cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atēnas
Vēsture
146. gadā p.m.ē. Atēnas iekļāva Romas lielvalsts sastāvā. Arī Romas laikos Atēnas bija svarīgs kultūras centrs, šeit vēl aizvien darbojās Platona izveidotā Akadēmija. Tomēr līdz ar kristietības izplatīšanos un kļūšanu par valsts reliģiju, Akadēmija ka pagāniskās domas centrs panīka un Bizantijas imperators Justiniāns I 529. gadā Akadēmiju slēdza.
Bizantijas laikos Atēnas kļuva par provinciālu pilsētu, daudzi mākslas darbi tika pārvietoti uz Konstantinopoli. 7. gadsimtā Peloponēsā iebruka slāvu ciltis, tomēr ap 9. gadsimtu grieķu valoda un kultūra atguva dominējošo stāvokli. Pēc Ceturtā krusta kara, kad krustneši 1204. gadā ieņēma un izlaupīja Konstantinopoli un izveidoja Latīņu impēriju, Atēnas kļuva par Atēnu grāfistes centru. Iesākumā grāfistē valdīja burgundieši, bet 1311. gadā Atēnu grāfisti sagrāba katalāņi un ieviesa katalāņu valodu par valsts valodu Atēnās.
1458. gadā Osmaņu impērijas valdnieks Mehmeds I ieņēma Atēnas. Pilsēta pamazām panīka, un 17. gadsimtā tās vietā bija tikai neliels ciematiņš. 1687. gadā pilsētai uzbruka venēcieši un bombardēja Partenonu. 1822. gadā grieķu nemiernieki ieņēma pilsētu, bet 1826. gadā turki to atkaroja. Tomēr 1833. gadā turki atkāpās un Atēnas tika izvēlētas par jaunās Grieķijas valsts galvaspilsētu. Atēnu iedzīvotāju skaits lēcienveidīgi pieauga pēc Grieķu-turku kara 1921. gadā, kad vairāk nekā miljons grieķu bēgļu no Mazāzijas pārvietoja uz mūsdienu Grieķijas teritoriju.
Otrā pasaules kara laikā Atēnas ieņēma vācu karaspēks. Pēc tā aiziešanas Grieķijas pilsoņu kara laikā Atēnās notika ielu cīņas. 2003. gadā Atēnās tika parakstīts Eiropas Savienības paplašināšanās līgums.
Fimbulisens
Fimbulisens (no), arī Fimbula šelfa ledājs (en) ir šelfa ledājs Princeses Martas krastā Karalienes Modas Zemē Antarktīdā. Izvietojies starp Blošimenas un Novijas salām rietumos un Komsomoļskijas pussalu austrumos. Austrumos robežojas ar nelielo Vigridisenu, rietumos — ar Dželbārta šelfa ledāju. Fimbulisens ir ap 390 km garš un no 60 līdz 200 km plats. Ledāja platība tiek lēsta no 36 505 km² (no tiem 33 209 km² peldoša) līdz 41 060 km². Fimbulisens ir vienīgais šelfa ledājs, kura daļa sniedzas pāri kontinentālā šelfa malai. Tā fronti apskalo Lazareva (austrumdaļā) un Hokona VII (rietumdaļā) jūras. Ledājā ir vairāki ievērojami ledus pacēlumi, lielākie no kuriem ir Maskavas, Koroļova un Ciolkovska kupoli.
Dienvidos no Fimbulisena paceļas Fimbulheimena kalnu grēdas. Dienvidrietumu daļā ledājā noplūst viens no lielākajiem Antarktīdas glečeriem Jūtulstreumens, kas veido līdz pat 200 km garo glečera mēli Trolltungu.
Ledāju nofotografēja un aprakstīja vācu antarktiskā ekspedīcija 1938./1939. gadā. Detālākus pētījumus un kartēšanu veica norvēģu-britu-zviedru antarktiskā ekspedīcija 1949.-1952. gadā, kas to nosauca par "Lielās Ziemas ledāju" pēc analoģijas ar skandināvu mitoloģijā aprakstīto Fimbulvinteru - "Lielo Ziemu".
Uz Fimbulisena austrumos no Blošimenas salas atradās Norvēģijas polārstacija Norveja (1957-1960) un trīs secīgas Dienvidāfrikas stacijas SANAE (1962-1997). Pēc dienvidāfrikāņu stacijas pārnešanas iekšzemē SANAE stacijas vietā funkcionē vasaras loģistikas stacija Ībeisa.
Preiļu novads (2000—2021)
Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Aglonas pagasts, Aizkalnes pagasts, Galēnu pagasts, Pelēču pagasts, Preiļu pagasts, Preiļu pilsēta, Riebiņu pagasts, Rožkalnu pagasts, Rušonas pagasts, Saunas pagasts, Silajāņu pagasts, Sīļukalna pagasts, Stabulnieku pagasts, Upmalas pagasts un Vārkavas pagasts.
Vēsture
Novads izveidots ar Latvijas Republikas Ministru kabineta 2000. gada 24. oktobra noteikumiem Nr. 374., apvienojot Preiļu pilsētu un agrākos Aizkalnes pagastu un Preiļu pagastu.
2009. gada teritoriālajā reformā novadam pievienots arī Pelēču pagasts un Saunas pagasts. 2021. gadā Preiļu novadam pievienoja Riebiņu, Vārkavas novadus un Aglonas novada Aglonas pagastu.
Daba
Novada austrumu daļa atrodas Latgales augstienes Feimaņu paugurainē, bet rietumu daļa — Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā. Augstākā vieta atrodas pie Molaukas novada dienvidaustrumos — šeit augstums pārsniedz 180 m vjl.
Ezeri un ūdenskrātuves
Pagastā atrodas arī Feimankas ūdenskrātuve uz Feimankas upes.
Purvi
Starp novada pauguriem atrodas vairāki purvi, kuru lielākā daļa nosusināti:
Teritoriālais iedalījums
Centrs - Preiļi
Pilsētas - 1 (Preiļi)
Ievērojamas vietas
Vīngliemežu audzētava Ošu mājas
Moskvinas vecticībnieku lūgšanu nams
Ledus laikmets
Ledus laikmets ir apzīmējums periodiskiem aukstuma periodiem Zemes klimatiskajā vēsturē. No arheoloģiskajiem izrakumiem ir zināms par vismaz pieciem lieliem ledus laikmetiem.
Senākie ledus laikmeti
Paši senākie zināmie ledus laikmeti bijuši jau proterozoja un fanerozoja eonās.
Ramones
Ramones bija amerikāņu rokgrupa, vieni no pirmajiem pankroka izpildītājiem, kas ir ietekmējuši gan šo mūzikas žanru, gan daudzus citus alternatīvā roka žanrus.
Ledus laikmets
Jaunākais ledus laikmets
Vairums mūsdienu ģeologu uzskata, ka pašlaik turpinās kainozoja ēras kvartāra perioda apledojums, kas sākās pirms 2,58 miljoniem gadu pleistocēna epohā. Savu maksimumu ledāju izplatība sasniedza pleistocēna epohas noslēgumā pirms apmēram 22 tūkstošiem gadu. Laiku pa laikam bija arī starpledus jeb interglaciālie periodi, kad klimats kļuva nedaudz siltāks, tomēr kopumā laiks bija daudz aukstāks un sausāks nekā mūsdienās. Mainījās arī daba ledāja tuvumā. Augu valsts kļuva nabadzīga, daudzi pie siltuma pieraduši dzīvnieki izmira vai devās uz dienvidiem. Ziemeļeiropā sniegs un ledus īsajās vasarās nepaguva izkust un zemi sāka pārklāt ledājs — bieza ledus un sniega kārta. Ledājs ilgstoši klāja visu Eiropas ziemeļu daļu, arī Latvijas teritoriju. Ziemeļeiropā ledāja biezums sasniedza divus kilometrus. Ledus laikmeta beigās pirms aptuveni 13 000 — 10 300 gadiem no ledāja kušanas ūdeņiem Ziemeļeiropā izveidojās Baltijas ledus ezers tagadējās Baltijas jūras ieplakas dienvidu un centrālajā daļā.
