cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Medņu iela (Rīga)
Medņu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Induļa ielu un beidzas krustojumā ar Žagatu ielu. Ielas garums ir 134 metri.
Vēsture
Pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās Medņu iela minēta 1926. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nav mainījies.
Ielu savienojumi
Medņu iela krustojas ar:
Kreigs Smits
Kreigs Smits (dzimis 1989. gada 5. septembrī) ir amerikāņu hokejists, centra uzbrucējs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2023) Smits spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vašingtonas "Capitals" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Pēc divām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Smits sāka 2011.—12. gada sezonā, tajā 72 spēlēs atzīmējoties ar 36 punktiem NHL kluba Našvilas "Predators" sastāvā. 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja SM līgas klubā Kuopio "KalPa", taču tad atgriezās "Predators". "Predators" sastāvā spēlēja līdz pat 2020. gadam, kad noslēdza līgumu ar Bostonas "Bruins".
ASV hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Smits izlases sastāvā spēlējis arī 2011. un 2012. gada čempionātos.
Zlīna
Zlīna (cs) ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala centrs un šī apgabala lielākā pilsēta. Pilsētas attīstība saistīta ar uzņēmēja Tomāša Batjas (Tomáš Baťa, 1876-1932) un apavu ražošanas kompānijas "Bata Shoes" pirmsākumiem. No 1949. līdz 1990. gadam pilsēta tika dēvēta bijušā Čehoslovākijas politiskā līdera Klementa Gotvalda vārdā par Gotvaldovu.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1322. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Hābsburgu impērijas sastāvā. Līdz 19. gadsimta beigām pilsēta īpaši neizcēlās apkārtējo apdzīvoto vietu vidū. 1894. gadā Tomāšs Batja pilsētā nodibināja apavu ražošanas uzņēmumu. Pirmā pasaules kara laikā rūpnīca apgādāja ar apaviem Austroungārijas armiju. No 1918. gada pilsēta iekļāvās Čehoslovākijā. Batjas rūpniecības uzņēmumi strauji attīstījās, bet pats Tomāšs Batja 1923. gadā tika ievēlēts par Zlīnas mēru. Starp 1923. un 1932. gadu pilsētas iedzīvotāju skaits pieauga no 5 300 līdz 26 400 iedzīvotājiem. Tika celtas mājas un infrastruktūra Batjas uzņēmumu strādniekiem. Pilsētā tika ieviestas daudzas tolaik modernas arhitektūras idejas. Pēc Otrā pasaules kara Batjas rūpnīcas tika nacionalizētas. Kompānijas "Bata Shoes" galvenā mītne tika pārcelta uz Šveici. 1991. gadā Zlīnā atkal tika nodibināta "Bata Shoes" filiāle. Kopš 1993. gada pilsēta ir Čehijas sastāvā.
Cilvēki
Zlīna ir uzņēmēja Tomāša Batjas (Tomáš Baťa, 1876-1932), hokejista Petra Čajāneka (Petr Čajánek, 1975), hokejista Romana Čehmāneka (Roman Čechmánek, 1971), vieglatlēta Tomāša Dvoržāka (Tomáš Dvořák, 1972), hokejista Romana Hamrlīka (Roman Hamrlík, 1974), hokejista Karela Rahūneka (Karel Rachůnek, 1979—2011), britu dramaturga Toma Stoparda (Tom Stoppard) un Donalda Trampa sievas Ivanas (Ivana Trump, 1949) dzimtā pilsēta.
Pirms sporta karjeras sākuma Batjas rūpnīcā strādāja vieglatlēts Emils Zātopeks (Emil Zátopek, 1922-2000). Zlīnā strādājis animators Zdeneks Milers (Zdeněk Miler, 1921-2011).
Aleksejs Medvedevs
Aleksejs Medvedevs (be; dzimis ) bija baltkrievu brīvā stila cīkstonis, divu olimpiāžu dalībnieks, 1996. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļnieks, Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātais sporta meistars.
Biogrāfija
Aleksejs Medvedevs startēja supersmagā svara kategorijā (līdz 125-130 kg). Viņš bija 1997. gada Eiropas čempionāta sudraba medaļnieks Varšavā un bronzas medaļnieks 1994. gada pasaules čempionātā Stambulā.
Krievu Virauda
Krievu Virauda (, Krīvu Virauda) ir ciems Mākoņkalna pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Aleksejs Medvedevs
Biogrāfija
2000. gada Olimpiskajās spēlēs Sidnejā Medvedevs uzvarēja Kirgizstānas pārstāvi Aleksandru Kovaļevski un ķīnieti Čeņu Sjincjanu. Sacensību beigu daļā baltkrievs zaudēja kubietim Aleksisam Rodrigesam un ieņēma 6. vietu.
Krievu Virauda
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Rusišku ezers, Viraudas ezers.
Zāra Leandere
Zāra Leandere (Zarah Leander; dzimusi Kārlstadē, mirusi  Stokholmā) bija zviedru aktrise un dziedātāja.
Biogrāfija
Leandere jau bērna gados nonāca kontaktā ar mūziku. Viņa iemācījās spēlēt klavieres un vijoli, būdama bērns, un mēģināja dziedāt uz skatuves no sešu gadu vecuma. Viņas dzīve bija visai parasta līdz 17 gadu vecumam, kad viņa pārcēlās uz Rīgu. Latvijas galvaspilsētā viņa dzīvoja divus gadus (1922.-1924.), mācījās tur dziedāšanu, sāka dziedāt publikas priekšā, kā arī iemācījās vācu valodu. Aktrises un dziedātājas karjeru Zāra Leandere uzsāka 1920. gadu nogalē un līdz 1930. gadu vidum jau bija iemantojusi plašu atzinību un popularitāti kā Skandināvijas valstīs, tā arī Vācijā.
Lesings
Lesings var būt:
Zāra Leandere
Biogrāfija
Viņas radošā darbība Propagandas ministrijas kontrolētajā filmu nozarē tika un joprojām tiek vērtēta pretrunīgi, lai gan nekādus nosodāmus politiskus uzskatus Zāra Leandere sava mūža laikā nav paudusi un vienmēr ir koncentrējusies vienīgi uz savu radošo darbību.
Izlaides starpība
Izlaides starpība ir starpība starp faktisko ekonomikas izlaidi un ekonomikas maksimālo iespējamo izlaidi, izteikta procentos no iekšzemes kopprodukta (IKP). Valsts ražošanas jaudas starpība var būt pozitīva vai negatīva. Negatīvā izlaides starpība norāda, ka faktiskā ekonomiskā izlaide ir zemāka par visas ražošanas jaudas izlaidi valstī, bet pozitīva izlaide norāda ekonomiku, kas pārspēj cerības, jo tā faktiskā jauda ir augstāka par atzīto maksimālo jaudu. Negatīvā izlaides starpība ir reta.
Izlaides starpība ir plaisa, kas pastāv starp ilgtermiņa kopējo piedāvājuma līkni (LRAS līkni) un reālo īstermiņa izlaides līdzsvara līmeni (reālais IKP). Tie var būt pozitīvi, ja līdzsvars ir lielāks par valūtu LRAS vai negatīvs, ja tas ir mazāks par LRAS.
