cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Āfrikas savvaļas ēzelis
Raksturs
Āfrikas savvaļas ēzelis ir labi piemērojies tuksnešu un pustuksnešu dabas zonai. Viņiem ir izturīga gremošanas sistēma, kas piemērota tuksneša augu pārstrādāšanai un ūdens iegūšanai no augiem. Ēzeļi var iztikt bez ūdens diezgan ilgu laiku. Lai arī ēzeļi uzņem mitrumu no augiem, viņiem vajag padzerties ūdeni vismaz reizi 3 dienās. Āfrikas savvaļas ēzeļi visaktīvākie ir agrās rīta stundās, kad diena nav vēl iekarsusi. Dienas laikā ēzeļi meklē ēnu klinšainās vietās. Lielās ausis noder ne tikai labai dzirdēšanai, bet arī, lai atdzesētos. Tā kā veģetācija tuksnešos nav blīva, tad āfrikas savvaļas ēzeļi dzīvo izklaidus, lielos, izretinātos baros, izņemot ēzeļmātes un viņu kumeļi. Barā ir apmēram 50 dzīvnieki. Viņiem ir skaļas balsis, un bars savā starpā sazinās, ik pa laikam sasaucoties. Ēzeļu tēviņi klejo lielus attālumus, tie var izstaigāt pat 23 kvadrātkilometrus lielu teritoriju. Teritorija tiek iezīmēta ar fekāliju čupu. Tā kā ēzeļi apdzīvo plašu teritoriju, tad valdošais tēviņš nevar no tās izdzīt zemāka ranga tēviņus. Tādēļ tie visi sadzīvo, ievērojot hierarhiju. Ja ēzelis satiek ēzeļu mātīti, kura meklē partneri, tie skaļi bļauj.
Savvaļas ēzeļi var skriet ļoti ātri, daudz neatpaliekot no zirgiem. Ēzelis var sasniegt ātrumu 50 km/st. Tomēr ēzeļiem atšķirībā no zirgiem nav raksurīga paniska bēgšana. Pirms bēgšanas ēzeļi izvērtē, cik briesmas ir lielas un vai tiešām ir jābēg. Ja ir nepieciešamība sevi aizstāvēt, ēzeļi izmanto gan pakaļkājas, gan priekškājas speršanai un sišanai.
Monūna ezers
Monūna ezers (arī Monūns; en, fr) ir ezers Kamerūnā, Rietumu reģionā. 1984. gada 15. augustā no ezera pēkšņi izdalījās ogļskābās gāzes mākonis, kas nogalināja 37 cilvēku. Līdzīgas briesmas rada tikai vēl divi pasaules ezeri — Ņosa ezers Kamerūnā un Kivu ezers Ruandā.
Ezera izvirdums
Vairāki cilvēki liecina, ka 1984. gada 15. augustā, ap plkst. 22:30 ir dzirdējuši skaļu troksni. Šajā laikā ezera rietumu daļā strauji izdalījās ogļskābās gāzes mākonis. Ap 03:00 mākonis sasniedza apdzīvotu vietu un līdz rītausmai no ogļskābās gāzes mira 37 cilvēki. Katastrofā izdzīvojušie liecina, ka miglai līdzīgais mākonis ir bijis rūgts, skābs. Ezera austrumu daļā ūdens vilnis pie zemes pieplacināja augus.
Vēlāki pētījumi liecināja, ka katastrofu nav izraisījušas vulkāna izvirduma radītas gāzes bet gan ezera ūdenī uzkrātā ogļskābā gāze. Tas tomēr neizskaidro upuru ādas apdegumus un mākoņa smaku (ogļskābā gāze ir bez smaržas).
Daži no upuriem brauca smagās automašīnas piekabē. Automašīnas dzinējs noslāpa un desmit cilvēki izlēca no piekabes. Divi piekabē palikušie izdzīvoja, jo atradās augstāk, virs ogļskābās gāzes.
Sākotnēji dīvainajam notikumam neizdevās atrast skaidrojumu, daļa iedzīvotāju pat uzskatīja, ka tas ir terora akts.
Pēc diviem gadiem notika līdzīga, daudz lielāka mēroga katastrofa ap 100 km attālajā Ņosa ezerā.
Degazācija
2003. gadā ar mērķi novērst katastrofas atkārtošanos ezerā tika ievietota degazācijas caurule. Sākotnēji gāzes atsūknēšanai bija nepieciešams sūknis, taču, sākoties ogļskābās gāzes plūsmai, sākās patstāvīgs gāzes izdalīšanās process. Pašlaik gāzes izdalīšanās ātrums brīžiem pārsniedz skaņas ātrumu un rada ap 50 m augstu strūklaku.
2005. gada septembra pētījuma (Mičiganas Universitāte) rezultātā noskaidrots, ka gāze no ezera netiek novadīta pietiekami ātri un ezera ūdenī ogļskābās gāzes koncentrācija pieaug. Ir nepieciešams padziļināt esošo cauruli un uzstādīt vēl vienu. Pretējā gadījumā nākamais letālais gāzes izvirdums ir nenovēršams.
Raksturīgi, ka ezera ūdens augšējā slānī dzīvo zivis, kas ir pielāgojušās pie tā, ka jau 5—7 m dziļumā sākas bezskābekļa ūdens slānis. Zivis spēj izturēt īsu uzturēšanos bezskābekļa ūdenī. Tā kā ezerā ir 3 daļēji nodalīti ūdens baseini, zivju populācija pārdzīvoja 1984. gada izvirdumu.
Ņosa ezers
<mapframe text="Ņosa ezers" width=300 height=300 zoom=14 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q332628" } Ņosa ezers (arī Ņoss; en, fr; Lvi ezers — lac Lwi) ir ezers Kamerūnā, Ziemeļrietumu reģionā. Dziļš ezers neaktīva vulkāna nogāzē.
Ezera izveidošanās
Ņosa ezers aizpilda ieapaļas formas māru — eksplozijas krāteri, kas radies, lavas plūsmai mijiedarbojoties ar gruntsūdeni. Uzskata, ka šis mārs radies aptuveni pirms 400 gadiem.
Ezera ūdeni notur dabiska vulkānisku iežu siena, kas šaurākajā vietā ir 40 m augsta un 45 m plata.
Ņosa ezera izvirdums
Zem ezera atrodas magmas kabata, kas turpina izdalīt ogļskābo gāzi (CO2) ezera ūdenī. Ņosa ezers ir viens no trim pasaulē zināmajiem ezeriem, kuros notiek šāds process — pārējie ir Kivu ezers Ruandā un Monūnas ezers ap 100 km dienvidaustrumos no Ņosa ezera, Kamerūnā.
Ezerā izveidojušies dažādas temperatūras ūdens slāņi — silts, mazāk blīvs ūdens atrodas virspusē, savukārt dziļāk atrodas vēsāks, blīvāks ūdens. Ilgākā laika periodā aukstajā ūdenī pie ezera gultnes izšķīst liels daudzums no apakšas nākošās ogļskābās gāzes. Ezers ir šķietami stabils un nekas neparasts nenotiek līdz brīdim, kad apakšējais ūdens slānis ir pārsātināts ar gāzi. Ja šādā situācijā notiek zemestrīce vai vulkāna izvirdums, no ezera pēkšņi izdalās liels daudzums ogļskābās gāzes.
Nav zināms, kas katastrofu izraisīja. Vairums speciālistu uzskata, ka ezera gultnē noticis neliels nobrukums vai neliels vulkāna izvirdums. Pastāv arī iespēja, ka vienā ezera pusē ir nolijis lietus, tādējādi izjaucot ūdens līdzsvaru. Neatkarīgi no cēloņa notika pēkšņa ezera ūdens slāņu sajaukšanās un ogļskābās gāzes izdalīšanās. Par gaisu smagākā ogļskābā gāze vairāku desmitu metru biezā slānī strauji plūda lejup pa divām ielejām.
