, Ivanu Galakhovu) lika iemest ezerā. Saskaņā ar citu versiju sarkanos komisārus nonāvēja Bulaka-Balahoviča baltgvardu vienība. 1919. gada pavasarī, kad salas bija atgriezušās sarkano kontrolē, atrada komisāru līķus un nolēma pārdēvēt ciemus uz salām par godu Zaļitam un Belovam, lai gan pēc vienas no versijām, paša Zaļita līķis atrasts netika. Talabas salā viņiem uzcelts piemineklis.
1919. gada decembrī netālu no Narvas talabieši, piesedzot Judeņiča ziemeļrietumu armijas izvešanu pār Narvas upi, nokļuva starp uzbrūkošajiem sarkanajiem vienā krastā un atkāpjošos igauņu karaspēku otrā krastā. Par tālāko viņu likteni ir dažādas versijas. Pēc vienas no tām, kad visi dzīvi palikušie Judeniča armijas karavīri pārcēlās uz Igaunijas piekrasti, arī talabieši nolēma atkāpties, taču igauņi atklāja uz viņiem uguni un aizdzina atpakaļ uz Narvas ledu, bet sarkanie šāva no otras puses. Tādējādi krustugunī gājis bojā viss pulks. Pēc citas versijas igauņi, piekrituši talabiešus ielaist bez ieročiem un nosūtīt uz Poliju, viņus atbruņoja, taču pie tās šķērsošanas nodevuši: talabu karavīrus nošāvuši no abām pusēm — igauņi un sarkanie. Pēdējie izdzīvojušie no Talabas pulka tika padomju represēti un nošauti 1934.-1937. gadā.
1979. gadā Verhņijas (Belova) sala saņēma dabas un vēstures pieminekļa statusu. Salā sastopami reti putni.
Vikipēdija lietuviešu valodā
Vikipēdija lietuviešu valodā (lt) ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija lietuviešu valodā. Tā darbojas kopš 2003. gada. 2020. gada jūnijā rakstu skaits tajā pārsniedza 200 000.
Talabu salas
Vēsture
Līdz 1990. gadiem Talabu salas bija zvejniecības centrs, kuru padomju laikā organizēja Zaļita kolhozs. Pēc tam vietējo zvejnieksaimniecību piemeklēja bankrots, un nozveja kritās. 2010. gados apgabala attīstības mērķprogrammas ietvaros salu iedzīvotāji tika mudināti attīstīt tūrismu, kurš bija panīcis sakarā ar efektīvas kuģu satiksmes pārtraukšanu un nepieciešamību uzturēt sakarus ar krastu galvenokārt ar privāto ūdens transportu vai ziemā pa ledu, un gatavot vietējos suvenīrus. Programma paredzēja palielināt Zaļita kolhoza pilnvaras. Neraugoties uz to, 2019. gadā salu saimniecība joprojām bija izteikti depresīva.
Vikipēdija lietuviešu valodā
Vikipēdijā ir arī sadaļa žemaišu dialektā.
Rakstu skaita pieaugums
{ "version": 2, "height": 220, "width": 400, "data": [ {     "name": "chart", "values": [ {"y": 100,"series": "y","x": 20040400}, {"y": 1000,"series": "y","x": 20041014}, {"y": 10000,"series": "y","x": 20051214}, {"y": 20000,"series": "y","x": 20060523}, {"y": 30000,"series": "y","x": 20060904}, {"y": 40000,"series": "y","x": 20070228}, {"y": 50000,"series": "y","x": 20070801}, {"y": 60000,"series": "y","x": 20080125}, {"y": 70000,"series": "y","x": 20080914}, {"y": 80000,"series": "y","x": 20090122}, {"y": 90000,"series": "y","x": 20090803}, {"y": 100000,"series": "y","x": 20100118}, {"y": 110000,"series": "y","x": 20100628}, {"y": 120000,"series": "y","x": 20101022}, {"y": 130000,"series": "y","x": 20110324}, {"y": 140000,"series": "y","x": 20111019}, {"y": 150000,"series": "y","x": 20120414}, {"y": 160000,"series": "y","x": 20130730}, {"y": 170000,"series": "y","x": 20150202}, {"y": 180000,"series": "y","x": 20161109}, {"y": 190000,"series": "y","x": 20181022}, {"y": 200000,"series": "y","x": 20200613}, {"y": 199477,"series": "y","x": 