Ramones
Grupas nosaukums radies no tā, ka visi grupas dalībnieki bija paņēmuši sev pseidonīmus Ramone.
Ledus laikmets
Jaunākais ledus laikmets
Pēc lielo ledāju atkāpšanās holocēna epohas sākumā pirms aptuveni 12 000 gadu iestājies relatīvi siltāks periods. Grenlandes ledāja dziļurbumu pētījumi liecina, ka pirms apmēram 5 tūkstošiem gadu vidējā gaisa temperatūra Ziemeļu puslodē atkal sāka samazināties, minimumu sasniedzot pirms apmēram 2000 gadiem. Šajā laikā sākās cilvēku migrācija no Skandināvijas uz dienvidiem (daļa no Lielās tautu staigāšanas). Pēc tam atkal kļuva relatīvi siltāks, Vikingu laikmetā (ap 1000 g. m. ē.) vidējā gaisa temperatūra sasniedza maksimumu, cilvēki apmetās Grenlandē un Islandē. Kopš tā laika zemes virsma atkal atdzisa, Ziemeļeiropā no 1350. līdz 1850. gadam iestājās "Mazais ledus laikmets".
Edgars Bertuks
Biogrāfija
E. Bertuks 2003. gadā ir beidzis E. Glika Alūksnes Valsts ģimnāziju, pēc tam studējis Rīgas Tehniskajā universitātē, kur ieguvis bakalaura grādu ķīmijas inženierijā. Skolas vecumā trenējies arī basketbolā (viņa augums 1,87 m), vairākas sezonas nopietni nodarbojies ar vieglatlētiku, garo distanču skriešanu. Pirms kļūšanas par profesionālu orientieristu 2011. gadā, strādājis uzņēmumā Siemens Healthcare.
Viņa tēvs Uldis ir bijušais biatlonists, nodarbojas arī ar orientēšanās sportu. 2012. gadā E. Bertuks apprecējās ar orientieristi Kristīni Kokinu, kas arī bijusi Latvijas izlasē, vēlāk šķīrušies. Ģimenē trīs bērni.
Karjera
Ievērojamākais saniegums karjeras sākumā bija 4. vieta stafetē Pasaules čempionātā junioriem 2004. gadā Gdiņā, Polijā, kur viņa komandas biedri bija Kristaps Jaudzems un Artis Jansons.
2012. gada Pasaules čempionātā Šveicē viņš izcīnīja uzvaru vidējā distancē, par piecām sekundēm apsteidzot Krievijas orientieristu Valentīnu Novikovu. Tā bija pirmā Latvijas (un arī Baltijas valstu) sportistu izcīnītā uzvara un medaļa Pasaules čempionātos pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas (1989. gadā, pārstāvot PSRS, medaļu izcīnīja Alīda Ābola). Tāpat 2012. gada čempionātā viņš izcīnīja bronzas medaļu garajā distancē.
Vienreiz uzvarējis un vairākkārt iekļuvis trijniekā prestižākajās daudzdienu sacensībās Baltijā — "Kāpas" trīsdienās. 2012. gadā E. Bertuks finišēja pirmajā vietā pirmajā etapā pasaulē lielākajās orientēšanās stafešu sacensībās Jukola, apsteidzot visus konkurentus par vairāk kā minūti.
2012. gada noslēgumā E. Bertuks portāla World of O News līdzjutēju balsojumā tika atzīts par gada labāko orientieristu pasaulē. Augstāko vietu Pasaules kausa kopvērtējumā (15.) izcīnījis 2012. gada sezonā, savukārt augstākajā vietā pasaules rangā (7.) bijis 2013. gada jūlijā, kas ir augstākā vieta, kādā bijis kāds no Baltijas valstu sportistiem.
2013. gada Pasaules čempionātā Somijā E. Bertukam atkal izdevās izcīnīt medaļu — šoreiz bronzu garajā distancē, savukārt vidējā distancē, kur iepriekš bija kļuvis par čempionu, viņš distances beigu daļā guva acs traumu, zaudēja ātrumu un finišēja 8. vietā.
2013. gadā E. Bertuks kļuva arī par Latvijas čempionu vieglatlētikas krosā, 8 km distancē apsteidzot otrās vietas ieguvēju citu orientieristu Kristapu Kaimiņu.
2014. gada Eiropas orientēšanās čempionātā Portugālē viņš ieguva 5. vietu vidējā distancē (+1:17 aiz uzvarētāja Daniela Hubmaņa) un 10. vietu garajā distancē (+3:40 aiz tā paša D. Hubmaņa, kurš uzvarēja arī šajā distancē).
Milars
Milars ir angļu cilmes uzvārda Millers ( — 'dzirnavnieks') variants. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Digitālā bibliotēka
Digitāla bibliotēka ir dokumentu kolekcija organizēta elektroniskā formātā, kas ir pieejams internetā vai CD-ROM (kompaktdiska lasāmatmiņā) diskā. Tā ir bibliotēka, kuras resursi ir pieejami mašīnlasāmā formātā, izmantojot datoru. Resursi var būt pieejami gan uz vietas bibliotēkās, gan tiešsaistē (Reitz, Joan M.). Digitāla bibliotēka ir tehnoloģisko iespēju un elektronisko resursu kopums. Iegūto digitālo informāciju var izmantot ikviens interesents, kas ir ieinteresēts kāda jautājuma apzināšanā.
Digitālās bibliotēkas saturā ir dati, metadati. Digitālo bibliotēku produktu var skatīt publiskajā telpā vai slēgtajā telpā. Digitālās bibliotēkas tiek veidotas kādai konkrētai lietotāju grupai (mērķauditorijai) vai sabiedrībai kopumā.
Digitālu bibliotēku var dēvēt arī par virtuālu bibliotēku, kas ir bibliotēka „bez sienām”, pieejama tikai elektroniski. Tajā nav drukāto informācijas avotu (Reitz, Joan M.). Digitālie objekti, kolekcijas – teksti (arī pilnteksti), audio ieraksti, kustīgi un nekustīgi attēli, kā arī digitālo objektu dažādās kombinācijas.
Digitalizācija Latvijā
Digitālās bibliotēkas veidošana ir būtisks bibliotēku pieejamības paplašinājums sabiedrībai, pakalpojums citām bibliotēkām un viena no Latvijas Nacionālās bibliotēkas nākotnes prioritātēm. Digitālā bibliotēka Latvijā ir elektronisko publikāciju un interneta resursu krātuve.
Digitālās bibliotēkas misija ir latviešu tautas kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšana digitalizētā formātā. Misija nodrošināt sabiedrības pieejamību digitalizētajiem resursiem.
Latvijas Nacionālās bibliotēkas digitālā bibliotēka Lettonica tiek veidota kopš 2006. gada. Digitālās bibliotēkas izveide liek pamatus vienotiem digitalizēto materiālu apstrādes, glabāšanas un pieejamības principiem. Digitālajā bibliotēkā atrodami digitalizēti attēlizdevumi (plakāti, apsveikumu atklātnes u.c.) kartes (Latvija 16. -18. gadsimts), laikraksti (periodika), notis, portreti (fotogrāfijas u.c.), grāmatas un digitāli veidoto publikāciju arhīvi.
