cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kruakatelāns
1900. gada vasaras olimpisko spēļu laikā Kruakatelāns bija vieglatlētikas sacensību norises vieta.
Vēlāk Kruakatelāna vietā tika uzbūvēts sporta komplekss ar vairāk nekā 40 tenisa kortiem, diviem peldbaseiniem, futbola un basketbola laukumu un fitnesa studiju. No 2007. līdz 2012. gadam peldbaseinā notika peldēšanas sacensības Open de France de natation. No 1896. līdz 2006. gadam stadions atradās Racing Club de France pārziņā.
Rolfs Serensens
Rolfs Serensens (dzimis ) ir bijušais profesionālais dāņu šosejas riteņbraucējs. Viņš ir visvairāk uzvaras guvušais Dānijas riteņbraucējs — 17 profesionāļa sezonu laikā guvis 53 uzvaras. Šobrīd Serensens strādā par riteņbraukšanas komentētāju un aģentu. Dzimis Helsingē, Dānijā, Serensens 17 gadu vecumā pārcēlās uz Itāliju, kur dzīvo līdz šim brīdim. Viņš sadarbojās ar pazīstamajiem sporta ārstiem Frančesko Konkoni un Luidži Čekīni, kuri izmantoja dažādas dopinga metodes. Savu blondo matu dēļ viņš ieguva iesauku Il Biondo. Precējies ar Suzannu Serensenu.
Sasniegumi
Serensens uzvarējis tādās klasiskās viendienas sacensībās kā Flandrijas tūre, Ljēža—Bastoņa—Ljēža, Parīze—Brisele, Parīze—Tūra un Milāna—Turīna, kā arī mazāka prestiža sacensībās, kā Coppa Bernocchi (divreiz) un Rund um den Henninger Turm. Vairākas reizes viņš ir bijis Pasaules kausa līdera godā, 1989. un 1991. gada sezonu noslēdzot trešajā vietā, bet 1997. gadā palika otrais, kad lauztas kājas dēļ nevarēja startēt pēdējās divās Pasaules kausa sezonas sacensībās.
Serensens uzvarēja arī 1994. un 1996. gada Tour de France individuālajos posmos un 1991. gadā valkāja dzelteno krekliņu kā līderis pēc komandu brauciena, kurā uzvarēja viņa Itālijas komanda Ariostea. Viņš to saglabāja četras dienas, līdz salauza atslēgas kaulu.
Rolfs Serensens Tūrē piedalījās septiņas reizes, pēdējoreiz 2001. gadā. Viņš ir uzvarējis atsevišķos posmos arī citās daudzdienu sacensībās, ieskaitot 1995. gada Giro d'Italia 9. posmu, trīs posmus Vuelta al País Vasco, sešus posmus Tirreno–Adriatico, divus Tour de Suisse un divus Tour de Romandie.
Gastons Senpols de Sinsē
Adriēns Gastons Kallē Senpols de Sinsē (fr; dzimis, miris ) bija beļģu jātnieks. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas pasta piegāžu sacensībās. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms.
Kopupļaides
Kopupļaides ir ciems Madonas novada Dzelzavas pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P37, Kapupītes upes krastā.
Valsts nozīmes aizsargājamie kultūras pieminekļi ciema apkārtnē: Griguļu senkapi (Kapu kalns).
Ičidži Otani
Ičidži Otani (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||1
Melnā zvīņbeka
Melnā zvīņbeka  (Strobilomyces strobilaceus jeb Strobilomyces floccopus, kopš 2012. gada atzīts, ka tā ir viena suga) ir Latvijā reta beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami, bet aizsargājami retuma dēļ. Iekļauta Latvijas īpaši aizsargājamo sugu sarakstā un Latvijas Sarkanajā grāmatā. Daļa autoru to ieskaita īpašā zvīņbeku dzimtā. Sēnes latīniskais nosaukums veidots no grieķu valodas vārda "priedes čiekuram līdzīga".
Augšanas apstākļi
Lapu koku mikorizas sēne. Aug no jūlija līdz oktobrim lapu koku un jauktos mežos auglīgās augsnēs, bieži ceļmalās. Ir ziņas, ka spēj augt arī zem skuju kokiem. Latvijā atrasta tikai 3 vietās.
Barības vērtība
Ēdama, bet ne visai garšīga un Latvijā retuma dēļ aizsargājama. Daži avoti apgalvo, ka nav ēdama sliktās garšas dēļ.
Līdzīgās sugas
Latvijā viegli atšķirama no citām stobriņu sēnēm ar biezajām zvīņām uz cepurītes.
Edijs Šlesers
Edijs Šlesers (dzimis Dobelē ) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlēja saspēles vadītāja pozīcijā. Pārsvarā spēlējis Latvijas Basketbola līgas (LBL) komandās, bet arī Nīderlandē. Pēc spēlētāja karjeras beigām — treneris.
Karjera
E. Šlesers ir spēlējis visu vecumu Latvijas jaunatnes izlasēs.
Pēc spēlētāja karjeras beigām pievērsies trenera darbam, strādājis ar jauniešu komandām. Šobrīd ir treneris BK Latvijas Universitāte sistēmā. 2023. gada vasarā E. Šlesers bija Latvijas U18 izlases galvenais treneris, kas izcīnīja zelta medaļas B divīzijas Eiropas čempionātā Portugālē, un atgrieza Latvijas izlasi A divīzijā.
XXIII Vispārējie latviešu Dziesmu un XIII Deju svētki
Divdesmit trešie Vispārējie latviešu Dziesmu un trīspadsmitie Deju svētki notika no 2003. gada 27. jūnija līdz 6. jūlijam. Kopkora koncerti notika Rīgas Mežaparka Lielajā estrādē, bet „Daugavas” stadionā un Sporta manēžā notika Deju svētki. Pirmo reizi kopā ar Latvijas popmūziķiem svētkos dziedāja 43 Latvijas jauniešu kori Normunda Šnē vadībā.
Paipu ciems
Paipu ciems ir apdzīvota vieta Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā uz dienvidiem no Liepājas un uz austrumiem no Jūrmalciema.
XXIII Vispārējie latviešu Dziesmu un XIII Deju svētki
Dalībnieki
Kopkorī bija 12 380 dziedātāji, bet deju svētku koncertos piedalījās 13 400 dejotāji. Svētkos piedalījās apvienotais pūtēju orķestris (1800 dalībnieku), apvienotais simfoniskais orķestris, folkloras kopas (786 dalībnieki), tautas mūzikas ansambļi (254 dalībnieki), vokālās un instrumentālās grupas, viesu kolektīvi.
Virsdiriģenti bija Aira Birziņa, Ivars Cinkuss, Agita Ikauniece, Sigvards Kļava, Guntars Ķirsis, Anda Lipska, Jēkabs Ozoliņš, Gunta Paškovska, Arvīds Platpers, Edgars Račevskis, Romāns Vanags un Jānis Zirnis. Goda virsdiriģenti Terezija Broka, Ausma Derkēvica, Jānis Dūmiņš, Gido Kokars, Imants Kokars, Pauls Kvelde, Roberts Zuika.
Deju virsvadītāji: Ilmārs Dreļs, Jānis Ērglis, Arta Melnalksne, Jānis Purviņš, Gunta Skuja. Goda virsvadītāji: Marga Apsīte, Aija Baumane, Ojārs Grasis, Imants Magone, Zigurds Miezītis, Vilis Ozols, Ingrīda Saulīte, Uldis Šteins, Osvalds Štrauss, Uldis Žagata.
