cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Murads I
Murads I (tr; vai  — ) bija Osmaņu impērijas valdnieks (sākotnēji bejs, vēlāk sultāns). Viņš bija sava priekšgājēja Orhana I un sultānes mātes Niliferas Hatunas dēls. Murads I bija impērijas valdnieks no sava tēva nāves 1361. gadā līdz savai nāvei Kosovas kaujā 1389. gadā. Tiek uzskatīts, ka Muradu I nogalināja serbu kareivis Milošs Obilics, tomēr versijas par šo notikumu serbu un turku avotos atšķiras.
Viljama Dženingsa balva
Viljama Dženingsa balva katru gadu tiek piešķirta hokeja vārtsargam, kurš attiecīgajā sezonā aizvadījis vismaz 25 spēles NHL un ielaidis vismazāk vārtu. Vērā tiek ņemta tikai regulārās sezonas statistika.
Balva nosaukta par godu Viljamam Dženingsam, ilggadējam Ņujorkas "Rangers" prezidentam un hokeja popularizētājam ASV. To pirmo reizi pasniedza pēc 1981-82.gada sezonas.
Līdz 1982.gadam šiem priekšnoteikumiem atbilstošajiem vārtsargiem tika piešķirta Vezinas balva.
Cosmos
Cosmos bija Latvijas vokālā grupa, kas izpildīja dziesmas a capella, t.i. bez pavadošiem mūzikas instrumentiem. 2004. gadā grupa izcīnīja 1. vietu konkursā "Jaunais vilnis" Jūrmalā. 2006. gadā grupa Cosmos pārstāvēja Latviju Eirovīzijas konkursā, iegūstot finālā 16. vietu no 24. Grupā Cosmos dziedāja un darbojās Jānis Šipkēvics (kontrtenors), Andris Sējāns (kontrtenors), Juris Lisenko (tenors), Jānis Ozols (baritons), Jānis Strazdiņš (bass) un ritma funkcijas pildīja Reinis Sējāns (bītbokss).
Pēc Reiņa Sējāna ierosmes 2019. gadā Cosmos apvienojās, lai ierakstītu dziesmu "Izlūki" filmai Dvēseļu putenis. Gatavojoties dziesmas izpildei grupa arī piedalījās izrakumos un karavīru pārapbedīšanas pasākumā Silenieku brāļu kapos.
Virsaitis (karakuģis)
Virsaitis bija Latvijas kara flotes flagkuģis (1919-1940). Kuģa pastāvīgā pietauvošanās vieta bija Liepājas Karostā un AB dambī Rīgā. Nogrimis 1941. gadā Otrā pasaules kara laikā Somu jūras līcī.
11. novembra krastmala
11. novembra krastmala ir maģistrālā Rīgas iela, Vecrīgas un Centra apkaimēs. Kopējais ielas garums ir 1093 metri, un tā sastāv no 4—6 braukšanas joslām.
Virsaitis (karakuģis)
Kuģa gaitu vēsture
1919. gada jūlijā Latvijas Republikas Apsardzības ministrija pārņēma kuģi savā bilancē, pārdēvējot to par "M" un atsāka kuģa remontēšanu, paplašināšanu un apbruņošanu Biržas mehāniskā darbnīcā un kuģu būvētavā Bolderājā. Kaut arī mīnu traleris "M" vēl atradās remontā, Apsardzības ministrs to 1921. gada 12. jūnijā ieskaitīja jūras dienestā, pārdēvējot par "Virsaitis". Kuģis vairs netika apzīmēts kā lielgaballaiva mīnulicējs, bet gan sākumā dēvēts par "Kara ministrijas sargu kuģi", vēlāk vienkārši par "karakuģi" (saīsinājumā lietojot k/k). Vispirms k/k "Virsaitis" apmācību nolūkos apbraukāja Latvijas piekrasti un Rīgas jūras līci. 1923. gada augustā tas veica pirmo tālāko apmācības braucienu jūras kapteiņa A. Keizerlinga vadībā, ierodoties Gēteborgas ostā Zviedrijā. 1920.-1930. gados "Virsaitis" veica virkni valsts reprezentācijas braucienu, piedalījās kara flotes manevros (1930., 1931. gados kopā ar Igaunijas un Somijas kara flotēm).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 19. augustā to iekļāva PSRS Baltijas kara flotes sastāvā kā mīnulicēju ar nosaukumu "T-297". Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS 1941. gada 25. jūlijā kuģi pārdēvēja atpakaļ par "Virsaiti". 1941. gada 2. decembrī, evakuējot Sarkanās armijas daļas no Ziemas kara laikā PSRS okupētās Hanko pussalas, "Virsaitis" Somu jūras līcī uzbrauca uz mīnas un nogrima.
11. novembra krastmala
Vēsture
Pēc Rīgas Centrāltirgus pabeigšanas 1930. gadā Daugavmalas tirgu likvidēja un 1934. gadā pārdēvēja par '''11. novembra bulvāri'''. Latvijas PSR laikā ielas nosaukums bija Komjaunatnes krastmala.
Virsaitis (karakuģis)
Kuģa vraks
2011. gada oktobrī tika paziņots, ka pie Somijas krastiem ir atrasts kuģa vraks.
11. novembra krastmala
Ielu savienojumi
11. novembra krastmala krustojas ar šādām ielām: • Eksporta iela
• Muitas iela
• Daugavas gāte
• Poļu gāte
• Bīskapa gāte
• Jauniela
• Kaļķu iela
• Akmens tilts
• Grēcinieku iela
• Peldu iela
• Mārstaļu iela
• Minsterejas iela
Knol
Knol bija Google veidots tīmekļa resurss, kura mērķis bija uzkrāt lietotāju veidotus rakstus par dažādām tēmām, tiešsaistes enciklopēdija. Publiskai lietošanai Knol tika atvērts.
11. novembra krastmala
Ielu savienojumi
• 13. janvāra iela
Knol
2011. gada novembrī Google paziņoja, ka Knol projekts tiks pārtraukts, tā vietā attīstot atvērtā pirmkoda projektu Annotum. Knol slēgts 2012. gada 30. aprīlī; viss saturs izdzēsts 2012. gada 1. oktobrī.
11. novembra krastmala
Ielu savienojumi
• Krasta iela
Knol
Atšķirībā no Vikipēdijas, Knol bija komerciāls projekts, kurā reklāmdevēji varēja ievietot reklāmas, ar kuru ienākumiem Knol dalījās ar rakstu autoriem. Knol specifika bija tāda, ka rakstus labot, rediģēt un atjaunot varēja tikai pats rakstu veidotājs, vai arī komanda, kas strādāja pie raksta. Lai raksti nenovecotu un tiktu atjaunināti biežāk, Knol bija paredzējis konkurenci starp rakstu veidotājiem, un par vienu un to pašu tēmu bija paredzēti vairāki raksti, kas konkurēja savā starpā.
Zemes garoza
Ģeoloģijā garoza ir planētas ārējais slānis, daļa no tās litosfēras. Planetārās garozas parasti sastāv no mazāk blīva materiāla, salīdzinājumā ar planētas dzīlēm. Zemes garoza galvenokārt sastāv no bazalta un granīta. Zem Zemes garozas atrodas cita Zemes litosfēras daļa — mantija. Zemes mantija ir blīvāka un sastāv no materiāla, kas kūst pie augstākas temperatūras. Zemes garozu un mantiju atdala Mohorovičiča robeža (saīsināti — Moho), uz kuras notiek strauja seismisko viļņu paātrināšanās.