20210405}, {"y": 203839,"series": "y","x": 20220812}, ],      "transform": [ { "type": "formula", "field": "year", "expr": "parseInt(substring(datum.x,0,4))" }, { "type": "formula", "field": "month", "expr": "parseInt(substring(datum.x,4,6))" }, { "type": "formula", "field": "date", "expr": "datetime(datum.year,datum.month-1)" } ]   }  ],  "scales": [ {     "type": "time", "name": "x", "domain": {"data": "chart","field": "date"}, "zero": false, "range": "width", "nice": true },   {      "type": "linear", "name": "y", "domain": {"data": "chart","field": "y"}, "zero": false, "range": "height", "nice": true },   {      "domain": {"data": "chart","field": "series"}, "type": "ordinal", "name": "color", "range": "category10" } ],  "axes": [ {"scale": "x","type": "x","title": "Gads"}, {     "scale": "y", "type": "y", "title": "Rakstu skaits", "grid": true, "format": "d" } ],  "marks": [ {     "type": "line", "properties": { "hover": {"stroke": {"value": "red"}}, "update": {"stroke": {"scale": "color","field": "series"}}, "enter": { "y": {"scale": "y","field": "y"}, "x": {"scale": "x","field": "date"}, "stroke": {"scale": "color","field": "series"}, "fill": {"value": "white"}, "strokeWidth": {"value": 2} }     },      "from": {"data": "chart"} },   {      "type": "symbol", "from": {"data": "chart"}, "properties": { "enter": { "x": {"scale": "x","field": "Gads"}, "y": {"scale": "y","field": "Punktu summa"}, "stroke": {"value": "steelblue"}, "fill": {"value": "white"}, "size": {"value": 100} }     }    },    {      "type": "text", "from": { "data": "chart", "transform": [ {           "type": "aggregate", "summarize": {"x": ["min","max"]} }       ]      },      "properties": { "enter": { "x": {"signal": "width","mult": 0.5}, "y": {"value": -10}, "text": { "template": "Rakstu skaita pieaugums"// no \u007b{datum.year.min_x}\u007d. līdz \u007b{datum.year.max_x}\u007d. gadam },         "fill": {"value": "black"}, "fontSize": {"value": 15}, "align": {"value": "center"}, "fontWeight": {"value": "bold"} }     }    }  ] }
Talabu salas
Vēsture
Uz salām 2019. gadā plānoja izveidot municipālo pašvaldību.
Siena rati
Siena rati (en) ir angļu romantisma gleznotāja Džona Konstebla 1821. gadā pabeigta glezna. Tajā attēlota lauku ainava pie Stouras upes starp Safolkas un Eseksas grāfisti. Glezna glabājas Londonā, Nacionālajā galerijā un tiek uzskatīta par Konstebla zināmāko gleznu, kā arī vienu no nozīmīgākajām un populārākajām Anglijas gleznām.
"Siena rati" ir viens no darbiem Konstebla sērijā, ko sauc par "sešu pēdu" gleznām, lielizmēra darbiem, ko Konstebls gleznoja ikgadējai Karaliskās akadēmijas vasaras izstādēm. Kā visiem citiem šīs sērijas darbiem, Konstebls gleznai radīja pilnizmēra eļļas krāsas skici; tā šobrīd glabājas Viktorija un Alberta muzejā Londonā. Konstebls sākotnēji darbu izstādīja ar nosaukumu "Ainava: pusdienlaiks" (en), kas liek domāt, ka viņš to bija plānojis klasiskās ainavas tradīcijā, attēlojot dabas ciklus.
Vēsture
Fletfordas dzirnavas piederēja Konstebla tēvam. Māja kreisajā pusē piederēja kaimiņam, Viljamam Lotam, kurš bija lauksaimnieks, kurš nomāja zemi, tika apgalvots, ka viņš piedzimis šajās mājās un savas dzīves laikā nekad nav pametis tās ilgāk par četrām dienām. Villija Lota kotedža saglabājusies līdz mūsdienām praktiski neizmainīta, bet nav saglabājies neviens no gleznā redzamajiem kokiem.