Norise
Kopkoris uzstājās divos koncertos ("Teiksma par latvieti", "Sirdsbalsība"), bet deju kolektīvi Deju svētku lieluzvedumā tiek izdejoja četras stihijas - Zemi, Ūdeni, Gaisu un Uguni. Notika arī garīgās mūzikas koncerts Rīgas Domā, vokāli simfoniskās mūzikas koncerts Doma laukumā, simfoniskās mūzikas koncerts Nacionālajā operā.
Koncepcija
"Ko domā sirdsbalsīgi ļaudis, dziedot “Par zemi šo mums galva jānoliek”? Ne par partiju ķīviņiem, ne par vadoņu vienprātību. Par miglu, rasu, kur pazuda kumeliņis, par pili, kas augšām celsies, par puišiem, meitām, kas apdziedāsies, par saulīti, kas vakarā noripos, rītu- celsies, par brālīti, kurš aizies karā un nepārnāks, par māsiņu - karodziņa rakstītāju, par vanadziņu - vaska spārniņiem, par dravenieka līgaviņu, par zemīti - Dievzemīti."
Ogres tehnikums
Ogres tehnikums ir profesionālās vidējās izglītības iestāde, kas atrodas Ogres novada Aizupēs.
Vēsture
Skola dibināta 2011. gadā, apvienojot Ogres Amatniecības vidusskolu, Ogres Meža tehnikumu un Ogres Profesionālo vidusskolu. Tā ir tiešā Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas pakļautībā. 2013. gadā Ogres Valsts tehnikumam tika piešķirts Profesionālās izglītības kompetences centra statuss un tika nomainīts nosaukums uz Ogres tehnikumu.
Pamatprogrammas
Ogres tehnikums savas izglītības programmas realizē arī Rankā un Vecbebros.
Ogrē realizētās izglītības programmas:
Rankā realizētās izglītības programmas :
Vecbebros realizētās izglītības programmas :
Verners Vestermanis
Verners Roberts Vestermanis ( — ) bija vācbaltu izcelsmes Latvijas jurists un politiķis. Bijis 3. un 4. Saeimas deputāts, pārstāvējis Jelgavas Balsotāju savienību.
Biogrāfija
1919. gada augustā apprecējās ar Elenu Ekerti. Kā Jelgavas Balsotāju savienības pārstāvis kandidēja Vācbaltu partiju padomes sarakstā 3. Saeimas vēlēšanās 1928. gadā, pēc tam ievēlēts arī 4. Saeimā. Parlamentā strādāja no 1928. līdz 1934. gadam.
Miris Vīsbādenē.
Oto Šmits
Oto Šmits (ru, Отто-Фридрихъ-Юліусъ Юльевичъ Шмидтъ; dzimis Mohiļevā, miris  Maskavā) bija Krievijas Impērijas un PSRS zinātnieks, matemātiķis, ģeogrāfs, ģeofiziķis, astronoms. Pētījis Pamiru un Arktiku. Maskavas Universitātes profesors (1923—1956), Ukrainas PSR Zinātņu akadēmijas (1934) un PSRS Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (1935), Padomju Savienības Varonis (1937).
Guntis Bojārs
Guntis Bojārs (dzimis ) ir latviešu žurnālists, autors, raidījumu veidotājs un vadītājs. Pazīstams kā raidījuma "Aizliegtais paņēmiens" vadītājs, ir LTV Ziņu dienesta galvenais redaktors. Grāmatas "Zīda čūskas" autors.
Oto Šmits
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gadā Mahiļovā veikalnieka Jūlija Frīdriha Šmita un viņa sievas Annas, dzimušas Ērgles, ģimenē. Viņa vecāki bija izceļotāji no Latvijas. Bērnību un jaunību daļēji pavadīja vectēva Trepes muižas pārvaldnieka Frīdriha Ērgļa mājās.
Guntis Bojārs
No 2010 līdz 2013. gadam bijis laikraksta "Diena" galvenais redaktors. 2018. gadā režisējis filmu ‘’Vīrietis un dālijas‘’, par kuru saņēmis balvu Lielais Kristaps nominācijā ‘’Labākā debijas filma‘’.
Oto Šmits
Dzīvesgājums
Pēc Oktobra revolūcijas O. Šmits strādāja vairākos amatos Padomju Krievijas Izglītības Tautas komisariātā, bija Apgādības TK kolēģijas loceklis. 1918. gadā iestājās Krievijas sociālistiskajā strādnieku internacionālistu partijā, bija tās Centrālkomitejas loceklis. 1919. gadā kopā ar internacionālistu partiju tika iekļauts Krievijas Komunistiskajā (boļševiku) partijā.
No 1921. līdz 1924. gadam vadīja Valsts izdevniecību. No 1924. līdz 1941. gadam bija Lielās Padomju enciklopēdijas galvenais redaktors. 1928. gadā piedalījās padomju un vācu kopīgajā Pamira ekspedīcijā. 1929. gadā Šmits izveidoja Maskavas Valsts universitātes Augstākās algebras katedru, kuras vadītājs bija līdz 1949. gadam.. No 1932. līdz 1950. gadam bija žurnāla "Matemātikas krājums" (Математический сборник) galvenais redaktors. Vissavienības Arktikas institūta direktors (1930—1932), Ziemeļu jūrasceļa galvenās pārvaldes vadītājs (1932—1938). No 1930. līdz 1934. gadam Šmits vadīja arktiskās ekspedīcijas ar kuģiem "Georgij Sedov", "Aļeksandr Sibirjakov" un "Čeļuskin"
Lielā terora laikā pret O. Šmitu gatavoja apsūdzību, tomēr viņš netika apcietināts. No līdz  PSRS Zinātņu akadēmijas viceprezidents. 1942. gadā atlaists no amata ZA vadībā, pievērsās akadēmiskajam darbam. 1944. gadā publicēja rakstu "Zemes un planētu izcelsmes meteorītu teorija" (Метеоритная теория происхождения Земли и планет) par planētu veidošanos no rotējošiem gāzu mākoņiem, 1949. gadā tika izdotas viņa "Četras lekcijas par Zemes izcelšanos" (Четыре лекции о теории происхождения Земли).
Miris Maskavā, apglabāts Novodevičjes kapsētā.
Ģimene
O. Šmits bija trīs reizes precējies:
Dzelzceļa līnija Ropaži—Endzeliņmežs
Dzelzceļa līnija Ropaži—Endzeliņmežs bija šaursliežu (750 mm) Pirmā pasaules kara dzelzceļa līnija. To uzbūvēja 1916. gadā Krievijas armija, pēc kara ekspluatēja līdz 1924. gadam. Līnijas garums bija 18 km. Līnija sākās Ropažu stacijā, un beidzās Endzeliņmuižā (tagad Endzeliņi).
15. autobusu maršruts (Rēzekne, 2012)
15. autobusu maršruts ir Rēzeknes sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Blaumaņa ielas līdz “Rītausmai”.
Maršruts
Virzienā Blaumaņa iela — Rītausma autobusi kursē pa šādām ielām: Blaumaņa iela, Maskavas iela, Atbrīvošanas aleja, Saules iela un Centrālā iela (Pleikšņi).
Pieturvietas
15. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 32 pieturas. Virzienā Blaumaņa iela — Rītausma ir 16 pieturas, bet virzienā Rītausma — Blaumaņa iela ir 16 pieturas.
Baltais grifs
Baltais grifs jeb maitērglis, arī Ēģiptes grifs (Neophron percnopterus) ir plēsīgais maitas putns, kas ir vienīgā suga balto grifu ģintī (Neophron), kas savukārt ietilpst bārdaino grifu apakšdzimtā (Gypaetinae).
