cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lietuvas okupācija (1940)
Ultimāta pieņemšana
15. jūnijā 3.00 naktī prezidenta Smetonas rezidencē sanāca valdības un prezidenta kopēja sēde. Ministru mazākums un Smetona vēlējās izrādīt simbolisku militāro pretestību, lai demonstrētu PSRS agresīvo dabu un lai lietuvieši un ārzemnieki zinātu, ka valsts nav nodota bez cīņas. Premjerministrs Merķis, lielākā daļa ministru, kā arī iepriekšējais un esošais Armijas virspavēlnieki ģenerāļi Raštikis un Vitkauskas pārstāvēja viedokli, ka pretestība prasīs pārāk lielus materiālos un cilvēkupurus. Valdības lēmumus lielā mērā noteica arī tās nestabilā koalīcijas daba, kurā daudzi no ministriem un ģenerālis Raštikis bija prezidenta Smetonas politiskie pretinieki. Izrādījās, ka Lietuvas armija nav saņēmusi nekādas pavēles sagatavoties valsts aizsardzībai, un ir bez smagajiem ieročiem, jo tie nosūtīti šaušanas mācībās uz poligoniem. Rezultātā PSRS ultimāts tika pieņemts. Lietuvas politiskā elite domāja, ka Smetonas režīma sabrukums nebūt nenozīmēs valsts neatkarības beigas. Valdība savā pēdējā sapulcē parādīja, ka ir politiski sašķelta, nesagatavota valsts militārai aizsardzībai, bez plāniem trimdas valdības veidošanai un bez skaidras sapratnes, ko padomju ultimāts nozīmē valstij.
Ģenerālim Raštikim tika uzticēta jaunās valdības veidošana un sarunu vešana ar PSRS. Prezidents Smetona paziņoja, ka protestējot pret PSRS ultimātu viņš vai nu atkāpsies, vai pagaidu prezidenta pienākumus uzticēs premjerministram. Valdība neatbalstīja Smetonas atkāpšanos un ieteica tam doties atvaļinājumā, par pagaidu prezidentu ieceļot nu jau bijušo premjeru Merķi. 15. jūnija pusdienlaikā Urbšis no Maskavas ziņoja, ka Raštikis nav Kremlim pieņemams kandidāts un ka jauno valdību vajadzēs veidot sadarbībā ar padomju pārstāvi Dekanozovu, kas jau esot ceļā uz Kauņu. Urbša nākamā ziņa vēstīja, ka padomju armija Lietuvā sāks ieiet 15.00.
PSRS kara plāni
Padomju karaspēka koncentrēšana pie Lietuvas robežām sākās jau aprīlī. 26. maijā padomju garnizonus Lietuvā apmeklēja Aizsardzības komisāra vietnieks A. Laktionovs, kas pārbaudīja to militāro sagatavotību un iepazīstināja ar kara plānu pret Lietuvu. 1940. gada 5. jūnijā padomju garnizoni Baltijas valstīs (ap 70 000 kareivju) tika nodoti tiešā Aizsardzības komisāra S. Timošenko pakļautībā un tos komandēja viņa vietnieks A. Laktionovs.
8. jūnijā un 11. jūnijā Ļidā notika pret Lietuvu vērstā padomju karaspēka komandieru sapulces, kuru laikā tika noslīpētas pēdējās militārās operācijas detaļas. Tika izdotas instrukcijas „darboties klusi – lietot durkļus”, pretestības gadījumā „nošaut uz vietas”, sastopoties ar aizsardzību „neuzbrukt, apiet no flangiem un bloķēt”, līdz pienāks artilērija un pretestību sagraus. Tika uzdots iznīcināt Lietuvas aviāciju Šauļu lidlaukā, desantniekiem ieņemt tiltus Alītā pāri Nemunai. Sarkanā armija bija kaujas gatavībā no 13. jūnija vakara, paredzētais uzbrukuma sākums – 1940. gada 15. jūnijā 9.00.
Karu pret Lietuvu vajadzēja īstenot 11. armijas 6. kavalērijas korpusam, 4. Ļeņingradas sarkankarogotajam Donas bataljonam, 6. sarkankarogotajam Kubaņas-Terekas bataljonam, 33., 128., 176., un 188. strēlnieku bataljoniem, 23. Harkivas bataljonam, 6. un 22. Tanku brigādēm un 3. armijas 10. strēlnieku bataljonam, kā arī aviācijas un artilērijas vienībām, kopumā 150 000 vīru lielai armijai un Lietuvā jau esošajam 20 000 lielajam garnizonam būtu jāsagrauj 15-20 000 vīru lielie Lietuvas bruņotie spēki.
Laktionovs Lietuvā vēlreiz ieradās 13. jūnijā, lai tiktos ar Lietuvas Aizsardzības ministrijas pārstāvi ģenerāli Reklaiti, taču galvenā uzmanība atkal tika veltīta padomju garnizonu sagatavotībai gaidāmajai militārajai operācijai pret Lietuvu.
15. jūnija rītā Sarkanās armijas spēki veica provokatīvus uzbrukumus Lietuvas robežposteņiem ar mērķi izraisīt Lietuvas militāru atbildi, ko varētu pasludināt par uzbrukumu PSRS. Tika aizturēti un atbruņoti daudzi robežsargi. Alītas apriņķī padomju uzbrukumā robežas postenim Utas ciematā tika sagūstīts un nogalināts policists Aleksas Baranauskas. 8.00 no rīta, stundu pirms paredzētā uzbrukuma sākuma, tika saņemta ziņa, ka Lietuva ir pieņēmusi padomju ultimātu. Militāra iebrukuma vietā okupācija notika bez pretošanās.
Prezidenta bēgšana
Prezidents Smetona ar ģimeni un ar Aizsardzības ministru un Tieslietu ministru ar ģimenēm atstāja Kauņu 15. jūnijā starp 16.00 un 17.00, kad pilsētai jau tuvojās padomju bruņutransports un devās uz Ķībartu pie Vācijas robežas. Merķis zvanīja divreiz un nesekmīgi lūdza Prezidentu atgriezties, tāpat Smetonu atgriezties mēģināja pierunāt finanšu ministra Galvanauska vadīta delegācija, jo prezidenta klātbūtne būtu nepieciešama sarunām ar Dekanozovu. Naktī uz 16. jūniju prezidents ar pavadoņiem pārbrida robežupi un aizbēga uz Vāciju, kur tika aizturēts.
Karaspēka grupa "Vidus"
Karaspēka grupa "Vidus" (de) jeb armiju grupa "Centrs" (, ru) bija viena no trim Vācijas izveidotajām armiju grupām, kas Otrā pasaules kara laikā veica iebrukumu Padomju Savienībā. Karaspēka grupa "Vidus" tika izveidota 1941. gada jūnijā — tieši pirms operācijas "Barbarosa" sākuma. 1941. gada nogalē karaspēka grupa "Vidus" piedzīvoja savu pirmo lielo sakāvi kaujā par Maskavu, kas beidzās ar to, ka praktiski visa armiju grupa līdz 1943. gada vasarai lielākoties palika stacionārā stāvoklī, neuzņemoties gandrīz nekādu stratēģisko iniciatīvu Austrumu frontē. 1943. gada jūlijā karaspēka grupa "Vidus" aktīvi piedalījās nesekmīgajā Kurskas kaujā, atbalstot vācu uzbrukuma ziemeļu flangu. 1944. gada vasarā — Sarkanās armijas stratēģiskās ofensīvas (operācijas "Bagrations") rezultātā — karaspēka grupa "Vidus" gandrīz tika pilnībā iznīcināta. 1945. gada janvārī karaspēka grupa "Vidus" tika ielenkta Kēnigsbergas maisā un tika pārdēvēta par karaspēka grupu "Ziemeļi".
