cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ložņu gundega
Izmantošana
Augs ir indīgs. Var saindēties ar svaigi plūktiem augiem. Izžāvēts augs nav indīgs. Augam ir sīva garša, tāpēc liellopi ganoties to neēd.
Kutikulārie
Sistemātika
Virstips
Hosē Ortega i Gasets
Dzīvesgājums
Dzimis Madridē, viņa tēvs bija laikraksta "El Imparcial" vadītājs, savukārt pats laikraksts piederēja Hosē mātes ģimenei.
Laikā no 1891. līdz 1897. gadam mācījies pie jezuītiem Malagā, kur apguvis latīņu un sengrieķu valodu. 1897.-1898. apmeklējis Deusto Universitāti Bilbao, 1898.—1904. — Komplutense Universitāti Madridē, iegūstot doktora grādu filozofijā. No 1905. līdz 1907. gadam turpinājis studijas Vācijā — Leipcigā, Nirnbergā, Ķelnē, Berlīnē un Marburgā. Tieši Marburgas Universitātē ietekmējies no vācu filozofijas skolas — neokantisma pārstāvjiem Hermana Koena, Paula Natorpa un Martīna Heidegera, kā arī citiem.
1917. gadā Ortega i Gasets sāka publicēties laikrakstā "El Sol", kur eseju sērijā publicēja darbus "Bezmugurkaulainā Spānija" (España invertebrada) un "Masu sacelšanās" (La rebelión de las masas), pēdējais atnesa viņam starptautisku atzinību. 1923. gadā viņš nodibināja žurnālu "Revista de Occidente", kas darbojās līdz 1936. gadam.
Uzskatījis, ka Rietumu civilizācijas pagrimuma cēlonis ir komunisms un fašisms. Stipri ietekmējis Spānijas filozofijas domu 20. gadsimta sākumā.
Krūms
Krūms jeb krūmājs ir augu dzīvības forma; tie ir kokaini, daudzgadīgi augi, kuru augstums ir intervālā no 0,8 līdz 6 metriem. Atšķirībā no kokiem, krūmi parasti aug cieši blakus viens pie otra, tiem nav izteikts viens stumbrs un to dzīves garums ir no 10 līdz 20 gadiem.
Krūmi bieži aug mežmalās, bet mežos veido pamežu. Krūmi ātri vairojas ar sakņu atvasēm, piemēram, spirejas, vai ar sakneņiem, piemēram, mežrozes, tādēļ tie spēj ātri aizņemt vairākus kvadrātmetrus lielu laukumu.
Svarīga saimnieciskā nozīme ir augļu un ogu krūmiem, piemēram, jāņogām, upenēm un citiem.
Puskrūmi
Puskrūmi ir krūmveidīgi augi, kam vasas apakšējās daļas daudzgadīgas, pārkoksnējušās, ar peridermu, bet augšējās daļas ir viengadīgas, tās ziemā nosalst vai nokalst. Puskrūmi ir avenes, kazenes, bebrukārkliņi u.c.
Pastāv arī krūmiņi jeb sīkkrūmi no krūmiem atšķiras ar nelielo augstumu- tie nepārsniedz 1 m. Krūmiņi ir daudzi tuksnešu augi, kā brūklenes, mellenes, dzērvenes, vaivariņi u.c.
2009. gada Pasaules čempionāts hokejā
2009. gada Pasaules čempionāts hokejā norisinājās Šveicē no līdz. Šis bija 73. Pasaules čempionāts. Turnīra spēles notika PostFinance Arena Bernē un Schluefweg arēnā Klotenē. Šveice čempionātu rīkoja desmito reizi.
Pirmā kārta
Sešpadsmit komandas tika sadalītas četrās grupās. Pēc tam, kad visas grupas komandas aizvadīja savstarpējās spēles, katras grupas trīs labākās komandas kvalificējās nākamajai kārtai, savukārt ceturto vietu ieguvēji cīnījās par palikšanu Elites divīzijā.
A un D grupu spēles tika aizvadītas Klotenē, savukārt B un C grupu spēles tika aizvadītas Bernē.
A grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Vecākā Eda
Vecākā Eda ir 34 islandiešu poēmu kopums, kas pamatā saglabājies islandiešu viduslaiku rokrakstā Codex Regius. Kopā ar Jaunāko Edu Vecākā Eda sniedz vispilnīgāko informāciju par skandināvu mitoloģiju. Vecākā Eda ir anonīma; tajā daudz lietotas vienkāršās strofiskās formas, kā arī aliterācija. Vecāko Edu var iedalīt divās daļās, no kurām vienā atrodamas mītiskās leģendas, savukārt otrajā stāsti par varoņiem.
2009. gada Pasaules čempionāts hokejā
B grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Vecākā Eda
Codex Regius tika sarakstīts 13. gadsimtā, taču par tā atrašanās vietu nekas nebija zināms līdz pat 1643. gadam, kad to savā īpašumā ieguva Skalholtas bīskaps, kurš uzskatīja, ka to 12. gadsimtā uzrakstījis islandiešu priesteris Sēmunds Mācītais. Lai arī mūsdienās šis apgalvojums tiek noraidīts, Vecāko Edu mēdz saukt arī par Sēmunda Edu.
2009. gada Pasaules čempionāts hokejā
C grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
D grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Otrā kārta
Katras pirmās kārtas grupas 3 labākās komandas kvalificējās otrajai kārtai, kur tās tika sadalītas divās grupās: B un C grupu komandas sacentās E grupā, savukārt A un D grupu komandas spēlēja F grupā.
Katras grupas 4 labākās komandas kvalificējās izslēgšanas turnīram.
E grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
F grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Turnīrs par palikšanu
Turnīrā par palikšanu Elites divīzijā sacentās visu pirmās kārtas grupu vājākās komandas. Turnīrā par palikšanu visas 4 komandas sacentās savā starpā. Divas labākās komandas saglabāja vietu Elites divīzijā un tās piedalīsies 2010. gada čempionātā, savukārt 2 vājākās komandas nākamgad startēs 1. divīzijā. Vācija kā 2010. gada čempionāta rīkotājvalsts nevarēja izkrist no Elites divīzijas, kaut gan viņi turnīrā par palikšanu palika trešie, viņu vietā uz 1. divīziju tika pazemināta 2. vietas ieguvēja - Austrija.
G grupa
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Pusfināli
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Par 3. vietu
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Fināls
Pēc vietējā laika (UTC+1).
Vietu sadalījums
Galējais vietu sadalījums saskaņā ar IIHF: * Vācija ir 2010. gada čempionāta rīkotāji, tādēļ neatstāj Elites divīziju.
Rezultatīvākie spēlētāji
Sarakstā parādīti 10 rezultatīvākie spēlētāji pēc gūtajiem punktiem, tad pēc vārtiem.
Avots: IIHF.com
Labākie vārtsargi
Sarakstā iekļauti 5 labākie vārtsargi pēc atvairīto metienu procenta, kuri ir aizvadījuši vismaz 40% no visa komandas spēlētā laika.
Avots: IIHF.com
Eksanprovansa
Ēksanprovansā ir Vidusjūras klimats: karsta vasara, vēsa un saulaina ziema. Temperatūra ziemā dažreiz var nokristies zem 0 °C un pat līdz -12 °C, bet vasarā tā var pārsniegt 40 °C. Tas ir tāpēc, ka pilsēta atrodas zemienē, kur sakrājas siltais gaiss, tāpēc šeit ir karstāks nekā citur.