Ražošanas starpība, gan pozitīva, gan negatīva, ir nelabvēlīgs ekonomikas rādītājs, vismaz attiecībā uz efektivitāti. Pozitīva izlaides starpība liecina par lielu pieprasījumu pēc precēm un pakalpojumiem ekonomikā, ko var uzskatīt par labvēlīgu ekonomikai. Tomēr pārmērīgi liela pieprasījuma ietekme ir tāda, ka uzņēmumiem un darbiniekiem ir jāstrādā ārpus maksimālā efektivitātes līmeņa, lai apmierinātu pieprasījumu. Pozitīva izlaides starpība parasti veicina inflāciju ekonomikā, jo reizē ar pieaugošo pieprasījumu palielinās gan darbaspēka izmaksas, gan preču cenas. Alternatīvi negatīvā produkcijas izlaide norāda uz preču un pakalpojumu pieprasījuma trūkumu ekonomikā un var novest pie tā, ka uzņēmumi un darbinieki darbojas zem to maksimālā efektivitātes līmeņa. Negatīvā izlaides starpība liecina par lēnu ekonomiku un liecina par IKP pieauguma tempa kritumu un iespējamo lejupslīdi, jo algas un preču cenas parasti kritās, kad vispārējais ekonomikas pieprasījums ir zems. Izlaides starpība ir sarežģīta metrika precīzai aprēķināšanai, jo ir grūti novērtēt ekonomikas optimālo darbības efektivitātes līmeni.
Zāra Leandere
Biogrāfija
Neskatoties uz sarežģīto laikmetu, kura laikā uzplauka, attīstījās un savas augstākās virsotnes sasniedza Leanderes talants, viņa joprojām tiek uzskatīta par vienu no spožākajām parādībām Eiropas kino, operetes, kabarē un rēvijas kultūrā līdztekus tādām skatuves un kino zvaigznēm kā Marlēna Dītriha, Marika Reke, Grēta Garbo u.c. Starp citām Eiropas kino zelta laikmeta zvaigznēm Leandere pirkārt izceļas ar savu zemo, piesātināto kontralta balsi, tēlojuma ekspresiju un enerģiskumu, kā arī personības vitalitāti.
Iveta Vējone
Iveta Vējone (dzimusi 1966. gada 4. jūlijā Madonā ) ir skolotāja, bijušā Valsts prezidenta Raimonda Vējoņa dzīvesbiedre.
Dzīvesgājums
Absolvējusi Madonas 1. vidusskolu, studēja Liepājas Pedagoģiskajā institūtā sākumskolas pedagoga specialitātē. 1986. gadā Iveta un Raimonds Vējoņi nodibināja ģimeni, kurā ir uzauguši divi dēli. Pēc augstskolas absolvēšanas strādāja par sākumskolas skolotāju Madonas 1. vidusskolā. Vēlāk, kopā ar ģimeni pārceļoties uz Ogri, Iveta Vējone darbojās vides aizsardzības jomā. Viņa strādāja ar Daugavas krastu nostiprināšanas, atkritumu apsaimniekošanas un citiem ar vides jomu saistītiem projektiem.
I. Vējone dzīvesbiedra prezidentūras laikā par savām atbalsta prioritātēm bija izvirzījusi izglītības un sociālās jomas projektus, atbalstu bērniem, tajā skaitā ar īpašām vajadzībām un bez vecāku gādības palikušajiem. Izvirzot izglītības un sociālās jomas projektus un atbalstu bērniem kā savas atbalsta prioritātes, Valsts prezidenta kundze kļuva par patronesi vairākiem projektiem.
Brīvajos brīžos Iveta Vējone aizraujas ar dārza darbiem, kopjot vecāku puķu dārzu Ķegumā.
Doles
Doles ir ciems Valmieras novada Naukšēnu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V202.
Volžska
Volžska var būt:
The Daily Wire
Daily Wire ir amerikāņu konservatīvo ziņu un viedokļu vietne, kuru 2015. gadā dibināja politikas komentētājs Bens Šapiro un režisors Džeremijs Borings.
Papildus rakstītajam saturam vietnē tiek publicēti raidieraksti "The Ben Shapiro Show", "The Michael Knowles Show", "The Matt Walsh Show" un "The Andrew Klavan Show".
Berlīnes Tēgeles lidosta
Berlīnes Tēgeles Oto Lilientāla lidosta (de) bija lidosta Vācijā, tās galvaspilsētas Berlīnes galvenā starptautiskā lidosta. Tā bija izvietota pilsētas ziemeļrietumu daļā Reinikendorfas apriņķī, 11 km no pilsētas centra. Tā bija viena no retajām mūsdienu lidostām, kas izvietota pašā pilsētā. Līdz slēgšanai 2020. gadā tā pēc pasažieru plūsmas bija 4. noslogotākā lidosta Vācijā un 23. Eiropā.
Vēsture
Lidostas pirmsākumi meklējami 1906. gadā, kad bijušajā artilērijas poligonā tika izveidota Prūsijas gaisa kuģu bataljona bāze Reinikendorfas gaisa osta (Luftschiffhafen Reinickendorf). Pirmā pasaules kara laikā apvidus tika izmantots par gaisa izlūkošanas poligonu. 1930. gados apvidus tika izmantots kā raķešbūves izmēģinājumu poligons.
Pēc Otrā pasaules kara, Berlīnes blokādes laikā, kad tika noorganizēts Berlīnes gaisa tilts, pa kuru Berlīni apgādāja ar nepieciešamajām precēm un materiāliem, radās nepieciešamība pēc vēl viena lidlauka papildus Tempelhofas lidlaukam. Pēc Francijas okupācijas administrācijas, kuras pārziņā atradās pilsētas ziemeļrietumu daļa, pasūtījuma 90 dienu laikā no 1948. gada 5. augusta līdz 5. novembrim tika izbūvēts 2428 m garš skrejceļš (tajā laikā garākais Eiropā) un jau 17. novembrī tika uzsākti regulāri kravas lidojumi.
Pēc Berlīnes blokādes beigām 1950. gados Tēgeles lidlauks tika reorganizēts par pasažieru lidostu, kuras skrejceļš varēja uzņemt modernos reaktīvos pasažieru lainerus (Tempelhofas lidostas skrejceļš bija par īsu). Tā kā Rietumberlīnes speciālais statuss paredzēja, ka gaisa koridorus uz Rietumberlīni varēja izmantot tikai okupācijas spēku (ASV, Lielbritānijas un Francijas) valstu gaisa kuģi, visus komerciālos reisus Aukstā kara laikā uz Rietumberlīnes lidostām veica minēto valstu lidsabiedrības. Pirmā lidsabiedrība, kas uzsāka regulārus reisus uz Tēgeles lidostu, bija Air France 1960. gada 2. janvārī. Pēc lidostas rekonstrukcijas 1970. gadu sākumā, kā arī PanAm un British Airways pārbāzēšanās, Tēgeles lidosta kļuva par Rietumberlīnes galveno lidostu. 1988. gadā lidostu nosauca vācu aviācijas pioniera Oto Lilientāla vārdā.
Pēc Vācijas apvienošanās Tēgeles lidosta kļuva par lidsabiedrības Air Berlin mezgla lidostu un Germanwings bāzes lidostu.
Mareks Jass
Mareks Jass (dzimis ) ir bijušais latviešu hokejists, spēlēja uzbrucēja pozīcijā. Karjeras laikā trīs sezonas aizvadījis Krievijas Superlīgas klubā Maskavas CSKA, spēlējis arī Somijā: SM līgā, taču lielāku karjeras daļu aizvadījis dažādās Latvijas komandās — Rīgas "Pārdaugava", HK Liepājas Metalurgs, HK Rīga 2000. Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1999. gada Pasaules čempionātā.
Berlīnes Tēgeles lidosta
Vēsture
2016. gadā Tēgeles lidosta nodrošināja 60 % no Berlīnes aviopasažieru plūsmas. Pēc Brandenburgas lidostas atklāšanas Tēgeles lidosta tika slēgta 2020. gada 8. novembrī.