Tūlīt pēc izvirduma ierasti zilais ezera ūdens uz īsu laiku kļuva tumši sarkans, jo augšup pacēlās ar dzelzi bagātināts ūdens, kas gaisā strauji oksidējās. No gāzes atbrīvotais ezera līmenis kritās aptuveni par vienu metru. Iespējams, ka tiešā ezera tuvumā gāzes izplūde bija pat sprādzienveida, jo ezera krastā viļņi vai gāze notrieca kokus.
Ezera nākotne
Neparastā katastrofa izraisīja lielu zinātnieku interesi un tika publicēti daudzi pētījumi par līdzīgu nelaimju novēršanu nākotnē. Tuvāka analīze parādīja, ka līdzīgas nelaimes var atkārtoties ik pēc 10—30 gadiem.
Rostokas iela
Rostokas iela ir Rīgas iela Zemgales priekšpilsētas administratīvajos rajonos, Zolitūdes apkaimē. Kopējais ielas garums ir 1675 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām (daļā posma atdalītām).
Ņosa ezers
Ezera nākotne
Tika pētīti arī citi Āfrikas ezeri un noskaidrojās, ka 2000 reizes lielākajā Kivu ezerā ūdens arī ir pārsātināts ar ogļskābo gāzi. Bez tam tika atklāts, ka aptuveni reizi tūkstoš gados Kivu ezerā notiek ogļskābās gāzes izvirdumi.
Saskaņā ar Jaundes universitātes speciālistu pētījumiem pašlaik ezers rada citus draudus — to norobežojošā iežu siena draud sabrukt. Erozijas procesos iežu sienā veidojas plaisas un caurumi, un pa dambja apakšējo malu jau noplūst ūdens. Iespējams, ka jau pirmā nelielā zemestrīce var novest pie tā, ka 50 miljoni kubikmetru ūdens traucas lejup pa ieleju, iznīcinot ciematus Kamerūnā un Nigērijā, ietekmējot teritoriju, kur dzīvo ap 10 000 cilvēku.
Rostokas iela
Pa Rostokas ielu kursē 4z., 8., 44., 46., 53. un 63. maršruta autobusi.
Ņosa ezers
Ezera nākotne
Apvienoto Nāciju speciālistu grupa uzskata, ka ezera dambis sabruks tuvāko 10—20 gadu laikā. Šajā gadījumā tiek piedāvāts pakāpeniski samazināt ezera līmeni par aptuveni 20 metriem, tādējādi samazinot ūdens masas spiedienu uz dambi.
Ar ezera problēmas izpēti nodarbojušies arī Latvijas zinātnieki.
Rostokas iela
Ielas raksturojums
Rostokas iela aizsākas Zolitūdes apkaimes ziemeļrietumu daļā, savienojumā ar Zolitūdes ielu, blakus dzelzceļa stacija "Imanta" un virzās austrumu virzienā, paralēli Dzelzceļa līnijai Torņakalns—Tukums II. Savienojumā ar Anniņmuižas ielu Rostokas iela sadalās divās atdalītās daļās. Iela virzās garām dzelzceļa stacijai "Zolitūde" un beidzās savienojumā ar Jāņa Endzelīna ielu blakus Zolitūdes autobusu dispečeru punktam.
Ielu savienojumi
Rostokas iela krustojas ar šādām ielām:
Roberts Emīls Feldmanis
Roberts Emīls Feldmanis (—) bija luterāņu mācītājs, LU teoloģijas profesors un Latvijas baznīcas vēsturnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Viļņā dzelzceļa ierēdņa Jāņa Feldmaņa un viņa sievas Jetes (Henrietas) Marijas, dzimušas Matutas, ģimenē. Pirmos dzīves gadus pavadījis Viļņā, Pirmā pasaules kara laikā ģimene devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Krievijas pilsoņu kara laikā ģimene pārcēlās atpakaļ uz Viļņu.
1922. gadā ģimene ieradās Jelgavā. 1925. gadā R. Feldmanis uzsāka mācības Jelgavas Skolotāju institūtā. Šinī laikā viņš iesaistījās Jelgavas Nikolaja draudzē, kur lielu iespaidu guva no mācītāja Edgara Rumbas. Te izveidojās un nostiprinājās Feldmaņa vēlme studēt Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē. 1929. gadā R. Feldmanis uzsāka darba gaitas, līdztekus 1930. gadā viņš pabeidza mācības Vakara vidusskolā un iestājās Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē. Studiju laikā darbojās Kristīgo studentu biedrībā. Otrajā studiju gadā (1931./32.) R. Feldmanis saslima ar plaušu tuberkulozi. 1932. gadā E. Rumba aicināja R. Feldmani par asistentu Rīgas Kristus draudzē. Studijas pabeidzis 1935. gadā, Feldmanis kalpoja kā vikārs dažādās Latvijas draudzēs.
1936. gada nogalē tika uzaicināts pārņemt Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas ārmisijas sekretāra pienākumos, kurus pildīja līdz pat Ārmisijas padomes likvidācijai. Darbs šinī amatā ir viens no nozīmīgākajiem R. Feldmaņa veikumiem, un to raksturo liels ārmisijas aktivitāšu pieaugums. Liela nozīme bija arī šajā laikā izveidotajiem un uzturētajiem kontaktiem ar Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas misionāri Indijā Annu Irbi. 1937. gadā R. Feldmanis kļuva par E. Rumbas vadītās Kristus draudzes otro mācītāju. 1938. gada otrajā pusē viņš tika nozīmēts par Latvijas baznīcas pārstāvi Pasaules Trešajā misijas konferencē Tambaramā. Uzturēšanās laikā viņš apmeklēja arī A. Irbi un Latvijas "misijas ciemu" Karunagarapuri Tamilnādā. Pēc atgriešanās Latvijā aizstāvēja teoloģijas licenciāta grādu.
Stirnienes ciems
Stirnienes ciems bija administratīvi teritoriāla vienība Varakļānu, Viļānu, Rēzeknes un Madonas rajonos. 1945. gada 2. novembrī Rēzeknes apriņķa Stirnienas pagastā izveidoja Stirnienes ciema padomi. 1949. gada 31. decembrī pēc pagasta likvidēšanas ciemu iekļāva Varakļānu rajonā. 1956. gada 30. martā pēc Varakļānu rajona likvidēšanas Stirnienes ciemu iekļāva Viļānu rajonā, 1962. gada 18. decembrī pēc Viļānu rajona likvidēšanas ciemu iekļāva Rēzeknes rajonā. 1963. gada 14. maijā Stirnienes ciemu, izņemot kolhoza «1. maijs» teritoriju, pievienoja Madonas rajonam.
Roberts Emīls Feldmanis
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara laikā daļēji atjaunoja Ārmisijas padomes darbu. Pēc kara beigām R. Feldmanis bija Rīgas Sv. Jāņa draudzes vikārs, pēc tam Rīgas Jēzus luterāņu draudzes mācītājs. 1950. gada 29. aprīlī viņu apcietināja, apmēram mēnesi pratināja VDK ēkā Stabu ielā, tad pārveda uz Rīgas Centrālcietumu. Viņam piesprieda 10 gadus labošanas darbu nometnē Arhangeļskas apgabalā, bet pēc Staļina nāves 1954. gada novembrī atbrīvoja.