Ēksanprovansu nodibināja romieši 103. gadā p.m.ē. Vēlāk tā pieredzēja biežus iebrukumus, mūsu ēras 477. gadā tai uzbruka rietumgoti, tad lombardi, franki un saracēņi. Taču, par spīti iebrukumiem, pilsēta uzplauka. Līdz 12. gadsimtam Ēksanprovansa bija Provansas galvaspilsēta. Vēlāk tā izvērtās par mākslas un zinātnes centru un savus ziedu laikus piedzīvoja 15. gadsimtā "labā karaļa" Renē valdīšanas laikā. Ēksanprovansa tiek dēvēta par "pilsētu ar tūkstoš strūklakām", trīs skaistākās atrodas cours Mirabeau.
Blohins
Blohins (ru; sieviešu dzimtē Blohina (Блохи́на)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Lielstraupes pagasts
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1935. gadā pagasta platība bija 107,24 km² un tajā bija 1395 iedzīvotāji. 1945. gada 8. oktobrī pagastā izveidoja Lielstraupes un Straupes ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Cēsu rajonā. Mūsdienās Lielstraupes pagasta teritorijas lielākā daļa iekļauta Cēsu novada Straupes pagastā un nelielas daļas Raiskuma un Stalbes pagastos.
Lapa
Lapa var būt:
Krišjānis Kļaviņš
Krišjānis Kļaviņš (dzimis ) ir sporta kluba "Cēsis" prezidents. 2005. gadā Kļaviņš bija Latvijas Futbola federācijas preses sekretārs. Kļaviņš ir bijis iesaistīts spēļu sarunāšanas skandālā.
Absolvējis Priekuļu vidusskolu. Studējis Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātes Komunikāciju zinātņu programmā. Nodarbojas ar tenisu.
Kļaviņš ir arī sporta komentētājs LTV7 kanālā, parasti komentē futbola spēles. Agrāk viņš ir strādājis par sporta žurnālistu Radio SWH (2003—2006), Radio 3 (2002—2004), kā arī Cēsu rajona laikrakstā "Druva" (1999—2003).
Mstislavs Keldišs
Mstislavs Keldišs (ru; dzimis Rīgā, miris  Maskavā) bija Rīgā dzimis krievu un poļu izcelsmes padomju matemātiķis, datorzinātnieks, valsts un partijas darbinieks.
Izcelsme
Mstislava tēvs Vsevolods Keldišs (1878—1965) bija dzimis Vladikaukāzā, ģimnāziju beidza Odesā, līdz 1902. gadam studēja inženierzinātnes Rīgas Politehniskā institūtā un apprecējās ar krievu artilērijas ģenerāļa Aleksandra Skvorcova meitu Mariju. Viņš strādāja par dzelzsbetona konstrukciju inženieri un piedalījās Rīgas ēku projektēšanā, taču ģimene Rīgā dzīvoja nepastāvīgi, tā Mihaila vecākā māsa, matemātiķe Ludmila 1904. gadā dzimusi Orenburgā, bet vecākais brālis Georgijs 1907. gadā Sanktpēterburgā. Pēc pārcelšanās uz Krieviju bija inženieru korpusa ģenerālmajors, no 1918. gada Samāras kara inženierzinātņu akadēmijas profesors, no 1933. gada vadīja Maskavas Kara inženieru akadēmijas Dzelzsbetona konstrukciju katedru.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā 1911. gada 10. februārī (28. janvārī pēc vecā stila) inženiera, adjunktprofesora Vsevoloda Keldiša un viņa sievas Marijas ģimenē kā piektais bērns. Keldišu ģimene dzīvoja Krišjāņa Valdemāra ielā 67 (toreiz 67a, 10. dzīvoklis), sakarā ar Pirmā pasaules karu 1915. gadā viņa ģimene kopā ar evakuējamo Rīgas Politehnisko institūtu pārcēlās uz Maskavu. Visi bērni apguva klavierspēli, vācu un franču valodas.
Pēc Oktobra revolūcijas viņa tēvs organizēja Ivanovas politehnisko institūtu, bada gados ģimeni uzturēja ASV labdarības Amerikas palīdzības organizācijas līdzekļi vecmāmiņa Sofija Skvorcova bija ļoti reliģioza, visi bērni bija kristīti, arī padomju varas gados apmeklēja dievkalpojumus, mājās pielūdza svētgleznu ikonas un svinēja Ziemassvētkus un Lieldienas. 1919. gadā Mstislavs sāka mācīties Ivanovas skolā № 30, matemātikas skolotājs Nikolajs Luzins bija Keldišu ģimenes draugs, vecākā māsa Ļubova studēja matemātiku, ģimenes bieži viesi bija arī Kolmogorovs un Lavrentjevs. 1923. gadā profesoram Vsevolodam Keldišam piešķīra dzīvokli Maskavā, no 1923. gada Mstislavs ar brāļiem un māsām mācījās Maskavas skolā № 7 Krivoarbatskas šķērsielā, pēc septītās klases speciālajā būvniecības vidusskolā Puškina laukuma rajonā kuru pabeidza 1927. gadā un iestājās Maskavas Valsts universitātes Fizikas-matemātikas fakultātē, kuru pabeidza 1931. gadā.
1935. gadā viņam bez aizstāvēšanās piešķīra fizikas-matemātikas zinātņu kandidāta grādu, 1937. gadā tehnisko zinātņu kandidāta grādu un profesora titulu aerodinamikā, 1938. gada 26. janvārī aizstāvēja zinātņu doktora disertāciju matemātikā. Trīskārtējs Sociālistiskā Darba varonis (viens no tikai sešpadsmit vēsturē), matemātikas un mehānikas pētnieks, PSRS Zinātņu akadēmijas prezidents (1961—1975), PSKP Centrālkomitejas loceklis no 1961. gada līdz nāvei, PSRS Augstākās Padomes deputāts no 1962. gada līdz nāvei. Lielu ieguldījumu sniedzis PSRS militāri-rūpnieciskā kompleksa, kodolieroču, starpkontinentālo ballistisko raķešu, spārnoto raķešu, aviācijas un kosmisko aparātu darbības matemātisko modeļu izstrādē.
Zinātniskā darbība
Līdz 1946. gadam strādāja Centrālajā Aerohidrodinamikas institūtā, līdztekus mācījās aspirantūrā Matemātikas institūtā, kur nodarbojās ar reālā un kompleksā mainīgā funkciju teoriju, ar parciāliem diferenciālvienādojumiem, ar funkcionālo analīzi. 1938. gadā Keldišs aizstāvēja disertāciju un Otrā pasaules kara laikā strādāja aviācijas rūpnīcās un pētīja vibrācijas problēmu lidmašīnu būvē. Pēc kara beigām 1946. gadā viņš tika nozīmēts par slepenā zinātniski-pētnieciskā institūta Nr. 1 jeb Reaktīvā zinātniski pētnieciskā institūta vadītāju un nodarbojās ar raķešu būves jautājumiem.
Sasniegumi
Viens no galvenajiem Keldiša darbības virzieniem bija skaitļošanas darbi kodolieroču un raķešu tehnoloģijām. PSRS Zinātņu akadēmijas prezidents A. Aleksandrovs kā galveno Keldiša ieguldījumu minēja PSRS aerohidrodinamikas attīstību un viņa organizatorisko darbu, kas ļāva radīt PSRS kodolraķešu sistēmu. Kosmonauts V. Šatalovs uzsvēra Keldiša darbu ar pirmo PSRS mākslīgo Zemes pavadoni, Jurija Gagarina lidojumu, Jurija Romaņenko un Georgija Grečko 96 dienu rekordlidojumu, pilotējamiem kosmosa kuģiem, programmu «Interkosmos», uz kuras pamata veidots orbitālais komplekss «Salūts», «Sojuz».