Glezna saņēma ievērojami labākas atsauksmes, kad to izstādīja Francijā, to slavēja Teodors Žeriko. Glezna radīja sensāciju, kad to izstādīja 1824. gada Parīzes salonā kopā ar citiem Konstebla darbiem (ir pieņēmums, ka Konstebla gleznu iekļaušana izstādē bija cieņas izrādīšana Žeriko, kurš nomira tā gada sākumā). Šajā izstādē "Siena rati" tika izcelti, piešķirots zelta medaļu, ko pasniedza Šarls X; tās atlējums ir iekļauts gleznas rāmī. Konstebla darbi ietekmēja jaunu franču gleznotāju paaudzi, to skaitā Ežēnu Delakruā.
Gleznu pārdeva izstādes laikā kopā ar trīs citiem Konstebla darbiem mākslas tirgonim Džonam Erousmitam, "Siena ratus" atpakaļ Anglijā nogādāja cits tirgonis, D. T. Vaits; viņš to pārdeva kādam Jangam, kurš dzīvoja Raidā Vaitas salā. Tur šai gleznai uzmanību pievērsa kolekcionārs Henrijs Vons un gleznotājs Čārlzs Roberts Leslijs. Kad Jangs nomira, Vona nopirka viņa bijušo īpašumu un 1886. gadā uzdāvināja gleznu Nacionālajai galerijai Londonā, kur tā atrodas vēl šodien. Savā testamentā Vons gleznas pilnizmēra skici, kas bija radīta ar paletes nazi, atstāja mantojumā Dienvidkensingtonas muzejam (tagad Viktorijas un Alberta muzejs).
2005. gadā BBC radio 4 raidījuma "Today" veidotā aptaujā "Siena vezums" tika atzīta par otru populārāko Britu galerijas gleznu aiz Tērnera gleznas "Kuģa "Temeraire" pēdējais brauciens". 2013. gada 28. jūnijā kāds ar kustību Fathers 4 Justice saistīts protestētājs, pie Nacionālajā galerijā izstādītās gleznas pielīmēja jauna zēna fotoattēlu. Darbs netika neatgriezeniski sabojāts.
Izteikts minējums, ka ratu apstāšanās iemesls upē bijis ļaut upes ūdenim atdzesēt zirgu kājas un izmērcēt riteņus. Karstā, sausā laikā koka riteņi saraujas un var atdalīties no metāla stīpām. Riteņu samērcēšana samazina saraušanos un notur vietā ārējo metāla joslu.
Maizeskoks
Īstais maizeskoks (Artocarpus altilis) ir zīdkoku dzimtas ziedaugs. Maizeskoki parasti izaug līdz 26 m augstumam. Tie aug mitrās vietās.
Maizeskoku dabiskā izcelsmes vieta ir Jaungvineja, bet pirms apmēram 3500 gadiem polinēzieši tos izplatīja tālāk uz Klusā okeāna tropu salām. Eiropieši ar šo augu iepazinās 17. gadsimtā, kad to pirmo reizi aprakstīja angļu dabaspētnieks Viljams Dampīrs. 18. gadsimta beigās maizeskoku sāka audzēt Jamaikā, lai nodrošinātu ar lētu pārtiku vergus. Mūsdienās maizeskoku audzē daudzās citās tropu zemēs.
Maizeskoka augļi tiek plaši izmantoti pārtikā Dienvidaustrumāzijas valstīs. Tos lieto gan svaigus, gan dažādi apstrādātus. Augļa nosaukums cēlies no vidēji gatava augļa tekstūras pēc tā cepšanas, kas atgādina svaigi ceptu maizi un garšo līdzīgi kartupeļiem.
Menzeļinska
Menzeļinska (ru) jeb Minzele (tt) ir pilsēta Tatarstānā Krievijas Federācijā. Menzeļinskas rajona administratīvais centrs. Atrodas Lejaskamas ūdenskrātuves krastā, 292 km uz austrumiem no Kazaņas. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 17,0 tūkstoši iedzīvotāju. Apdzīvotā vieta dibināta laika posmā no 1584. līdz 1586. gadam, bet pilsētas tiesības piešķirtas 1781. gadā.
Re minors
Re minors ir minora tonalitāte kuras pamatā ir notis re un kura sastāv no skaņām re, mi, fa, sol, la, si un do. Re minorā pie atslēgas ir viena vienīga zīme — si bemols. Re minora paralēlais mažors ir Fa mažors, bet tā vienvārda minors ir re minors.