Uz stratificētām planētām, pie kādām pieder arī Zeme, litosfēra peld uz šķidra iekšējā slāņa. Zemes litosfēra ir sadalīta tektoniskajās plātnēs, kuras lēnām pārvietojas. Zem okeāniem Zemes garoza ir atšķirīga. Okeāniskā Zemes garoza (sima — nosaukums piešķirts, izmantojot galveno veidojošo elementu — silīcija un magnija — ķīmiskos simbolus) ir 5 — 10 km bieza un pārsvarā sastāv no tumša, blīva ieža — bazalta. Kontinentālā Zemes garoza (sials — attiecīgi — silīcijs un alumīnijs) ir ievērojami biezāka — 20 — 70 km. Tā sastāv no daudzveidīgiem un mazāk blīviem iežiem.
Zemes garozas veidošanās
Sākotnējā Zemes garoza veidojusies aptuveni 100 miljonus gadu pēc planētas izveidošanās, aptuveni pirms 4,4 miljardiem gadu. Sākumā garoza bija ļoti plāna. Domājams, ka tad plātņu tektonikas procesi bija ievērojami aktīvāki, kā mūsdienās. Bez tam agrāk Zemi biežāk ietekmēja asteroīdu triecieni. Pastāv teorija, ka Mēness veidojies viena šāda trieciena rezultātā.
Uzskata, ka sākotnēji veidojās bazaltiskā garoza, savukārt kontinentālā tipa garoza sāka veidoties pirms 3,8 — 3,9 miljardiem gadu. Vecākais Zemes garozas paraugs iegūts Rietumaustrālijā un tā vecums ir ap 3,9 miljardi gadu. Arī Kanādā un Skandināvijā iegūti paraugi ar līdzīgu vecumu.
Lielākā daļa pašreizējās kontinentālās garozas veidojusies pirms 3,4 — 2,4 miljardiem gadu, arhaja periodā. Lielākā daļa šī laika perioda iežu atrodas kratonos, kur Zemes garozas biezums sasniedz 70 km biezumu. Šādus kontinentālās garozas reģionus nevar iznīcināt subdukcija. Intensīvāka Zemes garozas veidošanās notiek intensīvas oroģenēzes jeb kalnu veidošanās periodos. Šādos periodos ir veidojušies arī superkontinenti — Rodīnija, Pangeja un Gondvana.
Kontinentālā Zemes garoza
Kontinentālā Zemes garoza ir granīta, nogulumiežu un metamorfo iežu komplekss (sials), kas veido kontinentus un tiem līdzās esošo seklo jūras daļu — kontinentālo šelfu.
Kontinentālā Zemes garoza ir mazāk blīva kā Zemes mantija un tāpēc "peld" virs tās. Kontinentālā Zemes garoza ir arī mazāk blīva kā okeāniskā Zemes garoza, kaut arī ir ievērojami biezāka par to. Lielākoties kontinentālās garozas biezums ir 35 — 40 km, kamēr okeāniskā Zemes garoza ir 7 — 10 km bieza. Mūsdienās kontinentālā Zemes garoza klāj ap 40% Zemes virsmas.
Atšķirībā no okeāniskās Zemes garozas kontinentālajai raksturīga vidēji biezāka nogulumiežu sega.
Zemes vecākie ieži atrodas uz kontinentālās Zemes garozas — šādas garozas iecirkņu centrālajās daļās — kratonos. Vecākais zināmais iezis ir 4,03 miljardus gadu vecais Akastas gneiss, kas atrasts Kanādas Ziemeļrietumu teritorijās, kamēr okeāniskā Zemes garoza nav vecāka par 0,2 miljardiem gadu.
Turpinās diskusija par to, vai kontinentālās garozas platība laika gaitā ir mainījusies un kā tas ir noticis. Saskaņā ar vienu modeli pirms 3,7 miljardiem gadu kontinentālā garoza bija mazāk kā 10% no tagadējās platības, pirms 3 miljardiem gadu — 25% un straujo attīstoties Zemes garozai pirms 2,6 miljardiem gadu — 60%. Kontinentālās garozas platības pieaugums noticis piecos t.s. palielinātas aktivitātes "spurtos".
Okeāniskā Zemes garoza
Okeāniskā Zemes garoza ir daļa no Zemes litosfēras, kas atrodas zem okeāniem. Okeāniskā Zemes garoza sastāv galvenokārt no mafiskajiem iežiem jeb simas. Okeāniskā Zemes garoza ir plānāka nekā kontinentālā Zemes garoza (sials) — tā parasti ir plānāka par 10 kilometriem. Taču okeāniskā Zemes garoza ir no blīvāka materiāla — vidējais blīvums ir 3,2 — 3,3 g/cm³.
Tiek vērtēts, ka kopējā okeāniskās Zemes garozas masa ir 5,9×1018 tonnu — 0,1% no visas Zemes masas jeb 21% no visas Zemes garozas masas. Okeāniskā Zemes garoza aizņem ap 60% Zemes virsmas.
Okeāniskā Zemes garoza tāpat kā kontinentālā Zemes garoza atrodas izostatiskā līdzsvarā ar zem tās esošo mantijas augšējo daļu — astenosfēru. Robežu starp astenosfēru un okeānisko Zemes garozu sauc par Mohorovičiča robežu ("Moho").
Frederiks Teilors
Frederiks Vinslovs Teilors (en, dzimis, miris ) bija ASV inženieris, kurš tiek uzskatīts par vienu no mūsdienu vadībzinības pamatlicējiem. Veicis arī ieguldījumu tehnoloģiju izstrādē (kopā ar kolēģi Monselu Vaitu (Maunsel White) atklājis ātrgriezējtērauda iegūšanas tehnoloģiju). Bija arī pazīstams tenisa spēlētājs — 1881. gada ASV tenisa čempions.
Biogrāfija
Dzimis Filadelfijā, kvakeru izcelsmes jurista ģimenē. Studēja tieslietas Hārvarda Universitātē. Pēc 1873 gada ekonomiskās depresijas sāka darbu dažādos rūpniecības uzņēmumos. Veidojot karjeru, kļuva par metalurģiskās kompānijas Midvale Steel galveno inženieri. 1883. gadā beidza Stīvensa Tehnoloģisko institūtu. 1893. gadā izveidoja pasaulē pirmo konsultāciju firmu vadības menedžmentā.
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš startēja vīriešu golfa turnīrā, kur ieguva 4. vietu. Piekāpjoties amerikānim Čārlzam Sendsam (zelta medaļa) un britiem Volteram Rezerfordam (sudraba medaļa) un Deividam Robertsonam.
1906. gadā Teilors kļuva par Amerikas mehānisko inženieru biedrības prezidentu.
1911. gadā nodibināja Zinātniskā menedžmenta biedrību. Veicis pētījumus par menedžmenta jautājumiem no 1895. gada. Viens no ietekmīgākajiem darbiem - 1911. gadā publicētais "Zinātniskā menedžmenta principi" (Principles of Scientific Management). Miris no pneimonijas 1915. gadā.
Pāvels Dacjuks
Pāvels Dacjuks (ru; dzimis Sverdlovskā, Krievijas PFSR) ir profesionāls krievu hokejists, centra uzbrucējs, Krievijas hokeja izlases dalībnieks,  Trīs zeltu kluba biedrs. Pašlaik (2020) pārstāv KHL klubu Jekaterinburgas "Avtomobilist", ir tās kapteinis.
Spēlētāja karjera
14 sezonas aizvadījis NHL vienībā Detroitas "Red Wings". Kopā ar "Red Wings" divreiz ieguva Stenlija kausu 2002. un 2008. gadā. Savas karjeras laikā ir spēlējis Krievijas Superlīgas klubos Jekaterinburgas "Spartak", Jekaterinburgas "Dinamo", Kazaņas "Ak Bars" un Maskavas "Dinamo". Kopā ar Krievijas izlasi izcīnījis bronzas medaļu 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, sudrabu 2010. gada Pasaules čempionātā, bronzu 2005. gada Pasaules čempionātā un zeltu 2012. gada Pasaules čempionātā.