Baltais grifs savvaļā sastopams tikai Vecajā pasaulē. Tam ir 3 pasugas, no kurām visbiežāk sastopamā ir nominālpasuga (N. p. percnopterus), bet vismazākais izplatības areāls ir Kanāriju baltajam grifam (N. p. majorensis), kas ir endēms Kanāriju salām.
Izplatība
Kopumā baltajam grifam ir plašs izplatības areāls, kas sākas ar Eiropas dienvidrietumiem un Ziemeļāfriku, austrumu virzienā tas stiepjas līdz Indijas subkontinentam. Retu reizi tas ieceļo arī Šrilankā. Baltais grifs galvenokārt mājo sausos līdzenumos un zemos kalnos. Himalajos tie sastopami līdz 2000 metriem virs jūras līmeņa. Eiropas populācija ziemot dodas uz Āfriku plašā joslā pāri visai Āfrikai uz dienvidiem no Sahāras tuksneša. Neliela nometnieku populācija mājo Angolā un Namībijā, bet lielākā daļa Āfrikas balto grifu dzīvo Etiopijā un Austrumāfrikā. Migrējot tie izvairās no lieliem ūdens klajumiem. Piemēram, Itālijas baltie grifi ceļo pāri Sicīlijai un tad pāri jūrai uz Tunisiju. Liela daļa putnu Vidusjūru šķērso pār Gibraltāra šaurumu. Reizēm migrējošie putni vienā dienā nolido 5000 km līdz sasniedz Sahāras tukneša dienvidu malu. Kopumā viss migrācijas ceļš no to ligzdošanas teritorijām ir 3500–5000 km. Jaunie putni reizēm ziemo Sāhilas pustuksnešu joslā.
Baltais grifs ir iekļauts to 50 putnu sugu sarakstā, kas visdrīzākajā laikā varētu tikt novērots Latvijā, tā kā tas ir novērots tuvākajās kaimiņu valstīs.
Etimoloģija
Baltā grifa zinātniskais ģints nosaukums Neophron cēlies no sengrieķu mitoloģijas. Neofrons bija sengrieķu dzejnieks, kura māte Timandra kļuva par viņa drauga Aigipta mīļāko. Tas ļoti sadusmoja Neofronu un viņš nolēma draugam atriebties, pievēršot uzmanību viņa mātei. Neofronam izdevās iepatikties Aigipta mātei un pierunāt uz satikšanos tumšā istabā. Palūdzis sievieti nedaudz pagaidīt, tas ievilināja tumšajā istabā Aigiptu, iestāstot, ka tur viņu gaida Timandra. Aigipts tumšajā istabā stājās mīlas sakaros ar savu māti. Kad abi mīlnieki atklāja patiesību, māte dēlam izrāva acis un tad nogalināja pati sevi. Aigipts lūdzās dievus, lai palīdz atriebties bijušam draugam. Viņa lūgšanu uzklausīja Zevs un abus naidniekus pārvērta par maitas putniem. Interesants fakts — melnā grifa (Aegypius monachus) zinātniskais nosaukums atvasināts no Neofrona drauga Aigipta vārda.
Otrs zinātniskā nosaukuma vārds — percnopterus cēlies no grieķu valodas un latviski nozīmē melnie spārni: περκνóς (perknos nozīmē tumši zils, melns) un πτερόν (pteron nozīmē spārns).
Uzvedība un barība
Parasti baltais grifs ir kluss putns, bet reizēm pie ligzdas tas izkliedz augstas, spalgas skaņas vai šņācienus. Tas šņāc arī, kad ir nobijies vai ir dusmīgs. Nakti tas pavada, guļot augstos kokos, uz augstu ēku jumtiem vai klints radzēm. Baltais grifs parasti nakšņo barošanās vietu tuvumā. Spānijā iecienīti koki atpūtai ir garas, nokaltušas priedes.
Ligzdošana
Baltajam grifam vairošanās sezona sākas pavasarī. Tie veido monogāmus pārus un to attiecības parasti ilgst ilgāk kā vienu sezonu. Mazuļu audzināšanai tiek izmantota viena un tā pati ligzda vairākus gadus. Ligzdas vieta parasti atrodas uz kādas klints radzes vai augstā kokā zaru žāklē. Tā tiek sakrauta no savstarpēji nesaistītiem koku zariem un izklāta ar lupatiņām. Reizēm ligzdošanai baltais grifs izmanto citu plēsīgo putnu pamestās ligzdas. Ļoti retos gadījumos ligzda atrodas uz zemes, parasti gan to var novērot tikai Indijas un Kanāriju baltajam grifam. Riesta laikā pāris veic kopīgu lidojumu augstu debesīs, noslēdzot ar kopīgu spirālveida pikējumu lejup. Tēviņš cenšas visu laiku atrasties mātītes tuvumā gan pārošanās laikā, gan olu dēšanas laikā. Ja mātīte paliek nepieskatīta, tā var sapāroties ar citu tēviņu. Reizēm vienai mātītei ir divi tēviņi, tādos gadījumos visi trīs kopīgi audzina mazuļus.
Dējumā parasti ir 2 ķieģeļsarkanas ar tumšākiem raibumiem noklātas olas, kuras pārmaiņus perē abi vecāki. Perēšana uzsākas uzreiz pēc pirmās olas izdēšanas, līdz ar to mazuļi nešķiļas vienlaicīgi. Pirmais mazulis izšķiļas pēc 42 perēšanas dienām, otrais 3—5 dienas vēlāk. Ja otrais mazulis izšķiļas ar lielāku dienu atstarpi, tad tas parasti mirst no bada, jo lielākais un vecākais putns tam atņem visu barību. Uz klints radzēm, kur reizēm atrodas vairākas balto grifu ligzdas, lielākie mazuļi pāriet uz citām ligzdām, lai atņemtu mazākiem barību. Jaunie putni sāk lidot 90—110 dienu vecumā. Tomēr arī pēc izlidošanas jaunie putni joprojām ir atkarīgi no saviem vecākiem vismaz vēl kādu mēnesi. Līdzko jaunie putni iemācās sagādāt sev barību, tie pamet vecāku teritoriju. Tos var atrast līdz 500 km attālumā no ligzdas vietas. Jaunie putni pirmajā rudenī dodas uz Āfriku ziemot un tur paliek vismaz vienu gadu, bet tie var palikt Āfrikā arī 3 gadus līdz dodas atpakaļ uz Eiropu, lai ligzdotu. Atgriežoties jaunajiem putniem ligzdošanas teritorijās, tie uzsāk pāra un ligzdošanas vietas meklējumus, kas saistīti ar labām barošanās vietām. Baltais grifs savvaļā var nodzīvot līdz 21 gadam, bet nebrīvē līdz 37 gadiem.
Ienaidnieki
Pieaugušam putnam nav daudz ienaidnieku un vislielākais apdraudējums tiem ir no cilvēka. Tos apdraud barošanās vietu trūkums, medības, indes, ķimizēti kritušie liellopi un citi dabas piesārņojuma veidi. Jaunos putnus medī šakāļi, lapsas un vilki. Mazuļus no ligzdas reizēm aiznes ūpis vai klinšu ērglis.