Īans Milars
Īans Milars (en; dzimis ) ir bijušais Kanādas jātnieks.
Rīgas Latgales priekšpilsētas ielu uzskaitījums
Šis ir Rīgas Latgales priekšpilsētas ielu uzskaitījums. Rīgas ielu sadalījums atbilstoši priekšpilsētu (rajonu) izpilddirekciju administratīvajām teritorijām tika izveidots, lai atvieglotu tiesas piekritības noteikšanu.
Tatla komēta
Tatla komēta (oficiālais apzīmējums 8P/Tuttle) ir periodiskā komēta ar apriņķojuma laiku 13,6 gadi. Pēdējoreiz tā mums bija pietuvojusies 2008. gada janvārī, kad tā pagāja garām Zemei 0.25 AU attālumā. Nākamais perihēlijs sagaidāms.
Drvenca
Drvenca ir upe Polijas ziemeļos, Vislas labā krasta pieteka. Sākas Mazūru ezeru augstienē. Ietek Vislā 10 km augšpus Toruņas. Savienota pa kanālu ar Elblongu. Dabas rezervāts un populārs ūdenstūrisma maršruts.
Tatla komēta
Tatla komētas atliekas izraisa Ursīdas, kuras var novērot katru gadu decembra beigās.
Mūsa
Mūsa ir viena no Lielupes satekupēm. Upe sākas Lietuvas teritorijā. Aiz Bauskas pilsdrupām, Mūsai satekot ar Mēmeli, rodas Lielupe.
Upes raksturojums
Upe ir mierīga, tās krasti vietām ir aizauguši. Tuvāk Bauskai upes krasti kļūst stāvāki. Tā ir sena zemgaļu valsts, vēlāk Livonijas-Lietuvas robežupe. Arī mūsdienās tā plūst 15 - 30 km attālumā no Latvijas - Lietuvas robežas, pie kam Latvijas teritorijā tās garums ir tikai 20 km, bet 6 km tā ir robežupe.
Dzeloņstiepļu aizžogojums
Dzeloņstiepļu aizžogojums kara nocietinājumu sistēmā ir aizžogojums, kas traucē pretinieka (pamatā kājnieku) pārvietošanos un samazina tā manevrētspēju.
Dzeloņstiepļu aizžogojumus ierīko aizsargājamā objekta teritorijā, apkārt tai, kā arī atsevišķu virzienu, flangu un spraugu nosegšanai. Ir pastāvīgie dzeloņstiepļu aizžogojumi (3—5 rindu tīkli, žogi, zemie dzeloņstiepļu aizžogojumi jeb ķērāji, vijumi, cilpas) un pārvietojamie dzeloņstiepļu aizžogojumi (eži ragaiņi, spirāles). Dažreiz dzeloņstiepļu aizžogojumus papildina ar mīnām, pieslēdz elektrisko spriegumu, kombinē ar mīnu laukiem u.c. Lietoti jau 1899.—1902. gada Angļu—būru karā, elektriskie dzeloņstiepļu aizžogojumi — Portarturas aizsardzībā Krievijas—Japānas karā.
Pasaules čempionāts hokejā
Vēsture
Otrā pasaules kara dēļ no 1940. līdz 1946. gadam čempionāti nenotika. Pirmajos pēckara gados turpināja dominēt Kanāda, taču sākot ar 1962. gadu konkurence saasinājās, jo savu meistarību bija uzlabojušas Čehoslovākijas, Zviedrijas un PSRS izlases.
Kamēr labākie Eiropas hokejisti, kuri bija amatieru statusā, varējā piedalīties pasaules hokeja čempionātā, daudzus gadus tas bija liegts NHL spēlētājiem. Tā kā vairums NHL spēlētāju bija kanādieši, Kanāda to uzskatīja par diskrimināciju pret sevi. 1970. gadā IIHF atļāva čempionātos piedalīties līdz deviņiem profesionāliem spēlētājiem no NHL un zemākajām Ziemeļamerikas līgām. Taču, tā kā pasaules hokeja čempionāts notika vienlaicīgi ar Stenlija kausa izcīņu, labāko NHL komandu spēlētāji nevarēja piedalīties tik un tā. Tas noveda pie tā, ka Kanāda sāka boikotēt pasaules čempionātus.
Sākot ar 1972. gadu Olimpisko spēļu hokeja turnīrus vairs neuzskata par pasaules čempionātiem.
Latvijas izlases sasniegumi
Pēc neatkarības atjaunošanas 1992. gada Pasaules čempionāta atlases turnīrā Latvijas valstsvienība ieguva tiesības spēlēt pasaules čempionāta C grupā (tagadējā II divīzijā), bet pēc uzvaras šīs grupas 1993. gada turnīrā ieguva tiesības spēlēt B grupā (tagadējā I divīzijā). B grupā 1994. un 1995. gadā Latvijas valstsvienība divus gadus izcīnīja 2. vietu, bet 1996. gadā 1. vietu un kopš 1997. gada spēlēja A (elites) grupā.
Augstākie Latvijas izlases sasniegumi līdz šim bijusi 3. vieta 2023. gada Pasaules čempionātā, atkārtoti izcīnītā 7. vieta 1997. gada Pasaules čempionātā Somijā, 2004. gadā Čehijā un 2009. gadā Šveicē.
Punkti
Kopš 2007. gada grupu turnīrā par uzvaru pamatlaikā piešķir 3 punktus, par zaudējumu - 0 punktus. Ja pēc 3 trešdaļām nav noskaidrots uzvarētājs, tiek rīkots 5 minūšu papildlaiks, kurā spēle rit līdz pirmajiem vārtiem un katrā komandā ir trīs laukuma spēlētāji. Ja papildlaikā nav gūti vārti, tiek rīkota pēcspēles metienu sērija. Sākumā ir trīs metieni katrai komandai. Ja pēc trim metieniem nav noskaidrots uzvarētājs, tad sākas sērijas pa vienam metienam, tas ir, spēle beidzas tad, kad viena komanda ir guvusi vārtus, bet otra - ne. Papildlaika uzvarētājs gūst divus punktus, zaudētājs - 1 punktu.
Ceturtdaļfinālā, pusfinālā un cīņā par 3. vietu papildlaiks ir 10 minūtes garš, bet finālā papildlaiks ir 20 minūtes garš.
Izlases pēc iegūto medaļu skaita
Slīprakstā rakstītas izlases, kuras nepiedalās čempionātā.
Kārpa
Kārpa ir ciets, norobežots un labdabīgs veidojums uz ādas, kuru izraisa cilvēka papilomas vīrusi (HPV). Tās parasti veidojas uz rokām, plaukstām un pēdām. Atsevišķos gadījumos var būt arī uz citām ķermeņa daļām.
Ir arī tā sauktās vecuma kārpas, kuras neizraisa vīrusi. Tās ir īpašas dzimumzīmes, kas vēlu izveidojušās, parasti sākot ar pusmūžu.
Kārpas ārstē ar piededzināšanu, magnija un arsēna preparātiem.
Pēc starptautiskās slimību klasifikācijas (SSK-10) vīrusu izraisītās kārpas tiek klasificētas kā vīrusinfekcijas ar ādas un gļotādu bojājumiem.
Bruklinas tilts
Bruklinas tilts (en) ir piekartilts Ņujorkā, ASV. Tas savieno Manhatanu un Bruklinu, šķērsojot Īstriveru. Tas ir 486,3 metrus garš (kopējais garums — 1825 metri), laikā no tā atklāšanas brīža līdz 1903. gadam tas bija pasaulē garākais piekartilts. Tas tika atklāts. Kopš tā atklāšanas tilts ir bijis Ņujorkas simbols, 1964. gadā tas tika iekļauts nacionālajā vēsturisko pieminekļu sarakstā (National Historic Landmark), savukārt 1972. gadā — nacionālajā vēstures inženiertehnisko pieminekļu (National Historic Civil Engineering Landmark) sarakstā.