Sputnik-1
Pavadonis nepārtraukti raidīja radio signālus, kurus varēja uztvert zinātnieki un radioamatieri visā pasaulē, līdz 26. oktobrim (22 dienas), kamēr baterijās bija pietiekama elektroenerģija. Pēc tam Sputnik bija novērojams tikai vizuāli. Sputnik iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadega, kosmosā atrodoties 92 dienas.
Starts un pavadoņa darbība notika Starptautiskā ģeofiziskā gada laikā. Lai arī pirmais ZMP nebija aprīkots ar zinātniskajiem instrumentiem, ar to tika veikti atmosfēras un kosmiskās telpas pētījumi. Sputnik palaišanai bija milzīga politiskā nozīme PSRS prestiža celšanā.
Vēsture
Pēc Otrā pasaules kara PSRS ieguva vācu ballistisko raķešu V-2 daļas un raķešu konstruktorus. Padomju Savienībā tieši kosmiskās telpas pētījumi sākās pēc 1948. gada, kad no vietējiem materiāliem tika izgatavotas raķetes R-1 (V-2 kopija), vēlāk arī R-2 un R-5. Šīs raķetes zinātniskos instrumentus varēja pacelt 100–500 km augstumā virs Zemes virsmas, tomēr labākajā gadījumā eksperiments ilga 10 minūtes. Raķešu galvenais konstruktors šajā laikā bija Sergejs Koroļovs. Lai gan Koroļova galvenais uzdevums bija radīt raķetes militāriem mērķiem, viņš neatmeta cerību kādreiz palaist Zemes mākslīgo pavadoni (par to viņš bija iepazinies jaunībā, lasot Konstantīna Ciolkovska darbus), kas orbītā atrastos mēnešiem un pat gadiem ilgi.
Līdz ar pirmās SKBR R-7 konstruēšanu S. Koroļovam radās iespēja izmantot to pavadoņa palaišanai. Lai to izdarītu, bija nepieciešama valsts augstāko amatpersonu piekrišana. PSRS Zinātņu akadēmijas lietišķās matemātikas nodaļā notika pirmā sanāksme par uzdevumiem, kas būtu veicami ar ZMP palīdzību. Šis jaunais novirziens Zinātņu akadēmijā tika atbalstīts. Sergejs Koroļovs aizsardzības rūpniecības ministram Dmitrijam Ustinovam iesniedza OKB-1 darbinieka Mihaila Tihonravova sagatavoto ziņojumu par Zemes mākslīgā pavadoņa izveides nepieciešamību.
ASV tajā laikā jau tika veikti priekšdarbi ZMP izveidei un palaišanai (Vanguard projekts). ASV prezidents Dvaits Eizenhauers paziņoja, ka Savienotās Valstis plāno palaist pavadoni Starptautiskā ģeofiziskā gada (1957.—1958.) laikā. Jau tad starp abām valstīm valdīja saspīlējums, un 3. augustā 6. Starptautiskajā astronautikas federācijas kongresā Kopenhāgenā padomju akadēmiķis L. Sedovs paziņoja par to, ka arī PSRS gatavojas ģeofiziskajā gadā palaist pavadoni.
PSKP Centrālā komiteja atbalstīja ideju palaist Zemes mākslīgo pavadoni. SKBR R-7 raķetes izmēģinājumu valsts komisijas priekšsēdētājs Vasilijs Rjabikovs sasauca sapulci, kurā S. Koroļovs prezentēja aprēķinus, kādam būtu jābūt kosmiskajam aparātam lidojumam uz Mēnesi. Tam vajadzētu modificēt R-7 raķeti trīs pakāpju variantā, ko varētu izmantot arī pavadoņu palaišanai.
Koroļovs nosūtīja galvenajiem konstruktoriem un valdībai zinātniskā pavadoņa parametrus un tā izveides plānu. PSKP CK un PSRS Ministru padome pieņēma lēmumu, pēc kura bija jāizgatavo neorientējams ZMP ar masu 1000–1400 kg, kurā atrastos 200–300 kg smaga zinātniskā aparatūra. Pavadoņa palaišanai jāpielāgo R-7, un pirmajam izmēģinājuma startam jānotiek 1957. gadā (Starptautiskā ģeofiziskā gada laikā). Pavadoņa slepenais nosaukums bija „objekts D” (обьект Д).
Sarežģītā projekta realizācijas gaitā radās problēmas ar zinātniskās aparatūras izstrādi, kā arī raķetes dzinēju jauda bija par mazu. 1956. gada beigās kļuva skaidrs, ka „objekta D” palaišanu nevarēs realizēt paredzētajā termiņā. Līdz ar to „objekta D” startam noteica jaunu termiņu — 1958. gada aprīli.
1956. gada novembrī OKB-1 ierosināja steidzamības kārtā izgatavot tā saucamo „vienkāršāko pavadoni” (Простейший Спутник jeb обьект ПС) ar masu 100 kg, kuru varētu palaist 1957. gada aprīlī—maijā R-7 izmēģinājumu laikā. tika izdots rīkojums par vienkāršākā neorientēta ZMP palaišanu, tā novērošanas iespēju pārbaudi un radiosignālu saņemšanu no tā. "Objekta PS" palaišanu atļāva tikai pēc diviem R-7 sekmīgiem lidojumiem. Par PS galveno konstruktoru tika iecelts Mihails Homjakovs.
„Objekta PS” izstrāde notika tik strauji, ka izgatavotāju un konstruktoru darbi notika vienlaicīgi. bija saskaņoti radioraidītāja gabarīti. Februāra beigās tika izgatavots PS makets ar antenu imitētājiem, lai veiktu raidītāja izmēģinājumus. Galvenās problēmas kosmiskā aparāta izgatavošanā radās, izstrādājot hidroizvērsēju sfēriskajām čaulām, metinot tās pie stiprinājumiem, kā arī ārējo virsmu pulēšanā. Izstrādājot konstrukciju, tika veikta iekārtu izvietojuma maketēšana, metinājuma šuvju rentgena kontrole, kā arī to hermētiskuma pārbaude ar hēlija sūču meklētāju. Aprīlī un maijā notika radioraidītāju raidīšanas pārbaudes, aparātu iekarinot 200 m garā trosē zem helikoptera.
Pavadoņa pārbaudei un sagatavošanai startam poligonā tika ierīkota īpaša telpa. Raķetes R-7 sagatavošana notika īpaši rūpīgi, galvenā uzmanība tika pievērsta pareizai komandu secībai — raķetes priekšgala nomešanai un pavadoņa atdalīšanai. kosmodromā notika speciālās komisijas sanāksme, kurā tika apstiprināta nesējraķetes un pavadoņa gatavība startam. Tur tika nolemts, ka par pirmā ZMP palaišanu publiski paziņos tikai pēc pavadoņa pirmā apriņķojuma ap Zemi.
Pirmā ZMP palaišana tika plānota, bet Koroļovam bija aizdomas, ka ASV palaidīs savu pavadoni Vanguard dienu agrāk. Tika atceltas vairākas pirmsstarta pārbaudes operācijas, un raķeti izveda uz starta laukumu divas dienas agrāk.
Uzbūve
Sputnik bija hermētiska 585 mm diametra sfēra ar masu 83,6 kg. To veidoja divas puslodes čaulas no 2 mm bieza alumīnija sakausējuma, kuras tika savienotas ar 36 tapām. Savienojuma hermētiskumu nodrošināja vakuuma gumijas blīve. Pie priekšējās (augšējās) puslodes tika piestiprinātas četras antenas, no kurām divas bija 2,9 m un pārējās divas — 2,4 m garas. Lai pēc pavadoņa atdalīšanās no nesējraķetes antenas tiktu izvērstas 35° leņķī, bija paredzēts īpašs atsperes mehānisms.