Mareks Jass
Pašlaik (2022) Jass ir Latvijas čempionāta komandas Rīgas "Dinamo" galvenā trenera palīgs.
Mareka brālēni Māris Jass un Koba Jass arī ir profesionāli hokejisti.
Karjera
Karjeru sācis 1992.—93. gada sezonā, kad spēlēja Rīgas "Pārdaugava" otrajā sastāvā Latvijas čempionātā. 1994.—95. gada sezonā 14 spēles aizvadīja arī Starptautiskajā hokeja līgā. 1995. gadā Jass pievienojās Maskavas CSKA, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 1998.—99. gada sezonas ievadā aizvadīja 4 spēles Somijas SM līgas vienībā KalPa, taču sezonu turpināja Jokipojat sastāvā.
1999.—2000. gada sezonu Jass aizvadīja HK Liepājas Metalurgs sastāvā, taču tad devās uz Ziemeļameriku, sezonu aizvadot CHL. 2001.—02. gada sezonā aizvadīja vairākas spēles Krievijas Superlīgas komandā Maskavas "Krylia Sovetov".
No 2002. līdz 2004. gadam Jass spēlēja HK Rīga 2000 sastāvā, taču tad divus sezonas aizvadīja "Metalurgā". Jass karjeru beidza, taču laika posmā no 2008. līdz 2013. gadam spēlēja HK Concept Riga un HK SMScredit.lv sastāvos, 2013. gadā kļūstot par Latvijas čempionu.
Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1999. gada Pasaules čempionātā. Kopā izlases rindās aizvadījis 35 spēles.
Atbildes kods
Saņemot atbildes kodu, pieprasījuma autors var secināt par notikuma raksturu un turpināt darbu vai pabeigt to atbilstoši situācijai. Atbildes kodi ļoti bieži tiek izmantoti klienta-servera arhitektūrā, bet lietošana neaprobežojas tikai ar to un var tikt izmantota līdzvērtīga mezglu/programmu mijiedarbībai atbilstošā protokola ietvaros.
Atkarībā no lietošanas jomas atgrieztie kodi var būt vispārpieņemti un šaura loka. Tomēr lielākajā daļā gadījumu izstrādātāji standartizē savu projektu atbilžu kodus un sniedz pilnvērtīgus katra notikuma iemeslu aprakstus, kura rezultātā var saņemt atbildi kas ietver ciparu kodu. Protokolos, kas ir līdzīgi pēc savas būtības, var tikt piemēroti vienādi kodi, lai gan vairumā gadījumu, atgriešanas kodi ir unikāli katrai tehnoloģijai vai protokolam.
Kļūdu un atgriešanas kodu pārzināšana ļauj sistēmas lietotājiem, izstrādātājiem un sistēmas apkalpojošajam personālam efektīvi veikt problēmu analīzi (ja iespējams saglabāt protokola darba žurnālfailu). Atkļūdošanai var noderēt trafika analizators (piemēram, Wireshark).
Telefona centrāles atbilžu kodi
Telefona signalizācijā, kas nodrošina izsaukuma komutāciju un visas procedūras, kas saistītas ar tā noteikšanu, stāvokļa maiņu un pabeigšanu, piemēro vispārpieņemtus atbilžu kodus uz pieprasījumiem.
Tradicionālā telefonija
Izsaukuma un/vai galīgā pieprasījuma atbildes kods uz pieprasījumu tiek saglabāts detalizētā izsaukuma ierakstā (CDR). Mezglu, staciju un abonentu iekārtu atbilžu kodi tradicionālajā telefonijā aprakstīti standartā Q.850 ISUP OKS-7 un Q.931 ISDN.
Parasti uz komutatora var pielāgot, kāda skaņa (balss paziņojums, SIT-tonis) tiks atskaņota abonentam katram beigu kodam, kad abonents nav pieejams, abonents ir aizņemts, tīkls ir pārslogots utt.
IP balss pārraide
Izsaukuma un/vai galīgā pieprasījuma atbildes kods uz pieprasījumu, tāpat kā tradicionālajā telefonijā, tiek saglabāts detalizētā izsaukuma ierakstā (CDR). Tā kā dažādu protokolu kodi var atšķirties NGN multiprotokolos, sakaru operatoriem bieži nākas pārveidot kādu atbildes kodu uz citu (no SIP uz H.323 vai ISDN un otrādi), to sauc par kodu translāciju (vai mapping).
H.323
H.323 aprīkojums un programmatūra pabeidz izsaukumus ar atbilžu kodiem, kas atbilst standartam Q.931, jo protokols ir izstrādāts maksimālajai ISDN atbilstības pārbaudei un daudzi pušu mijiedarbības momenti ir pārmantoti no digitālās telefonijas.
SIP (Session Initiation Protocol)
Atbilžu kodu piemēri:
Tīkla lietojumprogrammu atbilžu kodi
Lietojumprogrammās atbildes kods ir daļa no administratora un sistēmas mijiedarbības.
Datņu pārsūtīšana (FTP)
FTP ir viens no vecākajiem klientu-serveru protokoliem, kas ir paredzēts failu pārsūtīšanai datortīklos, kuros komandas un servera atbildes kodi ir standartizēti un populāri.
Примеры кодов ответов:
Mijiedarbība ar WEB-serveri
Atbilžu kodu piemēri:
Elektronisko ziņojumu nosūtīšana (SMTP)
Elektroniskais ziņojums pēc SMTP protokola tiek nosūtīts no klienta uz serveri. Klients pieprasa savienojumu ar serveri un izpilda dažādas komandas. Pasta serveris (MTA) reaģē uz vaicājumiem un sniedz atbildes.
Atbilžu kodu piemēri:
Pasaules U-21 čempionāts basketbolā
Pasaules čempionāts basketbolā U-21 izlasēm bija basketbola turnīrs Pasaules vīriešu basketbola izlasēm, kuru sastāvā bija 21 gadu veci un jaunāki basketbolisti. Čempionāts notika laika posmā no 1993. līdz 2005. gadam. Sākotnēji šis bija Pasaules čempionāts basketbolā U-22 izlasēm, taču 1998. gada decembrī FIBA pieņēma lēmumu par gadu limita samazināšanu.
Čači
Čači var būt:
Krjakova
Krjakova ir ciems Cirmas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 255 km attālumā no Rīgas.
Kāršu skaitītājs
"Kāršu skaitītājs" (en) ir 2021. gada ASV krimināldrāma, kuras režisors un scenārija autors ir Pols Šreiders. Filmā galvenās lomas atveido Oskars Aizeks, Tifānija Hediša, Tajs Šeridans un Vilems Defo. Filmas izpildproducents ir Mārtins Skorsēze.
Filma stāsta par bijušo militāristu, kurš ir kļuvis par spēlmani, ko sāk vajāt viņa pagātnes rēgi.
"Kāršu skaitītājs" pirmizrāde notika Venēcijas kinofestivālā, savukārt Latvijā filmas pirmizrāde notika. Filma tika iekļauta dažādu kritiķu, tai skaitā Time, The New Yorker, RogerEbert.com, IndieWire, The AV Club un Cahiers du Cinéma, 2021. gada labāko filmu sarakstos.
Pīļu iela (Rīga)
Pīļu iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Purvciemā. Tā sākas pie krustojuma ar Ainavas ielu un beidzas krustojumā ar Stirnu ielu. Ielas garums ir 232 metri.
Ielu savienojumi
Pīļu iela krustojas ar:
Bīrdžanda
Bīrdžanda ir pilsēta Irānas dienviaustrumos, Dienvidhorasānas ostāna administratīvais centrs. Izvietojusies ielejā starp Momenābādas un Bāgārāna kalnu grēdām 1050 km no valsts galvaspilsētas Teherānas. Nozīmīgs safrāna, bārbeles un paklāju ražošanas un eksporta centrs.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 13. gadsimtā kā viena no Kūhestānas pilsētām. Izvietojusies tā sauktajā «Opija pusmēnesī» — reģionā, caur kuru no Afganistānas uz Eiropu kontrabandas ceļā tika vests opijs.