Sistemātika
Baltajam grifam ir 3 oficiāli atzītas pasugas:
Reizēm tiek pieminēta ceturtā pasuga — Baludžistānas baltais grifs (Neophron percnopterus rubripersonatus). Šī pasuga tika izdalīta 1902. gadā, tomēr oficiāli tā netiek atzīta, lai gan šīs populācijas baltajiem grifiem ir atšķirīga knābju krāsa (tumšs knābis ar dzeltenu knābja galu, uz galvas sarkanīgi oranža āda ), kas liecina par to, ka tā varētu būt atšķirīga pasuga.
Viktors Konovaļenko
Viktors Konovaļenko (ru; dzimis, miris ) bija krievu hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, kā arī astoņkārtēju pasaules čempionu. Karjeras laikā aizvadījis 17 sezonas PSRS čempionāta komandā Gorkijas "Torpedo".
Spēlētāja karjera
Hokejista karjeru Konovaļenko sāka 1955.—56. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Gorkijas "Torpedo". Tās sastāvā spēlēja līdz pat karjeras noslēgšanai 1972. gadā. 1963., 1964., 1965., 1966., 1967., 1968. un 1970. gadā iekļauts PSRS čempionāta simboliskajā izlasē. 1970. gadā tika atzīts par PSRS čempionāta vērtīgāko spēlētāju.
1970. gadā iekļauts pasaules čempionāta simboliskajā izlasē. 2007. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.
Sārte
Sārte (lt) ir Apšes labā krasta pieteka Dienvidkurzemes novadā, kā arī Lietuvā.
Tek dienvidrietumu virzienā. Visā tecējumā ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Ietek Apšē uz dienvidiem no Aizvīķiem. Upi nešķērso valsts autoceļi, ceļš ar tiltu pār Sārti savieno Aizvīķus Latvijā un Gesalus Lietuvā.
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 1500 metri vīriešiem
1500 metri vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no piecām skrejceļa disciplīnām vieglatlētikā, kā arī garākā skrejceļa disciplīna spēlēs.
Līvciema iela (Rīga)
Līvciema iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Ziepniekkalna apkaimē. Līvciema iela sākas krustojumā ar Valdeķu ielu (savienojums tikai gājējiem) un beidzas krustojumā ar Ozolciema ielu. Kopējais ielas garums ir 1430 metriun tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu (neskaitot īsu posmu bez seguma ielas vidusdaļā). Līvciema ielā ir pārsvarā dažāda tipa dzīvojamā apbūve, bet arī atsevišķas sabiedriskas celtnes, tostarp tirdzniecības centrs "Mego" (Līvciema ielā 46) un privātais bērnudārzs "BeBe.lv" (Līvciema ielā 48).
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 1500 metri vīriešiem
Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Austrālijas sportists Edvīns Fleks. Viņš Austrālijai izcīnīja pirmo zelta medaļu olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu ieguva ASV sportists Artūrs Bleiks, bet bronzas medaļu izcīnīja Francijas sportists Albēns Lermuzū.
Rekordi
Par olimpisko rekordu šajā disciplīnā kļuva Austrālijas sportista Edvīna Fleka rezultāts. Viņa rezultāts bija 4 minūtes un 33,2 sekunde. Šis olimpiskais rekords pastāvēja līdz nākamajām 1900. gada vasaras olimpiskajām spēlēm.
Valstis
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Petronas dvīņu torņi
Petronas dvīņu torņi (ms vai Menara Berkembar Petronas) ir 451,9 metrus augsts divu debesskrāpju komplekss Kualalumpurā, Malaizijā. Laikā no 1998. līdz 2004. gadam, kad tika atklāts Taipei 101 Taibei, Petronas dvīņu torņi bija augstākās celtnes pasaulē, taču pašlaik torņi saglabā augstāko dvīņu ēku nosaukumu, pārspējot Pasaules tirdzniecības centru. Ēkas ir Kualalumpuras simbols ar netālu esošo Kualalumpuras torni. Torņu arhitekts ir argentīnietis Sesars Pelli (César Pelli). Ēkas būvniecība tika sākta 1993. gadā, tā tika pabeigta. Petronas dvīņu torņu būvniecība izmaksājusi 1,6 miljardus ASV dolāru. Ēkai ir 88 stāvi virs zemes, kā arī 5 stāvi zem zemes.
Elizeu
Elizeu Pereira duš Santušs (pt, dzimis ) ir bijušais Portugāles futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Portugāles futbola izlases dalībnieks.
Nobela miera prēmijas laureāti
Nobela miera prēmiju katru gadu piešķir Norvēģijas Nobela komiteja. Prēmija tiek piešķirta par nopelniem, kas veicinājuši valstu, tautu un citu organizāciju mieru un savstarpējo sadarbību, kā arī personām, kas kādas tautas vai valsts labā īstenojušas nozīmīgus miera pasākumus. Prēmiju pasniedz kopš 1901. gada (kā pirmie to saņēma Frederiks Pasī un Anrī Dināns), tā tiek pasniegta Norvēģijas galvaspilsētā Oslo 10. decembrī, kas ir arī Alfrēda Nobela nāves diena. Nobela prēmiju piešķir Norvēģijas Nobela komiteja, kuru veido 5 cilvēki, kas ir ievēlēti no Norvēģijas Parlamenta.
Elizeu
Savu karjeru sācis Portugāles komandā Belenenses, bet savu karjeras lielāko daļu pavadījis Spānijas komandā Málaga, kur kopumā nospēlējis 224 mačus un guvis 27 vārtus. 2014. gadā Elizeu pievienojās Portugāles komandai Benfica, kur viņš izcīnīja trīs Portugāles Premjerlīgas čempionu titulus.
Sasniegumi
Lazio
Benfica
Portugāle
Smiltāju čakstītes
Smiltāju čakstītes, smiltāju čakstīšu ģints (Oenanthe) ir mušķērāju dzimtas (Muscicapidae) ģints, kas apvieno 28 mūsdienās dzīvojošas dziedātājputnu sugas. Tās visas ir Vecās Pasaules putnu sugas, kas sastopamas Eirāzijā un Āfrikā. Vienīgi akmeņčakstītei mūsdienās ir paplašinājies izplatības areāls un tā sastopama arī Ziemeļamerikā (Kanādas austrumos un rietumos, Aļaskā) un Grenlandē. Šī grupa vēsturiski attīstījusies Āfrikā. Uzturas atklātā ainavā, galvenokārt mājojot Āfrikas un Āzijas tuksnešos un pustuksnešos.
Latvijā
Latvijā sastopamas 4 smiltāju čakstīšu ģints sugas: tuksneša čakstīte (Oenanthe deserti), akmeņčakstīte (Oenanthe oenanthe), daglā čakstīte (Oenanthe pleschanka) un smiltāju čakstīte (Oenanthe isabellina).
Kopīgās īpašības
Smiltāju čakstītes ir maza auguma dziedātājputni ar uzkrītošu un pamanāmu apspalvojumu lielākajai daļai sugu. Tās galvenokārt ir melnbaltas vai melni sarkanas ar baltām pazīmēm. Gandrīz visām sugām raksturīgs izteikts dzimumu dimorfisms: tēviņš ir košs, bet mātīte neuzkrītoša.
Morfoloģiski smiltāju čakstītes varētu iedalīt vairākās grupās. Stepēs un tuksnešos uz zemes dzīvojošajām sugām ir slaidi ķermeņi, gari nagi un īsas astes. Dažas no šīm sugām ir gājputni un tām ir gari, smaili spārni. Nometnieku sugām spārni ir noapaļoti. Sugām, kas neizvairās no veģetācijas, ir īsi, noapaļoti ķermeņi un garas astes, garš vidējais pirksts un gari nagi. Akmeņainā un klinšainā vidē dzīvojošām sugām ir īsi ķermeņi, gari pirksti un īsi nagi. Šīs grupas putni ir gan relatīvi smagi, gan viegli, līdzīgi kā sugas, kas dzīvo smilšainās vietās. Arī šīs grupas gājputniem spārni ir smaili un gari.