Busko apriņķis
Busko apriņķis ir apriņķis Polijā, Sventokšiskas vojevodistes dienvidos. Robežojas ar Sventokšiskas vojevodistes Kazimežas, Piņčovas, Kelces un Stašovas apriņķiem un Mazpolijas vojevodistes Dombrovas apriņķi.
Visloka
Visloka (pl) - upe Polijas dienvidaustrumos, Sanas kreisā krasta pieteka. Sākas Zemajos Beskīdos. Ietek Sanā. Šo upi nevajadzētu sajaukt ar netālu plūstošo tāda paša nosaukuma upi Visloku (Wisłoka) - Vislas pieteku. Vēsturiski Visloka līdz 1340.gadam bija robežupe starp Kijevas Krievzemi un Polijas zemēm.
Bornsmindes muiža
Vēsture
Pirmais muižas īpašnieks bija Josts fon Heidens, kuram 1462. gadā to izlēņoja Livonijas ordeņa mestrs J.O. fon Mengdens. No 15. gadsimta beigām līdz 1920. gadam muiža bija Šepingu dzimtas īpašumā un no 1499. līdz 1868. gadam to tiešā līnijā mantoja dēls no tēva. Ap 1763. gadu uzcelta jaunā kungu māja pašreizējā vietā - vienstāvīga mūra ēka baroka stilā. Laikā no 1805. līdz 1806. gadam to pārbūvēja pēc arhitekta Pjetro Pončini projekta vēlā klasicisma stilā un tā ieguva divstāvīgu apjomu. Parādes pagalma abās malās uzbūvēja kalpu ērbērģus, bet noslēgumā kūti un tālāk - staļļus. Ap 1880. gadu kungu māja tika vēlreiz pārbūvēta, iegūstot tolaik modē nākušo neogotisko izskatu un torni. 1962. gadā to pārbūvēja pēdējo reizi un ēka ieguva pašreizējo izskatu. 20. gadsimta 50. un 60. gados ēkā izvietotas Valsts Saulaines lauksaimniecības tehnikuma kopmītnes. No 1967. līdz 1992. gada vidum muižā bija tuberkulozes slimnīca. 1993. gada jūlijā Bornsmindes muiža nonāca Rundāles pagasta pašvaldības īpašumā, 2000. gadā privatizēta.
27. februāris
27. februāris ir gada 58. diena pēc Gregora kalendāra. Līdz gada beigām ir atlikušas 307 (308 garajā gadā) dienas.
Vārda dienas
Andra, Līva, Līvija
Pīrsons
Pīrsons (Pearson) var būt:
Stašova
Stašova ir pilsēta, apriņķa un tāda paša nosaukuma gminas centrs Polijas dienviddaļā, Sventokšiskas vojevodistes dienvidaustrumos.
Rakstos pirmoreiz minēta 1241. gada. Pilsētas tiesības no 1525. gada. Janvāra sacelšanās laikā 1863. gadā pilsētā notika kaujas ar Krievijas karaspēku.
Spins
Spins fizikā ir elementārdaļiņas vai atoma kodola iekšējās kustības daudzuma moments. Spins ir kvantu mehānikas fenomens, un tam nav ekvivalenta klasiskajā mehānikā. Spins nav saistīts ar rotējošām iekšējām masām, bet gan ir pašas daļiņas neatņemama īpašība. Tādām elementārdaļiņām kā elektrons var būt spins, kas nav vienāds ar nulli, lai arī tām nav iekšējās struktūras.
Slavenais austriešu fiziķis Volfgangs Pauli, šķiet, bija pirmais, kas aprakstīja šo īpašību.
Ķekavas pagasts
Ķekavas pagasts ir lielākā no Ķekavas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Baložu un Ķekavas pilsētām, Daugmales pagastu un Baldones pagastu, kā arī Rīgas pilsētu, Olaines novada Olaines pagastu un pa Rīgas HES ūdenskrātuvi un Sauso Daugavu ar Salaspils novada Salaspils pagastu.
Datubāzes administrators
Datu bāzes administrators (DBA) ir IT speciālists, kas sagatavo un nosaka prasības datu bāzēm, to projektēšanai, realizācijai, efektīvai izmantošanai un uzturēšanai, tostarp aizsardzības pasākumus, kas nodrošina aizsardzību pret nesankcionētu piekļuvi. Ne mazāk nozīmīga datu bāzu administratora funkcija ir datu bāzes uzturēšana - datu bāzes pieejamības un integritātes nodrošināšana. Šīs profesijas pārstāvji pazīstami arī kā Datubāžu koordinatori vai datubāžu programmētāji, un ir tuvu saistīti ar datubāžu analītiķiem, datubāžu modelētājiem, programmētāju analītiķiem, un sistēmu uzraudzītāju. Šī loma iekļauj datubāžu stratēģiju attīstību un dizainu, uzraudzību un datubāžu veiktspējas un ietilpības palielināšanu, tāpat arī nākotnes izplešanās vajadzības. Viņi arī plāno, koordinē, un izpilda drošības pasākumus lai pasargātu datubāzes. Organizācijām varētu būt nepieciešami datubāžu administratori kuriem ir sertifikāts vai grāds datubāžu sistēmās (piemēram Microsoft Sertificētais Datubāžu Administrators).
Datubāzes administrators ir atbildīgs par kādā Datubāzu uzņēmumā.
Ķekavas pagasts
Hidrogrāfija
Ezeri: Melnezers.
Aizsargājamas dabas teritorijas un objekti
No īpaši aizsargājamām dabas teritorijām Ķekavas pagastā atrodas valsts nozīmes dabas piemineklis — Katlakalna priedes. Tas ir dendroloģisks stādījums 13,6 ha platībā, sils. Dabīgais meža masīvs papildināts ar 84 veidu svešzemju augu sugu stādījumiem. Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas aģentūras dižkoku datu bāzē Ķekavas pagastā ir reģistrēti 15 dižkoki, no kuriem vairums atrodas Rāmavas muižas parkā vai tā tuvumā.
Vēsture
Mūsdienu Ķekavas pagasts atrodas agrākā Doles pagasta teritorijā, kas agrāk izvietojās ne tikai Daugavas kreisajā krastā, bet arī uz Doles salas.
1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2008. gadā Saeima atlaida Ķekavas pagasta padomi, kuras darbībā bija konstatēti pārkāpumi, un iecēla pašvaldību lietu ministrijas vadītu pagaidu administrāciju. 2009. gadā Ķekavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva jaunizveidotajā Ķekavas novadā. 2021. gadā daļa Ķekavas pagasta teritorijas tika pievienota Olaines pagastam, lai apvienotu Olaines pagasta pamatdaļu ar Jāņupes daļu ar vasarnīcu ciemiem. 2022. gadā no Ķekavas pagasta, kā atsevišķu administratīvu teritoriju, atdalīja Ķekavas pilsētu.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem. . Kopā ar Daugmales pagastu.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Katlakalns, Valdlauči, Rāmava, Alejas, Vimbukrogs, Bērzmente, Dzērumi, Plakanciems, Misas.