Pavadonī tika pielietota oriģināla shēma siltumapmaiņai ar kosmisko vidi. Priekšējā puslode bija siltumizolēta, bet aizmugurējā kalpoja kā siltuma izstarotājs. Pavadoņa korpuss tika rūpīgi nopulēts un īpaši apstrādāts, lai tiktu nodrošināta nepieciešamā izolācija no Saules radiācijas vienā pusē un siltuma izstarošana no otras puslodes. Pavadoņa iekšienē tika iepildīts slāpeklis ar spiedienu 1,3 atm. Korpusa iekšienē bija ventilators, kas nodrošināja siltuma režīmu. To ieslēdza termorelejs, ja temperatūra sasniedza 30 °C. Slāpeklis pārnesa siltumu uz auksto aizmugurējo sieniņu, kas izstaroja to kosmosā. Temperatūrai pazeminoties līdz 20—23 °C, ventilators izslēdzās, lai atjaunotu gaisa cirkulāciju.
Korpusa iekšienē bija izvietoti divi radioraidītāji ar jaudu 1W un masu 3,5 kg, barošanas bloks ar masu 51 kg, attālinātais pārslēdzējs, termoregulācijas ventilators, termoregulācijas releji un barorelejs (spiediena kontroles sensors). Radioraidītāji darbojās frekvencēs 20,005 MHz un 40,002 MHz ar impulsiem no 0,2 līdz 0.6 s. Tie bija uzbūvēti, izmantojot speciālas miniatūras radiolampas - stienīšu lampas. Viens raidītājs strādāja otra pauzēs. Atvienojoties un saslēdzoties baroreleja un termoreleja kontaktiem, mainījās signālu frekvence un to ilgumu un paužu attiecība. Ja spiediens pavadonī strauji kristos, to secinātu pēc signālu impulsiem, un tas nozīmētu, ka notikusi korpusa dehermetizācija mikrometeorīta trieciena rezultātā. Barošanas bloks sastāvēja no trim baterijām ar sudraba—cinka elementiem; to nepārtrauktas darbības laiks bija paredzēts ne mazāk kā divām nedēļām. Barošanas elementi tika izgatavoti gredzena veidā.
Lai savienotu pavadoni ar raķeti, tika izstrādāta īpaša pārejas sekcija. Palaišanas laikā PS atradās zem koniska raķetes augšgala. Antenas tika nostiprinātas pie raķetes pārejas ārējās virsmas. Pavadoņa atdalīšana notika ar pneimatisku iekārtu ar ātrumu 2,73 m/s. Rezerves variants bija pirotehniska iekārta, kas nodrošināja atdalīšanu ar ātrumu 1,45 m/s. Vienlaicīgi ar atsperu mehānismu notika raķetes augšgala nomešana ar ātrumu 0,643 m/s.
Lidojuma gaita
Lai palaistu pavadoni Zemes orbītā, raķetei R-7 PS bija nepieciešama citāda ciklogramma (lidojuma programma) nekā SKBR variantā. Startējot raķetei bija jāatrodas pilnīgi vertikālā stāvoklī, lai cauri atmosfēras blīvajiem slāņiem izietu, cik vien ātri iespējams. Savukārt, lai sasniegtu orbītu, ātruma (gandrīz 8 km/s) vektoram bija jābūt perpendikulāram vertikālei. Šo lidojuma programmu aprēķināja Steklova lietišķās matemātikas institūts.
Starts notika 19.28.34 UTC (22.28.34 pēc Maskavas laika jeb 5. oktobrī 00.28.34 pēc vietējā laika) no PSRS Aizsardzības ministrijas Piektā zinātniski pētnieciskā poligona (vēlāk pārdēvēts par Baikonuras kosmodromu). 116,38 sekundē atdalījās raķetes sānu bloki. 294,6 s tika iedarbināta otrā pakāpe (centrālais bloks), un 295,4 s pēc starta tā kopā ar pavadoni jau bija orbītā. Orbītas sākotnējie parametri:
Sakarā ar vairākām nelielām kļūmēm nesējraķetes darbībā orbītas apogejs bija zemāks (par 80–90 km) nekā bija paredzēts.
314,5 s pēc pacelšanās notika pavadoņa atdalīšanās no raķetes pakāpes. Pēc 20 s uz zemes tika uztverti pirmie Sputnik radiobākas signāli.
Pirmā ZMP radioraidītāji darbojās trīs nedēļas. Pavadoni nakts debesīs varēja redzēt kā 6., bet nesējraķetes 2. pakāpes bloku „A” — kā 1. zvaigžņlieluma objektu.
Sputnik kosmosā atradās 92 dienas, līdz, veicot 1400 apriņķojumus ap Zemi. Raķešbloks „A” lidoja 60 dienas (līdz, 882 apriņķojumi). Abi objekti iegāja atmosfēras blīvajos slāņos un sadega.
Lidojuma zinātniskie un inženiertehniskie uzdevumi tika izpildīti pilnībā. Raidītāji nodrošināja pavadoņa orbītas sistemātiskus novērojumus. Tika veikti pētījumi radioviļņu izplatīšanai jonosfērā, kas bija maz pētīta. ZMP un raķešpakāpes bremzēšanās atmosfēras augšējos slāņos ļāva novērtēt tās blīvumu.
Politiskā nozīme
PSRS vadība un pirmām kārtām Ņikita Hruščovs novēroja pasaules reakciju uz pirmā ZMP palaišanu. Pasaulē šajā laikā bija aukstā kara saspīlējums, kas kuru katru brīdi varēja pārvērsties „karstajā karā”. Sputnik Padomju Savienībai deva spēcīgu trumpi padomju un sociālistiskās sistēmas propagandai.
ASV uzskatīja sevi par tehniski un militāri attīstītāko valsti pasaulē, bet Sputnik palaišana mainīja šo uzskatu. Ja pēc pirmās padomju SKBR palaišanas 1957. gada augustā Savienotās valstis vēl neaptvēra tās draudus, tad Sputnik oktobra lidojums rādīja, ka PSRS ir raķete, kas ir daudz jaudīgāka par jebkuru Savienotajās valstīs radīto; tā spējīga nogādāt kodolieročus uz jebkuru vietu ASV, un tas jau radīja potenciālus draudus ASV. Aizsardzības ministrs bija spiests konstatēt, ka „neierobežoti mērķi un pilnīga uzvara karā [pret PSRS] nav iespējami”.
Pēc sekmīgās Sputnik palaišanas sākās tā saucamā „kosmiskā sacensība” starp ASV un PSRS aukstā kara laikā, abām valstīm kosmonautiku izvirzot prioritāro mērķu sarakstā. ASV jau 1958. gada izveidoja DARPA — Aizsardzības ministrijas aģentūru, kas nodarbotos ar jaunu tehnoloģiju izstrādi.
Nākamie pavadoņi
Pēc Sputnik starta Hruščovs uzaicināja Koroļovu pie sevis, un šajā tikšanās reizē Koroļovs apsolīja līdz Oktobra svētkiem (7. novembrim) palaist nākamo pavadoni. Tas tika izgatavots rekordīsā laikā, izmantojot Sputnik-1 rezerves aparatūru. orbītā tika palaists pavadonis Sputnik-2 ar dzīvu būtni (suni) tajā.
Sākotnēji pirmā ZMP startam būvēto pavadoni Objekt D ar zinātniskiem instrumentiem tika mēģināts palaist, bet nesējraķete avarēja. Rezerves pavadonis veiksmīgi startēja.
Tā kā ASV ZMP palaišanas Vanguard projekts bija cietis neveiksmi, jau 5. oktobrī Verners fon Brauns Aizsardzības ministrijai piedāvāja palaist pavadoni 60 dienu laikā. Lai gan neiekļāvies termiņā, pirmais amerikāņu pavadonis Explorer 1 startēja.
Armands Krauliņš
Armands Krauliņš (dzimis Kandavā, miris, Kandavā) bija latviešu basketbola treneris.