Kodoltermiskais ierocis "RDS-6s"
Kad PSRS Iekšlietu tautas komisariāta spiegs, vācu fiziķis Klauss Fukss no 1944. gada nodeva PSRS informāciju par Manhetenas projektu, proti, būtiskos teorētiskos aprēķinus, kuri bija saistīti ar ASV pirmo atombumbu un sākotnējiem amerikāņu ūdeņraža bumbas projektiem, Vladimira Steklova Matemātikas institūta kodolieroču nodaļa Mstislava Keldiša vadībā tika izveidota, lai īstenotu skaitļošanas darbības, lai radītu PSRS atomieročus, uz šīs nodaļas pamata PSRS Ministru padome 1953. gadā ar patstāvīga institūta tiesībām nošķīra Lietišķās matemātikas nodaļu, kā darba uzdevums bija atomieroči un «ūdeņraža bumbas», proti, kodoltermiskie, kodolsintēzes jeb termokodolieroči; skaitļošanu nodaļā sākotnēji veica cilvēks manuāli tikai ar vācu trofeju mehānisko skaitļošanas mašīnu «Mercedes» и «Rheinmetall» palīdzību; lai arī uzdevums bija izveidot tikai 100 līdz 300 kilotonnu ieroci, izveidoja litija-6 deiterīda kodolieroci «RDS-6s» (ru — "Īpašais reaktīvais dzinējs", pēc NATO klasifikācijas Joe 4) ar 400 kilotonnu sprādziena jaudu, kas tajā pašā laikā bija kompakta un, lai arī fiziski iekļāvās aviācijas bumbvedējā «Tu-16», to izmēģināja piestiprinātu uz tērauda torņa, 30 metru augstumā atklātā atmosfērā Semipalatinskas poligonā 1953. gada 12. augustā.
Starpkontinentālā ballistiskā raķete "R-7"
1946. gada 13. maijā uz artilērijas rūpnīcas № 88 bāzes izveidotajam PSRS Aizsardzības tautas komisariāta zinātniskā institūta № 88 (raķešu karaspēks), 1950. gadā izveidotajam slepenajam sevišķajam konstruktoru birojam № 1 (šobrīd S. Koroļova raķešu-kosmosa korporācija «Enerģija») 1950. gada 4. decembrī PSRS Ministru padome Staļina vadībā deva rīkojumu par tēmu «Dažādu veidu tāla darbības rādiusa raķešu ar lidojuma attālumu virs 10 tūkstošiem kilometru un kaujas galviņu līdz 10 tonnām izveides perspektīvas», Keldišs darbā piedalījās kā Vladimira Steklova Matemātikas institūta kodolieroču nodaļas vadītājs, 1954. gadā jau Maļenkova vadītā PSRS Ministru padome uzdeva izveidot ballistisko raķeti, kas spēj nest smagos kodolieročus starpkontinentāli, lai sasniegtu ASV, pēc raķetes «R-7» izmēģināšanas kļuva skaidrs, ka ar to var Zemes orbītā nosūtīt mākslīgo pavadoni. Ierocis ar PSRS Aizsardzības ministrijas Galvenās raķešu artilērijas pārvaldes klasifikācijas indeksu 8К74 (NATO klasifikācija SS-6 Sapwood) bija PSRS arsenālā līdz 1968. gadam, uz raķetes bāzes notika PSRS mākslīgā Zemes pavadoņa palaišana un modificētā veidā tā kļuva par pamatu jaudīgākām kosmiskajām nesējraķetēm, tādām kā «Vostok», «Molņija», «Sojuz».
Starpkontinentālā spārnotā raķete V-350 "Burja"
Spārnotās raķetes bija konkurējošs kodolieroču kaujas galviņu nogādes ieroču veids, tās veidoja slepenais sevišķais konstruktoru birojs № 301 (šobrīd korporācijas «Roskosmos» S. Lavočkina ražošanas apvienība) Mihaila Gudkova un galvenā konstruktora Nauma Čerņakova vadībā, kur 1954. gadā tika izveidota virsskaņas divpakāpju spārnotā starpkontinentālā raķete V-350 «Burja», kuras teorētiskais autors bija Keldišs. Pēc neveiksmīgā Josifa Staļina dēlam Vasīlijam Staļinam un osetīnu raķešzinātniekam Goki Tokati uzdotā vācu raķešu zinātnes matemātiķes Irēnes Reinhildes Bretas nolaupīšanas mēģinājuma no trimdas Parīzē Staļins, kuru personīgi ieinteresēja viņas ieroču pētījums 1946. gada 29. novembrī Keldiša vadīto slepeno zinātnisko pētījumu institūtu № 1 dibināja tieši ar mērķi turpināt Trešā reiha Pēnemindes Hitlera raķešu poligona Vernera fon Brauna izstrādes, kad padomju izlūkdienesti, tostarp raķešu konstruktors Aleksejs Isajevs, atrada Vergeltungswaffe 2 un Silbervogel projektu Irēnes Bretas un viņas vīra austriešu matemātiķa Eižena Zengera ziņojumu «Über einen Raketenantrieb für Fernbomber, UM 3638, [Deutsche Luftfahrtforschung UM 3538]». Keldišs pierādīja, ka 1946., 1947. gadā pieejamās materiālu tehnoloģijas, kā arī degvielas patēriņš padara Bretas starpkontinentālas raķetes projektu īstermiņā neīstenojamu, taču pārstrādāja šo teorētisko projektu, kuru angļu valodā pazīst kā «Keldysh Bomber», kas detaļās atšķīrās no Bretas projekta un bija spārnotās raķetes V-350 «Burja» un vairākkārt izmantojamā kosmosa kuģa «Buran» pamatā.
Administratīvais darbs
1953. gadā Keldišu iecēla par PSRS Zinātņu Akadēmijas Lietišķās matemātikas institūta direktoru un vadīja padomju elektronisko skaitļošanas mašīnu attīstības programmu. No 1961. līdz 1975. gadam M. Keldišs bija PSRS Zinātņu Akadēmijas prezidents, kā tās vadītājs atbalstīja molekulāro bioloģiju un ģenētiku. Ar Keldiša vārdu saista PSRS skaitļošanas tehnikas attīstību, viņš vadīja padomju skaitļošanas mašīnu kodolieroču un raķešu tematikai veidošanu sākot ar elektronisko skaitļojamo mašīnu Strela. Nikolajs Boguļubovs un Sergejs Mergeļjans uzsvēra, ka «Keldišs pats nenodarbojās ar elektronisko skaitļojamo mašīnu radīšanas zinātniskajām problēmām, tomēr viņa loma PSRS skaitļošanas tehnikas vēsturē ir liela. Keldišs bija kā „galvenais valsts pasūtītājs“ jaunai skaitļošanas tehnikai». Vladimirs Arnolds liecina, ka Keldišs uzskatījis, ka Padomju Savienībā datori nav vajadzīgi, jo tādi brīnišķīgi matemātiķi kā Leonīds Kantorovičs visu, kas vajadzīgs padomju kodolieroču projektiem, izrēķina paši, turklāt Arnolds atcerējies, ka viņa māsa Ludmila Keldiša šajā sakarā sauca brāli par «zinātnes ģenerāli». 2005. gadā atslepenotie dati liecināja, ka Keldišs bija tas, kurš pieņēma lēmumu vienkārši plaģiatēt ASV datoru zinātnes sasniegumus; viņa atbildība ir tā, ka padomju rūpniecības un zinātnes vajadzībām kopēja ASV skaitļojamo mašīnu IBM-360, kas determinēja tālāko PSRS datorzinātnes attīstību. Krievijas Zinātņu akadēmijas skaitļošanas centra vadītājs Jurijs Jevtušenko 2005. gada publikācijā atzīmē, ka šajā laikā arī Vācijas Demokrātiskā Republika pieņēma lēmumu orientēt savu rūpniecību uz IBM-360, tādā veidā parādījās projekts R-40 rūpnīcā «Robotron» Drēzdenē, kuru īstenoja Austrumvācijas speciālisti bez IBM piesaistīšanas, 1966. gadā PSRS Zinātņu akadēmijas sēdē ar ministra Valērija Kalmikova un prezidenta Keldiša atbalstu pieņēma lēmumu kopēt IBM-360. 1975. gada 26. novembrī par PSRS Zinātņu akadēmijas prezidentu iecēla LKP CK locekli Anatoliju Aleksandrovu.