European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2002)
European Hit Radio Top 40 (Super FM Top 40) ir Latvijas nacionālās apraides radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko dziesmu saraksts, kas tiek veidots apkopojot klausītāju balsojuma rezultātus, kuri tika nodoti sūtot e-pastu, peidžera ziņojumu vai vēstuli. Šajā rakstā ir apkopots to dziesmu saraksts, kas 2002. gadā Latvijas radiostacijas European Hit Radio iknedēļas populārāko 40 dziesmu sarakstā Top 40 ieguva 1. vietu. Līdz 2002. gada 1. novembrim radiostacijas nosaukums bija "Super FM"
Top 40 sastādīšanas princips
European Hit Radio Top 40 (līdz 1. novembris "Super FM Top 40") tika sastādīts, pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas ik nedēļu tika apkopoti raidījumā "European Hit Radio Top 40". Topa veidošanas procesā piedalījās visas dziesmas, par kurām tika balsots sūtot e-pastu, peidžera ziņojumu vai sūtot vēstuli. Neatkarīgi no tā, kādā veidā tika balsots par dziesmām, visas balsis summētās kopā, veidojot European Hit Radio klausītāju 40 populārāko dziesmu sarakstu, kas ēterā skanēja katru svētdienu plkst. 16.00.
Balsošanas iespējas
Ikdienas balsojuma rezultāti tika apkopoti raidījumā Top 5, kas ēterā skanēja katru darba dienu plkst. 17.00 un raidījumā Top 10, kas skanēja no svētdienas līdz ceturtdienai plkst. 22.00.
Ka
Ka var būt:
Nikola Kidmena
Nikola Mērija Kidmena (en, dzimusi Honolulu, Havaju salās) ir Austrālijas un Amerikas Savienoto Valstu aktrise, modele, dziedātāja un kinoproducente. Saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu par lomu 2002. gada filmā "Stundas" kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Vēl četras reizes ieguvusi Zelta globusa balvu, vienreiz BAFTA kino balvu, divreiz Emmy balvu, vienreiz Ekrāna aktieru ģildes balvu. Kopš 2002. gada viņai ir sava zvaigzne Holivudas Slavas alejā.
Lai gan Nikola Kidmena ir dzimusi Honolulu, Havaju salās, viņas vecāki ir austrālieši, kas tobrīd atradās ASV kā studenti. Kad vēlākajai aktrisei bija 4 gadi, ģimene atgriezās Austrālijā. Kidmena ir uzaugusi Sidnejā.
Karjeru sākusi ar daudzām lomām Austrālijas filmās un TV šovos un lielāku publikas ievērību guva ar lomu 1989. gada trillerī "Nāvējošais klusums". Viņas sniegums filmās "Pāri līķiem" (1995) un "Mulenrūža" (2001) saņēma lielu kritiķu atsaucību. Par lomu filmā "Stundas" (2002) Nikola Kidmena saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Šai balvai nominēta vēl divas reizes par lomām filmās "Mulenrūža" (2001) un "Truša ala" (2010), bet par lomu filmā "Lauva" (2016) nominēta Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise otrā plāna lomā.
Kopš 2006. gada Nikola Kidmena ir INIFEM labas gribas vēstniece.
Bjorka
Bjerka Gudmundsdotira (is; dzimusi Reikjavikā, Islandē), plašāk pazīstama kā Bjorka, ir īslandiešu avangarda komponiste, producente un aktrise, kura ir izdevusi septiņus soloalbumus un divus filmas skaņu celiņus. Bjorka vislabāk zināma pēc ekspresīvās balss, plašās soprāna vokāla amplitūdas un atšķirīgā un eklektiskā mūzikas stila, kas iekļauj dažādus mūzikas stilus, tai skaitā popmūziku, alternatīvo roku, džezu, ambiento mūziku, elektronisko mūziku, klasisko mūziku, tradicionālo tautas mūziku un triphopu, kā arī ekscentriskiem kostīmiem un mūzikas videoklipiem. Viņas singli It's Oh So Quiet, Army of Me un Hyperballad ir iekļuvuši Lielbritānijas singlu pirmajā desmitniekā.
Angel Dust
Angel Dust ir ceturtais amerikāņu roka grupas Faith No More studijas albums. To Eiropā un ASV pirmoreiz izdeva ierakstu kompānija Slash Records.
14. aprīlis
14. aprīlis ir gada 104. diena pēc Gregora kalendāra (105. diena garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikusi 261 diena.
Vārda dienas
Gudrīte, Strauja
Nikolajs Rindjuks
Nikolajs Rindjuks (dzimis Minskā, Baltkrievijā) ir Baltkrievijas futbolists, kurš 2007.-2008. gadā spēlēja Daugava Daugavpils un Dinaburg FC komandās uzbrucēja pozīcijā.
Spēlētāja karjera
Rindjuks karjeru sāka Minskas "Smena" klubā. 1994./95. gada sezonā viņš spēlēja trešajā spēcīgākajā līgā. 1995. gadā viņš pārgāja uz Barisavas "BATE", tobrīd arī trešajā līgā. Rindjuka spēle palīdzēja klubam tikt līdz augstākajai līgai 1997. gadā. Pēc tam viņu nopirka Maskavas "Lokomotiv".
2000. gada novembrī ar viņu līgumu noslēdza Gaziantepspor, ar ko viņu saistīja līgums līdz 2003. gada vasarai.
Taču kopš 2001. gada novembra viņš nespēlēja un 2002. gada septembrī viņš pārgāja uz Kazaņas "Rubin". Pēc tam Rindjuks atgriezās Baltkrievijā, bet vēlāk pārcēlās uz Ķīnu. 2007. gadā viņš pievienojās ambiciozajam Latvijas klubam Daugavpils "Daugava".
2008. gada sezonu Rindjuks iesāka Daugavpils "Daugava" komandā, bar sezonas vidū tika izīrēts Dinaburg FC. Pēc 2008. gada sezonas viņš atgriezās Baltkrievijā.
Divpadsmit ciltis
Divpadsmit ciltis, Bībelē aprakstītās seno izraēļu ciltis, kas bija patriarha Jēkaba (ko sauca arī par Izraēlu) dēlu pēcnācēji. Pēc aiziešanas no Ēģiptes verdzības, Mozus un pēc tam Jozua katrai ciltij piešķira zemi iekarotajā Apsolītajā zemē. Seno izraēļu dalīšana ciltīs faktiski izzūd līdz ar desmit ziemeļu cilšu veidotās Izraēlas karalistes un divu dienvidu cilšu veidotās Jūdejas karalistes iznīcināšanu un lielas iedzīvotāju daļas izsūtīšanu trimdā.
Izcelsme
Patriarham Jēkabam bija divpadsmit dēli un daudzas meitas. Viņa dēlus sauca Rūbens, Simeons, Levijs, Jūda, Isašars, Zebulons, Jāzeps, Benjamins, Dans, Naftalijs, Gads un Ašers. Kad Jozefam bija 17 gadi, viņa brāļi viņu pārdeva verdzībā, un laika gaitā Jozefs kļuva par Ēģiptes pārvaldītāju. Pēc aptuveni divdesmit gadiem Jozefs aicināja savu tēvu un brāļus ar visām ģimenēm pārcelties no bada plosītās Kanaānas uz Ēģipti.
Laika gaitā Izraēla bērnu skaits ievērojami pieauga, taču viņi saglabāja spēcīgas savstarpējās saites ar citiem sava senča pēcnācējiem, un tādējādi izveidojās divpadsmit ģimeņu grupas, kas tiek sauktas par ciltīm. Jozefa dēlus Efraimu un Menassi Jēkabs adoptēja, un tādējādi faktiski bija trīspadsmit ciltis, no kurām divpadsmit saņēma zemi, bet trīspadsmitā - Levija cilts, zemi nesaņēma, un kalpoja kā Dieva priesteri, levīti.