Žairzinju
Žairzinju, dzimis Žairs Ventura Fiļu (pt; dzimis ) ir bijušais Brazīlijas futbolists. Savas karjeras laikā viņš spēlēja malējā pussarga pozīcijā un izcēlās ar savu ātrumu un atlētisko spēli. Viņš bija leģendārās Brazīlijas komandas dalībnieks, kas ieguva 1970. gada Pasaules kausu, kurā viņš guva vārtus katrā spēlē, kurā piedalījās. To paveikdams, viņš kļuva par vienu no trim spēlētājiem, kas to paveicis (bez viņa arī Alsidess Hihia un Žists Fontēns) futbola vēsturē, kas guvuši vārtus katrā turnīra spēlē. Viņš ar 27. kārtas numuru bija iekļauts žurnāla World Soccer Magazine 100 20. gadsimta lieliskāko spēlētāju sarakstā, vienu vietu aiz Zinedina Zidana.
Tābrīža ekonomiskās un politiskās situācijas, kā arī sporta likumdošanas dēļ viņš lielāko savu karjeras daļu aizvadīja Dienvidamerikā, kur viņš pavadīja vienpadsmit gadus Riodežaneiro klubā Botafogo. Karjeras beigas viņš devās uz Eiropu, kas bija raksturīgi Dienvidamerikas spēlētājiem līdz pat 1980. gadiem, kad mainījās ekonomiskā un politiskā situācija. Žairzinju aizvietoja savu futbola elku Garinču gan Botafogo, gan Brazīlijas izlasē un spēlēja trijos Pasaules kausa finālturnīros pēc kārtas.
Armands Krauliņš
1961. gadā absolvēja LVFKI. No 1963. līdz 1974. gadam bija sieviešu basketbola kluba Rīgas "Lokomotīve" galvenais treneris, pēc tam pievērsās vīriešu klubu trenēšanai. Bijis Rīgas VEF, Rīgas ASK, Maskavas "Dinamo", BK Brocēni, BK Ventspils, Doneckas "Shakhtyor" klubu, kā arī PSRS, Irākas, Latvijas (gan vīriešu, gan sieviešu) izlašu galvenais treneris. Viņa vadībā vairākus Latvijas čempiontitulus ir izcīnījuši BK Ventspils un BK Brocēni.
2014. gada maijā paziņoja par trenera karjeras beigām.
Aleksandrova Ludzka
Aleksandrova Ludzka (Aleksandrów Łódzki) - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē, uz rietumiem no Lodzas. Kā ciems dibināts 1816. gadā, bet 1822. gadā Aleksandrova Ludzka ieguva pilsētas tiesības. Pilsētas īpašnieks to nosauca Krievijas cara Aleksandra I vārdā. XIX gadsimta beigās un XX gadsimta sākumā Aleksandrova bija pazīstama kā tekstilrūpniecības centrs, un pilsēta ieguva iesauku "zeķu pilsēta". No 1910. līdz 1991. gadam pilsētu ar Lodzu savienoja tramvaja līnija. Pilsētas iedzīvotāji līdz Otrajam pasaules karam bija vācieši, ebreji un poļi. Krāslavas sadraudzības pilsēta.
Osmaņu bezvaldnieku laiks
Osmaņu impērijas bezvaldnieku laiks bija periods 15. gadsimta sākumā, kad Osmaņu impērijā valdīja haoss un nebija sultāna.
Laska
Laska (pl) - pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lodzas vojevodistē, uz austrumiem no Zduņskas Volas. Pilsētas pievārtē - militārais aerodroms.
Reformācijas darbinieka Jana Laska (Jan Łaski, 1499-1560) dzimtā pilsēta.
Osmaņu dinastija
Osmaņu dinastija (tr, arī Osmaņu impēriskais nams) bija Osmaņu impērijas valdnieki no 1281. līdz 1923. gadam. Par dinastijas pirmo pārstāvi uzskata Osmanu I (neskaitot viņa tēvu Ertugrulu), lai arī dinastija tika proklamēta tikai 1383. gadā, kad Murads I sevi pasludināja par sultānu. Līdz tam cilti, jeb dinastiju, pazina ar nosaukumu Soguti (Söğüt), bet par godu Osmanam I to pārdēvēja par Osmaņiem (Osmanlı).
Sultānam vienīgajam piederēja absolūtā vara un viņš, vismaz oficiāli, bija valsts un valdības galva. Dažkārt vara faktiski nokļuva citu valsts amatpersonu rokās (pamatā arī viņi visi bija tieši pakļauti sultānam). Vara it īpaši bieži bija lielvezīra rokās un visu valdību sauca lielvezīra pils vārtu vārdā: Lielā Porta, kamēr sultāna rezidence Topkapi pils (turku: Topkapı Sarayı) bija tikai serāls, jeb harēms.
Tituli
Turku valodā Osmaņu dinastiju sauc Osmanlı, kas apzīmē Osmaņu namu. Pirmie valdnieki sevi nesauca par sultāniem, bet par bejiem (bey), kas ir kaut kas līdzīgs emīram vai gubernatora titulam. Tomēr viņi oficiāli atzina līdzās pastāvējušo Seldžuku Rumas sultanātu un pirms tā pastāvējušo Ilkhanātu.
Pirmais Osmaņu pārstāvis, kas pasludināja sevi par sultānu, bija Murads I, kurš valdīja no 1359. līdz 1389. gadam. Tituls sultāns (arābu valodā: سلطان) apzīmēja valdnieku, kas bija nākamais hierarhijā zem Bagdādes kalifa un to lietoja vairāki neatkarīgi musulmaņu monarhi. Šis tituls bija daudz cēlāks nekā emīrs un to nevarēja pat salīdzināt ar oriģinālo persiešu titulu šahs. Līdz ar 1453. gada Konstantinopoles iekarošanu, Osmaņu valstij nebija nekādu šķēršļu, kas traucētu kļūt par īstu impēriju un tādēļ sultāns Mehmeds II saņēma titulu padišahs (turku valodā: pâdişah پادشاه), kas cēlies no persiešu vārda un nozīmē: „karaļu kungs”, kas līdzinās kristiešu imperatoram.
Papildus šādam sekulāram titulam, Osmaņu sultāni arī tika saukti par islāma kalifiem, kas teorētiski dod tiesības viņus uzskatīt par visu pasaules musulmaņu valdniekiem. Tomēr šī titula lietošana teorētiski tiek apšaubīta, jo pastāv daži islāma novirzieni, it īpaši šiīti, kas tic citai kalifa titula lietošanas kārtībai. Kalifa tituls pirmo reizi tika lietots sultānam Abdulhamidam I 1774. gadā, bet šo titulu viņš pats neuzņēmās lietot. Pirmais sultāns, kurš patiešām sevi sauca par kalifu bija sultāns Abdulazizs, kurš valdīja no 1861. līdz 1876. gadam.
Eiropas valstīs Osmaņu padišahu bieži neformāli sauca tādos nosaukumos, kas nesaskanēja ar Osmaņu protokolu, piemēram: „Lielais Turks”.
Sultāniem arī tika lietoti vairāki otršķirīgi oficiālie tituli, piemēram: „Osmaņu nama valdnieks”, „Sultānu sultāns” un „Hanu hans”.
Impērijai augot, sultāni pieņēma tādus otršķirīgus titulus, kas apzīmēja viņu likumiskās mantojuma tiesības uz impērijai pakļautajām teritorijām. Vēlāk tituli ietvēra gandrīz visu impērijā esošo teritoriju uzskaitījumu, atšķirībā no Eiropas kristiešu monarhiem, kuru titulos daudz garākos sarakstos uzskaitīja visus mantotos titulus.