Keldišs smagi slimoja un cieta no depresijas, viņa mirstīgās atliekas atrada viņa vasarnīcā Avramcevas akadēmiķu ciematiņā automobilī "Volga" garāžā. Oficiālā versija ir, ka tā nav bijusi pašnāvība, bet sirdstrieka 1978. gada 24. jūnijā; šādu versiju atbalsta arī PSRS Valsts drošības komitejas pulkvede Jeļena Kozeļceva (1914—2010), Mihaila Lomonosova Maskavas valsts universitātes vadošā valsts drošības dienesta kuratore (1948—1980), kura bija pēdējais cilvēks dzīvē, ar kuru Keldišs runāja pa telefonu.
Bēres
Atvadīšanās no Keldiša notika 1978. gada 28. jūnijā PSRS Zinātņu akadēmijā, kur goda sardzē stāvēja PSKP CK Politbiroja locekļi, 29. jūnijā padomju valsts un partijas vadība organizēja akadēmiķim svinīgas valsts bēres, kas ietvēra arī sēru gājienu no PSRS Zinātņu akadēmijas, pīšļu novietošanu uz Sarkanās armijas lielgabala lafetes pie arodbiedrību nama, militārā eskorta procesiju sēru kortežā Maskavā, artilērijas zalvju salūtu un PSKP CK, PSRS APP un PSRS MP vadītāju no Ļeņina mauzoleja vadītu sēru mītiņu ar PSRS Bruņoto spēku parādi Sarkanajā laukumā, kur mirstīgās atlieka apglabāt pie Kremļa sienas nesa PSKP CK ģenerālsekretārs Leonīds Brežņevs, PSKP CK Politbiroja locekļi Jurijs Andropovs, Konstantīns Čerņenko, Dmitrijs Ustinovs, Mihails Suslovs, Andrejs Gromiko, Viktors Grišins, Fjodors Kulakovs, Andrejs Kiriļenko un citi. Keldišs ir viens no 127 cilvēkiem, kas apglabāti Kremļa sienā, kas PSRS laikā skaitījās ļoti augsts pagodinājums.
Piemiņa
1978. gada 28. aprīlī LPSR Augstākās Padomes priekšsēdētāja Valentīna Klibiķe, P. Stučkas LVU Cietvielu fizikas institūta direktors Juris Zaķis un LKP CK propagandas un aģitācijas nodaļas vadītājs Leonīds Freibergs atklāja Mstislava Keldiša krūšutēlu viņa dzīves laikā pretim Pētera Stučkas Latvijas Valsts universitātes ēkai. Pieminekli veidojis arhitekts Georgs Baumanis un skulptūru tēlnieks Ļevs Bukovskis. Ar 1949. gada 3. marta PSRS Augstākās Padomes Prezidija rīkojumu iedibināja, ka divkārtējam Sociālistiskā Darba Varonim viņa dzimtajā vietā uzceļ bronzas krūšutēlu ar attiecīgu uzrakstu; PSRS APP ar slepenu 1956. gada 11. septembra rīkojumu šo statusu un medaļu «Sirpis un āmurs» Keldišam piešķīra par īpaša uzdevuma izpildi jeb ieguldījumu kodolieročos. Otrreiz statusu un medaļu «Sirpis un āmurs» piešķīra par PSRS kosmosa sasniegumiem, trešoreiz statusu un medaļu «Sirpis un āmurs» piešķīra faktiski PSRS Zinātņu akadēmijas prezidenta jubilejā, proti, par darbību zinātni pārvaldošās izpildvaras vadībā. Šie bija iemesli, kuru dēļ Rīgā pieminekli cēla dzīvam cilvēkam. 2018. gada 4. oktobrī Rīgas kanāla apstādījumu zirgkastaņa lūstot ievērojami sabojāja Keldiša krūšutēlu, novirzot to no postamenta.
Arī ēkai Valdemāra (toreiz Gorkija) ielā 67 atklāta piemiņas plāksne Keldiša dzīves laikā.
Vēlākie pieminekļi Keldišam atrodas Miusas laukumā (skulptors V. Kilkovs) un Kosmonautu alejā Maskavā, memoriālās skulpturālās plāksnes pie Lietišķās matemātikas institūta, Keldiša pētījumu centra, Maskavas Valsts universitātes un pie Keldiša mājas Kosigina ielā 8, Maskavā.
Keldiša vārdā 1980. gadā nosaukts Krievijas zinātniskās flotes flagmanis, Širšova okeanoloģijas institūta «Akademik Mstislav Keldysh», krāteris uz Mēness un viņa dzīves viena no Saules sistēmas mazajām planētām Nr. 2186
1981. gadā Krievijas Zinātņu akadēmijas Mstislava Keldiša Lietišķās matemātikas institūtā atklāts memoriālais kabinets ar apbalvojumiem.
Maskavā Keldiša vārdā nosaukts laukums, ielas Žukovskā, Maskavas apgabalā, Šahtos Rostovas apgabalā un Ipatovā Stavropoles novadā. Latvijā līdz 2022. gadam bija viņa vārdā nosaukta iela Rīgā (tagad Brāļu Kaudzīšu iela).
Valansa
Valansa (fr) ir pilsēta Francijā, Ronas-Alpu reģionā, Dromas departamenta administratīvais centrs. Tajā dzīvo 66 568 iedzīvotāji. Atrodas Ronas kreisā krasta klinšainā paaugstinājumā. Upes pretējā krastā atrodas sienas Ardešas klintis.
Maksims Truņovs
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Truņovs uzsāka 2007.—08. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli Krievijas Superlīgas kluba Čerepovecas "Severstal" rindās. Jau nākamajā sezonā Truņovs "Severstal" rindās aizvadīja 32 spēles, turpmākajās sezonās viņa spēles laikam vienīgi augot.
2012. gada vasarā hokejists pievienojās Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvām. 2013.—14. gada sezonu iesāka Vladivostokas "Admiral" rindās, tad uz divām spēlēm atgriezās Jaroslavļā, bet pēcāk pievienojās Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvam. 2014.—15. gada sezonas vidū pārcēlās uz Čerepovecas "Severstal".
Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā junioriem.
2004. gada Ķīnas Republikas prezidenta vēlēšanas
2004. gada Ķīnas Republikas prezidenta vēlēšanas bija trešās prezidenta un viceprezidenta vēlēšanas Taivānas vēsturē, kuras notika, bet kopš 1947. gadā pieņemtās Ķīnas Republikas konstitūcijas tās bija jau 11. vēlēšanas. Šajā pašā dienā notika konsultatīvs referendums par attiecībām ar Ķīnas Tautas Republiku.
Prezidents Čeņs Šuibiaņs un viceprezidente Anete Lū no Demokrātu progresīvās partijas tika ievēlēti atkārtoti ar 0,22% pārsvaru pār sekotājiem no Gomiņdan partijas izvirzīto Ļieņu Čaņu uz prezidenta amatu un no Tautas pirmās partijas izvirzīto Džeimsu Suungu uz viceprezidenta amatu. Ļieņs un Suungs atteicās piekāpties un neveiksmīgi mēģināja izmainīt vēlēšanu rezultātu.