Ludmila Golubeva
Ludmila Golubeva (dzimusi, Tambovas apgabalā, mirusi ) bija krievu izcelsmes Latvijas aktrise.
1948. gadā absolvējusi Ļeņingradas Jaunatnes teātra aktiermākslas studiju un tikusi uzņemta Jaunatnes teātra trupā. Strādājusi kinostudijā "Ļenfiļm", kur atveidojusi lomas vairākās pazīstamās krievu kinofilmās. 1951. gadā pārcēlusies uz Rīgu pie vīra. 1956. gadā kļuvusi par Rīgas Krievu drāmas teātra aktrisi. Filmējusies arī Latvijas televīzijas seriālā "Biļete līdz Rīgai".
Baltā apse
Baltā apse, arī baltapse, (Populus alba) ir vītolu dzimtas koks. Dabiskais izplatības areāls ir Centrāleiropa un Dienvideiropa, kā arī Centrālāzija. Latvijā ir sastopams tikai apstādījumos un parkos, kā arī retumis savvaļā. Koki izaug no 10 līdz 25 m augsti ar plašu vainagu. Baltās apses zari ir trausli. Ar parasto apsi bieži veido hibrīdu — pelēko apsi (P. x canescens).
Graužupes
Graužupes ir ciems Ogres novada Rembates pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos gar autoceļu A6 pie Graužupītes ietekas Daugavā un Lielvārdes pilsētas robežas 7 km no pagasta centra Rembates, 24 km no novada centra Ogres un 51 km no Rīgas. Ciema apkārtnē atrodas Ķeguma skolas muzejs, bērnudārzs, vidusskola, bibliotēka.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Kroļauka
Kroļauka ir ciems Sutru pagastā, Līvānu novadā. Atrodas 191 km attālumā no Rīgas.
LitSat-1
LitSat-1 ir Lietuvas viens no diviem pirmajiem pavadoņiem. Otrs ir LituanicaSAT-1; tie Starptautiskajā kosmosa stacijā nogādāti 2014. gada janvārī, bet februārī palaisti brīvā lidojumā.
Projekta primārais mērķis ir izmēģināt jauna veida pjezoelektrisko orientācijas sistēmu, kas tālāk varētu tikt pārbaudīta nākamajā lidojumā 2015. gadā. Paredzēts, ka LitSat-1 no orbītas translēs trīs sabiedrības balsojumā izvēlētus vārdus lietuviešu valodā.
LitSat-1 veidojusi komanda no Lietuvas kosmosa asociācijas, Kauņas tehnoloģiju universitātes, Kosmosa zinātņu un tehnoloģiju institūta un Viļņas Ģedimina tehnikas universitātes.
Pavadonis veltīts lietuviešu pilotu Steponas Darius un Stasys Girėnas pirmā transatlantiskā lidojuma 80 gadadienai. Misija nosaukta par Misija Lituanica 80.
Konstrukcija
LitSat-1 veidots pēc CubeSat 1U standarta kuba formā ar malām 10 cm un masu 1,33 kg.
Lidojuma gaita
LitSat-1 līdz ar citiem 32 nanopavadoņiem tika palaists plkst. 18:07:05 UTC kosmosa kuģa Cygnus Orb-1 kravas telpā ar nesējraķeti Antares 120 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. 12. janvārī Cygnus ieradās Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).
LitSat-1 brīvā lidojumā palaists no stacijas Kibo moduļa īpašas nanopavadoņu palaišanas ierīces 28. februārī 07:30 UTC. Reizē ar to palaisti pavadoņi LituanicaSAT-1, SkyCube-1, ArduSat-2 un UAPSAT.
Cīņas klubs (filma)
"Cīņas klubs" (en) ir 1999. gada ASV filma, kura veidota pēc Čaka Palahņuka 1996. gada romāna "Cīņas klubs" motīviem. Filmas režisors ir Deivids Finčers, galvenās lomas atveido Edvards Nortons, Breds Pits un Helēna Bonema Kārtere. Nortons tēlo vārdā nenosaukto galveno varoni, kurš ir neapmierināts ar savu "baltās apkaklītes" darbu amerikāņu sabiedrībā. Kopā ar ziepju vārītāju Taileru Dērdenu, kuru tēlo Pits, viņš izveido cīņas klubu un tiek iejaukts attiecībās starp viņu un izlaidīgu sievieti, Marlu Singeri, kuru tēlo Bonema Kārtere.
20th Century Fox producente Lora Ziskina ieguva tiesības ekranizēt Palahņuka romānu un filmas pielāgošanai nolīga Džimu Ūlsu. Finčers bija viens no četriem režisora kandidātiem, viņu izvēlējās tieši entuziasma dēļ. Finčers attīstīja scenāriju kopā ar Ūlsu, palīdzēja arī citi. Režisors salīdzināja filmu ar 1955. gadā izdoto "Dumpinieks bez iemesla" un 1967. gadā izdoto "Absolvents". Finčers bija iecerējis, ka "Cīņas kluba" vardarbība ir kā metafora konfliktam starp jauno paaudzi un reklāmas industrijas vērtību sistēmu. Lai liktu skatītājiem justies neērti un neļautu nojaust negaidīto nobeigumu, filmā viņš iekļāva homoerotiskās ainas no Palahņuka romāna.
Studijas pārstāvjiem filma nepatika, un viņi pārstrukturēja Finčera piedāvāto reklāmas kampaņu, tā mēģinot samazināt plānotos izdevumus. "Cīņas klubs" kinoteātros nenopelnīja tik naudas, cik bija cerēts; kritiķi filmu vērtēja ļoti dažādi. Tā tiek saukta par vienu no pretrunīgākajām un aprunātākajām 1999. gada filmām. Tiesa gan, filmas DVD versija bija komerciāli veiksmīga un padarīja "Cīņas klubu" par kulta filmu. Kritiķu vērtējumi kopš tā laika ir kļuvuši pozitīvāki.
Sižets
Vārdā nenosauktais Stāstītājs (Nortons) ir ceļojošs automašīnu firmas darbinieks, kurš cieš no bezmiega. Viņa ārsts atsakās izrakstīt zāles un iesaka apmeklēt atbalsta grupu, kur viņš redzētu cilvēkus, kas cieš no nopietnākām kaitēm. Stāstītājs apmeklē ar sēklinieku vēzi slimo cilvēku upuru atbalsta grupu un, pārliecinājis viņus, ka pats cieš no sēklinieku vēža, rod iespēju emocionāli izpausties un atbrīvojas no bezmiega. Viņš kļūst atkarīgs no atbalsta grupu apmeklēšanas un izlikšanās par upuri, taču vēl viena viltus upura, Marlas Singeres (Bonema Kārtere) esamība viņam traucē, tādēļ viņi sarunā kopā netikties vienās un tajās pašās grupās.
Atlidojis mājās pēc biznesa ceļojuma, Stāstītājs uzzina, ka viņa dzīvoklis ir ticis iznīcināts sprādzienā. Viņš sazvana Taileru Dērdenu (Pits), ziepju pārdevēju, ar kuru viņš sadraudzējās lidojuma laikā, un viņi tiekas bārā. Pēc diskusijas par patērnieciskumu Tailers ielūdz Stāstītāju palikt pie viņa mājās. Ārpus bāra viņš pieprasa, lai Stāstītājs viņam iesit. Pēc īsas dūru cīņas Stāstītājs sāk dzīvot Tailera pussagruvušajā mājā. Ārpus bāra starp viņiem notiek vēl vairākas cīņas, un tas piesaista vīriešu pūļa uzmanību. Kaušanās tiek pārcelta uz bāra pagrabu, kur šie vīrieši dibina cīņas klubu.