Cilšu konfederācija
Līdz pat vienotas Izraēlas karalistes izveidošanai ciltīm nebija vienota valdnieka, bet tās veidoja vaļīgu konfederāciju. Kā rakstīts Soģu grāmatā, konfliktu un kara laikā tās izvēlējās kopēju, īslaicīgu vadoni jeb soģi, kas izšķīra cilšu strīdus bet galvenokārt cīnijās pret kanāaniešiem un filistiešiem. Pēdējais no soģiem, Samuēls, pēc cilšu vecāko lūguma izvēlējās pirmo Izraēlas karali, Saulu no Benjamina cilts.
Titāns (pavadonis)
Titāns ir Saturna pavadonis, otrs lielākais Saules sistēmas planētas pavadonis (aiz Ganimēda). Titāna diametrs ir 5150 km. Tas ir lielāks par planētu Merkuru, kaut arī pēc masas atpaliek no tā. Titāna masa ir 95% no visu Saturna pavadoņu masas. Smaguma spēks uz Titāna ir viena septītā daļa no Zemes smaguma spēka.
Titāns ir vienīgais Saules sistēmas planētas pavadonis ar blīvu atmosfēru, un vienīgais pavadonis, kura virsma redzamajā spektra daļā nav saskatāma no kosmosa, jo klāta ar biezu mākoņu segu. Atmosfēras spiediens pie pavadoņa virsmas 1,6 reizes pārsniedz Zemes atmosfēras spiedienu. Temperatūra — mīnus 170 — 180 °C.
Uz Titāna, iespējams, ir metāna ezeri un upes (taču to esamība līdz šim nebija pierādīta; nolaižamais aparāts „Huygens” nosēdās tumšajā apgabalā, kas izrādījās cietzeme), kā arī ledus kalni.
Atklāšanas vēsture un nosaukums
Titānu atklāja holandiešu astronoms Kristiāns Heigenss. Tas bija piektais atklātais Saules sistēmas pavadonis pēc Jupitera Galileja pavadoņiem. Biezās, necaurspīdīgās (ar lielu gaismas atstarošanās spēju) atmosfēras dēļ Titāns šķiet nedaudz lielāks par saviem patiesajiem izmēriem, tāpēc tas ilgu laiku skaitījās pats lielākais Saules sistēmas planētas pavadonis.
Heigenss jauno debess ķermeni nosauca „Saturni Luna” (latīniski - Saturna pavadonis). Daži astronomi to dēvēja par „Heigensa pavadoni” vai vienkārši „Huyghenian”. Nosaukumu „Titāns” sāka lietot pēc 1847. gada Džona Heršela publikācijas „Astronomisko pētījumu rezultāti, kas veikti Labās Cerības ragā”. Šajā publikācijā astronoms ieteica nosaukt tolaik zināmos septiņus Saturna pavadoņus Krona (kas ir romiešu dieva Saturna grieķu analogs) brāļu un māsu vārdos.
Atmosfēra
Titāna atmosfēra ir 400 km bieza un ietver sevī vairākus ogļūdeņražu „smoga” slāņus, tāpēc tas ir vienīgais Saules sistēmas planētas pavadonis, kura virsmu nav iespējams novērot ar teleskopiem.
Titāna atmosfēras apakšējie slāņi, tāpat kā Zemei, tiek iedalīti troposfērā un stratosfērā. Troposfērā gaisa temperatūra mainās no 94 K pie virsmas līdz 70 K 35 km augstumā (uz Zemes troposfēra beidzas 10–12 km augstumā). Līdz 50 km augstumam stiepjas plaša tropopauze, kurā temperatūra nemainās līdz ar augstumu. Virs šīs robežas temperatūra sāk pieaugt. Tādas temperatūras inversijas kavē vertikālo gaisa plūsmu attīstību. Tās parasti veidojas no divu faktoru mijiedarbības — gaisa uzsilšanas no apakšas no pavadoņa virsmas un uzsilšanas no augšas, absorbējot Saules izstarojumu. Zemes atmosfērā temperatūras inversija novērojama 50 km augstumā (stratopauze) un 80–90 km augstumā (mezopauze). Uz Titāna temperatūra stabili pieaug vismaz līdz 150 km augstumam. Taču augstumā virs 500 km „Huygens” pēkšņi atklāja temperatūras inversiju virkni, kur katra no tām nosaka atsevišķu atmosfēras slāni. To izcelsme pagaidām nav skaidra.
Pēc „Cassini” datiem, Titāna atmosfēras apakšējā daļa, līdzīgi Veneras atmosfērai, rotē daudz ātrāk par pavadoņa virsmu, radot visaptverošu, spēcīgu, pastāvīgi darbīgu vētru. Augstumā virs 10 km pastāvīgi pūš vēji. To virziens sakrīt ar pavadoņa griešanās virzienu, bet ātrumi mainās līdz ar augstumu no dažiem metriem sekundē 10–30 km augstumā līdz 30 m/s 50–60 km augstumā. Augstumā virs 120 km novērojama spēcīga atmosfēras turbulence, kuras izpausmes tika konstatētas vēl 1980. - 1981. gadā, kad gar Saturna sistēmu lidoja kosmiskās kosmiskā zonde „Voyager”. Tomēr pārsteigums bija tas, ka apmēram 80 km augstumā Titāna atmosfērā tika konstatēts bezvējš. To neiespaido ne vēji, kas pūš 60 km augstumā un zemāk, ne arī turbulentās plūsmas, kuras novērotas divreiz augstāk. Tādas neizprotamas gaisa plūsmas aprimšanas iemesli pagaidām nav izskaidrojami.
Titāns saņem pārāk maz Saules enerģijas, lai nodrošinātu atmosfēras procesu dinamiku. Visdrīzāk, enerģiju gaisa masu kustībai nodrošina Saturna paisuma spēki, kas ir 400 reizes stiprāki nekā uz Zemes (ko nosaka Zemes-Mēness mijiedarbība). Par labu šim pieņēmumam liecina pavadoņa platuma grādu virzienā orientētās plaši izplatītās kāpu grēdas (pēc radiolokācijas pētījumiem).
95% no pavadoņa atmosfēras veido slāpeklis. Tādējādi Titāns un Zeme ir vienīgie Saules sistēmas objekti ar blīvu atmosfēru, kurā dominē slāpeklis (retinātas slāpekļa atmosfēras vēl ir Tritonam un, iespējams, Plutonam). Pārējos 5% sastāda, pārsvarā, metāns; ir novērotas arī etāna, diacetiletāna, metilacetilēna, cianoacetilēna, acetilēna, propāna, ogļskābās gāzes, tvana gāzes, cianogēna, hēlija pazīmes. Ogļūdeņraži piešķir atmosfērai oranžu nokrāsu (tāda varētu būt debesu krāsa, ja skatītos uz tām no Titāna virsmas). Viens no metāna avotiem, iespējams, ir vulkāniskā aktivitāte.
Metāns kondensējas mākoņos dažu desmitu kilometru augstumā. Pēc zondes „Huygens” datiem, metāna relatīvais mitrums palielinās no 45% pie virsmas līdz 100% 8 km augstumā (turklāt kopējais metāna daudzums gluži pretēji - samazinās). 8–16 km augstumā izplatās ļoti retinātu mākoņu slānis, kas sastāv no šķidra metāna un slāpekļa maisījuma, kas pārklāj pusi no pavadoņa virsmas. Uz pavadoņa virsmu no šiem mākoņiem pastāvīgi smidzina smalks lietutiņš, kas kompensējas ar iztvaikošanu (Zemes hidroloģiskā cikla analogs). Virs 16 km, atdalīts ar nelielu intervālu, atrodas retināts mākoņu slānis no metāna ledus kristāliem.
