cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mērija Šellija
Biogrāfija
Mērija Šellija piedzima Londonā pazīstamas feministes un rakstnieces Mērijas Volstonkraftas un filozofa un anarhista Viljama Godvina ģimenē. Viņas māte nomira desmit dienas pēc dzemdībām. Mērija Šellija saņēma izcilu mājas izglītību.
1814. gadā Mērija Šellija aizbēga uz Franciju kopā ar slaveno angļu romantisma dzejnieku Pērsiju Šelliju, kas viņas dēļ bija pametis sievu, un savu pusmāsu Džeinu Kleirmontu. Mērija Šellija bija iepazinusies ar Pērsiju Šelliju, kad tas kopā ar savu sievu bija viesojies pie viņas tēva. Kad pēc dažām nedēļām viņi atgriezās Anglijā, Mērijas Šellijas tēvs, radikālais brīvās mīlestības sludinātājs, atteicās viņus pat satikt un turpmākos divus gadus ar Mēriju Šelliju nerunāja.
1816. gada maijā Mērija Šellija ar vīru un Džeinu (tad jau - Kleiru) Kleirmontu devās pavadīt vasaru pie Ženēvas ezera. Kādā vakarā, laikapstākļu spiesti pavadīt telpās, viņi kopā ar grupu citu jaunu rakstnieku un intelektuāļu, ietekmējušies no spoku stāstiem no grāmatas Fantasmagoriana, nolēma sarīkot savstarpējas sacensības šausmu stāstu sacerēšanā. (Viens no šī vakara viesiem - Džons Polidori - vēlāk sarakstīja romānu "Vampīrs" (The Vampyre, 1819), kas lielā mērā ietekmēja Bremu Stokeru.) Nākamajā naktī Mērija Šellija esot redzējus sapni, kas bijis romāna "Frankenšteins" pamatā.
1816. gada septembrī Mērija Šellija ar Persiju Šelliju atgriezās Anglijā. Tā paša gada 9. oktobrī viņas pusmāsa Fanija Aimleja izdarīja pašnāvību, savukārt 10. decembrī pašnāvību izdarīja Pērsija Šellija pirmā sieva Herieta.
1816. gada 30. decembrī, drīz vien pēc Herietas nāves, Pērsijs un Mērija apprecējās. 1817. gada pavasarī Mērija Šellija pabeidza rakstīt "Frankenšteinu". Sākumā viņi dzīvoja vairākās vietās Anglijā, pēc tam Itālijā. Itālijā nomira divi viņu bērni - meita Kleira un dēls Vils.
Mērija Šellija uzrakstīja vēl dažus romānus - Valperga (1823), Last Man (1826), The Fortunes of Perkin Warbeck (1830), Lodore (1835), Falkner (1837).
Mērija Šellija nomira 1851. gada 1. februārī 53 gadu vecumā Londonā, nāves cēlonis - smadzeņu vēzis.
Ontoģenēze
Ontoģenēze ( - esošais, genesis - izcelsme) ir organisma individuālā attīstība. Tā vairumam organismu sākas no zigotas izveidošanās un turpinās līdz organisma bojāejai jeb nāvei. Ontoģenēzes laikā realizējas ģenētiskā informācija, kas iegūta no vecākiem.
Daudzšūnu dzīvniekiem izšķir embrionālo un postembrionālo ontoģenēzes pamatfāzi. Dzīvdzemdējošiem dzīvniekiem izdala prenatālo (pirms dzimšanas) fāzi un postnatālo (pēc dzimšanas) ontoģenēzes fāzi.
Ontoģenēzes terminu pirmais ieviesa vācu dabaszinātnieks un filozofs Ernsts Hekelis (Ernst Heinrich Philipp August Haeckel) 1866. gadā.
Roberts Luiss Stīvensons
Roberts Luiss Stīvensons (en, dzimis Edinburgā, Skotijā, miris  Apijā, Samoa) bija skotu prozaiķis un dzejnieks, neoromantisma pārstāvis. Stīvensons vislabāk pazīstams ar saviem piedzīvojumu romāniem. Viņa zināmākie darbi ir romāni "Bagātību sala" (Treasure Island, 1883), "Nolaupītais" (Kidnapped, 1886), "Doktora Džekila un mistera Haida dīvainais stāsts" (The Strange Case of Dr. Jekyll and Mr. Hyde, 1886) un citi.