Marla pārdozē medikamentus un Stāstītājam telefoniski lūdz palīdzību. Viņa tiek ignorēta, taču Tailers paceļ klausuli un Marlu izglābj. Tailers un Marla uzsāk seksuālas attiecības, un Tailers brīdina Stāstītāju nekad nerunāt par viņu ar Marlu. Valstī tiek dibināti vēl vairāki cīņas klubi, un Tailera vadībā tie apvienojas pret materiālismu un korporācijām vērstā organizācijā "Projekts Haoss" (en). Stāstītājs Taileram pasaka, ka vēlas vairāk iesaistīties organizācijā, taču Tailers pēkšņi pazūd. Kad "Projekta Haoss" biedru neizdevušās sabotāžas operācijas laikā nogalina policija, Stāstītājs mēģina slēgt projektu un mēģina izsekot Taileru pēc viņa lidmašīnu biļešu maršrutiem. Kādā pilsētā "Projekta Haoss" biedrs sveic Stāstītāju kā Taileru Dērdenu. Viesnīcā Stāstītājs piezvana Marlai un atklāj, ka arī viņa uzskata Stāstītāju par Taileru. Viņš pēkšņi ierauga Taileru Dērdenu savā istabā — Tailers paskaidro, ka Stāstītājam ir personības dalīšanās un viņi abi atrodas vienā ķermenī. Tailers kontrolē Stāstītāja ķermeni, kad tas guļ.
Stāstītājs pēc sarunas zaudē samaņu. Kad Stāstītājs pamostas, viņš atklāj, ka Tailers ir veicis zvanus, kamēr viņš gulēja. Viņš uzzina, ka Tailers plāno tikt vaļā no parādsaistībām, iznīcinot ēkas, kurās atrodas kredītkaršu kompāniju reģistri. Stāstītājs cenšas par to ziņot policijai, taču atklāj, ka policisti ir "Projekta" biedri. Viņš cenšas atmīnēt sprāgstvielas kādā ēkā, taču Tailers viņu apspiež un dodas uz ēku, no kuras var novērot sprādzienus. Stāstītājs, kuram Tailers draud ar ieroci, saprot, ka tā kā viņam un Taileram ir tas pats ķermenis, patiesībā ieroci tur Stāstītājs. Viņš iešauj sev mutē, lode izlido cauri vaigam, nenogalinot Stāstītāju. Tailers saļimst, viņam ir ievainojums pakausī, Stāstītājs viņu vairs neredz. "Projekta Haoss" biedri atved Marlu, kuru viņi nolaupīja, un liek viņus abus mierā. Viņi sadodas rokās un noskatās, kā sabrūk ēkas.
Tēmas
Finčers ir sacījis, ka "Cīņas klubs" ir filma par pieaugšanu, tāpat kā 1967. gada filma "Absolvents", tikai 30—40 gadus veciem cilvēkiem. Finčers Stāstītāju ir aprakstījis kā parastu personu; romānā viņš tiek saukts par Džeku, taču filmā ir bez vārda. Finčers aprakstīja Stāstītāja izcelsmi: "Viņš mēģināja darīt visu, ko viņam mācīja, mēģināja iederēties pasaulē, kļūstot par to, kas viņš nav." Stāstītājs nevar rast prieku, tādēļ viņš dodas ceļojumā uz apgaismību, kurā viņam ir "jānogalina" savi vecāki, savs dievs un savs skolotājs. Filmas sākumā viņš ir nogalinājis savus vecākus. Ar Taileru Dērdenu viņš nogalina savu dievu, darot lietas, kuras viņam nebūtu jādara. Lai pabeigtu nobriešanas procesu, Stāstītājam ir jānogalina savs skolotājs, Tailers Dērdens.
Galvenais varonis ir 1990. gadu pretstats "Absolventa" arhetipam: "puisis, kam pie kājām nav iespēju pilna pasaule, viņam nav iespēju, viņš vārda tiešā nozīmē nevar iedomāties veidu, kā mainīt savu dzīvi". Viņš ir apjucis un dusmīgs, tādēļ atbild savai dzīves videi, savā prātā radot Taileru Dērdenu, Nīčes pārcilvēku. Kaut arī Tailers ir tas, par ko Stāstītājs vēlētos kļūt, viņš nav iejūtīgs un nepalīdz Stāstītājam stāties pretī lēmumiem savā dzīvē, kas "ir sarežģīti un kuriem ir morālas un ētiskas saistības". Finčers paskaidroja, ka "[Tailers] var tikt galā ar mūsu dzīves konceptiem ideālistiskā veidā, taču tam nav nekāda sakara ar reālās dzīves kompromisiem, kādus tos pazīst mūsdienu cilvēks. Tas ir: daudzos notikumos bez tevis var iztikt. Tas ir uzbūvēts, tagad tam ir tikai jādarbojas." Kaut arī kinostudijas pārstāvji uztraucās, ka "Cīņas klubs" būs "draudīgs un musinošs", Finčers mēģināja to padarīt "smieklīgu un musinošu", iekļaujot filmā humoru, kas nomāktu filmā atainoto ļaunumu.
Ūlss filmu aprakstīja kā "romantisku komēdiju", paskaidrojot, ka "daudz kas ir saistīts ar tēlu attieksmi pret veselīgām attiecībām, liela daļa no viņu uzvešanās veida liekas neveselīga un riebīga vienam pret otru, taču patiesībā tas strādā, jo abi tēli psiholoģiski ir uz robežas". Stāstītājs vēlas intīmu tuvību, taču izvairās no tās ar Marlu Singeri, jo saredz pārāk daudzas līdzības ar sevi. Kaut arī Marla ir pavedinoša un nihilistiska perspektīva Stāstītājam, viņš tā vietā izvēlas jauno nodarbi un satraukumu, ko viņam piedāvā draudzēšanās ar Taileru Dērdenu. Stāstītājs jūtas ērti, esot personīgi saistīts ar Taileru Dērdenu, taču kļūst greizsirdīgs, kad Tailers uzsāk seksuālas attiecības ar Marlu. Kad Stāstītājs strīdas ar Taileru par viņu draudzību, Tailers pastāsta, ka draudzība ir otršķirīga, salīdzinot ar sekošanu viņu pētītajai filozofijai. Tailers ierosina kaut ko darīt ar Marlu, netieši norādot, ka viņa ir risks, no kura jāatbrīvojas. Kad Tailers to pasaka, Stāstītājs saprot, ka viņa vēlmēm būtu jābūt fokusētām uz Marlu, un sāk novirzīties no Tailera ceļa.
Neuzticamais Stāstītājs sākotnēji neapzinās, ka Tailers Dērdens ir radies viņā pašā un tikai Stāstītājs pats ir tas, kurš viņu redz. Viņš arī kļūdaini slavē cīņas klubus kā veidu, kā justies spēcīgam, kaut arī Stāstītāja fiziskā kondīcija pasliktinās pa to laiku, Tailera Dērdena izskats uzlabojas. Sākotnēji Tailers vēlas "patiesi pieredzēt" īstas cīņas, tāpat kā Stāstītājs, viņam ir nihilistiska attieksme noliegt un iznīcināt institūcijas un vērtību sistēmas. Viņa impulsīvā daba, kas ataino id, piedāvā attieksmi, kas ir vilinoša un atbrīvojoša Stāstītājam un "Projekta Haoss" biedriem. Tailera iniciatīvas un metodes kļūst dehumanizējošas, viņš izrīko "Projekta" dalībniekus ar megafonu, līdzīgi nometņu vadītājiem Ķīnas pārizglītošanas nometnēs. Stāstītājs aizvirzās prom no Tailera un filmas beigās nokļūst krustcelēs starp savām divām konfliktējošajām pusēm.