Paragvaja olimpiskajās spēlēs
Paragvaja olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1968. gadā, kas vasaras olimpiskās spēles notika Meksikas galvaspilsētā Mehiko. Kopš tā laika Paragvaja ir piedalījusies gandrīz visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1980. gada Maskavas spēles, kad tā tās boikotēja. Paragvaja ir piedalījusies ziemas olimpiskajās spēlēs, gan tikai vienu reizi, 2014. gadā, kad tās notika Krievijas pilsētā Sočos.
Līdz šim Paragvaja olimpiskajās spēlēs ir izcīnījusi vienu medaļu — sudraba. Šo medaļu izcīnīja Paragvajas U-23 nacionālā futbola komanda 2004. gada Atēnu spēlēs, kad finālā zaudēja ar 1—0 Argentīnas izlasei.
Medaļnieki
''Šajā tabulā apkopoti tikai tie medaļnieki, kas pēc Starptautiskās olimpiskās komitejas datiem pārstāvot Paragvaju ir ieguvuši olimpiskās medaļas. Pārējos sportistus skatīt uzskaitījumā.''
Zāļu diena
Zāļu diena jeb Līgo diena ir latviešu gadskārtas svētki, ko svin vasaras saulgriežos vakarā pirms Jāņu dienas 23. jūnijā, tādēļ reizēm to dēvē arī par Jāņu vakaru vai Jāņu nakti.
Vēsture
1759. gadā bagātais latviešu mastu brāķētājs Jānis Šteinhauers nopirka daļu Zasumuižas, kur aizsākās Zāļu vakara svinēšanas tradīcija. Vēlāk svinēšanu pārcēla uz viņam piederošo Hermeliņa muižu Daugavas labajā krastā. Ap 1790. gadu ieviesās tradīcija arī rīkot svētku uguņošanu uz Daugavas. 1820. gados Rīgas rāte lika pārcelt Daugavmalas Zāļu tirgu pie Šāļu vārtiem Svērtuves ielas galā.
1832. gadā latviešu nedēļas avīze „Tas Latviešu Ļaužu Draugs” rakstīja par Zāļu dienas svinēšanu divas dienas pirms Jāņiem:
Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas 1918. gadā, Zāļu dienas svinēšana izvērtās par tautas svētkiem. Tika izteikts priekšlikums, ka 22., 23. un 24. jūniju vajadzētu atzīt par nacionālo svētku dienām, 22. jūnijā svinot Varoņu dienu (atceroties uzvaru Cēsu kaujās), 23. jūnijā Zāļu dienu, bet 24. jūnijā Jāņa dienu.
1990. gada 3. oktobrī likumā „Par svētku un atceres dienām” Līgo svētki atkal tika atzīti par valsts svētku dienām.
Dziesmu un Deju svētki "Rīgai 800"
Dziesmu un deju svētki Rīgai 800 bija viens no galvenajiem 2001. gada Rīgas astoņsimt gadu jubilejas svinību pasākumiem. Tie notika no 2001. gada 27. līdz 29. jūlijam.
Dalībnieki
286 kori (11 371 dalībnieks), 188 deju kolektīvi (5 780 dalībnieku), 8 pūtēju orķestri (333 dalībnieki), 23 tautas mūzikas ansambļi (242 dalībnieki), 34 folkloras kopas (553 dalībnieki), 32 tautas lietišķās mākslas studijas (806 dalībnieki), 15 teātri (247 dalībnieki), 31 mazākumtautību kolektīvs (602 dalībnieki), 17 ārzemju kolektīvi (476 dalībnieks). Kopā 634 kolektīvi ar 20 410 dalībniekiem.
Svētku ieskaņas pasākumi
18. jūlijā Dzegužkalnā Dailes teātra aktieru koncerts Dziesma Rīgai. 18. jūlijā un 19. jūlijā Rīgas Kongresu namā Latvijas mazākumtautību festivāls "Latvijas vainags". 20. jūlijā Dzegužkalnā Dailes teātra brīvdabas izrāde R. Blaumanis, R. Pauls "Īsa pamācība mīlēšanā". 21. jūlijā un 22. jūlijā Latvijas Dailes teātrī deju uzvedums "Četri meti". 22. jūlijā Rīgas Latviešu biedrības nama Lielajā zālē Bruno Skultes mūzikas koncerts. 25. jūlijā Rīgas Latviešu biedrības nama Lielajā zālē izcilāko Rīgas sieviešu un vīru koru koncerts "Dziesmu rota Rīgai", vakarā sieviešu un vīru kori dziedāja pie Brīvības pieminekļa. 26. jūlijā Rīgas Doma baznīcā atvadīšanās no Jāņa Kalniņa, aizlūgums un piemiņas koncerts, tad I Meža kapos Jāņa Kalniņa un Hermīnes Kalniņas pārbedīšana, vakarā Latvijas Nacionālās operas Beletāžas zālē piemiņas izstādes atklāšana un komponistu Jāņa Kalniņa un Alfrēda Kalniņa kamermūzikas koncerts. 26. jūlijā Doma laukumā, laukumā pie Sv. Pētera baznīcas, pie Melngalvju nama Amatieru teātru diena Vecrīgā, vakarā Doma laukumā ansambļa RĪGAS PANTOMĪMA izrāde "Naktī tapa gaisma...".
Koru konkursa fināls
27. jūlijā Latvijas Universitātes Lielajā aulā notika koru konkursa fināls. Saskaņā ar žūrijas komisijas vērtējumu koru konkursa finālam bija izvirzīti šādi kori:
Artūrs Smoļjaninovs
Artūrs Smoļjaninovs (krievu: Артур Смольянинов; dzimis Maskavā, PSRS) ir Krievijas teātra, kino, televīzijas aktieris un teātra režisors.
Smoļjaninovs iestājās pret 2022. gada Krievijas iebrukumu Ukrainā. 2022. gada oktobrī pret aktieri tika ierosināts administratīvs protokols par armijas "diskreditēšanu". 2023. gada janvārī Krievijas Federācijas Izmeklēšanas komitejas priekšsēdētājs Aleksandrs Bastrikins deva rīkojumu ierosināt krimināllietu pret aktieri par pretkara pozīciju.
2023. gada janvārī viņš paziņoja, ka strādā Latvijā.
Orla Krauze
Orla Hermans Krauze (da; — ) bija Dānijas šahists.
Biogrāfija
Pēc profesijas bijis ārsts. Strādājis dažādās slimnīcās Roskildē un Vordingborgā. Profesionālas aizņemtības dēļ piedalījies galvenokārt Dānijas šaha turnīros, labākos rezultātus sasniedzot Kopenhāgenā 1895., 1899. un 1916. gadā, kad ieņēmis otro vietu. Pārstāvējis Dānijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 1927. gadā un komandu vērtējumā izcīnījis sudraba medaļu.
2011. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā — Tāllēkšana sievietēm
Tāllēkšanas sacensības 2011. gada Pasaules čempionātā notika Tegu stadionā 27. un 28. augustā. Par čempioni kļuva amerikāņu tāllēcēja Britnija Rīsa. Bronzas medaļu ar rezultātu 6,76 m izcīnīja latviete Ineta Radēviča. Šis panākums bija pirmā medaļa Pasaules čempionātos Latvijai kā neatkarīgai valstij un tikai otrā medaļa vispār latviešu sportistiem (1983. gadā pie medaļas šķēpa mešanā tika Dainis Kūla).