Kandidātu sarakstu veidošana
2003. gada februārī Gomiņdan un Tautas pirmā partija vienojās izvirzīt kopēju kandidātu sarakstu, pārstāvot absolūto Pan-zilo koalīciju, kur Ļieņs Čaņs tika nominēts prezidenta, bet Džeimss Suungs viceprezidenta amatam. Par Ļieņa un Džeimsa kampaņas emblēmu tika izvēlēts divvietīgā velosipēda attēls, kur uz pirmā sēdekļa sēž zils siluets, bet uz otra sēdekļa sēž oranžs siluets. Sākotnēji bija šaubas, ka šie abi vīri viens otram neuzticēsies un starp viņiem radīsies nesaskaņas, jo 2000. gada prezidentu vēlēšanas kampaņā starp viņiem radās konflikts. Pie tam bija grūti nolēmt starp abiem vīriem, kurš kandidēs uz prezidenta un kurš uz viceprezidenta amatu. Lai gan Suungs 2000. gada vēlēšanās apdzina Ļieņu un bija harizmātiskāks par viņu, tomēr uz prezidenta amatu kandidēja Ļieņs. Iespējams, ka šeit nospēlēja savu lomu Suunga partijas (Tautas pirmās partijas) vājāis rezultāts 2001. gada likumdevēju vēlēšanās. Sākotnēji bija pārliecība, ka vēlēšanās uzvarēs tieši Ļieņa-Suunga kandidatūra, jo šie abi kandidāti 2000. gada vēlēšanās kopā ieguva 59,9% balsu.
France
France var būt:
Karloss Būzers
Karloss Ostins Būzers (en; dzimis Ašafenburgā, Rietumvācijā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Losandželosas "Lakers". 2002. gada NBA draftā viņu izraudzījās Klīvlendas "Cavaliers" ar kopējo 34. kārtas numuru.
Kopā ar ASV izlasi ir izcīnījis olimpisko spēļu zelta medalu 2008. gada Pekinas olimpiskajās spēlēs, sudrabu — 2004. gada Atēnu olimpiskajās spēlēs.
Regulārā sezona
! style="text-align:center;" colspan="2" | Karjera ! 861 || 775 || 31,2 || 52,1 || 07,1 || 72,2 || 9,5 || 2,2 || 0,9 || 0,4 || 16,2 ! style="text-align:center;" colspan="2" | Visu zvaigžņu spēle ! 2 || 0 || 19,0 || 46,7 || 0 || 0 || 10,0 || 0 || 0 || 0 || 14,0
Izslēgšanas spēles
! style="text-align:center;" colspan="2" | Karjera ! 83 || 83 || 35,4 || 48,3 || 0 || 72,6 || 11,1 || 2,3 || 0,7 || 0,3 || 17,1
Žustīne Enāna
Žustīne Enāna (arī Žustīne Enāna-Ardēna; dzimusi Ljēžā, Beļģijā) ir bijusī beļģu tenisiste, kas bija Pasaules pirmā rakete vienspēlēs (šādā statusā noslēdza 2003., 2006. un 2007. gadu). 21. gadsimta pirmajā desmitgadē Ž. Enāna kopā ar savu tautieti Kimu Kleistersu bija vienas no dominējošajām spēlētājām pasaules kortos un sasniedza Beļģijas tenisa vēsturē nebijušus rezultātus un popularitāti.
Viņa ir uzvarējusi 43 WTA Tour sērijas vienspēļu turnīros, kā arī 7 Grand Slam turnīros (tai skaitā 4 Francijas atklātajos čempionātos). 2004. gada Atēnu olimpiskajās spēlēs izcīnīja zelta medaļu tenisa vienspēļu turnīrā. Četras reizes atzīta par Beļģijas gada sportisti (2003, 2004, 2006, 2007).
No 2002. līdz 2007. gadam Ž. Enāna bija precējusies ar tenisa treneri Pjēru Īvu Ardēnu, šai laikā viņa nomainīja uzvārdu uz Enāna-Ardēna. 2008. gadā viņa pirmo reizi paziņoja par profesionālās karjeras beigām dēļ hroniska noguruma un nespēlēja turnīros vairāk kā gadu. 2009. gadā viņa paziņoja par atgriešanos ar mērķi pirmo reizi uzvarēt Vimbldonas turnīrā (vienīgajā Grand Slam, kura uzvaras viņai nebija), tomēr šo mērķi Ž. Enānai neizdevās īstenot.
2010. gadā Ž. Enānai izdevās atgriezties WTA turnīru apritē, taču 2011. gada janvārī, pēc izstāšanās no Austrālijas čempionāta trešajā kārtā (zaudējums Svetlanai Kuzņecovai) viņa elkoņa traumas dēļ otro reizi oficiāli paziņoja par profesionālās karjeras beigšanu.
Mūzikas žanrs
Mūzikas žanrs ir kategoriska un tipoloģiska konstrukcija, kas identificē skaņdarbus un iedala tos noteiktās mūzikas kategorijās. Mūzikas iedalījumu žanros var noteikt vairāki kritēriji:
Akadēmiskā mūzika
Akadēmiskā mūzika galvenokārt tiek attiecināta uz klasisko mūziku. Tās pamatžanri ir laikmetīgā mūzika (ieskaitot elektronisko mūziku, eksperimentālo mūziku, minimālismu). Akadēmiskā mūzika sevī iekļauj arī noteiktas džeza formas, lai gan džezs galvenokārt tiek attiecināts uz populāro mūziku.
Populārā mūzika
Populāro mūziku var attiecināt uz jebkuru mūzikas žanru, izņemot kontrastā esošo akadēmisko un tradicionālo mūziku. Lai gan populārā mūzika bieži tiek dēvēta par popmūziku, šie abi termini nav sinonīmi. Pazīstamākie populārās mūzikas žanri ir pops, roks, R&B, smagais metāls, indīroks, hiphops, tehno, alternatīvais roks un kantrī.
Tradicionālā mūzika
Tradicionālā mūzika ir mūsdienu nosaukums tam, ko agrāk sauca par tautas mūziku. Šobrīd tas ir visaptverošs termins, kas sevī iekļauj daudz netradicionāla materiāla. Tradicionālo mūziku raksturojošās īpašības:
Citi kritēriji
Laika periods :Mūziku var iedalīt kategorijās arī pēc laika perioda, kad tā bija populāra, piemēram, viduslaiku mūzika, renesanses mūzika, baroka mūzika.
Reģionālā un nacionālā mūzika: Mūziku ir iespējams klasificēt arī pēc ģeogrāfiskā principa, piemēram, Austrālijas mūziku iespējams iedalīt Austrālijas rokmūzikā, Austrālijas tradicionālajā mūzikā, Austrālijas aborigēnu mūzikā un Austrālijas džezā.
Tehnika un instrumentācija: Mūziku iespējams kategorizēt pēc dažiem tehniskajiem aspektiem, tajā skaitā arī pēc skaņdarba atskaņošanā izmantotajiem instrumentiem.
Žanru sajaukums: Žanrs var tikt attiecināts arī pēc tā rašanās no agrāk eksistējošiem žanriem. Vienā gadījumā ir skaidrs, ka žanrs radies sajaucoties citiem žanriem (blūzroks), otrā gadījumā žanra nosaukums tikai atspoguļo faktu par dažādu stilu sajaukumu (Crossover).
Sociālā funkcija: Mūzikas žanri var tikt kategorizēti pēc to sociālās funkcijas, piemēram, Ziemassvētku un kāzu dziesmas.