Čirčika
Čirčika (uz) ir upe Uzbekistānā, Taškentas vilojatā; Sirdarjas pieteka. Tās izteka atrodas Tjanšana kalnu rietumos no Čorvakas ūdenskrātuves (ietek Čatkalas un Pskemas upes). Augštecē ap 30 km garumā tek pa kanjona veida ieleju. Upes garums ir 155 kilometri. Lielākā pieteka Ugama. Čirčika ietek Sirdarjā, ir lielākā tās labā krasta pieteka. Barojas galvenokārt ar sniega kušanas ūdeņiem.
Re minors
Skaņdarbi re minorā
No Domeniko Skarlati 151 sonātēm, kas sarakstītas minorā, 32 ir rakstītas re minorā, padarot re minoru par visbiežāk izmantoto Skarlati minora tonalitāti.
Čirčika
Nozīmīgākās apdzīvotās vietas Čirčikas krastos ir valsts galvaspilsēta Taškenta, kā arī Gazalkenta un Čirčika. Vairākās vietās aizsprosti, nozīmīgākais augštecē — Čorvakas ūdenskrātuves aizsprosts, kur izveidota Čorvakas HES. Upes ūdeņi tiek izmantoti apūdeņošanai.
Re minors
Skaņdarbi re minorā
Johana Sebastiana Baha Fugas māksla ir sarakstīta re minorā.
Mocarta Rekviēms galvenokārt ir rakstīts re minorā, tāpat kā pazīstamā Nakts Karalienes Ārija, "Der Hölle Rache". Mocarta operas Dons Džovanni overtīra un pēdējā aina arī ir sarakstīta re minorā. No diviem klavierkoncertiem, kurus Mocarts rakstīja minorā, viens no tiem ir re minorā: Divdesmitais Klavierkoncerts, K. 466.
Žans Sibēliuss bieži izmantoja re minoru kompozīcijām ar cēlu raksturu; Sibēliusa Koncerts vijolei, Sestā simfonija un stīgu kvartets Voces intimae ir rakstīti re minora tonalitātē.
Filmu mūzikas komponists Hanss Cimmers ir viens no ievērojamākajiem re minora tonalitātes izmantotājiem mūsdienās. Daudzi no viņa labi pazīstamajiem skaņdarbiem tika rakstīti šajā tonalitātē; ievērojami piemēri ir mūzika filmām Gladiators, Tumšais bruņinieks, Karību jūras pirāti un Da Vinči kods.
Voltmetrs
Voltmetrs (elektriskajā ķēdē apzīmē ar riņķa līnijā ievilktu burtu V) ir mērierīce, ko izmanto elektriskās strāvas sprieguma mērīšanai. Analogie voltmetri pārvieto rādītāju pa skalu proporcionāli elektriskās ķēdes spriegumam. Digitālie voltmetri rāda skaitlisku sprieguma attēlojumu, izmantojot analogo uz digitālo strāvas pārveidotāju. Sprieguma mērīšanai var izmantot arī digitālo multimetru. Voltmetri tiek ražoti plašā klāstā un ir daudz dažādi to tipi. Voltmetra spailes vienmēr ir jāpieslēdz tiem diviem elektriskās ķēdes punktiem, starp kuriem spriegums ir jāizmēra.
Lukāšs Sedlāks
Lukāšs Sedlāks (cz, dzimis ) ir Čehijas hokejists, spēlē centra uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2019. gada Sedlāks pārstāv KHL komandu Čeļabinskas "Traktor". 2011. gada NHL draftā Sedlāku ar kopējo 158. numuru 6. kārtā izvēlējās Kolumbusas "Blue Jackets".
Voltmetrs
Voltmetru pieslēdz paralēli elektriskās ķēdes posmam.
Lukāšs Sedlāks
Kolumbusas "Blue Jackets" debitējis 2016–17. gada sezonā, iepriekš spēlējot AHL komandās Springfīldas "Falcons" un Lake Erie Monsters. 2019. gadā Sedlāks pievienojās KHL komandai Čeļabinskas "Traktor".
Voltmetrs
Vēsture
Alesandro Volta bija itāļu fiziķis, kas kļuva slavens ar to, ka 1800. gadā izgudroja galvanisko jeb Voltas bateriju. Tā bija pirmā ierīce, ar ko varēja iegūt pastāvīgu elektrisko strāvu. Viņa vārdā arī nosaukti volti. 1954. gadā Endrū Kijs izgudroja digitālo voltmetru, pēc tam, kad saprata, ka analogie voltmetri nav pietiekami precīzi.