Birznieku Velna laiva
Birznieku Velna laiva ir valsts nozīmes aizsargājams arheoloģijas piemineklis Talsu novada Ārlavas pagasta dienvidaustrumos, uz dienvidaustrumiem no Nogales.
Pančakarma
Pančakarma (sanskritā: "piecu veidu attīrīšana") ir viena no klasiskajām Ājurvēdas ārstēšanas metodēm, kas ietver ķermeņa un psihes attīrīšanas kursu vairāku nedēļu garumā.
Birznieku Velna laiva
1863. gadā šeit izrakumus veica Jelgavas gleznotājs un senatnes pētnieks Jūliuss Dērings. Toreiz tā bija labi saglabājusies, 14,5 metrus gara un 3,05 metrus plata ar no astoņiem akmeņiem sastāvošu 5,1 metrus garu "stūres" vietu dienvidu galā. Izrakumos tika atrastas trauku lauskas un deguši cilvēku kauli, kā arī viens vesels māla trauks.
Pančakarma
Pielietošana
Saskaņā ar klasiskajiem Ājurvēdas tekstiem, veselības stāvokļa saglabāšanai un ilgas dzīves nodrošināšanai periodiski ir nepieciešami t. s. iekšējās "attīrīšanās terapijas" kursi. Pēc attīrīšanās kursa parasti seko dzīvesveida stabilizācijas terapijas kurss, lai nepieļautu iepriekšējo regulācijas traucējumu atgriešanos.
Sastāvdaļas
Pēc viena no galvenajiem Indijas klasiskās medicīnas traktātiem (Čaraka samhitas) Pančakarma ietver šādas piecas iekšējās attīrīšanas procedūras:
Dienvidindijas Ājurvēdas tradīcijā galveno vietu attīrīšanas kursā ieņem visa ķermeņa masāža ar siltu ārstniecisko eļļu (Abjanga), ko papildina ar kontrastējoši vēsas eļļas liešanu uz pieres (Širodhara). Ziemeļindijas Ājurvēdas tradīcijā lielāku nozīmi ieņem kausētā sviesta (Gī) ikdienas iedzeršana no rītiem tukšā dūšā, kam jānodrošina iekšējo taukos šķīstošo toksīnu (Malu) absorbcija un izvadīšana. Ārējai ūdenī šķīstošo toksīnu izvadei lieto sviedrēšanas procedūras (Svedana). Reizēm lieto arī asins nolaišanu vai arī hirudoterapiju, izmantojot dēles.
Individuāla pielietošana
Attīrīšanās procedūras ir atkarīgas no regulācijas traucējumu veida:
Pols Penlevē
Pols Penlevē (dzimis, miris ) bija franču politiķis un matemātiķis. Īsu laiku bijis Francijas premjerministrs 1917. gadā un 1925. gadā. Bijis arī sabiedrības attīstības un mākslu ministrs (1915-1916), kara ministrs (1917, 1925, 1926-1929), gaisa ministrs (1930-1933).
Studējis matemātiku Augstākajā normālskolā. Strādājis par pasniedzēju Lilles Universitātē, vēlāk Sorbonnā, Politehniskajā skolā un Augstākajā normālskolā. Interesējās par aviāciju. Pētījumi diferenciālvienādojumos.
Louhu rajons
Louhu rajons (, krl) ir Krievijas Karēlijas Republikas administratīvais rajons tās ziemeļos. Rajons robežojas ar Karēlijas Kemas rajonu dienvidaustrumos un Kalevalas rajonu dienvidrietumos, Murmanskas apgabala Kandalakšas rajonu ziemeļos, Somiju rietumos, kā arī no austrumiem to apskalo Baltā jūra.
Kitija Auziņa
Kitija Auziņa (dzimusi Madonā) ir latviešu distanču slēpotāja, piedalās arī rollerslēpošanas sacensībās.
Karjera
2013. gada 6. februārī debitēja Skandināvijas kausa izcīņā Madonā, 5 km distancē klasiskajā stilā izcīnot 32. vietu. 2013. gada februārī piedalījās arī Eiropas Jaunatnes olimpiskajā festivālā Brašovā, Rumānijā. Labāko rezultātu sasniedza 5 km slēpojumā klasiskajā stilā, ieņemot 39. vietu. 7,5 km distancē brīvajā stilā ieguva 41. vietu, bet sprintā bija 52. vietā.
Pirmo reizi Pasaules čempionātā piedalījās 2013. gadā Valdifjemmē, kur komandu sprintā kopā ar Ingu Dauškāni ierindojās 25. vietā. Pasaules čempionātā junioriem 2015. gadā, kas risinājās Almati, Kazahstānā, ierindojās 57. vietā sprintā un 62. vietā 5 km distancē brīvajā stilā.
2021. gada Pasaules čempionātā Oberstdorfā ieņēma 73. vietu sprintā un 77. vietu 10 km distancē brīvajā stilā, bet komandu sprintā kopā ar Samantu Krampi pusfinālā finišēja 12. vietā, kas kopvērtējumā deva 23. vietu. 2021. gada Pasaules čempionātā rollerslēpošanā Valdifjemmē divreiz ieņēma 10. vietu. Tika iekļauta Latvijas komandas sastāvā dalībai 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā. Olimpiskajās spēlēs sprinta kvalifikācijā uzrādīja 76. rezultātu, bet 10 km distancē klasiskajā stilā ieņēma 68. vietu. Latvijas komandas sastāvā piedalījās arī stafetē, kurā tika ieņemta 17. vieta. Kopā ar Esteri Volfu komandu sprintā ieņēma 21. vietu.
Rukā debitēja Pasaules kausa sacensībās, sprinta kvalifikācijā ieņemot 55. vietu. 2023. gada Pasaules čempionātā Planīcā sprintā ieņēma 62. vietu, komandu sprintā, kur startēja kopā ar Samantu Krampi, summā uzrādīja 19. rezultātu, nekvalificējoties finālam, bet 10 km distancē brīvajā stilā ar atsevišķu startu ierindojās 59. vietā.
Ječu purvs
Ječu purvs ir 2004. gadā dibināts dabas liegums Dienvidkurzemes novada Nīcas pagastā. Nodibināts, lai aizsargātu vienu no četriem lielākajiem kaļķainajiem zāļu purviem Latvijā. Liegumā atrodas Eiropas Savienībā aizsargājams biotops — kaļķaini zāļu purvi (7230). Šeit atrastas vairākas retas augu un dzīvnieku sugas.
Grišāni
Grišāni ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 265 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes: Visolda ezers, Tīvgols.
1927. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā
1927. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 1927. gada 3. līdz 6. novembrim Ungārijas galvaspilsētā Budapeštā. Sacensības notika tikai grieķu-romiešu cīņā. Latvijas cīkstoņi līdzekļu trūkuma dēļ uz šīm sacensībām neaizbrauca.
Ozolu Svētkalns
Ozolu Svētkalns ir sena kulta vieta, valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis Talsu novada Ārlavas pagasta centrālajā daļā, Lubezera dienvidu daļā.
Ozolu Svētkalns ir ar biezu mežu apaudzis kalns, kas ne ar ko īpašu neizceļas apkārtējā kalnainajā reljefā. Kalns nav mākslīgi pārveidots, tajā nav atrasti nekādi senās kulta vietas pierādījumi. Kalna tiešā tuvumā nav pilskalna, kas raksturīgi citviet Kurzemē, kad kulta vieta atrodas tieši blakus senajai dzīves vietai, tomēr Ernests Brastiņš Svētkalnu saistīja ar apmēram kilometru uz austrumiem novietoto Bašķiņkalnu.