Jaunu žanru un apakšžanru rašanās
Jaunu mūzikas formu, stilu un kategoriju rašanās rezultātā var rasties jauni mūzikas žanri. Lai gan teorētiski ir iespējams radīt jaunu mūzikas stilu, kuram būtu jaunas attiecības ar esošajiem žanriem, tas tomēr visticamāk būs ietekmēts no agrāk eksistējošiem žanriem.
Hulio Kortasars
Hulio Kortasars (Julio Cortázar, dzimis 1914. gada 26. augustā Briselē, miris 1984. gada 12. februārī Parīzē) bija nozīmīgs argentīniešu rakstnieks, darbojies galvenokārt prozā.
Kortasars dzimis Briselē Beļģijā. Kad viņam bija četri gadi, viņa vecāki atgriezās Argentīnā. Kortasars studējis Buenosairesas Universitātē, tad vairākus gadus strādājis par skolotāju. 1944. gadā viņš kļuva par franču literatūras profesoru Kujo nacionālajā universitātē Mendosā.
1951. gadā Kortasars emigrēja uz Franciju, kur dzīvoja līdz pat savai nāvei.
Cietais disks
Cietais disks ir magnētiska datu glabāšanas ierīce. Tos plašākā izmantošanā pakāpeniski aizstājuši pusvadītāju diski (SSD), cietos diskus joprojām izmanto liela apjoma datu glabāšanai.
Agrāk plaši tika lietotas arī disketes un diskešu iekārtas, kur lietotie magnētiskie diski bija mīksti, no plastmasas un izņemami no ierīces. Cietos diskus sauc arī par fiksētajiem diskiem, jo tos atšķirībā no disketēm ikdienā nav paredzēts izņemt ārā no datora. Cietais disks sastāv no cietām, magnētiskām platēm, kas ir nostiprinātas uz ass un ātri griežas (4200—15 000 apgriezieniem minūtē), nolasīšanas, ierakstīšanas galviņām un korpusa.
Pēc ģeometriskajiem izmēriem
Parasti datoros lieto 3,5" cietos diskus. Portatīvajos datoros un tagad arī serveros lieto 2,5" cietos diskus. Sākotnēji bija pieejami arī 5,25" cietie diski, taču to ražošanu pārtrauca, jo tos nebija iespējams izgatavot pietiekoši ātrus (pārāk lieli centrbēdzes spēki, kas deformēja plates).
Darbības princips
Cietajā diskā ir ass (spindle), kurā ir iebūvēts motors un kurai apkārt ir nostiprinātas ar magnētisku pārklājumu pārklātas alumīnija vai stikla plates (platter). Nolasīšanas un ierakstīšanas galviņas (head) ir nostiprinātas garas sviras (actuator arm) galā, kas var grozīties ap asi (actuator axis), tādējādi sasniedzot jebkuru diska virsmas punktu (ja disks griežas). Galviņu sviras kustināšanai lieto spoli un divus magnētus. Šī sistēma ir principā līdzīga tam, ko lieto skaļruņos (tikai difuzora vietā ir galviņu bloks).
Vēsturiski (līdz dažu simtu megabaitu diskiem), ir tikušas lietotas arī līdzīga veida galviņas kā diskešu iekārtām un optisko disku iekārtām, kur galviņas ir nostiprinātas uz skrūves, kuru griež servomotors. Šādām sistēmām ir vienkāršāka elektronika, bet mazāka pozicionēšanas precizitāte, kas nosaka samazinātu maksimālo ietilpību.
Datus ieraksta koncentriskos, apaļos celiņos. Celiņi diska ārpusē ir garāki un tajos var ierakstīt vairāk informācijas kā celiņos diska iekšpusē. Tā, kā diska plašu rotācijas ātrums ir konstants, tad nolasīšanas un ierakstīšanas ātrumi ārējos celiņos ir lielāki kā iekšējos celiņos. Loģiskais diska sākums parasti atrodas ārpusē, tāpēc diska sākumā ir lielāki nolasīšanas ātrumi. Katru celiņu iedala sektoros, garākajos celiņos to ir vairāk nekā īsākajos (lai arī vēsturiski ir bijušas lietotas shēmas, kur visos celiņos ir vienāds skaits sektoru, lai vienkāršotu elektroniku). Cietajiem diskiem, gandrīz kopš to pirmssākumiem, sektora ietilpība ir bijusi 512 baiti. (mūsdienās parādās mēģinājumi lietot lielāka izmēra sektorus) Lielai daļai cieto disku ir vairāk nekā viena plate, katrai platei ir divas virsmas. Katras virsmas nolasīšanai un ierakstīšanai ir sava galviņa, bet tās visas ir nostiprinātas uz vienas sviras un kustas kopā. Visu plašu virsmu vienu celiņu (visi celiņi, kurus var nolasīt nekustinot galviņas) sauc par cilindru, jo to celiņu kopa veido cilindrisku virsmu.
Mazākais cietā diska (un arī diskešu un optisko disku) adresācijas vienība ir sektors. Ierakstot vai nolasot tiek ierakstīts vai nolasīts viss sektors. Sākumā PC tipa datoros lietotajiem cietajiem diskiem lietoja CHS tipa adresāciju. Tur norādīja sektora fizisko atrašanās vietu uz diska: Tad, kad cieto disku izmēri sāka sasniegt dažus simtus megabaitu, tika sasniegtas un pārsniegtas maksimālās šīs adresācijas sistēmas adrešu vērtības. Šo problēmu risināja aprēķinot loģiskas CHS parametru vērtības, kam nebija nekāda sakara ar diska fizisko uzbūvi. Otrs risinājums, kuru SCSI diskiem lietoja jau kopš paša sākuma, bija LBA adresācija. LBA piešķir katram sektoram numuru un tam vairs nav nekāda sakara ar diska fizisko konfigurāciju. Sākumā lietoja 28 bitu LBA adresāciju, kur maksimālais cietā diska izmērs ir 128GiB. Tad, kad sāka ražot šāda izmēra diskus, standartizēja 48bitu adresāciju, kas ir lietojama līdz 128PiB diskiem.
Pirmajiem PC savietojamajiem datoriem 20. gs 80. gados bija pieejami 20 un 40 MiB cietie diski. Nozīmīgs notikums cieto disku attīstības vēsturē bija 2007. gadā, kad firma Hitachi GST (Hitachi Global Storage Technologies) pirmā izlaida cieto disku ar ietilpību 1000 GB. Mūsdienās (2007. gada novembris) 3,5`` (10 cm) cietie diski ir pieejami ar ietilpībām no ~80 līdz 1000 GB. 2005 un 2006. gadā ražoto PATA un SATA cieto disku nolasīšanas un ierakstīšanas maksimālie ātrumi parasti ir 35-80 MiB/s.
Spēles labākais spēlētājs
Spēles labākais spēlētājs sportā ir ievērojamākais spēlētājs, gandrīz vienmēr tas, kas rada vislielāko ietekmi parastā spēlē vai sērijās. Viņš var būt no abām komandām, bet parasti no uzvarētājkomandas.
Dažiem sporta veidiem ir unikālas tradīcijas attiecībā uz šiem apbalvojumiem, un tie tiek īpaši meklēti čempionātā vai visu zvaigžņu spēlēs. Austrālijā termins "labākais un godīgākais" (en) parasti tiek lietots gan individuālām spēlēm, gan sezonas garumā izcīnītām balvām. Dažās sacensībās, īpaši Ziemeļamerikā, tiek lietoti apzīmējumi "visvērtīgākais spēlētājs" (MVP) vai "visizcilākais spēlētājs" (MOP).