Eksistē vēl arī cits mākoņu segas tips, kurš tika atklāts vēl pagājušā gadsimta 90. gados Habla teleskopa attēlos. Fotogrāfijās, kas tika uzņemtas no „Cassini”, kā arī no Zemes observatorijām, tika atklāti mākoņi pie Titāna dienvidpola. Šie milzīgie lietus mākoņi, kas labi pamanāmi uz virsmas fona, vēja iespaidā ātri pārvietojas un maina savu formu. Parasti tie sedz nelielu virsmas platību (mazāk par 1%), un izkliedējas apmēram 24 stundu laikā. To izsauktajām lietusgāzēm, kuras pavada vētras, vajadzētu būt ļoti intensīvām. Lietus piles pēc aprēķiniem varētu sasniegt ap 1 cm diametrā. Tomēr, neskatoties uz to, ka dažu stundu laikā var nolīt līdz 25 cm metāna, kopējais nokrišņu daudzums Zemes gada laikā sastāda vidēji dažus cm, kas atbilst sausāko Zemes tuksnešu klimatam.
1995. gada septembrī ekvatora rajonā un 2004. gada oktobrī pie dienvidpola tika novēroti milzīgi mākoņi, kas pārklāja līdz 10% pavadoņa redzamās virsmas. To parādīšanās laiks sakrīt ar maksimālās insolācijas periodu šajos rajonos, kas atmosfērā rada augšupejošās gaisa strāvas. 2004. gadā ap 40° dienvidu platuma rajonā sāka parādīties pa vējam izstiepti rietumu — austrumu virzienā vērsti mākoņi, kur ar rudens iestāšanos arī veidojas augšupejošās strāvas.
Mākoņu spektrs, negaidīti, tomēr atšķiras no metāna spektra. Tas izskaidrojams ar citu vielu (pirmkārt, etāna) piejaukumu, kā arī augšējo troposfēras slāņu pārsātināto stāvokli, kura rezultātā rodas ļoti lielas piles.
Atmosfēras augšējos slāņos Saules ultravioletā starojuma iespaidā metāns un slāpeklis sadalās un veidojas sarežģīti ogļūdeņražu savienojumi. Daži no tiem, pēc „Cassini” masspektrometra datiem, satur ne mazāk, kā 7 oglekļa atomus. Bez tam, Titānam nav savas magnetosfēras un, reizēm izejot ārpus Saturna magnetosfēras, augšējie atmosfēras slāņi tiek pakļauti Saules vēja iedarbībai.
Pie virsmas temperatūra ir ap 94K (-179 °C). Pie šādas temperatūras ūdens ledus nevar iztvaikot un atgādina cietus akmens iežus (bet atmosfēra ir ļoti sausa). Tomēr šāda temperatūra ir tuva metāna trīskāršajam punktam (t.i. kad metāns var būt 3 agregātstāvokļos: cietā, šķidrā un gāzveida).
Biezā atmosfēra aiztur lielāko Saules gaismas daļu. „Huygens” nolaižamais modulis, ejot cauri atmosfērai, nespēja reģistrēt tiešos Saules starus. Agrāk tika uzskatīts, ka atmosfēra zemāk par 60 km praktiski ir caurspīdīga, tomēr dzeltena dūmaka ir klātesoša visos augstumos. Blīvā dūmaka ļāva fotografēt pavadoņa virsmu, kad „Huygens” bija nolaidies zem 40 km, tomēr dienas apgaismojums uz Titāna atgādina Zemes puskrēslu. Arī Saturns, iespējams, nav redzams no pavadoņa virsmas.
Viens no pārsteigumiem bija Titāna apakšējais jonosfēras slānis 40–140 km augstumā (maksimālā elektrovadītspēja 60 km augstumā).
Virsma
Titāna virsmā, kas fotografēta no „Cassini” dažādos spektra diapazonos, izceļas asi iekonturēti tumši un gaiši apgabali. Ekvatora rajonā atrodas gaišs reģions Austrālijas lielumā (redzams arī ar „Habbla” teleskopu infrasarkanās gaismas attēlos), kas varētu būt augstiene, iespējams, kalnu masīvs. Tas tika nosaukts Ksanadu (Xanadu). Uz radiolokācijas attēliem, kas tika uzņemti 2006. gada aprīlī, ir redzamas vairāk kā 1 km augstas kalnu grēdas, ielejas, upes, kas tek no augstienēm, kā arī tumši laukumi (aizpildīti vai izžuvuši ezeri). Ir pamanāma spēcīga kalnu virsotņu erozija. Sezonālo lietavu laikā šķidra metāna straumes kalnu nogāzēs varētu pat izskalot alas. Uz dienvidaustrumiem no Ksanadu atrodas dīvains veidojums - Hotei Arcus, kas veido spilgtu loku. Vai šī struktūra ir „karstais” vulkāniskais rajons vai arī kādas vielas nogulumi (piem. oglekļa dioksīda ledus), pagaidām nav skaidrs.
Eksistē arī tumšie rajoni Ksanadu lielumā, kas pavadoni apjož pa ekvatoru. Sākumā tie tika uzskatīti par metāna jūrām. Bet radiolokācijas pētījumi tomēr parādīja, ka tumšie ekvatoriālie rajoni gandrīz visur ir pārklāti ar garām paralēlām kāpu rindām, kas izstieptas valdošo vēju virzienā (no rietumiem uz austrumiem) — t.s. „kaķu skrāpējumi”. Zemieņu tumšā krāsa ir izskaidrojama ar ogļūdeņražu daļiņu (putekļu) koncentrāciju, kas nosēžas no atmosfēras augšējiem slāņiem, noskalojoties ar metāna lietiem no augstienēm, un kas sanesti ekvatoriālajos apgabalos ar paisuma vējiem. Putekļi var būt sajaukti ar ledus smiltīm.
Tomēr dažās vietās ir fiksēti līdzeni, iespējams, šķidras virsmas apgabali, kas pēc platības (apmēram līdz 60 km.) vairāk atbilst ezeriem nekā jūrām. Skaidri ezeru attēli Titāna ziemeļu arktiskajā reģionā tika iegūti 2006. gada jūlijā. Pēc tiem NASA speciālisti jau samērā droši runā par šķidra metāna (vai metāna—etāna) tilpnēm. Bez to vēl 2005. gada jūnijā „Cassini” konstatēja dienvidu polārajā reģionā tumšu veidojumu ar ļoti skaidrām, asām robežām, kuru tāpat var identificēt kā šķidru ezeru. To nosauca Lacus Ontario. Radiolokācijas pētījumi citā dienvidu puslodes polārajā apgabalā konstatēja attīstītu upju sistēmu, krasta līniju ar raksturīgām erozijas pēdām, un, iespējams, šķidru („jūras”) virsmu, kas infrasarkanās gaismas attēlos atbilst tumšajam apgabalam (Mezzoramia).
Daudzas virsmas īpatnības var tikt interpretētas gan kā šķidruma iedarbības, gan kā kriovulkānisma sekas. Ganeša vulkāniskais kupols, kas tika atklāts radiolokācijas attēlā 2004. gada oktobrī, atgādina Veneras kupolveida vulkānus.
„Heigenam” nolaižoties, tika iegūtas fotogrāfijas, kurās redzami gaiši pakalni, kurus šķērso upju gultnes, kas ietek tumšajā apgabalā. „Huygens” acīmredzot nosēdās tieši tumšajā apgabalā, kas izrādījās cietzeme. Augsne nosēšanās vietā atgādina slapjas smiltis (iespējams, sastāv no ledus smilšu graudiem sajaukumā ar ogļūdeņražiem). Virsmu mitrināt var pastāvīgi krītošais smalkais lietus.