Ārnīši
Ārnīši (arī Orneiši, latgaliski: Uorneiši) ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 2,8 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 215,1 km no Rīgas.
Džordža Meisona Universitāte
Džordža Meisona universitāte (en) ir ASV 1949. gadā dibināta publiska pētniecības universitāte, kuras galvenā pilsētiņa atrodas Feirfaksā, Virdžīnijas štatā. Bez šīs vietas Džordža Meisona universitātes pilsētiņas atrodas arī Ārlingtonā, Frontrojālā un Prinsviljamsā Virdžīnijas štatā, kā arī Dienvidkorejas pilsētā Inčeonā.
Universitāte nodibinājās 1949. gadā, kad tika atdalīta no Virdžīnijas Universitātes. Universitāte nosaukta ASV plantatora un politiķa Džordža Meisona (1725—1792) vārdā.
Universitātes bijušo un esošo studentu un pasniedzēju vidū ir uzņēmēja Anuše Ansari (Anousheh Ansari, 1966), ekonomists Džeimss Bjūkenens (1919—2013), politologs Frānsiss Fukujama (1952), uzņēmējs Čārlzs Kohs (Charles Koch, 1935), sociologs Seimūrs Martins Lipsets (Seymour Martin Lipset, 1922—2006), politiķis Terijs Makolifs (Terry McAuliffe, 1957), politikas konsultants Karls Rovs (Karl Rove, 1950), ekonomists Gordons Talloks (Gordon Tullock, 1922—2014), aktrise Rea Sīhorna (Rhea Seehorn, 1972), ekonomists Vernons Smits (Vernon L. Smith, 1927).
Seulas Nacionālā universitāte
Seulas Nacionālā universitāte (SNU) (ko) ir 1946. gadā dibināta nacionālā universitāte Dienvidkorejā, kuras galvenā pilsētiņa atrodas valsts galvaspilsētā Seulā. Universitātes pilsētiņas atrodas trīs vietās — divas no tām ir Seulā, bet viena — Phjončhanā.
Universitāte dibināta uz pēc Otrā pasaules kara slēgtās japāņu Keidzjo Impēriskās universitātes bāzes. Tās bijušo un esošo studentu un pasniedzēju vidū ir Dienvidkorejas premjerministrs Čons Unčans (Chung Un-chan, 1947), premjerministrs Čons Vonsings (1928—2020), premjerministrs Go Kuns (Goh Kun, 1938), Dienvidkorejas prezidents Hans Sinsu (Han Seung-soo, 1936), Jons Sukjols (Yoon Suk-yeol, 1960), aktrise Kima Tehi (Kim Tae-hee, 1980), prezidents Kims Jonsams (Kim Young-sam, 1927—2015), premjerministrs Li Nakjons (Lee Nak-yon, 1952), mūzikas producents Li Sumans (Lee Soo-man, 1952), ANO ģenerālsekretārs Pans Kimuns (1944).
Latvijas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas
683 īpaši aizsargājamas dabas teritorijas sīkāk izdalās:
Nacionālie parki
Latvijā ir 4 nacionālie parki, kas ir plaši apvidi, kur tiek saglabātas dabas vērtības, ainaviskās vērtības un kultūrvēsturiskais mantojums, vienlaicīgi veicot zinātnisko izpēti, izglītošanu un atpūtas organizēšanu.
Dabas rezervāti
Saskaņā ar likumdošanu dabas rezervāti ir cilvēka darbības neskartas vai mazpārveidotas teritorijas, kurās tiek nodrošināta dabisko procesu netraucēta attīstība, lai aizsargātu un izpētītu retas vai tipiskas ekosistēmas un to sastāvdaļas. Latvijā ir 4 dabas rezervāti:
Dabas parki
Saskaņā ar likumdošanu dabas parki ir teritorijas, kas pārstāv noteikta apvidus dabas un kultūrvēsturiskās vērtības un kas ir piemērotas sabiedrības atpūtai, izglītošanai un audzināšanai. Latvijā ir 42 dabas parki:
Aizsargājamo ainavu apvidi
Saskaņā ar likumdošanu par aizsargājamo ainavu apvidiem atzītas teritorijas, kas izceļas ar savdabīgu ainavu un īpašu skaistumu. Tie izveidoti, lai aizsargātu un saglabātu kultūrainavu, tās daudzveidību, vienlaikus nodrošinot iedzīvotāju atpūtai un tūrismam piemērotas vides saglabāšanu. Latvijā ir 9 aizsargājamo ainavu apvidi:
Dabas liegumi
Saskaņā ar likumdošanu dabas liegumi ir cilvēka darbības mazpārveidotas vai dažādā pakāpē pārveidotas dabas teritorijas, kas ietver īpaši aizsargājamo savvaļas augu un dzīvnieku sugu dzīvotnes un īpaši aizsargājamos biotopus. Latvijā ir 261 dabas liegums:
Aizsargājamās jūras teritorijas
Latvijā ir 7 aizsargājamās jūras teritorijas.
Dabas pieminekļi
Saskaņā ar likumdošanu dabas pieminekļi ir atsevišķi, savrupi dabas veidojumi: aizsargājamie koki, dendroloģiskie stādījumi, alejas, ģeoloģiskie un ģeomorfoloģiskie dabas pieminekļi un citi dabas retumi, kam ir zinātniska, kultūrvēsturiska, estētiska vai ekoloģiska vērtība. Latvijā ir 355 dabas pieminekļi:
Valgunde
Valgunde ir ciems Jelgavas novada Valgundes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie autoceļa P99 14 km no novada domes Jelgavā un 53 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies netālu no bijušās Volgundes muižas (Wolgund) centra. Izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Vienība» ciemats un ciema padomes centrs. Valgundē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, Informācijas, kultūras un sporta centrs «Avoti», veikals, vairāki uzņēmumi un briežu dārzs. Lielupes krastā bijušās muižas ēkā iekārtots antīkās radiotehnikas muzejs.
Iedzīvotāju skaita dinamika
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Serhats
Serhats piedalījās 2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Stokholmā, Zviedrijā, pārstāvot Sanmarīno ar dziesmu I Didn't Know. Savā pusfinālā vinš ieguva 12. vietu, kas neļāva kvalificēties finālam. Viņš piedalījās arī 2019. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Telavivā, Izraēlā, otro reizi pārstāvot Sanmarīno ar dziesmu Say Na Na Na. Savā pusfinālā viņš ieguva 8. vietu, kas ļāva kvalificēties finālam. Finālā viņš ieguva 19. vietu, kas pašlaik ir labākais valsts rezultāts konkursā.
Katakana
Katakana ir viena no divām japāņu valodas zilbju rakstības sistēmām. Atšķirībā no hiraganas, kas tiek izmantota plaši, lai pievienotu ar kandzi izteiktiem vārdiem galotnes, izskaidrotu kandzi izrunu, vai, lai rakstītu vārdus kam nav savu kandzi, katakanai ir specifiskāks pielietojums:
Tabula
Šī transkripcija tiek izmantota Latvijas Universitātes Āzijas studiju nodaļā. Šo sistēmu lieto, lai atveidotu japāņu valodas vārdus neakadēmiskos tekstos un japāņu personu vārdus, vietu nosaukumus u.c. plaši lietojamus vārdus visos tekstos. Ja latviešu valodā jau ir plaši pielietots vārds attiecīgam objektam, tad lieto to (piemēram, raksta Hokaido, nevis Hokkaidō).
Šai transkripcijai nav oficiālā statusa un tā var ar laiku mainīties.