Širo Misaki
Širo Misaki (ja) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||0
Boriss Majorovs
Spēlētāja karjera
Hokejista karjeru Majorovs sāka 1955.—56. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas "Spartak". Tās sastāvā spēlēja līdz pat karjeras noslēgšanai 1970. gadā. 1962., 1967. un 1969. gadā kopā ar "Spartak" kļuva par PSRS čempionu.
1999. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.
Eduards O'Rurke
Grāfs Eduards O'Rurke (dzimis miris ) bija īru izcelsmes Romas Katoļu Tinistas atjaunotās Romas katoļu Rīgas bīskapijas pirmais bīskaps, Gdaņskas bīskaps emeritus un Sofēnas titulārbīskaps.
Biogrāfija un garīgā kalpošana
Dzimis 1876. gadā Minskā grāfa Mihaela O'Rurka viņa sievas Angelikas, dzimušas fon Bohvicas, ģimenē. Cēlies no O'Rurku dzimtas atzara, kas 18. gadsimta pirmajā pusē pācēlās uz Krievijas Impērijas anektēto Rīgas guberņu.
Mācījās jezuītu skolā Hirivā, no 1890. līdz 1898. gadam Viļņas un Rīgas ģimnāzijās. Līdz 1904. gadam studēja tautsaimniecību Rīgas Politehniskajā institūtā, 1903. gadā papildinājās Šveicē un Tirolē. No 1904. līdz 1908. gadam studēja teoloģiju Insbrukas Universitātē. 1907. gada 27. oktobrī tika iesvētīts par Žemaitijas bīskapijas priesteri. No 1908. gada bija Pēterpils Garīgā semināra vēstures profesors, no 1910. gada augusta arhibīskapa kanoniķis.
1918. gadā pāvests Benedikts XV nolēma atjaunot Rīgas bīskapiju, ar 1918. gada 29. septembra bullu Commissum humilitati ieceļot grāfu O'Rurki par atjaunotās Rīgas bīskapijas pirmo bīskapu. Bīskapa konsekrācija noritēja Viļņā 1918. gada 15. decembrī, no Žemaitijas bīskapijas atdalītās Kurzemes, Zemgales un Sēlijas katoļu draudzes pārgāja Rīgas bīskapijas pakļautībā. O'Rurke par savu galveno pienākumu uzskatīja Rīgas bīskapijas un arhibīskapijas atjaunošanas organizēšanu.
Tomēr Latvijas pagaidu valdība, tā arī garīdznieki vēlējās, lai jaunās valsts bīskaps būtu latvietis. Ņemot vērā šo apstākli, bīskaps O'Rurke 1920. gada 10. aprīlī no šī amata atteicās un bīskapijas vadību pārņēma bīskapa ģenerālvikārs Antonijs Springovičs. 1926. gadā grāfs Eduards O'Rurke tika iecelts par jaundibinātās Dancigas bīskapijas bīskapu. Miris Romā 1943. gada 27. jūnijā.
Stefānija Turkeviča
Stefānija Turkeviča (uk, dzimusi, mirusi ) bija ukraiņu komponiste, pianiste un muzikoloģe. Viņa tiek uzskatīta par pirmo ukraiņu sievieti-komponisti. Padomju Savienībā viņas darbi bija aizliegti. Pēc Otrā pasaules kara atlikušo dzīvi nodzīvoja Apvienotajā Karalistē.
Simfoniskie darbi
1. Simfonija Nr. 1 — 1937. gads
2. Simfonija Nr. 2(a) — 1952. gads
2. Simfonija Nr. 2(b) (2. versija)
3. Simfonete — 1956. gads
4. Trīs simfoniskās skices, 1975
5. Simfoniskā poēma "La Vita"
6. Kosmosa simfonija — 1972. gads
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Jauno dziedātāju konkurss „Jūrmala” bija starptautisks popmūzikas dziesmu konkurss, kas no 1986. līdz 1993. gadam noritēja Jūrmalā. Uzvarētājam tika pasniegta galvenā balva (Grand Prix), un tālāk sekoja 1., 2 un 3. vieta, visi finālisti tika pasludināti par konkursa diplomandiem.
Stefānija Turkeviča
Simfoniskie darbi
7. Svīta dubultstīgu orķestrim
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Līdz 1989. gadam sākumā sacensībā dziedātājiem bija jāizpilda kāda jauna dziesma un padomju šlāgeris, pirmās kārtas labākie iekļuva finālā, kurā bija jāizpilda oriģināldziesma. Tika pasniegtas arī dažādas citas balvas – no Latvijas laikrakstiem "Padomju Jaunatne" un "Jūrmala", no komjaunatnes CK un PSRS radio un televīzijas komitejas. PSRS Centrālās televīzijas skatītāji varēja balsot par savu simpātiju, arī konkursu vērojošie žurnālisti pasniedza savu specbalvu.
Stefānija Turkeviča
Simfoniskie darbi
8. Fantāzija dubultstīgu orķestrim
Veckārķu muiža
Veckārķu muiža (de) bija muiža, kas atradās Kārķu pagastā. Līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi muižas pils drupas ar grandiozo torni.
Vēsture
Veckārķu pils celta no 1912. līdz 1914. gadam pēc Rīgas arhitekta Oto Vildava (1873-1942) projekta kā Rīgas pilsētas galvas Džordža Armitsteda brāļa E. Armitsteda medību pils. Pirmais pasaules karš pārtrauca pils būvniecību, nepabeigtā ēka kļuva par būvmateriālu ieguves vietu apkārtējiem jaunsaimniekiem.
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Vēsture
1987. gadā Latviju pārstāvēja divi grupas "Turaidas Roze" solisti Olga Rajecka un Uģis Roze, kura dziedātā Imanta Kalniņa dziesma "Muzikants" tika atzīta par labāko konkursa oriģināldziesmu. 1988. gadā Latviju pārstāvēja Zigfrīds Muktupāvels, kurš palika 2. vietā. Konkursā "Jūrmala’89" no Latvijas piedalījās Ivo Fomins, kurš izcīnīja 3. vietu un ieguva skatītāju simpātiju balvu.
Stefānija Turkeviča
Baleti
9. Meitene ar nokaltušām rokām — Bristole, 1957
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Vēsture
Sākoties PSRS sabrukumam, 1990. gadā konkursa norisi pārcēla uz Jaltu, dodot konkursam nosaukumu "Jūrmala – Jalta ’90". No Latvijas tajā piedalījās Andris Riekstiņš (Smetanko) un Māris Repšs, kas ieguva 7. vietu. Arī 1991. gadā konkurss notika Jaltā (Ялта-91).
Stefānija Turkeviča
Baleti
10. Kaklarota
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Vēsture
1992. gadā notika paralēli dziesmu konkursi Jaltā (Ялта-92) un Jūrmalā, kur Lielupes tenisa centrā tika sarīkots starptautisks dziedātāju konkurss. No 21. līdz 25. jūlijam par galveno balvu – 10 000 ASV dolāru – cīnījās dalībnieki no Vācijas, Itālijas, Beļģijas, Austrijas, Zviedrijas un arī vairākām bijušajām PSRS republikām. Par uzvarētāju kļuva Arina no Lietuvas, bet Latvijas dziedātājs Māris Vītols ierindojās 2. vietā.