Attēlos no nosēšanās vietas ir redzami ieapaļi akmeņi (iespējams, no ledus). Šāda akmeņu forma varētu rasties ilglaicīgas šķidruma iedarbības rezultātā.
Pēc radiolokācijas un stereo attēlu datiem, kas iegūti no „Huygens” lokālās augstumu starpības uz Titāna var būt diezgan būtiskas; stāvas nogāzes uz Titāna nav retums. Tās ir vēja un šķidruma iespaidā veidojošās intensīvas erozijas sekas. Ir zināmi daži objekti, kas ir līdzīgi triecienkrāteriem, kuri, domājams, aizpildīti ar ogļūdeņražiem. Daudzi krāteri var būt aprakti zem nogulumu slāņa.
Ģeoloģija
Titāns sastāv līdzīgās daļās no ūdens ledus un no iežiem. Šāds sastāvs ir līdzīgs daudziem citiem lielo planētu pavadoņiem: Ganimēdam, Kallisto, Tritonam. Iespējams, ap akmens kodolu (3400 km. diametrā) atrodas vairāki ledus slāņi ar dažādiem kristalizācijas tipiem. Atmosfērā ir atklāts izotops argons-40, kas liecina par vulkānisko darbību. Ir izteikts pieņēmums, ka lavas lomu pilda ūdens ledus, ūdens un amonjaks; tāds vulkānisma veids saucas par kriovulkānismu. „Cassini” uzņemtajos attēlos ir saskatāmi divi veidojumi, kas atgādina vulkānus.
Nākotnes
2019. gada jūnijā NASA veica oficiālu paziņojumu, kurā norādīja, ka līdz 2026. gadam uz Titānu tiks palaists Dragonfly kosmiskais aparāts, kurš pavadoņa virsmu sasniegs 2034. gadā un veiks vairākus pārlidojumus tā atmosfērā, pētot tās ķīmisko sastāvu un ārpuszemes dzīvības pēdas.
Haralds Ritenbergs
Haralds Ritenbergs (dzimis Rīgā) ir latviešu baletdejotājs, aktieris, pedagogs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1932. gadā Rīgā fabrikas strādnieka un šuvējas ģimenē. Mācījās Rīgas Ausekļa 46. pamatskolā (1941-1945), Rīgas pilsētas 22. pamatskolā (1945-1948), Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā un Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā (1948-1952). No 1950. līdz 1977. gadam viņš bija Latvijas Nacionālās operas un Latvijas Nacionālā teātra baleta solists. 1978. gadā H. Ritenbergs uzsāka darbu Rīgas Hereogrāfijas vidusskolā, ir tās vadītājs. Attēlojis Romeo Sergeja Prokofjeva baletā "Romeo un Džuljeta", dejojis Pētera Čaikovska baletā "Gulbju ezers", baletā "Pērs Gints". Par Ako lomu "Rigonda" 1959. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. Tāpat H. Ritenbergs tēlojis vairākās kinofilmās, tai skaitā "Vella kalpi", "Vella kalpi Vella dzirnavās", "Šķēps un roze" un "Nauris".
Kopš 1953. gada viņš ir Latvijas Teātra darbinieku savienības biedrs, kopš 1961. gada — Latvijas Kinematogrāfistu savienības biedrs. 1958. gadā saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu. 1965. gadā kļuva par Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieku. 1999. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Attiecībās ar balerīnu Annu Priedi piedzimusi meita Alla Priede (1954), kas arī pati vēlāk kļuva par baletdejotāju. Laulībā ar Birutu Ritenbergu 2 dēli — dvīņi Erlends un Dīns Ritenbergi (1969) — Latvijas Nacionālās operas baleta solisti.
Stefans Banahs
Stefans Banahs (pl) (dzimis, miris ) - poļu matemātiķis. Viens no Ļvivas matemātiķu skolas ievērojamākamajiem pārstāvjiem. Funkcionālanalīzes klasiķis.
Biogrāfija
Stefans Banahs dzimis 1892. gada 30. martā Krakovā (Austroungārijā). Banaha tēvs (Stefans Grečeks (Stefan Greczek)) bija nodokļu ierēdnis, bet māte, ar kuru tēvs nebija precējies, pameta Stefanu, kad tas bija 4 dienas vecs. Dzimšanas apliecībā kā Banaha māte tika ierakstīta Kataržina Banaha, kuras identitāte nav skaidra, jo Banaha tēvs līdz mūža galam slēpa Stefana mātes identitāti.
Jau apmeklējot pamatkolu un ģimnāziju Krakovā, parādījās Banaha spējas matemātikā. Tomēr pēc ģimnāzijas beigšanas, tā kā nodarbošanās ar matemātiku nesolīja nekādas karjeras iespējas, Banahs izvēlējās studēt Ļvivas Tehniskās Universitātes Inženierijas fakultātē. Neilgi pēc Pirmā pasaules kara sākuma, Banahs devās uz dzimto Krakovu, kur kopā ar domubiedru pulciņu sāk nodarboties ar dažādu matemātisku problēmu risināšanu.
Pēc kara Banahs 1920. gadā bija viens no Polijas Matemātiskās biedrības dibinātājiem, bet 1920. gadā viņš atkal pārceļas uz Ļvivu un sāk pasniegt Ļvivas universitātē. 1922. gadā, pretēji vispārpieņemtajai praksei, jo Banaham nebija izglītība matemātikā, viņš tiek habilitēts par docentu, bet 1924. gadā - par profesoru.
Banahs, kopā ar pārējiem Ļvivas skolas pārstāvjiem ar matemātiku parasti nodarbojās vakaros Ļvivas kafejnīcās (populārākā vieta "Skotu kafejnīca" (Kawiarnia Szkocka)), kur troksnī un pūlī aizrautīgi diskutēja par matemātiku. 1932. gadā Banahs publicēja savu galveno darbu, kas kļuvis par matemātikas klasiku - Théorie des opérations linéaires (Teoria operacji liniowych).
Neilgi pirms Otrā pasaules kara Banahs kļuva par Polijas Matemātiskās biedrības prezidentu. PSRS okupējot Polijas austrumdaļu, Banahs turpināja nodarboties ar matemātiku, bet kad Ļvivu 1941. gadā ieņēma vācu karaspēks, matemātikas studijas nācās pamest. Kaut arī Banahs pēc kara bija plānojis pārcelties uz Krakovu, tomēr 1945. gadā viņš mirst. Apglabāts Ļvivā.
Priekules pagasts
Priekules pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Priekules pilsētu, Bunkas, Virgas, Gramzdas, Vaiņodes un Embūtes un Kalvenes pagastiem. Pagasta centrs atrodas Priekulē — šo pilsētu pagasts iekļauj no visām pusēm.
Daba
Atrodas Rietumkursas augstienē. Austrumu daļa atrodas Embūtes paugurainē, rietumu daļa — Vārtājas viļņotajā līdzenumā. Augstākā vieta atrodas Asītes apkaimē — vairāk kā 155 m vjl.
Ezeri un ūdenskrātuves
Pagastā atrodas arī vairākas ūdenskrātuves, no kurām lielākā ir Dobeļdīķis (19,9 ha), daļēji atrodas Priekulē.
Vēsture
Mūsdienu Priekules pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bages-Asītes muiža (Gut Bagge-Assiten, Audari), Gaļķintes muiža (Gut Galkiten), Jaujenieku muiža (Gut Sophienhof), Mazgramzdas muiža (Gut Klein-Gramsden, Mazgramzda), Mežnieku muiža (Gut Mescheneeken), Nodegu muiža (Gut Nodaggen), Ordangas muiža (Gut Ordangen), Priekules Asītes muiža (Gut Preekuln-Assiten).