Lukāšs Sedlāks
Sedlāks tika iekļauts Čehijas hokeja izlases sastāvam 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Voltmetrs
Voltmetra pretestība
Pieslēdzot voltmetru elektriskajai ķēdei, strāva sazarojas un caur voltmetru plūstošās strāvas stiprums, kur R_V ir voltmetra iekšējā pretestība. Lai pēc iespējas nemainītu ķēdē plūstošo strāvu I un veiktu precīzus mērījumus, caur voltmetru plūstošajai strāvai jābūt minimālai, tātad R_V salīdzinājumā ar ķēdes posma pretestību R jābūt pēc iespējas lielai.
Skalas diapazona paplašināšana
Lai paplašinātu voltmetra skalas diapazonu, virknē ar to ieslēdz papildrezistoru R_P. Ja maksimālais spriegums, kuru paredzēts mērīt ar voltmetru, ir U_V, bet jāizmēra spriegums U>U_V, tad uz papildrezistora jābūt spriegumam U_P=U-U_V. U_V=I_VR_V un U_P=I_PR_P, tātad. Ja ar voltmetru jāizmēra reizes lielāku spriegumu, nekā to paredz voltmetra skalas diapazons,.
Kalniški (Nīcgales pagasts)
Kalniški ir ciems Nīcgales pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 199 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Kalnišķu ezers, bērnudārzs, pasts.
Nigra
Nigra (arī Labzna, Blomupe) ir upe Latvijā, Abula kreisā pieteka Smiltenes un Valmieras novados. Sākas Brantu pagasta dienvidos no neliela avota, tek ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā pa Vidzemes augstienes ziemeļu malu. Augštecē tek pa dabīgu ieleju, liels relatīvais kritums. Lejpus autoceļa P18 upes gultne regulēta. Uz upes uzstādinātas vairākas ūdenskrātuves — Bērtuļa dzirnavezers augštecē, Blomes dzirnavu ezers Blomē un Steģu ūdenskrātuve pie autoceļa P18. Lielākās pietekas ir Knīpupīte, Pelnanču upīte (labās), Mutulīte (kreisā).
Sol minors
Sol minors ir minora tonalitāte, kuras pamatā ir nots sol un kura sastāv no skaņām sol, la, si, do, re, mi un fa. Sol minorā ir divas atslēga zīmes – si bemols un mi bemols. Tā paralēlais mažors ir si, bet vienvārda mažors – sol mažors.
Sol minora lietojums Mocarta mūzikā
Sol minors tiek uzskatīts par tonalitāti, ar kuras palīdzību Volfgangs Amadejs Mocarts bieži pauda skumjas un traģēdiju, un daudzas Mocarta kompozīcijas minorā, ieskaitot simfonijas, ir sarakstītas tieši sol minorā.
Rīgas 47. vidusskola (Skaistkalnes iela 7)
Vēsture
Rīgas 47. vidusskola dibināta 1982. gadā, atdalot no bilingvālās Rīgas 59. vidusskolas klases ar latviešu valodas mācību valodu un apvienojot ar Rīgas 8. astoņgadīgo skolu un Rīgas 36. astoņgadīgo skolu.
Zīdkoku dzimta
Zīdkoku dzimta (Moraceae) ir rožu rindas augu ģints. Agrāk bija daļa no nātru rindas, kas mūsdienās vairs nav aktuāla augu klasifikācijā. Dzimtā ietilpst vairākas augu ģintis — zīdkoki, maizeskoki, makluras, dorstēnijas, fikusi (gumijkoki), kastiljas un citas. Latvijā vienīgās sugas no zīdkoku dzimtas ir melnais zīdkoks un baltais zīdkoks. Zīdkoku dzimtas augi ir ar piensulu. Augļi ir sīki kauleņi, kurus aptver apaugušais sulīgais apziednis.
Rīgas 47. vidusskola (Skaistkalnes iela 7)
Vēsture
No 1944. līdz 1976. gadam pastāvēja cita skola ar nosaukumu "Rīgas 47. vidusskola", tā atradās Margrietas ielā 4.