Stirnienes ciems
1954. gada 14. jūnijā Stirnienes ciemam pievienoja likvidēto Kasaliešu ciemu. 1962. gada 18. decembrī kolhoza «Pa Ļeņina ceļu» teritoriju pievienoja Rudzētu ciemam, bet 1963. gada 14. maijā kolhoza «1. maijs» teritorija tika pievienota Upenieku ciemam. Ciemu likvidēja 1965. gada 29. jūlijā, tā teritoriju pievienojot Varakļāniem.
Roberts Emīls Feldmanis
Dzīvesgājums
Pēc atgriešanās no izsūtījuma viņu 1955. gadā apstiprināja par mācītāju Katlakalna draudzē un tās filiālē Olainē, kur viņš atjaunoja Olaines baznīcu. 1979. gadā, pēc mācītāja Romāna Vanaga nāves, Rīgas Mežaparka draudze Gustava Ādolfa baznīcā aicināja R. Feldmani par savu mācītāju. 1970. gadu beigās un 1980. gadu sākumā R. Feldmaņa draudzes piedzīvoja ievērojamu garīgu intensitāti. Tās rezultātā liela daļa teoloģijas studentu nāca tieši no draudzēm, kurās kalpoja Feldmanis, īpaši no Mežaparka draudzes. Okupācijas gados Roberts Feldmanis kalpoja arī par baznīcas vēstures pasniedzēju Teoloģijas seminārā topošajiem luterāņu garīdzniekiem.
Atmodas gados R. Feldmanis aktīvi iesaistījās draudžu atjaunošanā un atjaunotās Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātes darbībā. Feldmanis bija apkopojis ļoti nozīmīgu teoloģisko bibliotēku, kuru novēlēja Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas Augstākajai teoloģiskajai mācību iestādei Lutera akadēmijai. Roberts Emīls Feldmanis aizgāja mūžībā 2002. gada 28. maijā, apbedīts Katlakalna baznīcas dārzā.
Fernando Kaldeiro
Fernando Kaldeiro (Fernando "Frank" Caldeiro, dzimis, miris ) bija Argentīnā dzimis NASA kosmonauts, inženieris. Viņš bija izgājis astronautu sagatavošanas kursus, bet nav lidojis kosmosā.
Fernando Kaldeiro dzimis Argentīnā. 16 gadu vecumā kopā ar vecākiem ieradās ASV, ne vārda nezinot angliski. Sākotnēji viņi apmetās Ņujorkā. Kaldeiro studējis mehānisko inženieriju un ieguvis maģistra grādu inženiermenedžmentā.
No 1985. gada F. Kaldeiro strādāja Rockwell International kā izmēģinājumu direktors bumbvedēju B-1B pārbaudēm, pirms tos nogādāja ASV Gaisa spēkiem. 1988. gadā viņš sāka strādāt Kenedija kosmosa centrā no Rockwell kompānijas kā Space Shuttle galvenās dzinējsistēmas speciālists, kas atbildīgs par Discovery sagatavošanu lidojumam un palaišanu. 1991. gadā viņš pārgāja darbā NASA Kenedija kosmosa centrā kā kriogēnikas un degvielas sistēmu eksperts.
1996. gadā Kaldeiro uzņēma astronautu sagatavošanas grupā. Pēc diviem gadiem viņš tika kvalificēts kosmiskiem lidojumiem kā misijas speciālists. Viņš veica vairākus pienākumus, kas saistīti ar Starptautiskās kosmosa stacijas moduļu sagatavošanu, Space Shuttle programmatūras testēšanu, u.c. Fernando Kaldeiro tā arī netika nozīmēts kādam kosmiskajam lidojumam.
Viņš mira pēc divu ar pusi gadu cīņas ar smadzeņu vēzi.
Krievu tiesa
Krievu tiesa (senkrievu valodā: Правда роусьскаꙗ) bija Kijivas Krievzemes laika likumu kodekss, kas ietvēra agro viduslaiku austrumslāvu jeb senkrievu civiltiesiskās un krimināltiesiskās normas. Oriģināls nav saglabājies, zināms tikai pēc vēlāku laiku norakstiem.
Maincas Satiksmes kompānija
Maincas Satiksmes kompānija (de, MVG) — Maincas pilsētas sabiedriskā transporta kompānija. Tā tika ir dibināta 2001. gadā, un ir organizācijas "Stadtwerke Mainz AG" meitas uzņēmums. Darbdienās Maincas Satiksmes kompānijas pakalpojumus izmanto vairāk nekā 170 000, bet gadā vairāk nekā 48 miljoni pasažieru. MVG tīklā ir 5 tramvaju, kā arī 30 autobusu līnijas.
Berilijs
Berilijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Be un atomskaitli 4. Ķīmiskā elementa nosaukums ir atvasināts no minerāla berila nosaukuma, no kura rūdām tas tiek iegūts. Berilijs ir pieskaitāms pie sārmzemju metāliem, tomēr tas ir visai stabils gaisā (tāpat kā magnijs), jo metāla virsmu pārklāj plāna oksīda kārtiņa. Dabā berilijs brīvā veidā nav sastopams. Savienojumos tas parasti ir divvērtīgs. Berilija oksīdam piemīt relatīvi liela siltumvadītspēja, salīdzinot ar citām elektrību nevadošām vielām. Berilijs ir otrs vieglākais metāls aiz litija.
Atklāšana
Beriliju 1798. gadā atklāja franču ķīmiķis Luī Nikolā Voklēns (Louis-Nicolas Vauquelin), cenšoties noteikt berila un smaragda ķīmisko sastāvu. Tīru beriliju 1828. gadā pirmo reizi ieguva vācu ķīmiķis Frīdrihs Vēlers (Friedrich Wöhler) un franču ķīmiķis Antuāns Bisī (Antoine Bussy). Līdz 1957. gadam berilijs tika saukts par glucīniju (simbols: Gl).
Atrašanās dabā
Brīvā veidā berilijs dabā nav atrodams. Tas ir atrodams akmeņogļu, naftas, atsevišķu minerālu, vulkānisko putekļu un augsnes sastāvā. Berilijam ir tikai viens stabils izotops — berilijs-9.
Izmantošana
No berilija izgatavo radiācijas lodziņus, piemēram, rentgenlampās. Metalurģijā tas tiek izmantots kā leģējoša piedeva sakausējumiem, jo tas viegli savienojas ar citiem metāliem un uzlabo sakausējumu īpašības. Berilijs tiek plaši izmantots arī kosmonautikas un atomfizikas nozarēs.
Lapas
Lapas ir augstāko augu orgāni, vasas veidojumi, kuros notiek fotosintēze, transpirācija un augu elpošana. Skujkoku lapas tiek sauktas par skujām. Vairums lapām ir divas daļas — lapas plātne un lapas kāts.
Pielāgošanās
Evolūcijas procesā daudzu augu lapas ir adaptējušās dažādiem klimatiskajiem procesiem:
2012. gada referendums par grozījumiem Satversmē
[[Attēls:2012 Latvian referendum.svg|thumb|320px|Referenduma rezultāts pa novadiem. Atzīmju skaits pret zīmju kopskaitu.
Lapas
Lapu iedalījums
Lapas iedala pēc:
2012. gada referendums par grozījumiem Satversmē
PAR {{legend|#008000|100,0%—90,0%}} {{legend|#148E14|89,9%—80,0%}} {{legend|#2B992B|79,9%—70,0%}} {{legend|#43A343|69,9%—60,0%}} {{legend|#5EAD5E|59,9%—50,0%}}
Lapas
Izvietojums uz stumbra
Uz stumbra visas lapas ir izkārtotas tā, lai katra no tām saņemtu pēc iespējas vairāk gaismas. Kad augs aug, tad katra jauna lapa uz stumbra parādās pa spirāli, pret pulksteņrādītāja kustības virzienu, turklāt ir noteikts leņķis, kurā izaug katra nākamā lapa. Šajos leņķos ir pamanīta precīza Fibonači secība : 1/2, 2/3, 3/5, 5/8, 8/13, 13/21, 21/34, 34/55, 55/89. Piemēram, 360° x 34/89 = 137.52 jeb 137° 30' (katra nākamā lapa izaug 137° leņķī attiecībā pret iepriekšējo lapu).