Edvards Nortons ir sacījis: "Manuprāt, "Cīņas klubs" patiesi, savā ziņā [..] iedziļinājās izmisumā un paralīzē, ko cilvēki jūt, jo šo vērtību sistēmu viņi ir mantojuši no reklāmām." Breds Pits ir teicis: "Cīņas klubs" ir metafora nepieciešamībai virzīties cauri sienām, kuras mēs paši uzliekam sev apkārt, un vienkārši pēc kaut kā tiekties, tāpēc pirmoreiz mēs varam izjust sāpes." "Cīņas klubs" līdzinās 1955. gada filmai "Dumpinieks bez iemesla": abas ir par cilvēkiem, kuri ir vīlušies esošajā sistēmā. Tēli, kas ir pārcietuši sociālu emaskulāciju, nu ir kļuvuši par "skatītāju paaudzi". Reklāmas kultūra definē sabiedrības "virspusējos priekus", kuri rada nevajadzīgu pakaļdzīšanos pēc materiālajām vērtībām, atstājot novārtā svarīgāko - tiekšanos pēc garīga prieka. Filmā ir atsauces uz Calvin Klein, IKEA un Volkswagen New Beetle. Nortons par Beetle ir sacījis: "Mēs to sadauzījām [..], jo tas šķita kā klasisks demogrāfiskā sprādziena paaudzes mārketinga plāna piemērs, kas pārdeva kultūru mums atpakaļ." Viņa tēls pārvietojas pa savu dzīvokli, kamēr vizuālie efekti parāda viņa daudzos IKEA īpašumus. Finčers aprakstīja Stāstītāja nodošanos: "Tā bija tikai doma par dzīvošanu šajā viltus priekā." Pits izskaidroja neatbilstību: "Man šķiet, ka pastāv pašaizsardzības mehānisms, kas aiztur manu paaudzi no īstas un godīgas pazīšanās un saistībām ar mūsu patiesajām jūtām. Mēs fanojam par beisbola komandām, taču mēs paši neiesaistāmies un nespēlējam. Mēs esam tik nobažījušies par neveiksmi un tik tendēti uz panākumiem, ka šīs divas lietas ir viss, kas galu galā tevi raksturos."
Vardarbība cīņas klubos ir domāta nevis, lai reklamētu vai cildinātu fiziskās cīņas, bet, lai dalībnieki izjustu sabiedrību, kurā viņi citādi ir nejūtīgi. Cīņas ir taustāms piemērs pretestībai pret "ieraušanos" impulsu sabiedrībā. Nortons uzskatīja, ka cīņa starp vīriešiem atņem "bailes no sāpēm" un "pieķeršanos materālajām vērtībām", ļaujot viņiem piedzīvot kaut ko vērtīgu. Kad cīņas pārvēršas revolucionārā vardarbībā, filma tikai daļēji pieņem Tailera Dērdena revolucionāro dialektiku, teicējs novirzās un noliedz Tailera idejas. "Cīņas klubs" apzināti slēpj neviennozīmīgu vēsti, kuras interpetācija tiek atstāta skatītāju ziņā. Finčers paskaidroja: "Man patīk doma, ka fašisms var pastāvēt, nepiedāvājot konkrētu virzienu vai risinājumu. Vai tad fašismam nav jāsaka "šis ir virziens, kurp mums jādodas"? Taču šī filma nevarētu piedāvāt kaut kādu risinājumu."
Ideja un režisora meklēšana
Ziskina sākotnēji vēlējās nolīgt Baku Henriju, lai uzrakstītu scenāriju, jo uzskatīja, ka "Cīņas klubs" ir līdzīgs 1967. gada filmai "Absolvents", kurai Henrijs uzrakstīja scenāriju. Kad jauns scenārists, Džims Ūlss, lobēja Donenu un Bellu šim darbam, producenti izvēlējās viņu Henrija vietā. Bells sazinājās ar četriem režisoriem, kuri varētu strādāt pie filmas. Viņaprāt, labākā izvēle bija Pīters Džeksons, taču viņš bija aizņemts, Jaunzēlandē filmējot filmu "Briesmoņi" (1996). Braiens Singers saņēma grāmatu, taču to neizlasīja. Denijs Boils satikās ar Bellu un izlasīja grāmatu, taču atteicās. Deivids Finčers, kas izlasīja "Cīņas klubu" un centās pats iegādāties tiesības, runāja ar Ziskinu par filmas režisēšanu. Viņš kavējās pieņemt 20th Century Fox piedāvājumu, jo viņam bija negatīva pieredze, strādājot ar filmu "Svešie 3". Lai uzlabotu attiecības ar studiju, viņš tikās ar Ziskinu un studijas vadītāju Billu Mekeniku. 1997. gada augustā 20th Century Fox paziņoja, ka Finčers režisēs "Cīņas kluba" ekranizāciju.
Aktieru izvēle
Producents Ross Bells tikās ar aktieri Raselu Krovu, lai apspriestu viņa kandidatūru Tailera Dērdena lomai. Producents Ārts Linsons, kas filmas veidošanā iesaistījās vēlāk, tikās ar citu kandidātu — Bredu Pitu. Linsons bija pieredzējušāks producents nekā Bells, tāpēc studija izvēlējās Pitu, nevis Krovu. Pēc neveiksmes 1998. gadā ar "Iepazīstieties, Džo Bleks", Pits bija jaunas filmas meklējumos. Studija uzskatīja, ka "Cīņas klubs" būtu komerciāli veiksmīgāks ar lielu zvaigzni. Studija noslēdza līgumu ar Pitu un piedāvāja viņam 17,5 miljonu ASV dolāru honorāru.
Stāstītāja lomai studija meklēja "seksīgāku vārdu" kā Metu Deimonu, lai palielinātu filmas komerciālās cerības. Tika apspriesta arī Šona Penna kandidatūra. Tā vietā Finčers izskatīja Edvarda Nortona kandidatūru, balstoties uz aktiera spēli 1996. gada filmā "Nācija pret Leriju Flintu". Citas studijas piedāvāja Nortonam galvenās lomas filmās "Talantīgais misters Riplijs" un "Cilvēks uz Mēness". Aktieri izvēlējās filmai "Zvērinātie", taču filmas iestudēšana tā arī neuzsākās. 20th Century Fox piedāvāja Nortonam 2,5 miljonus ASV dolāru honorāru, lai pievilinātu viņu "Cīņas klubam". Nortons nevarēja uzreiz piekrist piedāvājumam, jo kompānijai Paramount Pictures viņš joprojām bija vienu filmu parādā. Nortons parakstīja līgumu, saskaņā ar kuru viņam bija jāpiedalās vienā no studijas nākamajām filmām par zemāku atalgojumu. Nortons saistības izpildīja, piedaloties 2003. gada filmā "Itālijas variants".
1998. gada janvārī 20th Century Fox paziņoja, ka filmai ir izvēlēti Breds Pits un Edvards Nortons. Aktieri gatavojās savām lomām, trenējoties boksā, tekvondo, grappling, un ziepju vārīšanā. Pits patvaļīgi aizgāja pie zobārsta, lai tas ierobotu viņa priekšzobus un viņa tēlam nebūtu ideāli zobi. Tie tika atjaunoti pēc filmēšanas beigām.