Dažiem sākuma posma sultāniem nācās samierināties ar vasaļa statusu citu valstu vadītāju pakļautībā. Piemēram, Tamerlāns 1402. gadā titulēja Osmaņu sultānu Sulajmanu Čelebi Hanu kā: As-Sultāns Ul-Azams, Sajjids Us-Saladins Ul-Arabs val Ažams, Maliks Ur-Rikabs Ul-Umms, Gijas Ud-Daula va Ud-Dunja, Sultāns Ul-Islāms vas Ul-Muslimins, As-Sultāns ibni Us-Sultāns, Hasibinasibizamans, Rumēlijas emīrs.
Konstantinopoles iekarotāju sauca Sultāns Mehmeds II Fātihs Gāzi Abdul Faths (septītais Osmaņu nama valdnieks, 1451—1481) un parastais viņa tituls bija Romas imperators, Hanu hans, Anatolijas un Rumēlijas lielsultāns, Trīs pilsētu — Konstantinopoles, Edirnes un Bursas imperators, Divu zemju un divu jūru kungs un viņš pirmais tika saukts par padišahu.
1500. gados sultāna titulēšana tika stingrāk ierobežota un jau 1601. gadā sultānu Mehmedu III sauca šādā secībā:
Mantošana
Sākuma periodā Osmaņi ievēroja brīvās mantošanas principu. Tēva valdīšanas laikā visi pilngadīgie sultāna dēli bija valsts novadu gubernatori. Viņiem palīdzēja mātes un viņi ar laiku centās iegūt katrs pēc iespējas vairāk atbalstītājus. Kad tēvs bija miris, viņi savā starpā sacentās uz ātrumu, kurš ātrāk paspēs fiziski nokļūt tronī. Tādēļ provinces attālums no valsts galvaspilsētas bija noteicošais faktors. Jo tuvāk dēla pārvaldītā province atradās galvaspilsētai, jo ātrāk dēls uzzināja par tēva nāvi un pirmais varēja paspēt nokļūt Konstantinopolē, lai sevi pasludinātu par sultānu. Tēvs, iedalot provinces saviem dēliem, skaidri norādīja, kuru dēlu viņš gribētu redzēt kā savu mantinieku. Bajezids II sacentās ar savu brāli Džemu 1480. gados par tiesībām nokļūt tronī. Dažkārt pusbrāļi sacensības jau sāka pirms tēvs bija paspējis nomirt. Suleimana I Lieliskā valdīšanas laikā (1520—1566) dēlu Selima un Bajezida savstarpējās cīņas radīja neskaitāmas nesaskaņas, kuru rezultātā sultāns Suleimans I lika nonāvēt Bajezidu, lai Selims II paliktu par vienīgo troņmantnieku.
Suleimana un Selima laikā sultāna konkubīnes favorītes (haseki) ieguva lielāku cieņu. Iegūstot varu harēmā, favorīte bija spējīga veikt nepieciešamos politiskos manevrus, lai nodrošinātu sava dēla nokļūšanu tronī. Tā rezultātā uz laiku bija spēkā pirmdzimtības tiesību princips. Atšķirībā no sākuma perioda, tagad sultāna dēli sāka praktizēt brāļu slepkavību, lai jau pirms sacensībām ar saviem brāļiem nodrošinātu sev drošu nokļūšanu tronī. Gan Murads III, gan Mehmeds III nogalināja savus brāļus.
Mehmets bija pēdējais sultāns, kam bija jāvalda kādā provincē. Nākamie dēli vairs netika izlaisti no harēma, līdz pat sava tēva nāvei. Līdz ar to viņiem tika atņemta iespēja sapulcināt iespaidīgu atbalstītāju loku, kas spētu ietekmēt tēvu vēl viņa dzīves laikā. Viņiem arī vairs nebija iespēju radīt bērnus, kamēr viņu tēvs vēl bija dzīvs. Kad tronī kāpa Mehmeta dēls Ahmeds I, viņam vēl nebija neviena bērna. Turklāt, nebija nekādu liecību, ka viņam vispār varētu būt bērni. Rezultātā varētu valstī rasties troņa mantošanas krīze. Ahmeds nogalināja dažus savus brāļus, bet nenogalināja Mustafu. Līdzīgi arī Osmans II atstāja dzīvus savus pusbrāļus Muradu un Ibrahimu. Līdz ar to 17. gadsimtā notika pāreja no pirmdzimtības tiesībām uz vecākuma kārtību, kad vecākais vīriešu kārtas pēcnācējs bija nākamais mantinieks. Līdz ar to Mustafa nomainīja savu brāli Ahmedu, Suleimans II un Ahmeds II nomainīja savu brāli Mehmedu IV. Šāda kārtība palika spēkā līdz pat Osmaņu impērijas beigām 20. gadsimtā.
Nama valdnieki
Piezīme: Lai arī Abdulmedžids II tika iecelts par kalifu 1922. gadā, viņš jau vairs nebija sultāns, jo Turcijas Nacionālā Asambleja jau bija atcēlusi sultanātu un proklamējusi Turciju par republiku. Kalifātu atcēla 1924. gadā.
Osmaņu sultāni varēja valdīt pār Visuma kalifātu saskaņā ar 1774. gada Mazās Kajnardžas (Küçük Kaynarca) līgumu. Lai kalifa tituls būtu spēkā, sultānam bija jāpierāda pasaulei savas tiesības. Šajā nolūkā turku propaganda (to ietekmēja urdu žurnālistika un indiešu musulmaņu idejas) izcēla un mitoloģisku stāstu par to, kā 1517. gadā Al-Mutavakils nodeva kalifātu sultānam Selimam. Tika popularizēts tas, ka kalifātu nodevis tālāk Abasa nama pārstāvis, kas bija trimdā un nodevis kalifātu musulmaņu sultānam, lai tas nodrošinātu taisnību zemes virsū. Līdz ar to sultānu tiesības uz kalifātu bija gandrīz neiespējami apstrīdēt. Sultānu tādēļ turpmāk uzskatīja par Dieva Pravieša pēcteci un viņam, līdz ar to, bija tiesības pārvaldīt visus pasaules musulmaņus.
Fāze
Fāze (el (fasis) — 'izpausme, stāvoklis') var būt:
Havana
Havana ir Kubas galvaspilsēta, nozīmīgākā ostas pilsēta un komerciālais centrs. Tā ir arī viena no Kubas 14 provincēm. Ar 2,1 miljonu iedzīvotāju tā ir vislielākā pilsēta Karību reģionā. Toties pēc iedzīvotāju skaita aglomerācijā, tā ir tikai ceturtā lielākā aiz Santodomingo, Sanhuanas un Portoprensas aglomerācijām. Pilsēta atrodas Kubas salas ziemeļaustrumos. Havana atrodas Kubas salas ziemeļrietumos pie Floridas šauruma, aptuveni 170 km uz dienvidiem no Amerikas Savienoto Valstu krastiem.
Vecā Havanas pilsētas daļa un tās nocietinājumi 1982. gadā tika iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Vēsture
1509. gadā pirmie eiropieši vietā, kas izkāpa vietā, kur mūsdienās atrodas Havana, bija spāņu ekspedīcija Sebastjana de Okampo vadībā. Havanu 1515. gada (vai 1514. gada) dibināja spāņu konkistadors Djego Velaskess Kveljars Kubas dienvidu piekrastē netālu no vietas, kur mūsdienās atrodas Batabano. 1519. gadā Havana tika izveidota nedaudz uz ziemeļiem, vietā, kur tā atrodas mūsdienās. Sākotnēji Havana bija tikai osta.
16. gadsimtā Havanai regulāri uzbruka pirāti. 1555. gadā franču pirāti Havanu iekaroja, izlaupīja un nodedzināja. Turpmāk spāņi sāka celt nocietinājumus, lai aizsargātu pilsētu. Šie nocietinājumi mūsdienās ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
1607. gadā Havana kļuva par Spānijas Kubas kolonijas galvaspilsētu, un par galveno Spānijas ostu Jaunajā pasaulē. 18. gadsimtā tika uzcelta Havanas katedrāle.