2012. gada referendums par grozījumiem Satversmē
PRET {{legend|#FF6666|50,0%—59,9%}} {{legend|#FF4D4D|60,0%—69,9%}} {{legend|#FF3333|70,0%—79,9%}} {{legend|#FF1A1A|80,0%—89,9%}} {{legend|#FF0000|90,0%—100,0%}} ]]
Lapas
Izvietojums uz stumbra
Lapu izvietojumu pie stumbra klasificēt šādi: mieturī, pretēji, pamīšus un rozetē.
2012. gada referendums par grozījumiem Satversmē
2012. gada tautas nobalsošana par likumprojektu "Grozījumi Latvijas Republikas Satversmē" bija pilsoņu parakstu vākšanā ierosināts referendums par likumprojektu, kas paredzēja mainīt Latvijas Republikas Satversmes 4., 18., 21., 101. un 104. pantu, piešķirot krievu valodai otrās valsts valodas statusu. Tā kā Saeima likumprojektu neatbalstīja, tad atbilstoši Satversmes 78. pantam Latvijas Centrālā vēlēšanu komisija (CVK) 2012. gada 3. janvārī nolēma izsludināt tautas nobalsošanu par grozījumiem Satversmē 2012. gada 18. februārī. Vēlēšanu zīmē jautājumu izteica sekojošā redakcijā: "Vai Jūs esat par likumprojekta "Grozījumi Latvijas Republikas Satversmē" pieņemšanu, kas paredz krievu valodai noteikt otras valsts valodas statusu?"
Lai Satversmes grozījumi stātos spēkā, tautas nobalsošanā par tiem bija jānobalso vismaz pusei no visiem Latvijas balsstiesīgajiem iedzīvotājiem — 771 893 pilsoņiem (no 1 543 786). Tā kā par Satversmes grozījumiem nobalsoja tikai 273 347 vēlētāji (24,88% no balsojušajiem), tad grozījumi tika noraidīti.
Valodu statusa vēsture Latvijā
Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas 1918. gadā tika pieņemti vairāki normatīvi akti, kas noteica latviešu valodas statusu: "Pagaidu nolikums par Latvijas tiesām un tiesāšanas kārtību",  "Noteikumi par valsts ierēdņu pārbaudīšanu valsts valodas prašanā".
Saeima 1932. gadā pieņēma "Noteikumus par valsts valodu" un "Likumu par atklātiem izziņojumiem" un 1933. gadā atgriezās pie diskusijām par Satversmes II daļu, bet tās pieņemšana nenotika 1934. gada valsts apvērsuma dēļ. Tā vietā 1934. gadā tika pieņemti "Pārgrozījumi un papildinājumi noteikumos par valsts valodu". Latviešu valodas kā valsts valodas statusu nostiprināja "Likums par valsts valodu".
Latvijas okupācijas un Otrā pasaules kara rezultātā latviešu īpatsvars Latvijā saruka no 73% 1930. gadā līdz 52% 1989. gadā, valsts galvaspilsētā Rīgā latviešu īpatsvars samazinājās no 65,7% 1930. gadā līdz 36,5% 1989. gadā. Strauji samazinājās latviešu valodas sociolingvistiskās funkcijas un valsts pārvaldē dominēja krievu valoda. Padomju tautas veidošanas koncepcija paredzēja izmantot krievu valodu kā starpetnisko saziņas valodu, ko oficiālajā ideoloģijā pamatoja ar "īpašo krievu tautas lomu PSRS". Nacionāli noskaņotajā latviešu sabiedrībā uzskatīja PSKP vadībā notikušās pārmaiņas par piespiedu asimilācijas politiku pret latviešiem. Lai aizkavētu šo procesu, LPSR Augstākā Padome sabiedrības spiediena rezultātā 1989. gada 5. maijā pieņēma "LPSR Valodu likumu" un likumu "Par Latvijas PSR Konstitūcijas (Pamatlikuma) papildināšanu", kurā LPSR konstitūcija tika papildināta ar 73.1 pantu: "Latvijas Padomju Sociālistiskajā Republikā valsts valoda ir latviešu valoda". Pēc neatkarības atjaunošanas Latvijas Republikas Augstākā Padome 1992. gadā pieņēma "Likumu par grozījumiem un papildinājumiem Latvijas Padomju Sociālistiskās Republikas Valodu likumā", kas turpināja Valodu likuma darbību, tomēr atbilstoši Satversmes grozījumi tika pieņemti tikai 1998. gadā.
Balstoties uz šiem Satversmes grozījumiem, 2000. gada 1. septembrī spēkā stājās "Valsts valodas likums", kura mērķi saskaņā ar likuma 1. pantu ir nodrošināt: Pēc 2000. gadā pieņemtā Valsts valodas likuma krievu valodu uzskata par vienu no svešvalodām.
Pēc 2011. gada tautas skaitīšanas datiem (salīdzinājumā ar 1989. gadu) latviešu īpatsvars ir palielinājies par 10,1% (no 52% uz 62,1%), bet kopējais skaits samazinājās par 7,5% (no 1 387 757 uz 1 284 194). No 1991. gada līdz 2000. gadam latviešu īpatsvara palielināšana notika pamatā cittautiešu emigrācijas dēļ, bet no 2000. gada — pamatā straujāka cittautiešu dabiskā pieauguma samazināšanas dēļ. Pēc 2000. gada tautas skaitīšanas datiem krievu valodu Latvijā pārvaldīja 81,2% iedzīvotāju un krievu valoda bija dzimtā 37,5% iedzīvotāju.
Referenduma ierosināšanas priekšvēsture
2010. gadā Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" (VL-TB/LNNK) ierosināja parakstu vākšanu par Satversmes grozījumiem, kas paredzēja valsts un pašvaldību skolās apmācību bez maksas nodrošināt valsts (latviešu) valodā un noteikt, ka ar 2012. gadu visās valsts un pašvaldību izglītības iestādēs, sākot ar 1. klasi, mācības notiek valsts valodā. 2010.—2011. gadā VL-TB/LNNK kopā ar biedrību "Sargi valodu un Latviju" izdevās savākt 10 140 vēlētāju parakstu, lai ierosinātu grozījumus Satversmē. Parakstu vākšanā, kas notika no 2011. gada 11. maija līdz 9. jūnijam, tika savākti vienīgi 120 433 no 153 232 nepieciešamajiem parakstiem, kas bija nepietiekami referenduma rīkošanai.
Protestējot pret to, 2011. gada 15. februārī jauniešu kustība "Vienota Latvija" izvirzīja ideju par oficiālās valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai.
Ka vienu no galvenajiem protesta iemesliem organizatori norādīja mazākumtautību bērnu asimilāciju, gadījumā, ja skolas pāries uz apmācību tikai latviešu valodā. Viens no protesta akcijas galvenajiem mērķiem bija parakstu vākšanas tempa samazināšana VL-TB/LNNK iniciatīvai.
"Par dzimto valodu!" kā akcijas tālāko mērķi organizatori norādīja arī atbalstu juridiskā statusa piešķiršanai latgaliešu valodai. Bet pagaidām šajā jautājumā nekāda tālāka rīcība nav notikusi.