Sporta veidos, kur spēles notiek pēc sērijas, nevis individuālās spēlēs, piemēram, basketbolā un beisbolā, MVP balvas parasti tiek piešķirtas sērijai, bet hokeja (NHL) — pēc visām sezonas spēlēm.
Konkurētspēja
Konkurētspēja ekonomikā un uzņēmējdarbības teorijā un praksē ir uzņēmuma, nozares vai valsts spēja pārdot savus produktus, preces vai pakalpojumus tirgū. Līdz ar to konkurētspēja, līdz ar konkurences jēdzienu, ir viena no svarīgākajām preču un pakalpojumu tirgu raksturojošām kategorijām.
Uzņēmuma konkurētspēja
Konkurētspējas paaugstināšana ir viens no galvenajiem uzņēmuma pastāvēšanas un attīstības mērķiem. Jo augstāka tā ir, jo lielāku tirgus daļu uzņēmumam iespējams iegūt. Taču augsta konkurētspēja ne vienmēr nenozīmē arī augstu peļņas līmeni konkrētā laika posmā, jo, konkurētspējas paaugstināšanai uzņēmumam ir jāinvestē darbaspēka kvalifikācijas paaugstināšanā, jaunās tehnoloģijās, pētniecībā, jāveido jaunas konkurences priekšrocības utt.
Nozares konkurētspēja
Tautsaimniecības nozares konkurētspēja attiecināma uz starptautiskajiem tirgiem. Ja kādā nozarē ir konkurētspējīgs kāds uzņēmums, tad tā pieredze un prakse zināšanu un informācijas difūzijas rezultātā drīz vien kļūst zināma arī citos nozares uzņēmumos, kur tā daļēji vai pilnībā tiek pārņemta. Nozaru uzņēmumi nereti apvienojas asociācijās, mērķtiecīgi izplatot savā starpā labāko pieredzi. Šādas asociācijas parasti sadarbojas arī ar valdību, citu nozaru asociācijām, bezpeļņas organizācijām utt., gūstot dažāda veida atbalstu un tādējādi veicinot arī savu konkurētspēju.
Valsts konkurētspēja
Globalizācijas un starptautiskās tirdzniecības attīstības rezultātā katrai valstij arvien būtiskāka kļūst tās konkurētspēja pasaules tirgos. Pateicoties jaunievedumiem transporta, telesakaru un citās jomās, dažādu valstu patērētāji kļūst arvien informētāki par pieejamiem produktiem un pakalpojumiem citās valstīs. Tiem ir iespējas izvēlēties lētākus, kvalitatīvākus un diferencētākus produktus no dažādām valstīm. Tādēļ valstis parasti piekopj uzņēmējdarbības un tautsaimniecības nozaru atbalsta politiku to konkurētspējas un eksporta potenciāla paaugstināšanā, jo tādējādi tiek nodrošinātas darba vietas un pieaug ieņēmumi valsts budžetā.
Negeste
Negeste, arī Nigaste (latīņu: Negeste, Egeste) bija latgaļu Jersikas valsts pilsnovads (latīņu: castrum Negeste), kas atradās Ogres upes augšgalā. Pilsnovads pieminēts 1211. gada Jersikas dalīšanas un 1213. gada zemju pārdales dokumentos. Sākumā Negestes pilsnovads tika ordenim, bet pēc bīskapa Alberta atgriešanās Livonijā 1213. gadā viņš panāca Jersikas zemju pārdali.
Negestes pilsnovads tika apvienots ar Mārcienas pilsnovadu un piešķirts bīskapa vasaļiem fon Tīzenhauzeniem, izveidojot Bērzaunes pilsnovadu, kas līdz Livonijas konfederācijas sabrukumam ietilpa Rīgas arhibīskapijas sastāvā. Novada rietumos atradās Ērgļu pils.
Galvenais pilskalns
Tiek uzskatīts, ka novada centrs bijis Dārznīcas pilskalns, jo dažus kilometrus uz ziemeļiem atradušās Nigestes mājas, kas tagad nojauktas.
Robežas
Ziemeļos - Tālavas zemes Dzērbene un Piebalga, austrumos - Cesvaines pilsnovads, dienvidos - Mārcienas pilsnovads, bet rietumos - Autines pilsnovads un Kokneses valsts.
Pilsnovada teritorija mūsdienās
Negestes pilsnovada teritorijā mūsdienās atrodas Madonas novada rietumos.
Žila Vilnēva autodroms
Žila Vilnēva autodroms (fr) ir bijusī Formula 1 sacīkšu trase, kura atrodas Monreālā, Kanādā.
Tās nosaukums līdz 1981. gadam, ieskaitot, bija Notrdamas salas autodroms (fr), taču pēc kanādieša Žila Vilnēva traģiskās nāves tā tika pārsaukta, lai godinātu viņu. Šī trase ir ļoti ātra, tomēr nedaudz atgādina ielu trasi, jo barjeras ir tuvu pašai trasei. Lai arī autodroms tika būvēts sacīkstēm, lielāko daļu gada tas tiek izmantots kā pilsētas satiksmes elements. Izaicinoša trases daļa ir pēdējais līkums. Uzreiz aiz tā seko siena, kuru pēc. gada sacīkstes nodēvēja par "čempionu sienu". Togad šajā sienā ielidoja visi tobrīdējie čempioni, kas vēl piedalījās F1, izņemot Miku Hekinenu. Tie bija Deimons Hills, Mihaels Šūmahers un Žaks Vilnēvs. Pēdējos gados šo sienu "izmēģināja" arī Džensons Batons un Vitantonio Liuci. Tiesa gan, par čempioniem viņi vēl nav kļuvuši. Vienu no šausmīgākajām avārijām trases vēsturē 2007. gadā piedzīvoja Roberts Kubica. Lai gan iespaidīgais skats lika dažiem faniem apšaubīt to, vai viņš ir izdzīvojis, viņš guva tikai nelielu kājas traumu un smadzeņu satricinājumu, tādēļ jau aiznākamajā sacīkstē atkal varēja sēsties pie stūres. Pēdējā izcīņa norisinājās. gadā, tomēr šajā trasē notiks citu čempionātu sacīkstes.
Pirkšana
Pirkšana ir komerciāla darbība, kas saistīta ar preces vai pakalpojuma saņemšanu no pārdevēja, pēc brīvprātīgas abu pušu vienošanās par cenu un citiem pirkšanas-pārdošanas darījuma nosacījumiem. Vairums pirkšanas darījumu notiek tirgū, kur pārdevēji pircējiem masveidā piedāvā jau gatavus, bieži vien tipveida produktus. Taču daudzos gadījumos pirkšana un pārdošana var būt komplicēts process, kas aizsākas ar pārdodamās preces pasūtīšanu, projektēšanu un izgatavošanu. Parasti tie ir sarežģīti objekti vai tehniskas būves, piemēram, elektrostacijas, kuģi, dažādi infrastruktūras u.c. objekti.
Āsi
Āsi saglabāja jaunību, ēdot Idunas ābolus (taču viņus varēja nogalināt).
Fēlikss Lohs
Ar kamaniņu braukšanu F. Lohs nodarbojas kopš 1995. gada, Vācijas izlases sastāvā debitējis 2006. gadā. Savās pirmajās Olimpiskajās spēlēs 2010. gadā Vankūverā kļuva par čempionu vieninieku sacensībās. Viņš uzvarēja sacensībās pēc traģiskās gruzīnu kamaniņu braucēja Nodara Kumaritašvili bojāejas Olimpisko spēļu oficiālo treniņu laikā, kļūdams par visu laiku jaunāko Olimpisko čempionu kamaniņu braukšanas vēsturē. Panākumu F. Lohs atkārtoja arī pēc četriem gadiem Soču Olimpiskajās spēlēs, atkal pārliecinoši kļūdams par čempionu.