Piezīmes:
Papildus kanas cittautu īpašvārdiem
Piezīme: šajā tabulā izmantota Hepbērna transkripcija, atšķirībā no augstāk redzamās tabulas, kur izmantota neoficiālā latviešu transkripcija.
Šo kanu vidū ir daudzas, kas atspoguļo līdzskaņu/patskaņu kombinācijas, kas neeksistē pamata japāņu valodā (piemēram,, u.c.), kas izveidotas kombinējot eksistējošu attiecīgā līdzskaņa kanu ar mazu patskaņa kanu, piemēram,  + , iegūstot  un  + , iegūstot.
Vislielākais jaunievedums šeit ir "v" rinda, japāņu valodā neeksistējošajai [v] skaņai. [vu] kana ir atvasināta no [u] kanas uzliekot tai dakutenu ("pēdiņas", kas parasti tiek izmantotas balsināšanai) un tālāk tiek atvasināti citu patskaņu varianti pievienojot mazas patskaņu kanas [vu] kanai. Bieži, it īpaši senāk aizgūtos vārdos "v" vietā tiek lietotas "b" rindas kanas, kā tas ir, piemēram, Latvijas nosaukuma gadījumā - ラトビア (Ratobia).
Piezīmes:
Gari patskaņi
Atšķirībā no hiraganas, kas norāda garus patskaņus ar dubultošanu (aa = ā) un patskaņu kombinācijām (ou = ō; ei = ē), katakanai ir atsevišķa kana (ー), kas apzīmē, ka patskanis pirms tās ir garš.
Starptautiskajā Hepbērna transkripcijā garus japāņu valodas patskaņus pieņemts transkribēt ar tādām pašām garumzīmēm kādas ir latviešu valodā (angliski macron), vienīgā atšķirība latviešu valodas garo patskaņu klāstā no Hepbērna transkripcijā izmantotajiem ir garā neesamība kopš Pirmās brīvvalsts laikiem.
Piezīmes
<references group="piezīme"/>
Kana (skriftsystem)
Valdis Lūriņš
Valdis Lūriņš (dzimis ) ir latviešu režisors un aktieris. Darbojies Rīgas Pionieru pils teātri (tagad teātris "Zīļuks")
No 1971. līdz 1975. gadam studējis Latvijas konservatorijas Teātra fakultātē, 1983. gadā absolvējis konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti. No 1989. līdz 1993. gadam neklātienē studējis konservatorijas režijas fakultātē.
1967. gadā sācis piedalīties Dailes teātra izrādēs, 1975. gadā sāka karjeru Latvijas Nacionālajā teātrī, kur darbojies gan kā aktieris, gan kā režisors. Tāpat ir tēlojis kino - debija 1973. gada filmā "Cāļus skaita rudenī". No 1972. līdz 1992. gadam Lūriņš pasniedzis aktiermeistarību Latvijas konservatorijā.
1980. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.
Fernando Savaters
Fernando Fernandess - Savaters Martins (dzimis ) ir Basku Zemē dzimis spāņu filozofs, rakstnieks, žurnālists, esejists un sabiedrisks darbinieks.
Iepriekš būdams Basku Zemes Universitātes ētikas profesors, 2017. gadā bija Madrides Universitātes filozofijas profesors. Sevi definē kā agnostiķi, anglofilu, apgaismības un Voltēra tradīciju aizstāvi. Sabiedriski aktīvs, vēršas pret nacionālismu. Iesaistījās kustībā ¡Basta Ya!. Viens no sociāli liberālās partijas Unión Progreso y Democracia dibinātājiem.
Oksana Livača
Oksana Livača (uk; dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2019. gada Eiropas čempione, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.
Biogrāfija
Oksana Livača dzimusi 1997. gadā. 2013. gadā viņa ieguva zelta medaļu Pasaules kadetu čempionātā un sudraba medaļu Eiropas kadetu čempionātā. 2014. gadā kadetu čempionātos viņa ieguva tāda paša kaluma medaļas, tikai pretēji — zelta Eiropas čempionātā un sudraba pasaules čempionātā. 2015. gadā viņa izcīnīja pasaules un Eiropas čempionātu bronzas medaļas junioru konkurencē. 2016. gadā viņa kļuva par Eiropas junioru čempioni un pasaules junioru čempionāta bronzas medaļnieci, 2017. gadā viņa atkārtoja šo rezultātu.
2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā Romā Eiropas čempionātā svara kategorijā līdz 50 kg Oksana cīņā par čempiones titulu zaudēja Bulgārijas cīkstonei Miglenai Seliškai un izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu.
Saske Učiha
Saske Učiha (jap. うちは サスケ, Uchiha Sasuke) ir viens no galvenajiem tēliem mangā, anime "Naruto". Pēc tā, kad viņa vecākais brālis Itači nogalināja gandrīz visu klanu, Saske mērķis bija nogalināt brāli. Mērķa sasniegšanai Saske centās kļūt stiprāks jebkādos veidos. Taču patiesība, kas atklājās pēc atriebības, pagātnes notikumus pavēra pavisam citā gaismā. Lai gan viņš izrāda empātiju pret saviem komandas biedriem Naruto Udzumaki un Sakuru Haruno, Saske bezspēcības sajūta liek viņam pamest draugus un māju, lai kļūtu stiprākam un atrastu Oročimaru.
Pēc sižeta, viņš savu vārdu ieguvis par godu Trešā Hokages tēvam Saske Sarutobi, kuru savukārt autors nosaucis par godu populāram japāņu kultūras varonim. Učiha japāņu valodā ir ļoti līdzīgs vārdam uchiwa, kas nozīmē "vēdeklis", kas ir šī klana simbols. Šāds vēdeklis agrāk tika izmantots galmu ceremonijās, lai aizsargātu karavīrus no bultām, kā arī pie uguns iekuršanas. Jāatzīmē, ka Učiha klana locekļi izmanto metodes, kuru pamatā ir uguns elementi.
Kisimoto (darba autors) iecerēja Saske kā sāncensi galvenajam varonim Naruto Udzumaki. Neskatoties uz Saske tumšā rakstura attīstību vēlāk stāstā, Kisimoto izvairījās attēlot viņu kā ļaundari; viņam bija grūti izdomāt tēla dizainu un bija grūti izveidot viņam piemērotu izskatu. Neskatoties uz to, Kisimoto iemācījās izbaudīt varoņa zīmēšanas procesu.
Saske varonis ir saņēmis dažādas atsauksmes no anime un manga auditorijas. Viņa iespaidīgās cīņas prasmes, koordinācija un sāncensība ar Naruto Udzumaki ir saņēmusi zināmu atzinību, taču Saske ir kritizēts kā stereotipisks sāncensis līdzīgu varoņu veidā no citām shonen mangām un kā aukstas personības izpausme. Tomēr Saske raksturojums stāsta vēlākajās daļās un nobriedušākā personība turpinājumos ir izpelnījusies papildu pozitīvus komentārus. Saske ir arī augsti novērtēts Naruto lasītāju aptaujās un ir bijis zinātnisku pētījumu priekšmets. Ir izlaistas ar varoni saistītas preces, tostarp figūriņas un atslēgu piekariņi.