Parakstu vākšanas gaita
Par krievu valodu kā otro valsts valodu 2011. gada 4. martā parakstus sāka vākt jauniešu kustība "Vienota Latvija" sadarbībā ar biedrību "Dzimtā valoda" Šo iniciatīvu drīzumā atbalstīja partija "PCTVL — Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā". Vajadzīgos 10 000 parakstus, lai iniciētu parakstu vākšanu, biedrībai "Dzimtā valoda" izdevās savākt jau 2011. gada 19. aprīlī, bet iesniedza tos CVK tikai 2011. gada 9. septembrī.
Parakstu vākšana likumprojekta "Grozījumi Latvijas Republikas Satversmē" ierosināšanai tika organizēts no 1. līdz 30. novembrim. Šajā laikā parakstoties atbalstu likumprojektam izteikuši Eiropas Parlamenta deputāte Tatjana Ždanoka, Saeimas deputāts Nikolajs Kabanovs, Rīgas domes priekšsēdētājs Nils Ušakovs, kā arī citi apvienības "Saskaņas Centrs" pašvaldību vadītāji un deputāti. Kopumā parakstu vākšanā likumprojektu atbalstīja 187 378 Latvijas pilsoņi jeb 12,14% no pēdējās Saeimas vēlēšanās (11. Saeimas vēlēšanas) balsstiesīgo pilsoņu skaita.
Tā kā parakstu vākšanā tiem, kuri parakstījās par likumprojektu, pasē tika iespiests zīmogs un reģistrēti visu cilvēku personas dati, daži pilsoņi parakstu vākšanā nepiedalījās, jo uztraucās, ka vēlāk datu noplūdes gadījumā pret viņiem var sākties represīvās darbības. 23. novembrī VL-TB/LNNK pieprasīja CVK atklāt Saeimas deputātu vārdus, kuri parakstījās par likumprojektu, lai sodītu tos par deputāta svinīgā solījuma laušanu, izsakot rakstveida brīdinājumu, paziņojot par to Saeimas sēdē un publicējot komisijas lēmumu laikrakstā "Latvijas Vēstnesis". Šāds sods tika piemērots vienīgi deputātam N. Kabanovam, kurš publiski atzina parakstīšanos. Tomēr 2012. gada 3. janvārī CVK atteica Saeimai atklāt šo deputātu vārdus.
Sabiedriskā diskusija pēc referenduma izsludināšanas
Pēc tam, kad CVK izlēma izsludināt referenduma veikšanu 2012. gada 18. februārī, Latvijas sabiedrībā sākās diskusija par Latvijas valodu politiku un referenduma rīkošanas tiesiskumu. Bija vērojamas krasas atšķirības latviešu un krievu valodā runājošo un rakstošo masu mediju publicētajās intervijās.
Par referenduma tiesiskumu
2012. gada 6. janvārī konstitucionālo tiesību eksperts un kādreizējais Satversmes tiesas priekšsēdētājs Aivars Endziņš aģentūrai LETA sacīja: "Satversme nosaka, ka Latvijā suverēnā vara pieder tautai, tādējādi arī nepastāv iespēja, piemēram, tiesā apstrīdēt parakstu vākšanas sarīkošanu. Ja pilsoņu kopums to ir iniciējis, tad tur vairs neko darīt nevar un sākas parakstu vākšanas process referenduma sarīkošanai."
Atbalstošie viedokļi
Tā 2012. gada 9. janvārī Rīgas un visas Latvijas metropolīts Aleksandrs, runājot par referendumu par valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai Latvijā, teica: "Ir jābūt ļoti pārdomātai rīcībai, nedrīkst spēlēt politiskās spēlītes, lai sanaidotu cilvēkus. [..] Ir jābūt savstarpējai sapratnei, un jārod kopīga valoda. Ja pajautāja krieviski, atbildi krieviski, ja latviski, tad atbildi latviski. Galvenais, lai mūsu sabiedrība vēl vairāk nesašķeltos, jo kur gan mēs vēl vairāk attālināsimies, tā vietā vajadzētu tuvināties."
Rīgas mērs un "Saskaņas centra" (SC) līderis Nils Ušakovs sacīja: "Pateikšu savu pozīciju — es iešu un balsošu par šajā referendumā. ... Man pašreiz ir tikai viens instruments, ar ko var parādīt nevis latviešiem, bet labējiem politiķiem, ka ir problēmas un šīs problēmas ir jārisina. Un vienīgais instruments ir referendums — cita nav nekāda. ... Mēs (SC) apzināmies, ka mūsu rindās ir cilvēki, kas ir gatavi balsot par un kas ir gatavi balsot pret. Praktiski nav cilvēku, kas uzskatītu, ka ir jābūt divām valsts valodām. Bet dalās viedokļi par to, ar kādiem instrumentiem mēs varam panākt, lai attieksme pret krieviski runājošo minoritāti Latvijā būtu citāda".
Sabiedrisko attiecību speciālists un politikas vērotājs Kristians Rozenvalds rakstīja: "Aicinot cilvēkus parakstīties par krievu valodu kā valsts valodu, šīs akcijas organizētāji pat neslēpj, ka valodas jautājums ir sekundārs. Tā esot pretreakcija nacionālo spēku iecerei vēl vairāk ierobežot krievu valodas lietojumu, kā arī protests pret krievu elektorāta ignorēšanu pēc vēlēšanām. ...Nu kāpēc ir jāierobežo jauniešu tiesības studēt savā dzimtajā valodā? Vai atbilstoši mērķim — zināt latviešu valodu — nepietiek ar to, ka skolās valoda tiek labi mācīta un arī iemācīta? Man labāk patiktu, ja Latvijas valsts finansētas skolas iemācītu krievus krievu valodā mīlēt Latviju, nevis latviešu valodā iemācītu to ienīst."
Publicists Jānis Kučinskis rakstīja: "Latviešu valoda nav tik bagāta, lai trāpīgi raksturotu tos provokatorus, kuri nu jau gadiem mērķtiecīgi provocē etnisku konfrontāciju Latvijā. Lai krievi paši tiek skaidrībā par saviem kūdītājiem, bet ... atgādināšu, ka valodu karu Latvijā iesāka tieši VL!, un tieši VL! mērķtiecīgi veic iesāktā konflikta turpmāku eskalāciju. ... Lūk, ar tādiem rakstiem ("Noziedznieki atbalsta divvalodību" ) tiek bruģēts ceļš uz vardarbīgu starpetnisku konfrontāciju, pilsoņu karu un ārvalstu militāru iesaistīšanu izprovocētā konflikta apspiešanā. ... Un uz šās kolektīvās šizofrēnijas un sabrukuma fona — sašķeltu, strauji izmirstošu sabiedrību, kas verdziski atbalsta savus iznīcinātājus politiskā līmenī un provokatoru izraisīto valodu karu, kura mērķis ir etniska konfrontācija starp tiem, kuri vēl no Latvijas nav aizbraukuši un ir kaut kā izdzīvojuši jau 20 gadus ilgušajā genocīdā".
Noraidošie viedokļi
Nacionāli noskaņotās latviešu sabiedrības viedokli par referenduma ierosināšanas cēloni pauda Likteņdārza projekta Fonda padomes priekšsēdētājs Vilis Vītols, atbildot uz Kanādas Broka universitātes profesora Jura Dreifelda komentāru, ka "dažu latviešu prasība pārveidot visas valsts dotētās izglītības iestādes par latviešu valodas mācību iestādēm nebija prāta darbs", teica: "izglītība tikai valsts valodā ir stūrakmens mūsu tautas pastāvēšanā un dažādo etnisko grupu integrēšanā. Ilgtermiņā — mieram un labklājībai valstī. Pāriet uz valsts finansētu izglītību tikai latviešu valodā ir prioritāra, absolūta nepieciešamība, ja vēlamies, lai tāda Latvija pastāvētu. Prasīt izglītību latviešu valodā nav nekāds "provokatīvs izlēciens", bet gan mūsu tiesības un svēts pienākums."