Stefānija Turkeviča
Baleti
11. Pavasaris — (Bērnu balets) 1934-5
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Vēsture
Pēdējais konkurss notika Lielupē no 1993. gada 22. līdz 25. jūlijam. Krieviju konkursā pārstāvēja seši, bet Latviju četri dziedoņi (Ēriks Budēvics, Arnis Mednis, Alex un Frenks Ednaks), pa vienam konkursantam bija no Lielbritānijas, Polijas, Īrijas, Bulgārijas, Brazīlijas, Lietuvas un Ukrainas. Galveno balvu ieguva Arnis Mednis.
Stefānija Turkeviča
Baleti
12. "Meža nimfa" — 1964-7 — Belfāsta
Jauno dziedātāju konkurss "Jūrmala"
Vēsture
2002. gadā jauno dziedātāju televīzijas konkursa tradīciju pārņēma starptautisks popmūzikas dziesmu konkurss Jaunais vilnis.
Spinnis
Spinnis (arī Spinne, Spinupe, Spiņņupe) ir Loša kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes un Saldus novados.
Iztece - Vaiņodes pagasta galējos austrumos. Tek austrumu-dienvidaustrumu virzienā. Lielākā pieteka - Norupīte. Ietek Losī uz robežas ar Lietuvu, augšpus Piķeļmuižas. Upi šķērso valsts autoceļš V1168 (Nīgrande–Atvases–Vaiņode), tās krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.
Stefānija Turkeviča
Baleti
12. (b) "Meža nimfa" — 1964-7 — Belfāsta
Utenas rajona pašvaldība
Utenas rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajā Augštaitijas novadā. Tā robežojas ar Rokišķu rajona, Zarasu rajona, Ignalinas rajona, Švenčoņu rajona, Molētu rajona un Anīkšču rajona pašvaldībām.
Stefānija Turkeviča
Baleti
13. Putnubiedēklis — 1976
Opera
14. Mavka — (nepabeigta) pēc Lesja Ukrainka Meža dziesmas motīviem
Utenas rajona pašvaldība
Senās Sēļu zemes austrumu daļa (Tauragne), kas līdz Melnas līguma noslēgšanai 1422. gadā atradās Livonijas ordeņa valsts sastāvā.
Stefānija Turkeviča
Bērnu operas
15. "Cars Okhs" jeb Oksanas sirds — 1960. gads
16. Jaunais Velns
17. Dārzeņu gabals (1969)
Kora darbi
18. 1919. gada liturģija
19. Psalms Šeptickim
20. Pirms kaujas
21. Triptihs
22. Šūpuļdziesma (Ak, nav kaķa)1946
Kamera — instrumentālie darbi
23. 1935 — Sonāte vijolei un klavierēm
24. (a) 1960 — 1970 — Stīgu kvartets
24. (b) 1960 — 1970 — Stīgu kvartets
25. 1960 — 1970 — trio vijolei, altam un čellam
26. Kvartets divām vijolēm, altam, čellam klavierēm 1960 — 1970
Apendicīts
Apendicīts ir apendiksa (aklās zarnas piedēkļa) iekaisums. Apendicīta gadījumā ir nepieciešama neatliekama palīdzība un nekavējoties jāgriežas pie ārsta. Apendicītu bieži ārstē, iejaucoties ķirurģiski, tas ir, apendiksu izgriežot. Ja operācija netiek veikta vai to dara novēloti, tad apendicīts var izraisīt citu orgānu, piemēram, vēderplēves iekaisumu, vai fatālu peritonītu un šoku. Apendicīts ir viena no visbiežāk sastopamajām vēdera slimībām.
Stefānija Turkeviča
Kamera — instrumentālie darbi
27. Trio flautai, klarnetei, fagotam, 1972
Klavierdarbi
28. 1932. gads — Variācijas par ukraiņu tēmu
Apendicīts
Apendicītu 1886. gadā pirmo reizi zinātniski aprakstīja amerikāņu ārsts Redžinalds Fics (Reginald Fitz).
Stefānija Turkeviča
Klavierdarbi
29. Fantāzija: svīta klavierēm par ukraiņu tēmām 1940. g
30. Ekspromts 1962. gads
31. Groteska 1964. gads
32. Kalnu svīta 1966-1968
Stulpiņš
Stulpiņš ir no koka zara vai saknes darināts sēdeklis. Iekļauts Latvijas kultūras kanonā. Savulaik Rucavas pagastā atrastais stulpiņš apskatāms Latvijas Etnogrāfiskajā brīvdabas muzejā.
Stefānija Turkeviča
Klavierdarbi
34. Ukraiņu dziesmas un Ščedrivka
35. Labas ziņas
36. Ziemassvētki ar arlekīnu 1971. gadā
Sprīdītis (animācijas filma)
"Sprīdītis" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1982. gadā. Filmas režisors ir Ansis Bērziņš. Animācijas filmu ierunājuši Inta Bankoviča, Lūcija Baumane, Gunta Virkava, Tālivaldis Āboliņš, Edgars Liepiņš, Helēna Romanova, Ārija Stūrniece, Āris Rozentāls, Harijs Misiņš, Māra Zvaigzne un Brigita Baiba Krūmiņa.
Sižets
Animācijas filmas pamatā ir Annas Brigaderes luga par Sprīdīti.
Sfēra (filma)
"Sfēra" (en) ir 2017. gada trilleris, kas balstīts uz Deiva Egersa tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors, kā arī viens no producentiem un scenārija autoriem ir Džeimss Ponsoldts. Galvenās lomas filmā atveido Emma Votsone, Toms Henkss, Džons Bojega, Kārena Gilana, Ellars Koltreins, Patons Osvalts, Glenne Hedlija un Bills Pakstons. Filmas pirmizrāde notika Trebekas filmu festivālā.
Jauna sieviete Meja tiek pie sapņu darba ietekmīgā tehnoloģiju kompānijā "The Circle". Drīz viena Meja atklāj, ka darba kārtība var ietekmēt ne tikai viņas, bet visas cilvēces dzīvi.
Hideo Sakai
Hideo Sakai (ja; dzimis ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||3||0
Arnis Balčus
Arnis Balčus (dzimis ) ir latviešu foto un videomākslinieks. Studējis Vestminsteras universitātē Londonā. Izstādēs no 1994. gada. Darbi bijuši izstādīti Rīgā, Londonā, Berlīnē, Kopenhāgenā, Oslo un citur.
Sarežģītais zvirbulēns (animācijas filma)
"Sarežģītais zvirbulēns" ir Latvijas animācijas filma, kas izdota 1983. gadā. Filmas režisors ir Ansis Bērziņš.
Sižets
Animācijas filmas pamatā ir Vika tāda paša nosaukuma pasaka.
Moldovas Republikas komunistu partija
Moldovas Republikas komunistu partija (rumāņu: Partidul Comuniştilor din Republica Moldova) ir Moldovas komunistiskā partija, kuras dibinātājs ir Vladimirs Voroņins. No 2001. līdz 2009. gadam tā bija Moldovas valdošā partija.
2009. gadā partija zaudēja vairākumu parlamentā, piekāpjoties Aliansei par Eiropas integrāciju. 2019. gada parlamenta vēlēšanās tā ieguva 3,75 % un zaudēja visas vietas valsts parlamentā, bet 2021. gada pirmstermiņa vēlēšanās atgriezās parlamentā.
Partijas programmā ir deklarēta piederība komunisma un internacionālisma vērtībām. Līdz 2001. gada vēlēšanām viens no galvenajām Komunistu partijas politikas virzieniem bija tuvināšanās ar Krieviju, bet iegūstot varu, partija sāka uzsvērt Eiropas integrāciju un tuvināšanos Eiropas Savienībai.