Finčera pirmā izvēle Marlas Singeres lomai bija Džanīne Garofalo, bet viņa bija pret filmas seksuālo saturu. Filmas veidotāji sākotnēji apsvēra Kortniju Lavu un Vinonu Raideri kā kandidātes. Studija vēlējās Rīzu Viterspūnu, taču Finčers uzskatīja, ka viņa ir par jaunu šai lomai. Viņš izvēlējās Helēnu Bonemu Kārteri, balstoties uz viņas spēli 1997. gada filmā "Dūjas spārni".
Scenārija rakstīšana
Scenārija autors Džims Ūlss strādāja pie sākotnējās scenārija versijas. Tajā nebija aizkadra balss, jo tolaik valdīja uzskats, ka šī tehnika ir "banāla un nodrāzta". Kad Finčers pievienojās filmai, viņš pastāvēja uz aizkadra balss nepieciešamību, uzskatot, ka filmas humora avots esot tieši Stāstītāja balss. Sākotnējo versiju režisors aprakstīja kā "bēdīgu un nožēlojamu". Finčers un Ūlss scenāriju pārveidoja sešu līdz septiņu mēnešu laikā. 1997. gadā bija gatavs trešais scenārija variants, kurā bija izmainīta notikumu secība un izlaisti vairāki svarīgi elementi. Kad tika nolīgts Pits, viņš bija nobažījies par to, ka viņa tēls — Tailers Dērdens — bija pārāk viendimensionāls. Finčers meklēja padomu pie scenārista un režisora Kemerona Krova, kas ieteica tēlu padarīt nenoteiktāku. Finčers nolīga arī scenāristu Endrjū Kevinu Vokeru. Režisors ielūdza Pitu un Nortonu, lai viņi palīdzētu rediģēt scenāriju, un grupa izveidoja piecas revīzijas gada laikā.
Čaks Palahņuks slavēja sava romāna precīzo ekranizāciju un to, ka filmas sižets bija noslīpētāks par romāna sižetu. Palahņuks atcerējās, kā scenāristi apsprieda to, vai skatītāji noticētu romāna negaidītajam nobeigumam. Finčers atbalstīja nobeiguma iekļaušanu, apgalvojot: "Ja viņi līdz šim brīdim pieņem visu, viņi pieņems arī nobeigumu. Ja viņi joprojām atradīsies zālē, viņi tam sekos." Palahņuka romānā bija homoerotiskas ainas, kuras režisors iekļāva arī filmā. Tas tika darīts ar nolūku likt skatītājiem justies neērti un uzsvērt pārsteigumu, kas viņus sagaida beigu epizodē. Vannas istabas aina, kad Tailers Dērdens mazgājas blakus Stāstītājam, ir viens no šādiem piemēriem. Citāts "es vēlos uzzināt, vai vēl viena sieviete patiešām ir atbilde, ko mums vajag," bija domāts, lai norādītu uz personīgo atbildību, nevis homoseksualitāti. Vēl viens piemērs ir aina filmas sākumā, kurā Tailers Dērdens novieto ieroča stobru Stāstītāja mutē.
Stāstītājs rod atpestīšanu filmas beigās, noraidot Tailera Dērdena dialektiku, tā novirzoties no romānā esošā nobeiguma, kurā Stāstītājs tiek ievietots psihiatriskajā slimnīcā. Nortons atrada paralēles starp atpestīšanu kā šajā filmā, tā "Absolventā", norādot, ka abu filmu galvenie varoņi atrod vidusceļu starp savām divām pusēm. Finčers uzskatīja, ka romāns bija pārāk apmāts ar Taileru Dērdenu, tādēļ viņš izmainīja nobeigumu, lai no viņa novirzītos: "Es gribēju, lai cilvēki mīl Taileru, taču es gribēju arī, lai viņi pieļautu viņa sakāvi."
Filmēšana
Studijas vadītāji Mekeniks un Ziskina sākotnēji ieplānoja filmas veidošanā ieguldīt 23 miljonus ASV dolāru, taču, uzsākot aktīvu darbu pie filmas, budžets palielinājās līdz 50 miljoniem. Pusi apmaksāja New Regency, taču filmēšanas laikā prognozētās izmaksas pieauga līdz 67 miljoniem dolāru. New Regency vadītājs un "Cīņas kluba" producēšanas vadītājs Ārnons Milčans lūdza Finčeru samazināt izmaksas par vismaz 5 miljoniem. Režisors atteicās, tādēļ Milčans piedraudēja Mekenikam, ka New Regency atsauks finansējumu. Mekeniks centās atgūt Milčana atbalstu, nosūtot viņam nerediģētu materiālu no "Cīņas kluba" filmēšanas. Redzot trīs nedēļu darbu, Milčans atjaunoja New Regency finansiālo atbalstu. Galējais filmas veidošanas budžets bija 63 miljoni ASV dolāru.
Fimēšana ilga 138 dienas, kuru laikā Finčers uzfilmēja vairāk nekā 1500 filmas lentes, trīsreiz vairāk nekā vidēji Holivudas filmā. Filmēšana notika Losandželosā, tās apkārtnē un studijas uzņemšanas laukumos. Scenogrāfs Alekss Makdovels uzbūvēja vairāk nekā 70 uzņemšanas laukumus. Tailera Dērdena mājas āriene tika uzbūvēta Sanpedro rajonā, Losandželosā, bet iekšpuse — studijā. Lai ilustrētu tēlu sairušo pasauli, mājas iekšpuse bija daļēji sagruvusi. Marlas Singeres dzīvokļa izkārtojums tika balstīts uz fotogrāfijām no Rosalind Apartments, Losandželosas centrā. Kopā aptuveni 200 vietās tika uzfilmētas ap 300 ainas, un pielietoti sarežģīti specefekti. Finčers salīdzināja "Cīņas klubu" ar viņa nākamo un ne tik sarežģīto filmu "Baiļu istaba": "Es jutos tā, it kā visu savu laiku pavadītu, skatoties uz kravas mašīnām, kuras tiek izkrautas un piekrautas, ar mērķi nofilmēt trīs dialoga rindiņas. Transportēšanas bija krietni par daudz."
Kinematogrāfija
"Cīņas kluba" filmēšanā Finčers lietoja Super 35 formātu, jo tas viņam deva maksimālu manevrētspēju. Par operatoru viņš nolīga Džefu Kronenvetu. Kronenveta tēvs Džordans Kronenvets bija operators Finčera režisētajā 1992. gada filmā "Svešie 3", taču tika nomainīts divas nedēļas pēc filmēšanas sākuma. Finčers no savām iepriekšējām filmām ("Septiņi" un "Spēle") izpētīja dažādus pielietotos vizuālos efektus, un, kopā ar Kronenvetu filmējot "Cīņas klubu", aizguva pāris elementus.
Viņi izmantoja bālu stilu, padarot cilvēkus "spīdīgus". Ainas, kurās Stāstītājs parādījās bez Tailera Dērdena, izskatījās mierīgas un reālistiskas. Ainas ar Taileru, pēc Finčera teiktā, bija "hiperreālākas kā nojauktā, tā demontētā nozīmē — vizuāla metafora tam, kurp [Stāstītājs] dodas". Tērpos un grimā filmas veidotāji lietoja nepiesātinātas krāsas. Helēnai Bonemai Kārterei bija lāsmojošs grims, kas norādīja uz viņas romantisko nihilistisko tēlu ar "heroīna briesmoņa apsūbējumu". Finčers un Kronenvets iespaidojās no 1973. gada filmas "Amerikāņu grafiti", kurā nakts skatiem piemita ikdienišķums, tajā pašā laikā nezaudējot krāsainību.