Izglītības programmas
Pamatizglītības programma (21011111), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011).
Rodrigesas augļēdājsikspārnis
Rodrigesas augļēdājsikspārnis jeb Rodrigesas augļsikspārnis (Pteropus rodricensis) ir augļēdājsikspārņu dzimtas suga, kas dzīvo Rogrigesas salā Indijas okeānā. Tā ir apdraudēta suga, kas apdzīvo ierobežotu teritoriju un ir uzņēmīga pret vides maiņu.
Izskats
Liela sikspārņu suga, kuras spārnu plētums sasniedz 90 cm. Šādi grāmatā "Sārtie baloži un zeltainie sikspārņi" to apraksta Džeralds Darels: "'Radās iespaids, ka visos mango kokos karājās ērmoti šokolādes brūni un zeltsarkaini augļi, bet, kad sikspārņi sāka žāvāties un staipīties, varēja itin labi atšķirt, ka ādainie, lietussargam līdzīgie spārni ir šokolādes krāsā, turpretī mati, kas klāj ķermeni un galvu, lāsmo no gaiši vizmaini dzeltenas it kā tīra zelta krāsas līdz lapsas kažoka sarkanumam... Galviņas tiem bija apaļas, ar mazām, glītam auštelēm, purniņi īsi un paplati, kas tos darīja mazliet līdzīgus špici šķirnes sunīšiem.'" "'Muguras tiem bija koši sarkanīgā kastaņu brūnumā, kas pārgāja tīrā zelta krāsā uz pleciem un vēderiņa. Sodrējmelnie spārni bija smalki un mīksti kā vislabākā zamšāda. Mazie, jocīgie apaļie zelta krāsas ģīmīši ar palsi dzeltenīgajām acīm piešķīra dzīvnieciņam ērmotu, miniatūru lidojošu rotaļlāčuku izskatu.'"
Izplatība
Sastopams Rodrigesas salā Indijas okeāna rietumu daļā. Vēsturiski apdzīvoja Maurīcijas salu un nelielo Raundas saliņu, taču cilvēku darbības rezultātā no turienes izzuda.
Dzīvesveids un barība
Naktsdzīvnieks. Dzīvo kolonijās mežos, pārtiku meklē dažādos augļu kokos, tādos kā tamarindi, mango, palmas, vīģeskoki.
Aizsardzība
Vēl 20. gadsimta 60. gados Rodrigesā dzīvoja tūkstošiem augļsikspārņu. 70. gados vesela postošu viesuļvētru sērija izpostīja salu un iznīcināja augļu kokus, kuros sikspārņi barojās. Palika vairs tikai četrdesmit īpatņu. Pakāpeniski to skaits palielinājās līdz tūkstotim, taču 1991. gadā kārtējā viesuļvētra iznīcināja astoņdesmit procentus šo dzīvnieku populācijas. Darela savvaļas dzīvnieku aizsardzības trests uzsāka sugas pavairošanu nebrīvē un izaudzēja virs 300 Rodrigesas augļsikspārņu. Kolonijas tiek turētas vairākos Eiropas un ASV zooloģiskajos dārzos. Mūsdienās visā salā ir aizliegts medīt augļēdājsikspārņus.
Iekšzemes valsts
Iekšzemes valsts, arī iekškontinentāla valsts, ir valsts, kurai nav tiešas izejas uz jūru. Pasaulē ir 45 tādas valstis, tādu nav Ziemeļamerikā, Austrālijā un Antarktīdā.
Oskars Greguārs
Oskars Greguārs (fr; dzimis, miris ) bija beļģu peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Startējis trijās vasaras olimpiskajās spēlēs (1900., 1908. un 1912.), kur izcīnījis divas sudraba un vienu bronzas medaļu olimpiskajos ūdenspolo turnīros.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš bija ūdenspolo komandas Briseles peldēšanas un ūdenspolo kluba biedrs. Komanda ūdenspolo turnīrā izcīnīja sudraba medaļu. Turnīra fināla mačā viņi piekāpās Lielbritānijas ūdenspolo komandai — Osbornas peldēšanas klubs.
1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā viņš atkal startēja ūdenspolo turnīrā. Beļģijas ūdenspolo komanda turnīrā uzvarēja Nīderlandes (8-1) un Zviedrijas (8-4) komandas, bet fināla mačā piekāpās Lielbritānijas komandai (2-9). Turnīrā kopā viņš guva 4 vārtus. Šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja arī peldēšanā, 100 metros uz muguras. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas peldējumā, kurā nefinišēja.