Kad aptaujas parādīja lielas iedzīvotāju daļas vienaldzību pret referendumu, neraugoties uz dažādu sabiedrisku organizāciju aicinājumiem, janvāra beigās nodibinātā biedrība "Par latviešu valodu", neapmierināta ar līdzšinējās kampaņas efektivitāti, deviņas dienas pirms nobalsošanas uzsāka savu akciju "Celies un ej!", aicinot visus piedalīties tajā un nobalsot "pret". Šo akciju atbalstīja lielākie masu informācijas līdzekļi latviešu valodā, tai galvenokārt ārzemēs tika saziedoti gandrīz 25 000 LVL (35 571 eiro). Akcijas mērķis bija uzvarēt ar maksimāli pārliecinošu pārsvaru, uzskatot arī 80:20 par nepietiekošu.
Citas ierosmes
Pirmsrefereduma diskusiju gaisotnē luterāņu mācītājs Juris Rubenis iesniedza Valsts prezidentam Andrim Bērziņam un Saeimas Sabiedrības saliedētības komisijai diskusijas "Garīgā dimensija un politika" tēzes, kas 2012. gada 13. februārī tika publicētas kā "Labas gribas manifests". Manifesta autori un tā parakstītāji deklarēja, ka "apņemas ieguldīt savus spēkus, lai veicinātu izpratni un izlīgumu starp dažādiem Latvijā dzīvojošiem cilvēkiem. Šādam izlīgumam nepieciešams ne mazāk drosmes kā Atmodas laikos. Tomēr mēs uzskatām, ka katram, kam patiešām rūp Latvijas nākotne, jābūt gatavam darīt visu, lai samierinātu cilvēkus, radītu lielāku savstarpēju sapratni un iecietību... Mēs esam vienojušies kopīgā mīlestībā un cieņā pret Latviju kā mūsu visu dzimteni. Mēs uzskatām, ka mīlēt Latviju un rūpēties par tās nākotni nozīmē mīlēt un cienīt tās unikālo vēsturi, latviskās tradīcijas, kultūrtelpu un latviešu valodu. Mīlēt Latviju nozīmē mīlēt un cienīt citas Latvijas telpā mājojošas tradīcijas un kultūras, visu tautību cilvēkus, kam Latvija ir mājas."
Savukārt "Latvijas intelektuālās attīstības fonda" vadītājs Viesturs Dūle organizēja "Balto lapu akciju", kurā aicināja piedalīties referendumā, bet nebalsot ne par, ne pret un noteikti uzrakstīt uz biļetena kādu savu novēlējumu.
Referenduma norise
Referendumā piedalījās 70,5% no balsstiesīgajiem Latvijas pilsoņiem, no kuriem par otrās valsts valodas statusa piešķiršanu krievu valodai nobalsoja 24,9% vēlētāju, bet pret 74,8%.
Balsotāju aktivitāte
Referendumā piedalījās lielākais vēlētāju skaits Latvijas tautas nobalsošanu vēsturē pēc 1991. gada 3. marta aptaujas par demokrātisku un valstiski neatkarīgu Latvijas Republiku. Lielākā balsotāju aktivitāte bija Rīgā, kur nobalsoja 77,1% tur reģistrēto Latvijas pilsoņu, bet zemākā aktivitāte bija Latgalē, kur referendumā piedalījās 60,0% un ārzemēs, kur referendumā piedalījās 55,3% tur reģistrēto Latvijas pilsoņu.
Referenduma rezultātu interpretācija
Valsts prezidents Andris Bērziņš tūlīt pēc referenduma rezultātu paziņošanas pauda viedokli, ka pārliecinošs vairākums Latvijas pilsoņu ir pauduši viennozīmīgu atbalstu Latvijas konstitūcijas vērtībai – valsts valodai un pateicās visiem, kas iestājās par valsts valodu un par Latviju kā vienīgo valsti pasaulē, kur latviešu valodai, tautas tradīcijām, visam latviskajam ir iespēja pastāvēt, attīstīties un vienot visus, kas ir šīs valsts patiesie patrioti. Saeimas priekšsēdētāja un partijas "Vienotība" valdes priekšsēdētāja Solvita Āboltiņa pateicās vēlētājiem un paziņoja, ka pārliecinošais balsojums pret divvaldību un sašķeltu sabiedrību ir tas, kas jāvērtē un jāņem vērā.
Zatlera Reformu partijas vadītājs Valdis Zatlers pateicās visiem, kas tik lielā skaitā piedalījās tautas nobalsošanā un vēlreiz pierādīja, ka kritiskos brīžos tauta ir vienota. Viņš domā, ka pēc referenduma latviešiem būtu jāiet cittautiešiem pretī, sakot, ka viņi valstij ir vajadzīgi. Opozīcijas partijas "Saskaņas Centrs" līderis Nils Ušakovs arī pateicās gan tiem, kas balsojuši "pret", gan tiem, kas balsojuši "par", tomēr pauda cerību, ka šis balsojums nekļūs par jaunu "šķelšanās līniju". Partijas VL-TB/LNNK līdzpriekšsēdētājs Raivis Dzintars pauda īpašu pateicību pilsoņiem-cittautiešiem, kas arī balsoja pret otro valsts valodu, bet viņam bažas radot tas, ka latviešu vairākumam raksturīgā nesamērīgā vainas sajūta pēc referenduma varētu pastiprināties.
Latvijas Republikas Ārlietu ministrija izplatīja ministra Edgara Rinkēviča viedokli, ka sabiedrības izvēle referendumā parādīja, ka nozīmīgam vairumam Latvijas pilsoņu šajā jautājumā ir stingra pārliecība, un to nespēj būtiski ietekmēt atsevišķu personu vai politiķu iniciētas un atbalstītas kampaņas. Viņš pateicās visiem pilsoņiem, kuri gan dzimtenē, gan klaidā devās uz vēlēšanu iecirkņiem, lai nodotu balsi par latviešu valodu kā mūsu valsts un sabiedrības identitātes kodolu.
Dārzu ielas tilts
Dārzu ielas tilts ir tilts pār Rēzeknes upi Rēzeknē, kurš tika atklāts 1960. gados.
Tilta būvniecība ritēja ilgstoši, tāpēc humoristiski izteicieni par Rēzeknes upi un Dārzu ielas tiltu izskanēja Padomju Savienības satīriskajā žurnālā «Krokodīls» un no komiska dueta Tarapuņka un Štepseļs.
Jānis Šmits
Jānis Šmits (dzimis Rīgā; miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs un politiķis (Latvijas Pirmās partijas, vēlāk — partijas LPP/LC un "Gods kalpot Rīgai" biedrs). 8. un 9. Saeimas deputāts, no 2009. līdz 2017. gadam — Rīgas domes deputāts.
Izglītība un darbība baznīcā
Jānis Šmits beidzis Rīgas 8. vidusskolu. 1997. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultāti. Kalpojis kā luterāņu mācītājs vairākās Latvijas evaņģēliski luteriskajās draudzēs. No 1994. līdz 1996. gadam bija viens no atjaunoto Latvijas Republikas Aizsardzības Spēku militārkapelāniem. No 1997. līdz 2004. gadam bija Luterisma Mantojuma fonda prezidents. Pazīstams ar savu konservatīvo nostāju tradicionālo kristīgo vērtību aizsardzībā un homoseksualitātes kritiku.