Bērnība
Neskatoties uz Saske milzīgo potenciālu, viņš izauga sava vecākā brāļa ēnā. Itači kļuva par īstu ģēniju-nindzju paņēmienu izmantošanā - 7 gadu vecumā ar maksimālo punktu skaitu absolvējis Nindzju akadēmiju un 8 gadu vecumā iemācījies izmantot Učiha klana Šaringan iedzimto īpašību, viņš kļuva par čuninu 10 gadu vecumā un 13 gadu vecumā par vienas no ANBU komandas līderi. Pateicoties viņa neierobežotajām spējām, viss klans koncentrēja savu uzmanību uz Itači, liekot uz viņu cerības stiprināt nesen iedragātās attiecības starp klanu un citiem Konohas iedzīvotājiem. Brāļu tēvs un klana līderis Fugaku visas cerības lika uz pirmdzimto, arvien mazāk uzmanības pievēršot Saske. Itachi bija vienīgais, kurš atzina sava jaunākā brāļa spējas, taču viņš pats bieži atteicās viņam palīdzēt treniņos. Pat pēc iestāšanās nindzju akadēmijā Saske nespēja atbrīvoties no "otrā pēc Itači" pozīcijas, lai gan viņš bija labākais savā klasē jebkurā jomā. Fugaku turpināja salīdzināt viņu ar savu vecāko dēlu, neizsakot nekādas pozitīvas domas par viņa individuālajām personības iezīmēm.
Pēc tam, kad Itači tika apsūdzēts sava labākā drauga slepkavībā, attiecības starp viņu un citiem klana locekļiem, tostarp viņa tēvu, sāka arvien vairāk pasliktināties. Viņa uzvedība kļuva arvien dīvaināka, likās, ka viņš sāka attālināties no klana. Vīlies savā vecākajā dēlā, Fugaku beidzot sāka pievērst lielāku uzmanību savam jaunākajam dēlam. Toreiz viņš mācīja Saske vienu no klana slavenākajiem paņēmieniem — džucu "Uguns lode". Un, lai gan viņa pirmais mēģinājums apgūt šo tehniku bija neveiksmīgs, Saske tomēr spēja to apgūt tikai dažu dienu laikā, demonstrējot prasmi savam tēvam.
Drīzumā notika traģēdija. Saske, kurš vēlu atgriezās no mācībām Nindzju akadēmijā, atklāja, ka visi Učiha klana locekļi ir miruši. Ieejot vecāku mājā, viņš ieraudzīja Itači stāvam virs sava tēva un mātes ķermeņiem un ar mangekyo šaringan palīdzību piespieda savu jaunāko brāli ieskatīties atmiņās par to, kā notika slepkavības. Sasuke sākumā nespēja noticēt, ka viņa paša brālis varēja ko tādu izdarīt, taču patiesība bija nežēlīga. Aizejot Itači pastāstīja savam jaunākajam brālim, kāpēc atstāja viņu dzīvu – viņš vēlējās ar viņu atkal satikties aci pret aci, kad Saske kļūs stiprāks, lai, tāpat kā klana iznīcināšanas gadījumā, "lai tikai pārbaudītu sevi". Kopš tā laika Saske dzīvē bija viens mērķis - atriebties par savu klanu un nogalināt brāli.
Komanda Nr.7
Saske absolvējis Nindzju akadēmiju ar augstāko punktu skaitu visā klasē, kā viņa vecākā brāļa gadījumā arī tika uzskatīts par praktiski militārās zinātnes ģēniju, un viņš saņēma brīnišķīgas atsauksmes kā vienīgais, kurš izdzīvoja veiktajā slaktiņā pirms vairākiem gadiem. Tiklīdz tika paziņots par komandu veidošanas sākumu pieredzējušā džonina vadībā, katrs vecāko klašu kunoiči sapņoja tikt vienā grupā ar Saske, taču šajā ziņā paveicās tikai Sakurai Haruno. Trešais izveidotajā 7. komandā bija Naruto Udzumaki, lai līdzsvarotu grupu spēkus, kurš tur iekļuva kā vājākais audzēknis izlaidumā. Naruto un Saske uzreiz kļuva par nikniem sāncenšiem. Učiha sākumā nepievērsa šiem diviem biedriem nekādu uzmanību, uzskatot tos par apgrūtinājumu sev, tikai pēc Kakaši Hatakes, viņu senseja, uzstājības, nodibināja ar viņiem kontaktu. Tomēr Naruto un Saske attiecības lēnām pārauga sāncensībā, ļaujot abiem ātrāk progresēt.
Čuņina eksāmena laikā Oročimaru, nukenīns un bīstams noziedznieks, kurš meklē jaunu ķermeni, lai pagarinātu savu dzīvi, atstāja nolādētu zīmogu uz Saske kakla, kura patvaļīga aktivizēšana, nodarot pāri tā nesējam, vienlaikus ļauj izmantot vairāk spēka nekā parasti. Pēc eksāmena beigām mežā Kakaši daļēji aizzīmogoja Oročimaru zīmi, kuras spēku tagad var atbrīvot tikai atkarībā no nēsātāja vēlmes.
Nodevība
Pēc skaņu un smilšu nindzjas uzbrukuma Konohai un trešā Hokage nāves no Oročimaru rokām, Saske vecākais brālis pirmo reizi atgriezās savā dzimtajā ciematā kopā ar citu Akatsuki dalībnieku Kisame. Tomēr, pirms Itači atrada Naruto, kura iekšpusē bija aizzīmogots meklētās Akatsuki deviņu astu dēmons, viņu atklāja un uzbruka Konohas džonini Asuma, Kurenai, Majto Gaj un Kakaši. Rezultātā Itači un Kisame bija spiesti atkāpties, un Kakaši uz ilgu laiku devās uz slimnīcu. Uzzinot par brāļa atgriešanos, Saske nekavējoties devās viņu meklēt. Jaunākā Učiha panāca Itači un Kisame, kad viņi atklāja Naruto, kas ceļoja kopā ar Džiraiju. Saske saprata, ka viņš joprojām ir pārāk vājš, saskaroties ar brāli aci pret aci un nespēj viņam kaut ko iebilst. Tikai Džiraijas iejaukšanās piespieda Akatsuki dalībniekus atkāpties. Kopš tā brīža Saske sāka domāt, ka viņa prasmes laika gaitā nemaz nav attīstījušās. Oročimaru nosūtīja "Skaņu četrinieku", lai aicinātu Saske sekot viņiem, apsolot, ka leģendārais Sanins dos viņam vajadzīgo spēku. Saske, atriebības vēlmes apžilbināts, tam piekrita gandrīz bez vilcināšanās. Pēdējo reizi ejot pa Konohas galveno ceļu, Saske satika Sakuru, kura mēģināja viņu apturēt, atzīstoties mīlestībā un sakot, ka nevēlas būt viena. Saske pateicis meitenei “paldies” un ar sitienu viņu notrieca bezsamaņā, tādējādi neļaujot viņai sekot.
Pēc Konohas pamešanas "skaņu četrinieks" sāka Saskes nolādētā zīmoga otrās fāzes aktivizēšanas procesu. Nākamajā rītā Naruto un grupa, tostarp Šikamara, Kiba, Chouji un Nedži, devās viņus vajāt. Naruto biedriem, ne bez sabiedroto palīdzības - Smilšu ciemata nindzjas Temari, Kankuro un Gaaras, izdevās uzvarēt četrinieka dalībniekus un Kimimaro, kas tika nosūtīts viņiem palīgā, un pats Naruto apsteidza Saske Beigu ielejā, kur savulaik cīnījās Madara Učiha un Pirmais Hokage. Mēģinot "par jebkuru cenu atgriezt savu draugu", Udzumaki viņam uzbruka, taču tika sakauts.
Jāatzīmē, ka darba sižets velk paralēles starp divu draugu attiecībām, kuri vēlāk kļuva par pretiniekiem: Saske - Naruto un Oročimaru - Džiraija. Saske, tāpat kā Oročimaru, nodeva savu ciematu un savus draugus, lai iegūtu varu.