1912. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Stokholmā viņš trešo reizi startēja ūdenspolo turnīrā kā Beļģijas ūdenspolo komandas dalībnieks. Beļģijas komanda šajā turnīrā izcīnīja bronzas medaļu. Turnīrā kopā viņš guva 2 vārtus. Arī šajās olimpiskajās spēlēs viņš startēja peldēšanā, 100 metros uz muguras, kuru ceturdaļfināla kārtā tika diskvalificēts un turpmāko cīņu neturpināja.
Armands Bēcis
Armands Bēcis (dzimis Rīgā) ir bijušais Latvijas šosejas riteņbraucējs
Riteņbraucēja karjeras laikā pārstāvējis Latvijas kontinentālo komandu Rietumu-Delfin.
2017. gada beigās Rietumu banka-Rīga komandai zaudējot sponsoru un UCI kontinentālo statusu, beidzis profesionāļa karjeru. 2018. gada februārī kļuvis par Latvijas riteņbraukšanas izlašu menedžeri. Strādā arī par treneri Rīgas Riteņbraukšanas skolā.
Makenzi
Makenzi (en) ir Kanādas garākā upe. Sākas no Greitsleivleika Ziemeļrietumu Teritorijās un ieplūst pie Ziemeļu Ledus okeāna piederošajā Boforta jūrā. Pašas Makenzi upes garums ir 1738 km, bet skaitot no tās tālākās augšteces Finlijas — 4241 km (otra garākā upe Ziemeļamerikā). Eiropieši upi atklāja 18. gadsimta beigās un sākotnējais tika nosaukta par «Vilšanās upi» (Disappointment River). Upes tagadējais nosaukums dots par godu skotu ceļotājam Aleksandram Makenzijam (Alexander Mackenzie), kurš ceļoja pa upi, cerot sasniegt Kluso okeānu, bet sasniedza Ziemeļu Ledus okeānu.
Jops van Osteroms
Jops van Osteroms (nl; Hilversuma — ) bija Nīderlandes šahists un uzņēmējs. Divu pasaules čempionātu korespondencšahā (2003—2005, 2005—2008) uzvarētājs. ICCF lielmeistars (1992).
Biogrāfija
Pirmais panākums šahā bijusi uzvara Nīderlandes jauniešu šaha čempionātā 1955. gadā. 1958. gadā pārstāvējis Nīderlandes izlasi Pasaules studentu komandu šaha čempionātā. Vēlākajos gados pārstājis nodarboties ar šahu. 1966. gadu bijis viens no kompānijas "Volmac" līdzdibinātājiem, kas bijusi viena no pirmajām datoru programmatūras ražotājām Nīderlandē. 1988. gadā pārdevis savu kompānijas daļu. Bijis Nīderlandes bagātāko cilvēku sarakstā.
1980. gadu sākumā sācis piedalīties korespondencšaha turnīros. 1981. gadā uzvarējis Nīderlandes korespondencšaha čempionātā. 2005. gadā uzvarējis 18. Pasaules čempionātā korespondencšahā. 2008. gadā kļuvis par divkārtējo Pasaules čempionu korespondencšahā.
Bijis pazīstams kā šaha turnīru atbalstītājs, izcilā Nīderlandes šahista Maksa Eives vārdā nosauktās asociācijas dibinātājs. No 1992. gada līdz 2011. gadam bijis pazīstama Monako šaha turnīra Amber chess tournament sponsors.
Aleksandrs Žuravļovs
Aleksandrs Žuravļovs (ru, dzimis ) ir Krievijas Federācijas ģenerālpulkvedis, kopš 2018. gada Rietumu kara apgabala pavēlnieks. Krievijas bruņoto spēku kontingenta komandieris Sīrijas pilsoņu karā (2016, 2018) un viens no Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā vadītājiem. Apsūdzēts kara noziegumos pret civiliedzīvotājiem Sīrijā un Ukrainā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1965. gadā Tjumeņas apgabala Golišmanovas ciemā. 1986. gadā absolvēja Čeļabinskas Augstāko tanku komandieru skolu un dienēja Centrālajā karaspēka grupā Čehoslovākijā (1986—1991). Pēc PSRS sabrukuma 1991. gadā turpināja dienestu Krievijas Tālajos Austrumos (1994—2006), 1996. gadā absolvēja Maļinovska Bruņutanku spēku militāro akadēmiju, 2008. gadā Ģenerālštāba akadēmiju. Bija 58. armijas štāba priekšnieks Ziemeļkaukāzā (2008) un 2. gvardes armijas komandieris Centrālajā kara apgabalā (2010—2015).