Politiskā darbība
2002. gadā J. Šmits bija viens no Latvijas Pirmās partijas dibināšanas iniciatoriem. Pēc partijas dibināšanas viņš ir bijis LPP valdes loceklis, Ministru prezidenta biedra Aināra Šlesera padomnieks reliģiskajos jautājumos, kā arī Garīgo lietu padomes sekretārs. Aktīvi iesaistījies un veicinājis valsts un baznīcas attiecību regulējošo normatīvo aktu sakārtošanu. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no LPP saraksta, taču iekļuva 8. Saeimā 2004. gadā, ieņemot Ērika Jēkabsona vietu. 8. Saeimā bijis tās sekretārs un Nacionālās drošības komisijas priekšsēdētājs. No 2005. līdz 2006. gadam bijis arī LPP Saeimas frakcijas priekšsēdētājs. Sasaukuma laikā 2005. gadā uz īsu brīdi vēlreiz zaudēja mandātu, bet ieņēma Dzintara Jaundžeikara vietu Saeimā.
2006. gadā J. Šmits nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no LPP un "Latvijas Ceļa" apvienības, bet ieņēma vietu 9. Saeimā Oskara Kastēna vietā. Ievēlēts par tās Cilvēktiesību un sabiedrisko lietu komisijas priekšsēdētāju. J. Šmita ievēlēšana komisijas vadītāja amatā izraisīja virknes liberālo organizāciju kritiku. zaudēja deputāta mandātu līdz ar mandāta atjaunošanu O. Kastēnam, kura vadītā īpašu uzdevumu ministrija tika likvidēta.
No 2009. gada līdz 2017. gadam bija Rīgas domes deputāts, sākotnēji pārstāvot partiju LPP/LC, bet vēlāk — "Gods kalpot Rīgai". Kandidēja arī 10. Saeimas (2010) un 11. Saeimas vēlēšanās (2011), attiecīgi no sarakstiem "Par labu Latviju" un ŠRP-LPP/LC, bet netika ievēlēts Saeimā.
2012. gadā J. Šmits bija starp partijas "Gods kalpot Rīgai" dibinātājiem. No tās saraksta divreiz kandidējis Rīgas domes vēlēšanās. 2013. gadā sākotnēji netika ievēlēts no "Saskaņas Centra" un “Gods kalpot Rīgai” apvienības, taču kļuva par Rīgas domes deputātu Sergeja Hristoļubova vietā. 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās kandidēja no šīs pašas apvienības, netika ievēlēts.
J. Šmits bija Rīgas pilsētas kristīgo draudžu kolēģijas priekšsēdētājs.
Starptautiskā matemātikas olimpiāde
Starptautiskā matemātikas olimpiāde (en jeb IMO) ir starptautiskās skolēnu sacensības matemātikā, kas notiek katru gadu vasarā kopš 1959. gada.
Vēsture
Pirmā Starptautiskā matemātikas olimpiāde notika 1959. gadā Rumānijā, Bukarestē. Tajā piedalījās tikai septiņas valstis. Pakāpeniski dalībvalstu skaits auga, līdz 1989. gadā tas jau pārsniedza 50. Kopš 1997. gada dalībvalstu skaits ir mazliet virs 80 (izņemot 1998. gadu, kad piedalījās 76 valstis).
Starptautiskajā matemātikas olimpiādē pirmajos gados no katras valsts varēja piedalīties astoņi skolēni. 1982. gadā dalībnieku skaitu samazināja līdz četriem skolēniem no valsts, bet 1983. gadā — palielināja līdz sešiem skolēniem no valsts. Sešu skolēnu sistēma ir spēkā arī šobrīd.
Olimpiādes formāts
Katras valsts komandā ietilpst ne vairāk par sešiem skolēniem. Skolēni divas dienas risina olimpiādes uzdevumus. Katru dienu tiek piedāvāti trīs uzdevumi, kuru risināšanas laiks ir četras ar pusi stundas. Maksimālais iespējamais punktu skaits ir septiņi punkti par pilnīgi pareizu uzdevuma risinājumu. Par nerisinātu uzdevumu vai pilnīgi nepareizu risinājumu tiek doti nulle punktu. Par daļēji atrisinātu uzdevumu punkti tiek doti tikai veselos skaitļos: no 1 līdz 6. Maksimāli iegūstamais punktu skaits par visiem sešiem uzdevumiem ir 42.
Latvijas skolēnu panākumi
Latvijas skolēni Starptautiskajā matemātikas olimpiādē piedalās katru gadu kopš 1992. gada. Kopš tā laika vienīgi 2007. un 2012. gadā nevienam dalībniekam no Latvijas komandas neizdevās iegūt kādu no medaļām. Vienīgo zelta medaļu Latvijas komandas sastāvā Starptautiskajā matemātikas olimpiādē ir izcīnījis Deniss Čebikins 1999. gadā. PSRS komandas sastāvā 1991. gadā Andris Ambainis ieguva 1. vietu ar maksimālo iespējamo punktu skaitu. Visvairāk medaļu Latvijas komandas sastāvā Starptautiskajā matemātikas olimpiādē ir izcīnījuši Zigmārs Rasščevskis (viena sudraba un divas bronzas medaļas) un Artūrs Verza (trīs bronzas medaļas). Līdz šim veiksmīgākais gads Latvijas komandai ir 1997., kad kopumā tika iegūti pieci apbalvojumi — viena sudraba un četras bronzas medaļas. Kandidātu atlase konkrētajai Starptautiskajai matemātikas olimpiādei notiek Valsts olimpiādes ceturtajā kārtā.
Guntars Račs
Guntars Račs (dzimis Liepājā) ir latviešu mūzikas izdevējs, producents, dziesmu autors, mūziķis (bundzinieks) un dzejnieks.
Apguvis sitamo instrumentu specialitāti Emīla Melngaiļa Liepājas mūzikas vidusskolā. Bijis redaktors Latvijas Radio raidījumā "Mikrofons". Muzicējis grupās "Neptūns", "Salve", Dzelzs Ceļš, "Jāņa Lūsēna grupa", "Slēģi", "Jauns Mēness". Joprojām muzicē grupā "bet bet". Dibinājis un ieņem vadošus amatus kompānijās "Mikrofona ieraksti" un "Izdevniecība MicRec", kas ir starptautiskās mūzikas izdevēju asociācijas biedri un kompāniju EMI Music Publishing un Sony/ATV partneri Baltijas valstīs. Kopš 2014. gada ir Amerikas Ierakstu Akadēmijas biedrs, ir tiesības balsot par Grammy balvai izvirzītajiem ierakstiem. Kā dziesmu tekstu autors sadarbojies ar daudziem mūzikas autoriem Latvijā, tai skaitā Raimondu Paulu, Jāni Lūsēnu, Uldi Marhilēviču, Ainaru Virgu, Imantu Kalniņu, Tomasu Kleinu, Mārtiņu Braunu. Ieguvis vairākas Mūzikas Ierakstu Gada balvas kā autors un izpildītājs. Vairāku Autortiesību Bezgalības balvu ieguvējs par plašu savu dziesmu izmantojumu Latvijā un pasaulē.
Dziesmas ar Rača vārdiem vairākkārt pārstāvējušas Latviju Eirovīzijas dziesmu konkursā, tostarp "Dziesma par laimi", kas joprojām ir vienīgā latviešu valodā skanējusī dziesma šī konkursa starptautiskajā finālā, kā arī "Cosmos" izpildītā I Hear Your Heart. 2010.gadā uz Oslo devās dziedātāja Aisha ar Jāņa Lūsēna un Guntara Rača dziesmu What For?.