Otrā daļa
Gandrīz 3 gadus pēc anime pirmās daļas beigām Saske joprojām palika kopā ar Oročimaru. Atšķirībā no Kabuto Jakuši un citiem Sanīna padotajiem, kuri viņu godbijīgi dēvēja par "Oročimaru-samu", Učiha neizrādīja nekādas cieņas pazīmes, kā arī nekad nav dēvējis Kakaši Hataki par senseju. Neskatoties uz to, ka Saske kļuva par skaņu ciemata daļu, viņš nevalkāja galvas saiti, kā to darīja citi nidzjas.
Robijs Fabri
Roberts Fabri (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēle uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Fabri pārstāv NHL klubu Detroitas "Red Wings".
Karjera
2014. gada NHL draftā Fabri ar kopējo 21. numuru izvēlējās Sentluisas "Blues". Savos junioru gados spēlējis Ontārio hokeja līgas komandā Gvelfas "Storm", ar kuru 2014. gadā viņš izcīnīja Džona Rosa Robertsona kausu. Ar Sentluisas "Blues" komandu 2019. gadā izcīnījis Stenlija kausu. Nākamajā sezona Fabri tika aizmainīts uz Detroitas "Red Wings".
Dejans Kuluševskis
Dejans Kuluševskis (mk; sv; dzimis Stokholmā) ir maķedoniešu izcelsmes Zviedrijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada Kuluševskis pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu Tottenham Hotspur.
Karjera klubos
Ar futbolu sācis nodarboties Stokholmas kluba IF Brommapojkarna jauniešu akadēmijā sešu gadu vecumā. 2016. gadā pievienojies Itālijas kluba Atalanta sistēmai. Itālijas A sērijā Atalanta sastāvā debitēja, nākot uz maiņu spēlē pret Frosinone. 2019. gada jūlijā tika izīrēts citam A sērijas klubam Parma. pret Torino guva savus pirmos vārtus A sērijā.
parakstīja līgumu ar Turīnas "Juventus". Atlikušo sezonas daļu pavadīja īrē Parma komandā. 2019.—2020. gada sezonas laikā guva desmit vārtus un atdeva deviņas rezultatīvas piespēles. Kuluševskis tika atzīts par sezonas labāko jauno spēlētāju A sērijā. 2020.—2021. gada sezonu uzsāka Juventus sastāvā. 2022. gada janvārī Kuluševskis uz 18 mēnešiem tika izīrēts Anglijas Premjerlīgas komandai Tottenham Hotspur.
Karjera izlasē
Aizvadījis vairākas spēles Maķedonijas (tagad — Ziemeļmaķedonija) U-16 izlasē. Vēlāk pārstāvējis dažādu vecumu Zviedrijas jauniešu izlases. Pirmo reizi uz Zviedrijas izlasi tika uzaicināts 2019. gada novembrī pirms 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlēm pret Rumāniju un Fēru Salām. Izlasē debitēja 2019. gada 18. novembrī pret Fēru Salu izlasi, nākot laukumā uz maiņu. pirmo reizi izgāja sākumsatāvā izlases rindās 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlē pret Portugāli. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Sasniegumi
Juventus
Individuālie sasniegumi
Dziedi! (animācijas filma)
"Dziedi!" (en) ir 2016. gada ASV animācijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Gērts Dženingss. Galvenās lomas ierunājuši Metjū Makonahijs, Rīza Viterspūna, Sets Makfārlins, Skārleta Johansone, Džons Reilijs un Tarons Edžertons. Filmas pirmizrāde notika Toronto kinofestivālā.
Bādkreicnaha
Bādkreicnaha (de) ir kūrorta pilsēta Reinzemē-Pfalcā, Vācijā. Tā atrodas 14 kilometrus uz rietumiem, dienvidrietumiem no Bingenes pie Reinas.
Muha
Muha var būt:
Sērens Lerbī
Sērens Lerbī (dk, dzimis ) ir bijušais Dānijas futbolists un futbola treneris, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Dānijas futbola izlases dalībnieks.
Savu spēlētāja karjeras lielāko daļu pavadījis Nīderlandē, kur, ar Ajax un PSV Eindhoven komandām, kopumā septiņreiz uzvarējis Eredivisie čempionātā. Par PSV Eindhoven komandu uzvarējis 1987–88. gada Eiropas kausa sezonā. Lerbī divas reizes ar Bayern Munich komandu uzvarēja Vācijas Bundeslīgā, vienu sezonu pavadījis arī Francijas komandā Monaco.
No 1991. gada līdz 1992. gadam vadījis Vācijas klubu Bayern Munich. Vēlāk kļuvis par futbola aģentu.
Spēlētāja karjera
Ajax
Bayern Munich
PSV
Individuālie sasniegumi
Jurijs Averbahs
Jurijs Averbahs (dzimis Kalugā, miris  Maskavā) bija ebreju izcelsmes Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (1952), FIDE starptautiskais arbitrs (1969) un starptautiskais arbitrs šaha kompozīcijā (1956), PSRS nopelniem bagātais sporta meistars (1965).
Dzīvesgājums
Dzimis Kalugā, ar šahu sāka nodarboties 7 gadu vecumā, kad ģimene pārcēlās uz Maskavu. 1938. gadā guva pirmo nozīmīgāko panākumu, uzvarot PSRS skolēnu čempionātā. 1939. gadā iestājies Baumaņa Maskavas Valsts tehniskajā universitātē, kuru beidzis kā inženieris pēc Otrā pasaules kara. 1944. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. 1946. gadā uzvarējis Baltijas republiku čempionātā Viļņā. 1949. un 1950. gadā divas reizes pēc kārtas uzvarējis Maskavas šaha čempionātos. 1950. gadu pirmajā pusē kļuvis par vienu no PSRS vadošajiem šahistiem. 1954. gadā Kijevā uzvarējis PSRS šaha čempionātā. 1956. gadā Ļeņingradā atkārtojis šo panākumu, dalot 1.-3. vietu ar Marku Taimanovu un Borisu Spaski, taču pārspēlēs palicis 2. vietā (uzvarēja Taimanovs). Divas reizes piedalījies Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. 1952. gadā starpzonu turnīrā Stokholmā ierindojies 5. vietā un iekļuvis pretendentu turnīrā. 1953. gadā pretendentu turnīrā Cīrihē ieguvis 13½ punktus no 28 iespējamajiem un palicis 10. vietā. 1958. gadā Portorožas (Dienvidslāvija) starpzonu turnīrā palicis 8. vietā un nav kvalificējies pretendentu turnīram. PSRS izlases sastāvā divas reizes (1957, 1965) uzvarējis Eiropas komandu šaha čempionātos. Maskavas izlases sastāvā četras reizes (1948, 1958, 1959, 1969) uzvarējis PSRS komandu čempionātos šahā, bet PSRS sporta biedrības «Trud» sastāvā bijis PSRS komandu kausa izcīņas uzvarētājs 1964. gadā. Aktīvi piedalījies arī organizatoriskā darbā. Bijis PSRS šaha federācijas priekšsēdētājs (1972—1977) un priekšsēdētāja vietnieks (1962—1972, 1978—1991). Ieņēmis arī vadošus amatus starptautiskajā šaha federācijā - FIDE izpildkomitejā (1978—1982) un centrālkomitejā (1974—1982), FIDE komisijas palīdzības sniegšanai jaunattīstības valstīm līdzpriekšsēdētājs (1978—1986), FIDE propagandas un preses komisijas līdzpriekšsēdētājs (1986—1991). Bijis vairāku šaha preses izdevumu galvenais redaktors, tajā skaitā žurnālam «Шахматы в СССР» («Šahs PSRS») (1962—1991). 1971. gadā izdevniecība «Liesma» latviešu valodā izlaida Jurija Averbaha (kopā ar Mihailu Beiļinu) grāmatu «Šaha spēles pamati un kodekss». Jurijs Averbahs ir pazīstams arī kā šaha teorētiķis, kas publicējis fundamentālus pētījumus šaha galotņu jomā, tostarp piecu sējumu izdevumu par šaha galotnēm, un devis ievērojamu ieguldījumu atklātņu attīstībā. Viens no vecindiešu aizsardzības variantiem ir nosaukts Averbaha vārdā (1.d4 Zf6 2.c4 g6 3.Zc3 Lg7 4.e4 d6 5.Le2 0-0 6.Lg5).