1206. gada kauja pie Salaspils
1206. gada kauja pie Salaspils notika 1206. gada 4. jūnijā līvu mūra pilī uz Daugavas salas (Holme, vēlāk pazīstama kā "Mārtiņsala") pie tagadējās Salaspils. Apvienotais Salas un Turaidas novadu līvu karaspēks Ako vadībā kopā ar sabiedrotajiem lietuviešiem sapulcējās Salas pilī un, pēc krustnešu domām, plānoja uzbrukumu Rīgas pilsētai. Livonijas bīskapa Alberta uzdevumā aptuveni 150 Zobenbrāļu ordeņa bruņinieki, Rīgas pilsoņi, viņiem pakļautie Rīgas līvi un krustneši pa Daugavu devās uzbrukumā Salas pilij. Kaujā krustneši guva uzvaru un nogalināja Salas līvu novada vecāko Ako, kura galva kā uzvaras zīme Rīgā tika pasniegta bīskapam Albertam.
Vladimirs Reskājs
Vladimirs Reskājs (dzimis ) ir Latvijas finansists, politiķis un uzņēmējs, bijis 11. Saeimas deputāts un Jēkabpils domes deputāts. Pārstāvējis partiju "Saskaņa" un "Latvijas attīstībai". Automašīnu komplietošanas platformas "Carguru" izveidotājs.
Dzīvesgājums
Strādāja VAS "Latvijas Valsts meži" par grāmatvedi, Valsts ieņēmumu dienestā par vecāko nodokļu inspektoru, uzņēmumos "Ampir", "Kara V" un "RLK Baltic", kā arī Jēkabpils pilsētas pašvaldībā, kur bijis pašvaldības īpašuma privatizācijas komisijas priekšsēdētājs.
Pēc politiķa karjeras beigām pievērsies uzņēmējdarbībai, izveidojot automašīnu komplietošanas platformu "Carguru".
Politiskā darbība
2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās veiksmīgi kandidēja Jēkabpils domes vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta. Gadu vēlāk netika ievēlēts 10. Saeimā, savukārt 2011. gadā veiksmīgi kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās, kur tika ievēlēts 11. Saeimā no "Saskaņas Centra" saraksta Zemgales vēlēšanu apgabalā.
2013. gada 25. septembrī publiski paziņoja par izstāšanos no partijas "Saskaņa" un apvienības "Saskaņas Centrs", komentējot, ka varētu pievienoties biedrībai "Latvijas attīstībai", kad tā pārtaps par partiju. Partijas "Latvijas attīstībai" dibināšanas kongresā 15. decembrī tika ievēlēts tās valdē. Kandidēja 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās un 12. Saeimas vēlēšanās, taču "Latvijas attīstībai" saraksts tajās nesaņēma vēlētāju uzticību. 2015. gadā V. Reskājs no partijas aizgāja.
Timotijs Meiss
Timotijs Kristians Čārlzs Meiss (Timothy Kristian Charles Mace; dzimis, miris ) bija Apvienotās Karalistes lidotājs. Bijis pirmās britu kosmonautes Helēnas Šārmenas dublieris; nav lidojis kosmosā.
1977. gadā Meiss Šrivenhemas Militārajā universitātē ieguva bakalaura grādu aeronavigācijas iekārtu jomā. Dienēja Karaliskajos Gaisa spēkos par helikoptera pilotu.
1989. gadā Timotijs Meiss tika izvēlēts kā viens no diviem kandidātiem padomju un britu kosmiskajā lidojumā (programma Juno). 25. novembrī ieskaitīts kosmonautu sagatavošanas vienībā. Kosmosā ar kosmosa kuģi Sojuz TM-12 1991. gada maijā devās Helēna Šārmena, bet Meiss bija dublieris.
1992. gadā Meiss bija viens no trim Apvienotās Karalistes kandidātiem Eiropas Kosmosa aģentūras kosmonautu grupai, bet viņš netika izvēlēts. Arī 1998. gada EKA kosmonautu iesaukumā Meiss netika uzņemts.