Balbinovas baznīca
Balbinovas Vissvētās Trīsvienības Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas novada Indras pagasta centrā apdzīvotā vietā Indrā.
Vēsture
Indras, agrāk Balbinovas pirmā katoļu koka baznīca tika uzcelta 1803. gadā. To uzbūvēja, pateicoties 1801. gada Nitoslavsku ģimenes lūgumam caram Aleksandram I, kurš atļāva Nitoslavsku ģimenes kapos būvēt koka kapelu. Tā bija 8 metrus gara un 5 metrus plata, apšūta no ārpuses un iekšpuses ar dēļiem. Virs dievnama ieejas durvīm atradās neliels tornītis, bet zvani bija iekārti liepā. Kapelā atradās altāris ar Vissvētākās Trīsvienības gleznu. Tā kā tajā laikā Balbinovas draudze ietilpa Piedrujas draudzē, dievkalpojumi kapelā drīkstēja noritēt katru dienu, izņemot dienas, kad tie notika Piedrujā. Vitebskas ģenerālgubernatora kancelejas akti norāda, ka 1954. gadā dievkalpojumi dievnamā vairs netika noturēti ēkas vecuma dēļ, taču 1895. gadā Nitoslavsku ģimene kapelu atjaunoja un dievkalpojumi noritēja līdz pat jaunās baznīcas uzcelšanai. Tā kā kapela bija maza, svētdienās dievkalpojumi notika ārā, tāpēc tur speciāli tika uzcelts altāris un ambons. Kapelu nojauca 1954. gadā.
Pašreizējo ķieģeļu baznīcu uzsāka celt 1935. gadā prāvesta Antona Lopatenoka darbības laikā, kad 20. oktobrī Krāslavas dekāns Jāzeps Kiselis iesvētīja jaunceļamās baznīcas pamatus. Būvdarbus vadīja Krāslavas meistars Terleckis. Baznīcu iesvētīja 1940. gadā bīskaps Jāzeps Rancāns. Dievnama labiekārtošana turpinājās arī pēc tās iesvētes.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Genādijs Alferovs.
Draudze nodibināta 1922. gadā, pārdalot Piedrujas draudzi. Draudzei ir desmit kapsētas — Indras kapsēta, Vaiculevas kapsēta, Petrovščinas kapsēta, Pelšu kapsēta, Saveiku kapsēta, Šņokovas kapsēta, Rusakovas kapsēta, Ķelavas kapsēta, Jaņelevas kapsēta un Maksimovas kapsēta.
Interjers
Baznīcā ir aplūkojama 18. gadsimta beigās gleznots darbs "Dievmātes kronēšana", kā arī trīs 1990. gadā mākslinieka Tirranena gleznotās gleznas — "Pestītāja kristīšana", "Lurda" un "Trijādība".
Leoniešu valoda
Leoniešu valoda (llengua llionesa) ir viena no astūrleoniešu lingvistiskās grupas valodām. Leoniešu valodā runā aptuveni 25 tūkstoši cilvēku, galvenokārt, Leonas un Samoras provincēs Spānijā un Bragansas apgabalā Portugālē. Leoniešu valoda viduslaikos bija oficiālā valoda Leonas karalistē. Mūsdienās leoniešu valodā Spānijas pilsētā Leonā mācību priekšmeti tiek pasniegti sešpadsmit skolās.
Sabiedroto iebrukums Itālijā
Sabiedroto iebrukums Itālijā bija Sabiedroto spēku iebrukums Itālijas iekšzemē, 1943. gada septembrī. Ģenerāļa Harolda Aleksandera 15. armiju grupas izpildījumā, Otrajā pasaules karā. Operācija sekoja pēc veiksmīgā iebrukuma Sicīlijā, Itālijas kampaņā. Galvenie uzbrukuma spēki ieradās Salerno rietumu piekrastē (Operācija Lavīna), kamēr divas atbalsta operācijas norisinājās Kalabrijā (Operācija Piekrastes Mazpilsēta) un Taranto (Operācija Farss).
Rideļu dzirnavezers
Rideļu dzirnavezers (arī Rīdeļu dzirnavezers, Stulbais ezers, Stulbis, Vanadziņš) atrodas Tukuma novada Engures pagastā.
Sanfrancisko līgums
Sanfrancisko līgums jeb Sanfrancisko miera līgums starp Otrā pasaules kara Sabiedrotajiem un Japānu. Oficiāli to parakstīja 49 valstis. Tas stājās spēkā.
Rideļu dzirnavezers
Mākslīgi veidota ūdenstilpe, veidots uzplūdinot Kalnupes upi. Dzirnavezerā no dienvdiem ietek Baznīclejas strauts. Ezerā 1 maza saliņa. Gar ezeru iet autoceļš Sloka—Talsi (P128). Pie Kalnupes iztekas atrodas Rideļu dzirnavas, kas pašlaik darbojas kā muzejs, kā arī izmanto ūdens enerģiju miltu malšanai. Ezerā satopamie augi: meldri, doņi, ūdensrozes, glīvenes, elodejas. Ezerā sastopamās zivis: līdaka, asaris, rauda, līnis, karūsa. Ezerā ligzdo pīles. Ezerā darbojas laivu noma.
Burgasas ezers
Burgasas ezers ( vai езеро Вая) ir lielākais ezers Bulgārijā. Atrodas netālu no Melnās jūras krasta pie Burgasas pilsētas.
Sanfrancisko līgums
Šis līgums kalpoja par pamatu, lai oficiāli beigtu Otro pasaules karu, lai beigtu formālu Japānas nostāju kā imperiālistiskai varai un lai noteiktu kompensācijas sabiedroto civiliedzīvotājiem un bijušajiem kara gūstekņiem.
Šis līgums kopā ar Drošības līgumu, kas tika parakstīts tajā pašā gadā, tiek uzskatīts par Sanfrancisko Sistēmas aizsācēju.
Burgasas ezers
Agrāk ezers bija zvejai produktīvākais ezers Bulgārijā, taču kopš Neftochim naftas pārstrādes uzņēmuma uzcelšanas pilsētas tuvumā tika piesārņots. Pēdējos gados vides situācija uzlabojas un ezerā atkal pieaug bioloģiskās daudzveidības līmenis.
Nolans
Nolans var būt:
Inerce
Inerce ir jebkura ķermeņa īpašība saglabāt relatīvu miera stāvokli, vai vienmērīgu taisnvirziena kustību, ja uz to neiedarbojas citi ķermeņi. Šis ir pirmais dinamikas jeb pirmais Ņūtona likums.
Vēsture
Inerces jēdziens ir svešs Aristoteļa fizikā, kas bija kustības standarta modelis līdz pat XVII gadsimtam. Aristotelis uzskatīja, ka ķermeni kustībā var uzturēt tikai pastāvīgs ārējs spēks. Starp 1589. un 1592. gadu Galileo Galilejs atklāja inerci savos ķermeņu kustības pētījumos, bet pirmo dinamikas likumu noformulēja I.Ņūtons. Faktiski jēdzienu "inerce" ieviesa Johanness Keplers savā "Epitome Astronomiae Copernicanae" (1618.-1621.). Taču Keplera inercei bija savādāka nozīme nekā mūsdienās, viņš to definēja kā pretestību kustībai.
Inerces mērīšana
Inercei ir tāda pati mērvienība kā masai, tas ir kilograms (kg) SI sistēmā, grams CGS sistēmā. Līdz šim veiktie eksperimenti parādīja, ka gravitējošā masa un inerces masa ir skaitliski vienādas ar lielu precizitāti. Tomēr šīs masas teorētiski ir divi dažādi lielumi, kas raksturo atšķirīgas parādības — attiecīgi gravitāciju un inerci.