Havanas ostā tika nogremdēts amerikāņu karakuģis USS Maine (ACR-1), kā rezultātā izcēlās Spānijas-Amerikas karš. 1902. gadā Kuba ieguva neatkarību no Spānijas un Havana kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.
20. gadsimta sākumā Havana bija iecienīts amerikāņu tūristu galamērķis. Havanā ienākumi no kazino bija pat lielāki nekā Lasvegasā. 1959. gadā, kad notika Kubas revolūcija, beidzās arī šis Havanas "zelta laikmets".
Ģeogrāfija
Havana atrodas Kubas salas rietumos, ziemeļu piekrastē pie Havanas līča. Lielākā daļa no pilsētas atrodas uz dienvidiem un rietumiem no līča. Augstums virs jūras līmeņa pilsētā mainās no 0 līdz 59 metriem.
Māksla un kultūra
2015. gada pavasarī notika lielākā brīvdabas izstāde Kubas vēsturē pie Svētā Asīzes Franciska laukumā esošās bazilikas: Vairāk nekā 8 nedēļas United Buddy Bears atradās Havannā. United Buddy Bears izstādes ir daļa no nekomerciāla un bezpeļņas projekta. To galvenais mērķis ir popularizēt ideju par iecietību un savstarpējo sapratni starp valstīm, kultūrām un reliģijām, kā arī izplatīt nākotnes miermīlīgas pasaules redzējumu.
Pētījums par cilvēka sapratni
Pētījums par cilvēka sapratni ir filozofa Deivida Hjūma sarakstīta grāmata, kas publicēta 1748. gadā. Grāmatu neaizsargā autortiesības, un tā ir brīvi pieejama. Tā ir grāmata, kas, pēc viņa paša vārdiem, atmodināja Imanuelu Kantu no "dogmatiskas snaudas".
Mehmeds I
Mehmeds I Čelebi (osmaņu: چلبی محمد; dzimis 1382. gadā Bursā, miris Edirnē) bija Osmaņu impērijas sultāns no 1413. līdz 1421. gadam.
Viņs bija Bajezida I un Devletes Hatunas ceturtais dēls. Mehmeds cīnijās ar saviem brāļiem par Osmāņu troni periodā, ko sauc par Bezvaldnieku laiku. Viņam izdevās pārņemt savā kontrolē Anatoliju un pēc tam arī Eiropas teritorijas, Rumēliju,ar to savionojot valsti un valdot to līdz savai nāvei.
Circus
Circus ir amerikāņu dziedātājas Britnijas Spīrsas sestais studijas albums. To 2008. gada 28. novembrī izdeva Jive Records. Albums galvenokārt saņēma pozitīvas atsauksmes no kritiķiem. Pēc tā izdošanas tas debitēja 1. vietā Billboard 200, padarot Spīrsu par jaunāko dziedātāju, kuras albumi ir debitējuši iegūstot 1. vietas, tas tika iekļauts arī Ginesa pasaules rekordu grāmatā. Albuma pirmais singls Womanizer kļuva par hitu, iegūstot 1. vietu 10 valstīs, ieskaitot Billboard Hot 100. Otrais singls Circus debitēja trešajā vietā ASV. Vēl tika izdoti singli If U Seek Amy un Radar. Popularizējot šo albumu Spīrsa devās koncertturnejā - The Circus Starring:Britney Spears.
Šons Merions
Šons Dveins Merions (en; dzimis Vokeganā, Ilinoisas štatā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, bijušais ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Klīvlendas "Cavaliers".
1999. gada NBA draftā viņu Fīniksas "Suns" izraudzījās ar kopējo 9. kārtas numuru. Pēc pirmajā divās sezonās NBA līgā uzrādītā labā snieguma, viņš tika iekļauts 2003. gada NBA Visu zvaigžņu spēles sastāvā. 2005.—2006. gada NBA sezonā viņš ierindojās pirmajā divdesmitniekā rezultatīvāko, visvairāk atlēkušo bumbu savākušo, pārtverto bumbu savākušo, bloķēto metienu veikušo, nospēlēto minūšu un metienu no spēles precizitātē. Tāpat šajā sezonā viņš pirmo reizi tika iekļauts līgas simboliskajā trešajā izlasē. 2008. gadā viņš pārgāja uz Maiami "Heat", taču pēc gada viņš tika aizmainīts uz vienīgo Kanādas komandu līgā Toronto "Raptors" un pēc pusgada viņš parakstīja līgumu ar Dalasas "Mavericks". Klubā aizvadīja piecas sezonas, tika izcīnīts arī līgas čempiontituls. 2014. gada septembrī Merions pievienojās Klīvlendas "Cavaliers".
ASV izlases sastāvā spēlējis 2001. gada Labas gribas spēlēs, kur tika izcīnīta uzvara. 2002. gada Pasaules čempionātā ASV izlase ar Š. Merionu sastāvā izcīnīja 6. vietu un 2004. gada Olimpiskajās spēlēs tā izcīnīja bronzas medaļu.
Bajezids I
Bajezids I (Osmaņu turku: بايزيد اول) (dzimis 1354. gadā, miris 1403. gadā) bija Osmaņu impērijas sultāns. Viņš bija Murada I dēls. Viņš izveidoja vienu no vislielākajām armijām tajā laikā, bet viņš neveiksmīgi okupēja Konstantinopoli. Viņu pašu uzvarēja un sagūstīja Timurs Ankaras kaujā 1402. gadā. Bajezids I nomira gūstā, martā 1403. gadā.
Kari
Lai nostiprinātu Osmaņu kontroli apkārtējās jūrās, Bajezids I uzreiz kad kļuva par sultānu, personīgi vadot savus karaspēkus, uzsāka vairākus veiksmīgus karus viscaur Trāķiju. Osmaņi saprotot flotes svarīgumu, sāka paplašināt to lai iegūtu Konstantinopoli.
Baidoties no Osmaņu agresīvo paplašināšanos, Ungārijas karalis un vēlāk Svētās Romas imperators Sigismunds, izsauca katoļu karaspēkus no Eiropas, lai uzbruktu Osmaņiem 1396.g Nikopoles kaujā. Osmaņu armijas pārsteidzošā kārtā sakāva eiropiešus, kurus personīgi vadīja Bajezids. Pēc šīs kaujas Bajezīds veiksmīgi iekaroja gandrīz vai visu no Balkāniem, tostarp Mazāziju, Karamanu, Turkmēņu un Vidusjūras austrumu daļu. Dēļ Bajezida militārās veiklības viņu iesauca "Zibens spēriens" (Yıldırım).
1402.g Osmaņu un Timurīdu armijas tikās kaujas laukā Ankārā, kur Timurīdu armijas sakāva un sagūstīja Bajezidu. Bajezidu atveda pie Timura, Samarkandā, kur vēlāk viņš nomira 1403.g.
Viņa vecāki bija Murads I un Gulčičeka Hatuna. Bajezids izveidoja vienu no tajā laikā lielākajām armijām pasaulē un neveiksmīgi centās iekarot Konstantinopoli. Viņš tika uzvarēts Cīņā par Ankaru 1402. gadā un nomira ieslodzijumā 1403. gadā.
Tauriņš
Tauriņš var būt:
Ukraiņu valoda
Ukraiņu valoda (украї́нська мо́ва, ukrayins'ka mova; ), vēsturiski ruska jeb rusinska (ру́ська, руси́нська), ir austrumslāvu valoda. Tā ir Ukrainas valsts valoda un viena no oficiālajām Piedņestras Moldāvu Republikas valodām. Lielākā daļa ukraiņu valodas pratēju dzīvo Ukrainā. Ar aptuveni 35 miljoniem ukraiņu valodas pratēju tā ir otra vai trešā lielākā slāvu valoda pēc krievu un varbūt poļu valodas. Ukraiņu valodas rakstībā izmanto kirilicu.