Pēc Krievijas-Ukrainas kara sākuma 2014. gadā Žuravļovu paaugstināja ģenerālleitnanta pakāpē un 2015. gada janvārī iecēla par Dienvidu kara apgabala komandiera pirmo vietnieku. No 2016. gada jūlija līdz decembrim viņš komandēja Krievijas Federācijas bruņoto spēku (KFBS) kontingenta aviācijas uzbrukumus Alepo Sīrijas pilsoņu karā, par to saņemot ģenerālpulkveža pakāpi un Krievijas Federācijas varoņa nosaukumu. 2017. gada janvārī Žuravļovu iecēla par KFBS ģenerālštāba priekšnieka vietnieku. 2018. gada janvārī viņš atkal pārņēma Sīrijā dislocētā KFBS kontingenta vadību.
2018. gada novembrī viņu iecēla par Rietumu kara apgabala komandieri. Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā sākumā devis pavēli lietot kasešu bumbas Harkivas dzīvojamo kvartālu apšaudei. Uzskata, ka pēc Krievijas bruņoto spēku militārajām neveiksmēm 2022. gada jūlijā Žuravļovu atstādināja no amata.
Meiruļi
Meiruļi, arī Meirieļi, ir ciems Preiļu novada Aglonas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā 33 km no novada centra Preiļiem, 6 km no pagasta centra Aglonas un 240 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no autoceļa P60.
Pirms 2009. gadā noslēgtās administratīvi teritoriālās reformas atradās Preiļu rajonā.
Gregs Gatfelds
Gregorijs Gatfelds (angļu: Gregory Gutfeld; dzimis 1964. gada 12. septembrī San Mateo, Kalifornijā, ASV) ir amerikāņu televīzijas producents, komentētājs, autors, redaktors un komiķis. Viņš ir šova The Greg Gutfeld Show vadītājs un viens no pieciem politisko sarunu šova The Five vadītājiem. Iepriekš Gatfelds vadīja kanāla Fox News Channel šovu Red Eye w/ Greg Gutfeld. Gatfelds ir libertists un pats sevi raksturo kā nereliģiozu.
Skeitbordings
Skeitbordings (en) ir ekstrēmais sporta veids, kas sevī ietver braukāšanu un dažādu triku izpildīšanu ar skrituļdēli jeb skeitbordu. Cilvēku, kurš nodarbojas ar skeitbordingu, sauc par skeitbordistu vai skeiteri.
1940—1960
Skeitbordings izveidojās 1940. gadu beigās — 1950. gadu sākumā, Kalifornijas sērferu vidū, kuri nevarēja nodarboties ar sērfingu, kamēr nebija viļņu. Pirmie skrituļdēļi bija kastes un dēļi ar piestiprinātiem ritentiņiem. Vēlāk kastes tika aizstātas ar presētām koka plāksnēm, līdzīgas tām, ko izmanto mūsdienās.
1960. gadu sākumā, sērfinga dēļu ražotāji uzsāka skrituļdēļu ražošanu. Pateicoties žurnālam Skateboarder Magazine, skeitbordinga popularitāte bija palielinājusies. 1965. gadā notika daži čempionāti. Tomēr 1966. gadā skeitbordings vairs nebija aktuāls un popularitāti tas sāka atgūt tikai 1970. gadu sākumā. .
1970. gadi
1970. gadu sākumā, Frenks Nesvortijs izveidoja poliuretāna riteņus. Pateicoties jauno riteņu īpašībām un vieglākam svaram, uzlabojās saķere ar ceļu, un skeitbordinga popularitāte palielinājās. Kompānijas uzsāka ražot speciālās skrituļdēļu piekares. Dēļu virsmas kļuva platākas, sasniedzot 10 collas (25.4 cm), ļaujot skeiteriem vieglāk vadīt skrituļdēli.