Ukrainas Valsts
Ukrainas Valsts bija īslaicīgi pastāvoša valsts Vācijas okupētās Ukrainas teritorijā no 1918. gada 29. aprīļa līdz 14. decembrim, kad tika atjaunota Ukrainas Tautas Republika.
Etjēns van Zeilens van Neievelts
Etjēns Gistavs Frederiks van Zeilens van Neievelts van de Hārs (nl; dzimis, miris ) bija beļģu jātnieks. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Biogrāfija
Van Zeilenu ģimene sākotnēji bija no Utrehtas, Nīderlandē un cēlusies no muižnieku kārtas. Ģimene savu bagātību guva no meliorācijas, izmantojot polderu sistēmu. 19. gadsimtā ģimene bija izplatījusies Beļģijā un Francijā.
Etjēns bija veiksmīgs baņķieris. Viņš bija precējies ar Rotšildu bagātības, Francijas filiāles mantinieci Helēnu de Rotšildu. Pārim bija divi bērni, lai gan Helēnai laulības laikā bija daudz seksuālu attiecību ar sievietēm.
Papildus interesei par zirgiem Etjēns ar sievu dalījās mīlestībā pret automašīnām un motosportu. Barons nodibināja Francijas automobiļu klubu, vecāko auto klubu pasaulē, un baronese piedalījās vienā no kluba sacīkstēm 1898. gadā, padarot viņu par pirmo sieviešu dalībnieci autosacīkstēs. Pirms tam Etjēns bija palīdzējis organizēt 1895. gada Parīze-Bordo-Parīze, pasaulē pirmās autosacīkstes. Vēlāk viņš bija laikraksta L’Auto un automašīnu kompānijas De Dion-Bouton direktors kā arī bija iesaistīts 1900. gada olimpisko spēļu organizēšanā.
Viņš 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas pasta piegāžu sacensībās. Diemžēl viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms.
Raflēziju dzimta
Raflēziju dzimta (Rafflesiaecae) ir dienvidaustrumu Āzijas tropu lietus mežos sastopamā parazītaugu dzimta, kas iekļauj trīs ģintis. Dzimtas pārstāvji ir arī augi ar pasaulē vislielāko ziedu Arnolda raflēzija (Rafflesia arnoldii) un jaunekļa raflēzija (Rafflesia tuan-mudae)
Raflēzijas ir vieni no pasaules visapbrīnotākajiem augiem. Pirms Arnolda raflēzijas zinātniskas aprakstīšanas 1821. gadā Sumatras pamatiedzīvotājiem tā bija pazīstama kā patma jeb pakma, ar ko tie apzīmēja neparastas dzīvības formas veidošanos dabā.
Izplatība
Dzimtas blīvākais izplatības apgabals ir ekvatoriālās joslas salas Filipīnās, Indonēzijā, kā arī Borneo gan Malaizijas, gan Indonēzijas teritorijā. Areāls tāpat ietver Malakas pussalas dienvidus, Kambodžu, Vjetnamu, Indijas ziemeļaustrumus, daļu Ķīnas.
Apraksts
Ziedi pacieti, gaļīgi, veidojas pa vienam, ar apziedņa daivām, kuras dēvē par perikonu. Raflēzijām ziedi ir piecdaivu, saprijām — desmitdaivu, auklraflēziju ziedam ir līdz sešpadsmit daivām ar gariem auklveida pagarinājumiem galā. Visām trijām ģintīm ziedi plaukst pēc mēnešiem ilga attīstības perioda pumpurā un nozied strauji. Lielākajām sugām pumpurs sasniedz volejbola bumbas lielumu. Zieda centrā ir logs, caur kuru apputeksnētāji kukaiņi iekļūst kolonnveida diskā, kur atrodas putekšņlapas un augļlapas.
Parazitē pamatā uz Tetrastigma ģints liānām no vīnkoku dzimtas. Augu veģetatīvās daļas ir liānu iekšienē un redzamas tikai ziedēšanas laikā.
Vismazākās ir saprijas, kuras bieži dēvē par "mazajām raflēzijām". To atvēries zieds ir 8–15 cm, auklraflēzijām — ap 20 cm plats, raflēzijām, atkarībā no sugas ir 30–105 cm plati ziedi. Raflēziju un safriju ziedi ir oranži, sarkani ar baltiem plankumiem, pat dzelteni un melni, auklraflēziju — brūnsārti vai brūndzelteni. Par viskrāšņāko dzimtas sugu bieži uzskata Paisa raflēziju (Rafflesia pricei) to karmīnsarkanās krāsas un daudzo balto kārpveida izaugumu dēļ. Zied laiku pa laikam visa gada garumā, biežāk lietus sezonā no novembra līdz februārim. Sugām piemīt asa puvušas gaļas smarža, kas pievilina mušas.
Klasifikācija
Raflēziju dzimtas ģintis:
Saskaņā ar APG II sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), raflēziju dzimta ir iekļauta malpīgiju rindā.
Iepriekš raflēziju dzimtai pieskaitīja arī ģintis Apodantes, Bdallophyton, Berlinianche, Cytinus, Pilostyles, bet pašu dzimtu iekļāva raflēziju rindā (Rafflesiales).
Tampa
Tampa (en) ir pilsēta Floridā, ASV, Hilsboro apgabala administratīvais centrs. Atrodas štata rietumos pie Meksikas līča. Tās platība ir 442 km2. 2010. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 335,7 tūkstošus, no kuriem 62,9% bija baltādainie, 26,2% — melnādainie. Mūsdienās Tampa ir daļa no metropoles, ko pazīst kā Tampabejas apgabalu. Pilsētas modernā vēsture aizsākās 1823. gadā, kad pašreizējā pilsētas centrā tika dibināts vēsturiskais militārais dienests Fort Brooke. Pilsētā novērojams mitrs subtropu klimats ar karstām vasaras dienām un siltām ziemām. Lielu lomu pilsētas ekonomikā ieņem pakalpojumu, mazumtirdzniecības, finanšu, apdrošināšanas, kuģošanas, valsts aizsardzības, profesionālā sporta, tūrisma un nekustamo īpašumu nozares. Pilsētā ir bāzēti vairāki sporta klubi, tai skaitā NFL amerikāņu futbola klubs Tampabejas "Buccaneers", NHL hokeja klubs Tampabejas "Lightning".
Eds Rīds
Edvards Ērls "Eds" Rīds (en; dzimis ) ir profesionāls ASV amerikāņu futbola spēlētājs. Pašlaik (2012) pārstāv NFL klubu Baltimoras "Ravens", kā sastāvā aizvadījis visu profesionāļa karjeru.
Universitātes laikā viņš pārstāvēja Maiami universitātes komandu. 2002. gada NFL draftā viņu Baltimoras "Ravens" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo 24. kārtas numuru.
E. Rīds ir piedalījies septiņās Visu zvaigžņu spēlēs, tāpat septiņas reizes ticis iekļauts līgas simboliskajā izlasē. 2004. gadā "Ravens" spēlētājs tika atzīts par AFC sezonas labāko spēlētāju aizsardzībā un šādu pašu titulu viņš guva arī Associated Press vērtējumā. E. Rīds ir viens no dominējošākajiem savas pozīcijas spēlētājiem visā līgā.
Viņš tika iekļauts NFL simboliskajā 2000. gadu izlasē, kā arī Sporting News veidotajā 21. gadsimta pirmās dekādes simboliskajā izlasē.