Ukraiņu valodai līdzīgākās valodas ir rusīnu valoda, ko daži valodnieki uzskata par ukraiņu valodas dialektu, baltkrievu un krievu valoda. Ir izplatīta arī jaukta ukraiņu-krievu sarunvaloda jeb Suržiks.
Vēsture
Ukraiņu valodas izcelsme ir meklējama senaustrumslāvu valodā, kurā no 10. līdz 13. gadsimtam runāja Kijevas Krievzemes iedzīvotāji. No 1804. līdz 1917. gada Krievijas revolūcijai, kad Austrumukraina atradās Krievijas impērijas sastāvā, skolās bija aizliegts runāt ukraiņu valodā, jo tā tika uzskatīta par krievu valodas mazkrievu dialektu (малороссийское наречие русского языка). Savukārt Rietumukrainā, kas sākotnēji atradās Polijas—Lietuvas ūnijā un pēcāk Austroungārijā par rusīņu valodu (русинська мова) sauktā ukraiņu valoda nekad netika aizliegta un pastāvēja labvēlīgāka augsne tās attīstībai.
Erihs fon Falkenhains
Erihs fon Falkenhains (de; dzimis, miris ) bija vācu ģenerālis, Vācijas armijas ģenerālštāba priekšnieks Pirmā pasaules kara laikā.
Dzimis Graudencā, Prūsijas Karalistē (tagad Grudzjondza Polijā) un izvēlējās profesionāla karavīra karjeru. No 1896. līdz 1903. gadam dienēja Ķīnā, kur piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanā. Pēc tam dienēja Braunšveigā, Mecā un Magdeburgā, iegūdams aizvien augstāku dienesta pakāpi. 1913. gadā kļuva par Prūsijas kara ministru.
1914. gada 14. septembrī, pēc vācu armijas neveiksmes Pirmajā Marnas kaujā, nomainīja Helmutu fon Moltki kā vācu armijas ģenerālštāba priekšnieks. Mēģināja apiet no flanga franču un angļu armijas t.s. "Skriešanās uz jūru" laikā. Neveiksmīgi uzbruka Antantes spēkiem Pirmajā Ipras kaujā. Pretēji Paula fon Hindenburga un Eriha Ludendorfa viedoklim, uzskatīja, ka nepieciešams aktivizēt uzbrukumu Rietumu frontē. Pēc neizdošanās gūt uzvaru Verdenas kaujā 1916. gada sākumā par vācu armijas ģenerālštāba priekšnieku tika iecelts Pauls fon Hindenburgs.
Pēc atcelšanas no ģenerālštāba vadības komandēja vācu 9. armiju Transilvānijā, kur kopā ar Augusta fon Makenzena spēkiem sakāva Rumānijas armiju un ieņēma Bukaresti. Vēlāk cīnījās Palestīnā, tomēr nespēja novērst to, ka britu spēki 1917. gada decembrī ieņēma Jeruzalemi (sk. Sīnāja un Palestīnas operācija, 1915-1918). 1918. gada februārī fon Falkenhains tika iecelts par vācu 10. armijas komandieri Baltkrievijas teritorijā, kur dienēja līdz kara beigām. 1919. gadā atvaļinājās no armijas.
Laskas apriņķis
Laskas apriņķis ir apriņķis Polijā, Lodzas vojevodistes centrālajā daļā. Robežojas ar Lodzas vojevodistes Podembices, Pabjaņices, Belhatovas, Veluņas, Seradzas un Zduņskas Volas apriņķiem.
13. janvāra iela
13. janvāra iela ir maģistrālā Rīgas iela, Vecrīgas, Centra un Maskavas forštates apkaimē. Kopējais ielas garums ir 720 metru un tā sastāv no 6—10 braukšanas joslām.
Nosaukumi
Iela tika izveidota pilsētas nocietinājumu vaļņu iekšpusē Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā un nosaukta zviedru karaļa vārdā par Kārļa ielu. Tā kā Kārļa ielas (de, ru) galā pie Daugavas tilta 1905. gada revolūcijas sākumā 1905. gada 13. janvārī notika demonstrācijas, 1930. gadā ielu pārdēvēja par '''13. janvāra ielu''', atzīmējot Daugavmalā notikušās 1905. gada 13. janvāra demonstrācijas 25. gadskārtu. No 1936. gadā to nosauca par Kārļa bulvāri.
Vācu okupācijas laikā 1942. gadā ielu nosauca 1917. gada Vācijas uzbrukuma operācijas Rīgai plānotāja Oskara fon Itjē vārdā par Ģenerāļa fon Itjē ielu (de). 1944. gadā tā atguva 13. janvāra ielas nosaukumu.
Ielu savienojumi
13. janvāra iela krustojas ar šādām ielām: • Marijas iela;
• Satekles iela;
• Raiņa bulvāris;
• Gogoļa iela;
• Aspazijas bulvāris;
• Prāgas iela;
• Vaļņu iela;
• Vecpilsētas iela;
• Kungu iela;
• Pasta iela;
• Maskavas iela;
• 11. novembra krastmala.
Vatsons
Vatsons var būt:
C sharp
C# (izrunā: sī šārp) ir kompānijas Microsoft izstrādāta daudzparadigmu programmēšanas valoda. Sākotnēji tā bija paredzēta speciāli .NET izpildes videi, bet vēlāk tai tika apstiprināti Ecma un ISO standarti. C# ir viena no programmēšanas valodām, kas paredzētas Common Language Infrastructure (CLI).
Karls Nilsens
Karls Nilsens (, dzimis 1865. gada 9. jūnijā Sortelunā pie Odenses, miris 1931. gada 3. oktobrī Kopenhāgenā) bija dāņu komponists. Iespējams, pazīstamākais dāņu klasiskās mūzikas komponists. Slavens ar 6 simfonijām un operām "Sauls un Dāvids" (Saul og David, 1901) un "Maskarāde" (1905). Dānijā populāru dziesmu autors.
Dzimis 1865. gadā relatīvi nabadzīgā krāsotāja ģimenē. Strādājis par taurētāju militārajā orķestrī. Mācījās vijoļspēli un mūzikas teoriju Kopenhāgenas konservatorijā. 1894. gadā notika Nilsena 1. simfonijas pirmatskaņojums. Līdz 1905. gadam Nilsens spēlēja vijoli Kopenhāgenas Karaliskajā teātrī.
C sharp
Programmas piemērs
Šis ir vienkāršs "Sveika pasaule!" programmas piemērs C# valodā:
Programmas piemērs ar string tipa mainīgo, kuru ievada lietotājs:
Programmas piemērs kura pieprasa divus mainīgos a un b pēc tam pieprasa darbību: saskaitīšanu, atņemšanu, reizināšanu, dalīšanu.
Latvijas rekordi peldēšanā
Šajā rakstā ir apkopoti Latvijas rekordi peldēšanā. Informācija pēdējoreiz aktualizēta.
Svētais Stefans I
Svētais Stefans I var būt:
Arturs Klārks
Sers Arturs Čārlzs Klārks (Sir Arthur Charles Clarke, dzimis Mainhedā (Minehead), Somersetā, miris  Kolombo, Šrilankā) bija angļu rakstnieks, viens no pazīstamākajiem zinātniskās fantastikas autoriem. Viņa zināmākais darbs ir romāns 2001: Kosmosa odiseja, kas rakstīts laikā, kad Klārks sadarbībā ar režisoru Stenliju Kubriku pēc vairāku Klārka īso stāstu motīviem veidoja šāda paša nosaukuma filmu. Par saviem darbiem Klārks saņēmis prestižākās zinātniskās fantastikas balvas — Nebulas un Hugo balvas.