Filmas veidotāji filmēšanas laikā izmantoja kā dabīgo, tā mākslīgo gaismu. Filmas ainu apgaismošanai režisors centās pielietot vairākas pieejas, piemēram, filmējot pilsētā viņš ieguva pilsētas apgaismojuma fona efektu. Lai saglabātu realitātes izjūtu, piemēram, apgaismotu protēzes, kas parādīja tēlu ievainojumus, dažkārt tikai izmantots fluorescējošais apgaismojums. No otras puses, Finčers vēroja, lai apgaismojums nebūtu pārāk spēcīgs. Iedvesmojoties no operatora Gordona Vilisa pielietotās tehnikas, tēlu acis viņš neizcēla.
"Cīņas klubs" lielākoties tika filmēts naktī. Dienas ainas Finčers apzināti filmēja ēnainās vietās. Lai radītu fona spīdumu, filmēšanas komanda bāra pagrabā novietoja lētas darba lampas. Finčers izvairījās no sarežģītiem filmēšanas darbiem pirmajās pagraba cīņu ainās, tā vietā nofiksējot kameru konkrētā vietā. Vēlākajās ainās Finčers pārvietoja kameru no skatītāja skatpunkta uz cīnītāja skatpunktu.
Ainas ar Taileru Dērdenu tika inscenētas ar domu noslēpt faktu, ka šis tēls ir Stāstītāja izdomājums. Viņš netika filmēts vienā kadrā ar ļaužu grupu, kā arī trešās personas skatos, kur, manipulācijas nolūkos, Tailers Stāstītājam piedāvā specifiskas idejas. Sākuma ainās filmas veidotāji Taileru iekļāva atsevišķos kadros, lai radītu zemapziņas efektu. Tailers parādās fonā, nefokusēts, kā "mazs velniņš uz pleca". Finčera paskaidrojums: "Mūsu varonis rada Taileru Dērdenu pats savā prātā, tādēļ šajā brīdī viņš pastāv tikai Stāstītāja apziņas perifērijā."
Kaut arī "Cīņas kluba" filmēšanā Kronenvets lielākoties izmantoja "Kodak" kinolenti, lai izmainītu tās izskatu, tika pielietotas vairākas citas tehnikas. Piemēram:
Vizuālie efekti
Lai pielietotu dažādos vizuālos efektus, Finčers nolīga Kevinu Todu Haugu. Ar Haugu viņš jau bija sastrādājies, veidojot "Spēli". Meistars sadalīja vizuālo efektu māksliniekus un ekspertus dažādās grupās, katra no tām atbildēja par citu vizuālo efektu tipu: datorgrafiku, animāciju, salikšanu un skenēšanu. Haugs paskaidroja: "Mēs izvēlējāmies labākos cilvēkus katram efektu darba aspektam, tad koordinējām viņu darbu. Šādā veidā mēs izvairījāmies no sarežģītā grupu darba." Finčers vizualizēja teicēja perspektīvu caur "prāta acs" skatpunktu un skatītājiem izveidoja tuvredzīgu struktūru. Sarežģītiem vizuālo efektu skatiem Finčers lietoja priekšvizualizācijas video, kā risinājumu potenciālām kļūdām reālās filmēšanas laikā. Filmas ievadā ir 90 sekundes gara vizuālo efektu aina, kas parāda Stāstītāja smadzenes mikroskopiskā palielinājumā, kamera attālinās un sāk ceļojumu no viņa baiļu centra, sekojot domas procesam, ko ir izsaucis baiļu impulss. Ainai, kuru daļēji veidoja Finčers, sākotnēji bija piešķirts atsevišķs filmas budžets, taču 1999. gada janvārī studija apvienoja abus projektus. Finčers nolīga Digital Domain un firmas vizuālo efektu uzraugu Kevinu Meku, kas ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labākajiem specefektiem 1998. gada filmā "Kad sapņi piepildās", ainas veidošanai. Izmantojot L-sistēmu, firma atveidoja smadzeņu karti, un medicīniskā ilustratore Ketrīna Džonsa detalizēja šo dizainu. Attālināšanās aina no smadzeņu iekšienes uz galvaskausa ārpusi iekļāva neironus, darbības potenciālus un mata folikulu. Haugs paskaidroja: "Lai gan mēs gribējām, lai ceļojums caur smadzenēm izskatītos kā elektronmikroskopa fotogrāfija, šim skatam vajadzēja būt apvienotam ar nakts niršanas sajūtu: slapjam, baisam un ar mazu attēla dziļumu." Seklais attēla dziļums tika panākts, pateicoties staru izsekošanas procesam.
Filmā tika iekļauti arī citi vizuālie efekti, piemēram, filmas sākumā kamera pazib gar pilsētas ielām, lai parādītu "Projekta Haoss" iznīcinošo ekipējumu, kas mētājas apakšzemes stāvvietās. Aina bija trīsdimensionāla kompozīcija, kur tika apvienotas gandrīz 100 Losandželosas fotogrāfijas, kuras uzņēma fotogrāfs Maikls Daglass Midltons. Pie filmas beigu ainas, kad brūk kredītkaršu biroju ēkas, tās radītājs Ričards Beilijs (Image Savant) strādāja vairāk nekā četrpadsmit mēnešus.
Filmas vidū Tailers Dērdens skatītājiem parāda norādījuma zīmi (filmā iesauktu par cigaretes izdegumu). Aina simbolizē pagrieziena punktu, kas pareģo topošo pārrāvumu un "diezgan subjektīvās realitātes", kas pastāvēja filmas sākumā, inversiju. Režisors paskaidroja: "Pēkšņi ir tā, it kā kinomehāniķis palaida garām pārslēgšanos uz nākamo lentu, skatītājiem ir jāsāk skatīties uz filmu pavisam citādi."
Muzikālais pavadījums
Finčers bija norūpējies par to, ka grupas, kurām ir pieredze filmu muzikālā pavadījuma veidošanā, nespēs apvienot tēmas, kuras tiek risinātas filmā. Šī iemesla dēļ viņš meklēja grupu, kura nekad iepriekš nav rakstījusi pavadījumu filmai. Viņš centās nolīgt Radiohead, taču galu galā izvēlējās breikbīta producentu duetu Dust Brothers. Duets radīja postmodernu skaņas celiņu, kurā bija iekļauti atkārtoti bungu ritmi, elektroniska čirkstoņa un datorizētas mūzikas piejaukums. Dust Brothers dalībnieks Maikls Simpsons sacīja: "Šajā filmā Finčers vēlējās uzsākt ko jaunu, netradicionāls pavadījums palīdzēja to sasniegt."
Reklāma
Filmēšana noslēdzās 1998. gada decembrī, un Finčers samontēja filmu 1999. gada sākumā, lai sagatavotu "Cīņas klubu" seansam ar 20th Century Fox vadītājiem. Viņi neuzņēma filmu ar sajūsmu un bija norūpējušies par to, ka filmai varētu nebūt skatītāju. Galvenais producents Ārts Linsons, kas atbalstīja filmu, atcerējās: "Par "Cīņas klubu" tik daudz runāja, ka tas kļuva satraucoši, un neviena vadītāju grupa nevarēja ar to tikt galā." Par spīti tam, sākotnēji "Cīņas kluba" rādīšanu kinotēatros bija paredzēts uzsākt 1999. gada jūlijā, vēlāk to pārcēla uz. Studija vēlreiz pārcēla filmas izlaišanas laiku, šoreiz uz rudeni, kā iemeslu minot lielu filmu apjomu vasarā un sasteigtu attēla apstrādes procesu. Cilvēki ārpus studijas par iemeslu uzskatīja Kolumbainas vidusskolas slaktiņu gada sākumā.