Mihaja Tudoses valdība
Mihaja Tudoses valdība ir 128. Rumānijas valdība. Šo valdību vada premjerministrs — Mihajs Tudose, kas šo amatu ieņem no 2017. gada 29. jūnija. Jaunajā valdībā ir 26 ministru amati un 16 amatpersonas ir no iepriekšējās, Sorina Grindjanu valdības, kuru atlaida parlaments saistībā ar neefektivitāti. . Mihajs Tudose pārstāv Sociāldemokrātu partiju.
Valdības sastāvs
{{legend| #D40000 | Sociāldemokrātu partija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #1292d0 | Liberāļu un demokrātu apvienība |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| #DDDDDD | Bez partikas |border=1px solid #AAAAAA}}
Pašreizējie amata ieņēmēji izcelti treknrakstā
Vendekūla
Vendekūla (la) jeb Vendu ciems, Vainguļciems, Vengulas ciems vai Viņģelieši bija Gaujas līvu ciemats, kas ietilpa Turaidas pilsnovadā. Tas pieminēts Indriķa hronikā kā vieta, netālu no kuras 1211. gadā norisinājās kauja starp vācu krustnešiem un līviem no vienas puses un igauņiem no otras: "'...devās ar saviem kājniekiem un līviem un visiem pavadoņiem uz Gauju; viņi pārgāja pār to un, turpinādami ceļu visu nakti, nonāca jau pagānu tuvumā, tad, sakārtojuši karaspēku un to apmācīdami kaujai, sūtīja pa priekšu kājniekus pa lielo ceļu, kas ved uz Vendekulu'."
Vendekūlas ciemats atradās nepilnus 2 km uz ziemeļiem no Turaidas Inciema virzienā, pie lielā Rīgas—Pleskavas ceļa Turaidas atzarojuma vietā, kura identificējama ar zviedru 1638. gada arklu revīzijā atzīmēto Vengulas (Wengul, Wingul) ciemu. Vēlāk saukts par Turaidas viņģeliešiem.
Ciemata nosaukums liecina par tur dzīvojošo iedzīvotāju vendisko izcelsmi — küla lībiski un igauniski, kylä karēliski — 'ciemats', 'ciems', tādējādi latviski būtu tulkojams kā "vendu ciems" (salīdzināt ar Ikšķili).
Pēc aiziešanas no Senā kalna jeb Rīgas kalna Cēsis bija vendu lielākā, taču ne vienīgā dzīvesvieta Vidzemē. Tāpēc nav nekā neparasta, ka Vendekūlas " sākotnējie iemītnieki bijuši vendi (Ziemeļkurzemes pamatiedzīvotāji)". Starp daudziem simtiem izpētīto Daugavas lejteces apbedījumu ar tipisku Vidzemes līvu kapu inventāru vairāk nekā 20 bija tādu, kuri ir identificējami ar vendu kultūru. Piemēram, Salaspils Laukskolas 191. kapa piedevas atbilst kā Ziemeļkurzemes lībiešu kapulaukos, tā arī vendu kapulaukā pie Cēsu dzelzceļa stacijas atrastajām senlietām. Šis kaps Laukskolā nav vienīgais vendu apbedījums, un to paralēles saskatāmas ne tikai ar Ventas lejteces apvidu, bet visu Ziemeļkursu.
Domājams, ka Vendekūlas ciemata iemītnieki bijuši apbēdīti tuvējā Pūteļu kapulaukā. Senāk šo vietu sauca par Kaļmu kalniem (no liv — 'kaps') Mūsdienās no šā uzkalniņu kapulauka saglabājušies tikai pieci vai seši postīti uzkalniņi. 19. gadsimta beigās to bijis ap 100. Taču 1896. gada "izrakumos" kapulauks tika pilnībā saārdīts, bet zemi pēcāk kapulauka teritorijā intensīvi apstrādāja, mērķtiecīgi visu nolīdzinot, un apstrādātajā daļā tikpat kā vairs nav senlietas. 2010. gada veiktajā apsekošanā starp vairākiem jauno laiku priekšmetiem tika atrasta tikai viena 12.—13. gadsimta sākuma pakavsakta.
Vendekūlas ciemata lībiskais nosaukums apstiprina citu rakstīto liecību un arheoloģisko izrakumu datus, kas norāda uz vendu piederību Kursas somugriem, kā arī noraida krievu šovinistu mūsdienās veidotos ideoloģiskos mītus par vendu piederību slāviem.
Griščati
Griščati ir ciems Maltas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 266 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes: Griščatu ezers, Tulinska ezers.
Apdzīvotā vieta atrodas pie reģionālā autoceļa P57 (Malta_Sloboda).
Vižnicjas rajons
Vižnicjas rajons ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Černivcu apgabala rietumos. Robežojas ar Černivcu apgabala Putilas rajonu rietumos, Kicmaņas rajonu ziemeļaustrumos un Storožinecas rajonu austrumos, Ivanofrankivskas apgabala Kosivas rajonu ziemeļaustrumos un Sņatinas rajonu ziemeļos, kā arī Rumāniju dienvidos.
Pēc etniskā sastāva iedzīvotāju absolūtais vairākums ir ukraiņi (98,2 %).
Vižnicjas pilsētā dzimis austriešu/amerikāņu kinorežisors Oto Premingers (Otto Preminger, 1905 - 1986).
Andrijs Grečko
Andrijs Grečko ir dzimis Donas karaspēka apgabalā, netālu no Rostovas pie Donas. Viņa vecāki bija ukraiņu zemnieki.
Ozoli (Upmalas pagasts)
Ozoli ir ciems Vārkavas novada Upmalas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 9,8 km no pagasta un novada centra Vecvārkavas un 200,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, uz dienvidiem no Ašenieku purva.
Mendzižeča
Mendzižeča (, vēsturiski arī Mēzerica ) ir pilsēta Polijas rietumos, Lubušas vojevodistē. Pilsētas pievārtē - labi saglabājusies Otrā pasaules kara vācu aizsardzības līnija - Festungsfront Oder-Warthe-Bogen / Międzyrzecki Rejon Umocniony. Pie pilsētas Polijas armijas kara bāze.
Līdz pat 1793. gadam pilsēta atradās Polijas sastāvā, tomēr pēc Polijas dalīšanām nokļuva Prūsijā (kopš 1871. gada - Vācijā). Kaut arī Mendzižeča tradicionāli tika pieskaitīta Lielpolijai, pēc Polijas nodibināšanās tomēr palika Vācijas sastāvā. Pēc 1945. gada, pamatojoties uz Jaltas un Potsdamas konferenču lēmumiem pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Hancaviči
Hancaviči (be) jeb Ganceviči (ru) ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas dienvidrietumu daļā pie Pripetes upes pietekas Cnas.
Rakstos pirmoreiz minēta 1898. gadā. Pilsēta sāka attīstīties līdz ar dzelzceļa līnijas Baranaviči—Luņiņeca izbūvi. No 1921. līdz 1939. gadam Hancaviči atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Hancavičus ieņēma PSRS karaspēks. Otrā pasaules kara laikā — Ostlandes teritorijā. 1943. gada februārī starp Hancavičiem un Luniņecu notika pretpartizānu operācija Hornung, kurā piedalījās Oskara Dirlevangera komandētie spēki. Operācijā tika iznīcināti 12 000 cilvēku (gan civiliedzīvotāju, gan partizānu). Pēc Otrā pasaules kara — Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada — Baltkrievijā.
Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas Krievijas militārā radiolokācijas stacija (RLS), kas tika uzbūvēta Skrundas RLS vietā.
Griudinīši
Griudinīši ir ciems Mežvidu pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Ugoļnije Kopi
Ugoļnije Kopi (ru — 'ogļu raktuves') ir pilsētciemats Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidū Anadiras rajonā. Izvietojies rajona austrumos Beringa jūras Anadiras līča piekrastē iepretī rajona un autonomā apvidus centram Anadirai, ar ko savienots ar prāmi vasarā, ledus ceļu ziemā un helikopteru satiksmi starpsezonā. Ciemata austrumu daļā izvietojusies Anadiras lidosta.
Vēsture
Ciemats dibināts 1929. gadā, kad tā apkārtnē uzsākta brūnogļu ieguve Anadiras vajadzībām. 1950. gados uzbūvēts lidlauks, kas izmantots stratēģiskās aviācijas valadzībām. Ciematā izvietotas vairākas karaspēka daļas. 1968. gadā ciematam piešķirts pilsētciemata statuss. No 1992. līdz 2008. gadam Ugoļnije Kopi bija Anadiras rajona centrs. Pēc karaspēka daļu izvešanas iedzīvotāju skaits ciematā samazinājies no 12 000 1989. gadā līdz 4000 mūsdienās.
Alfonss Muha
Alfonss Maria Muha (dzimis, miris ) bija čehu jūgendstila mākslinieks un dizainers.
Dzimis Ivančicē, skolā mācījās Brno. Neveiksmīgi centās iestāties Prāgas Mākslas akadēmijā. No 1879. gada Muha strādāja Vīnē teātra dekorāciju darbnīcā. Kad 1881. gadā darbnīca nodega ugunsgrākā, Muha atgriezās Morāvijā. Vēlāk Muha studēja Minhenes Mākslas akadēmijā. 1887. gadā pārcēlās uz Parīzi, kur studēja Žiliāna akadēmijā un Kolorasī akadēmijā. 1894. gadā Muha ieguva plašu atpazīstamību kā Sāras Bernāras teātra plakātu autors.
Pēc laulībām ar Marušku Čitilovu 1906. gadā, Muha devās uz ASV, kur nodzīvoja līdz 1910. gadam. Vēlāk atgriezās Čehijā, kur radīja milzīgu gleznu ciklu "Slāvu eposs". Nodibinoties Čehoslovākijas valstij, Muha kļuva jaunās valsts banknošu, pastmarku, dokumentu dizaina autoru.
Ķeņģu strauts
Ķeņģu strauts ir Palsas kreisā krasta pieteka Smiltenes novadā.
Izteka - uz dienvidrietumiem no Ķeņģiem. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Lejtecē caurtek Zaķu dīķi un Vilciņu dīķi. Ietek Palsā lejpus Variņiem. Ķeņģu strautu šķērso valsts autoceļi V412 (Ķeņģi–Jaunpiebalga) un P27 (Smiltene—Gulbene). Ķeņģu strauta krastos atrodas Ķeņģi un Jaunzemi.
Eliass
Eliass (siev. dz. Eliase) ir uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu var būt:
Paulo Vančope
Paulo Sesars Vančope Vatsons (es, dzimis ) ir bijušais Kostarikas futbolists un bijušais Kostarikas futbola izlases dalībnieks un galvenais treneris. Spēlējis uzbrucēja pozīcijā.
Kostarikas futbola izlases sastāvā piedalījies 2002. un 2006. gada FIFA Pasaules kausā.
No 2014. gada līdz 2016. gadam bijis Kostarikas izlases galvenais treneris.
Spēlētāja karjera
West Ham United
Manchester City
Kostarika
Griusteņi
Griusteņi ir ciems Kalupes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 214 km attālumā no Rīgas.
1018. gads
1018. bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.
Suņu sala
"Suņu sala" (en) ir 2018. gada ASV un Vācijas animācijas filma, kuras režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Vess Andersons. Galvenās lomas ierunājuši Braians Krenstons, Edvards Nortons, Bills Marijs, Skārleta Johansone, Džefs Goldblūms, Bobs Balabans un Greta Gērviga. Filmas pirmizrāde notika Berlīnes filmu festivālā.
Filmā kāds zēns meklē savu suni, kurš kopā ar citiem suņiem ir nosūtīts uz vientuļu salu.
Masīvā tekstūra
Masīvā tekstūra ir graudainu nogulumiežu tekstūra, kuros daļiņas nekādā veidā nav orientētas, kā rezultātā iezis, to skaldot, veido nepareizas formas atlūzas. Šādu tekstūru reizēm sauc par neslāņainu tekstūru, kā pretstatu slāņainajai tekstūrai.
Medvežjegorskas rajons
Medvežjegorskas rajons (, krl) ir Krievijas Karēlijas Republikas administratīvais rajons tās centrālajā daļā. Rajons robežojas ar Karēlijas Republikas Pudožas rajonu dienvidaustrumos, Kondopogas rajonu dienvidos, Soujarvu rajonu dienvidrietumos, Muezerskas rajonu rietumos un Segežas rajonu ziemeļos, Arhangeļskas apgabala Oņegas rajonu austrumos, kā arī no dienvidiem to apskalo Oņegas ezers.
Nikolass Sēfrenss
Nikolass Sēfrenss jaunākais (de; dzimis Ventspilī (kristīts ), miris  Ventspilī) bija koktēlnieks.
Tiek uzskatīts par vienu no ievērojamākajiem baroka dekoratīvās tēlniecības pārstāvjiem Latvijā. Arodu apguvis pie sava tēva Nikolasa Sēfrensa vecākā, bija palīgs Ventspils kuģu būvētavā.
Kopā ar Drogastu un Bēzi 1696. gadā ir darinājis Jelgavas pils baznīcas ērģeļu prospektu, kas nav saglabājies līdz mūsdienām. Tāpat ir izgatavojis Liepājas Svētās Annas baznīcas altāra retablu (1697) u.c. darinājumus baznīcnamiem.
Miris Lielā mēra laikā.
Leons Kremers
Leons Kremers (pl; 1901. gads — 1941. gads) bija Polijas šahists.
Biogrāfija
Daudzkārtējais Varšavas pilsētas šaha čempionāta dalībnieks, kurā bijis 6. vietā 1925. gadā (uzvarējis Staņislavs Kons), ieņēmis 4. vietu 1926. gadā (uzvarējuši Ābrams Blass un Paulino Frīdmans), 1927. gadā dalījis 1. vietu kopā ar Staņislavu Konu, 1928. gadā dalījis 6.-8. vietu (uzvarējis Ābrams Blass), uzvarējis 1929. gadā un bijis 3. vietā 1930. gadā (uzvarējis Paulino Frīdmans). Varšavas komandas sastāvā divas reizes uzvarējis Polijas komandu šaha čempionātos (1929, 1934).
Četras reizes piedalījies Polijas šaha čempionātu finālos: 1926. gadā Varšavā ieņēmis 11. vietu (uzvarējis Dāvids Pšepjurka), 1927. gadā Lodzā ieņēmis 9. vietu (uzvarējis Akiba Rubinšteins), 1935. gadā Varšavā dalījis 12.-14. vietu (uzvarējis Savelijs Tartakovers) un 1937. gadā Jurātā dalījis 14.-16. vietu (uzvarējis Savelijs Tartakovers).