2008. gada vasaras olimpiskās spēles (15. diena)
Piecpadsmitajā Pekinas olimpisko spēļu dienā sacensības norisināsies 15 sporta veidos un tiks sadalīti 31 medaļu komplekts.
Basketbols
Spēles aizvadīs sieviešu komandas
Bokss
Sacīkstes sākas 14:00
Daiļlēkšana
Sacīkstes sākas 5:00
Sacīkstes sākas 15:00
Futbols
Spēli aizvadīs vīriešu komandas
Galda teniss
Sacīkstes sākas 5:00 un 14:30
Kanoe airēšana
Sacīkstes sākas 10:30
Lauka hokejs
Finālspēli aizvadīs vīriešu komandas
Rokasbumba
Spēles aizvadīs sieviešu komandas
Sinhronā peldēšana
Sacīkstes sākas 10:00
Teikvando
Sacīkstes sākas 10:00
Vieglatlētika
Sacīkstes sākas 14:00
Vingrošana
Sacīkstes sākas 13:00
Volejbols
Finālspēli aizvadīs sieviešu komandas
Skatīt arī
2008. gada vasaras olimpiskās spēles
Pekinas olimpisko spēļu kalendārs
Propāns
Propāns (C3H8) ir trešais vienkāršākais alkāns. Tam nav izomēru. Propāns normālos apstākļos ir bezkrāsaina, viegli sašķidrināma gāze bez smaržas. Dažreiz tam piejauc saožamus sēra savienojumus (merkaptānus), lai varētu noteikt noplūdi. Propānu iegūst, pārstrādājot naftu un dabasgāzi. Propānu un smagākus ogļūdeņražus atdala no dabasgāzes pirms ievadīšanas augstspiediena cauruļvados, lai tie tur nesakondensētos.
Propānu plaši lieto par kurināmo. Tas ir viens no sašķidrinātās gāzes (LPG, propāns-butāns) komponentiem. Propānu lieto arī aerosolu baloniņos, freonu vietā, ir bijuši mēģinājumi propānu lietot arī par aukstumnesēju. Propānu var lietot arī par propēna un propanola izejvielām.
Kalderons
Kalderons (es, no caldera — 'katls'; sieviešu dzimtē Kalderona) ir spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Tautas skaitīšana
Tautas skaitīšana jeb tautskaite ir process, kura mērķis ir noskaidrot iedzīvotāju skaitu konkrētā teritorijā vai pat valstī. Iedzīvotāju uzskaite ir veikta jau antīkajā pasaulē, bet pirmā dokumentētā tautas skaitīšana ir veikta 9. gadsimtā, kad Vilhelms Iekarotājs pavēlēja izmērīt visas Anglijas zemes, noteikt to vērtību un nozīmi, kā arī uzskaitīt šo zemju īpašniekus.
Pastāv arī dažādi specifiski skaitīšanas veidi, kurus veic citā laikā un kas ir saistīti ar lauksaimniecību, rūpniecību, kalnrūpniecību, uzņēmējdarbību, valdības iestādēm, zemes apūdeņošanu un nosusināšanu.
Brāļu draudze
Brāļu draudze jeb hernhūtieši (la, de, Erneuerte Brüder-Unität, en) ir uz piētisma pamatiem balstīts kristīgā protestantisma novirziens, kas deva spēcīgu impulsu arī latviešu garīgajai un politiskajai attīstībai jeb pirmajai tautiskajai atmodai.
Izcelsme
Brāļu draudzes priekšgājēji bija sena reliģiska kustība, kas tagadējās Čehijas teritorijā pastāvēja kopš 14. gadsimta. Pēc Jana Husa sadedzināšanas uz sārta un husītu sacelšanās apspiešanas viņa reliģiskie sekotāji 1457. gadā Kunvaldē nodibināja neatkarīgu draudzi, ko dēvēja par "Bohēmijas brāļiem" (čehiski: Čeští bratři) jeb "Brāļu savienību" (latīniski: Unitas Fratrum). Pēc pirmo kristiešu parauga viņi viens otru sauca par brāļiem un māsām, tomēr pieņēma katoļu sakramentus un pakļāvās savam bīskapam. Trīsdesmitgadu kara un kontrreformācijas dēļ pēc 1620. gada vairums brāļu savienības locekļu bīskapa Jana Amosa Komenska vadībā bija spiesti emigrēt uz citām Eiropas valstīm.
Atdzimšana
Brāļu draudzes atdzimšana sākās pēc Lielā Ziemeļu kara beigām 1722. gadā, kad grāfs Nikolajs Ludvigs fon Cincendorfs savos zemes īpašumos Saksijas austrumos atļāva apmesties vajātajiem brāļu draudzes locekļiem no dažādām zemēm un nodibināt Hernhūtes koloniju. Nosaukums Herrnhut cēlies no vārdu savienojuma Herrn Hut, kas nozīmē "Dieva (tā Kunga) aizsardzība". Pats grāfs ar ģimeni dzīvoja netālajā Bertelsdorfas pilī un aktīvi iesaistījās kopienas dzīvē. Pārvarot uzskatu pretišķības, Cincendorfam līdz 1727. gadam izdevās saliedēt bēgļus vienotā draudzē ar iekšējās un ārējās dzīves statūtiem, kas balstījās idejā par draudzi kā lielu ģimeni. No Hernhūtes brāļu draudzes locekļi sāka doties sludināšanas misijās. Pirmā misija 1729. gadā bija uz Vidzemi, kur vēlāk tika uzcelts lūgšanu nams Valmiermuižas Jēra kalnā. 1732. gadā brāļi devās uz Barbadosu salu Karību jūras salās, 1733. gadā — uz Grenlandi, 1734. gadā — uz Ziemeļameriku, kur Pensilvānijā tika izveidota Bētlemes kolonija, 1735. gadā — uz Surinamu Dienvidamerikā, 1736. gadā — uz Dienvidāfriku.
Neraugoties uz īpatnējo iekšējo disciplīnu un dievkalpojumu kārtību, ko viņi uzskatīja par senās brāļu draudzes rituālu atjaunošanu, Hernhūtes draudze piederēja Saksijas luterāņu baznīcai. Attiecības ar luterāņu baznīcu pasliktinājās un 1735. gadā Hernhūtes brāļu draudze kļuva neatkarīga un tika ievēlēts savs bīskaps. Grāfs Cincendorfs 1736. gadā tika izraidīts no Saksijas un 1737. gadā Berlīnē tika iesvētīts par atjaunotās brāļu draudzes bīskapu. Brāļu draudzes locekļi izceļoja no Hernhūtes un dibināja jaunas brāļu draudzes Prūsijas teritorijā, kur brāļu draudzes tika oficiāli atzītas 1742. gadā un Anglijā, kur tās tika atzītas 1749. gadā.
Pēc Cincendorfa nāves brāļu draudzes 1764. gadā saņēma mantojumā Bertelsdorfas pili un muižu. Tika izstrādāta brāļu draudzu satversme un 1779. gadā nokārtotas attiecības ar evaņģēliski luterisko baznīcu.
Mūsdienās
Patlaban kopējo brāļu draudzes locekļu skaitu 19 patstāvīgās baznīcās lēš uz 825 000, no kuriem lielākā daļa ir Āfrikā (ap 600 000), bet arī Ziemeļamerikā (Pensilvānijas un Ziemeļkarolīnas štatos) un Dienvidamerikā. Eiropā ir tikai 22 500 brāļu draudzes locekļu. Starptautiskie centri atrodas Hernhūtē un Badbolā Vācijā. Katrus septiņus gadus notiek brāļu draudzes baznīcu sinode.