Pēc atvaļināšanās no gaisa spēkiem Meiss dzīvoja Dienvidāfrikā, kur strādāja par bijušā DĀR prezidenta Nelsona Mandelas helikoptera pilotu.
Timotijs Meiss bija precējies ar kosmonauta Vitālija Žolobova meitu Jeļenu Žolobovu.
Vojkovice
Vojkovice ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē, Augšsilēzijas aglomerācijā uz ziemeļiem no Čeladzas un austrumiem no Bitomas un Pekariem Slonskiem.
11. autobusu maršruts (Rīga)
11. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Abrenes ielas līdz Sužiem. Atsevišķos reisos autobuss veic saīsinātu maršrutu līdz Jaunciema kapiem.
11. autobusu maršruta kopējais garums ir 46,803 km. Maršruta Abrenes iela — Jaunciems — Suži kopējais garums ir 23,374 km, bet maršruta Suži — Jaunciems — Abrenes iela kopējais garums ir 23,429 km.
Darbdienās pa 11. autobusu maršrutu kursē 4 autobusi, bet brīvdienās — tikai 3 autobusi.
11. autobusu maršrutu apkalpo 7. autobusu parks.
Maršruts
Abrenes iela — Jaunciems — Suži kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Duntes iela, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela un Jaunciema gatve.
Suži — Jaunciems — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Turgeņeva iela un Abrenes iela.
Pieturvietas
11. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 82 pieturas. Maršrutā Abrenes iela — Jaunciems — Suži ir 41 pietura, bet maršrutā Suži — Jaunciems — Abrenes iela arī ir 41 pietura.
Maršruts ar mainītu virzienu maršruts
Virzienā Abrenes iela — Jaunciema kapi kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Duntes iela, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve un Jaunciema 8. šķērslīnija.
Virzienā Jaunciema kapi — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Jaunciema 8. šķērslīnija, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela un Turgeņeva iela, Abrenes iela.
Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas
11. autobusu maršruta maršrutā ar mainītu virzienu pavisam kopā ir 80 pieturas. Maršrutā Abrenes iela — Jaunciema kapi ir 40 pieturas, bet maršrutā Jaunciema kapi — Abrenes iela ir 40 pieturas.
The Beatles
The Beatles jeb Bītli bija popmūzikas un rokmūzikas grupa no Liverpūles, Apvienotās Karalistes. Grupa pastāvēja no 1960. gada līdz 1970. gadam, bet vēlāk 1990. gados uz īsu brīdi atkal apvienojās. Grupas lielāko panākumu gados tās dalībnieki bija Džons Lenons, Pols Makartnijs, Džordžs Herisons un Ringo Stārs, lai gan pirms pirmā albuma izdošanas grupā darbojās arī Pīts Bests un Stjuarts Satklifs. Tā bija viena no komerciāli visveiksmīgākajām un kritizētākajām grupām populārās mūzikas vēsturē. Tās inovatīvajai mūzikai bija liela ietekme uz 1960. gadu kultūras veidošanos.
Izveide un posms pirms Hamburgas
1957. gada martā Džons Lenons, tolaik 16 gadus vecs, kopā ar dažiem draugiem no Quarry Bank skolas nodibināja savu grupu. Kādu laiku viņi sevi dēvēja par Blackjacks, bet nomainīja nosaukumu uz The Quarryman, pēc tam, kad uzzināja, ka ievērojama vietējā grupa jau bija aizņēmusi šo nosaukumu.
1957. gada 6. jūlijā piecpadsmit gadus vecais Pols Makartnijs iepazinās ar Džonu Lenonu un viņa grupu The Quarrymen, kādā vietējā pasākumā, uz kuru viņu bija aizvedis draugs. Jau pirmajā mirklī Lenons bija viņu iespaidojis gan ar savu izskatu, gan ar savu māku izkļūt no situācijas. Pēc paša Makartnija vārdiem: "...viņi izpildīja The Del Vikings dziesmu "Come Go with Me", bet lieta bija tāda, ka viņš protams nezināja vārdus, tā vietā liekot iekšā vārdus no blūza dziesmām.".."...un tad es padomāju - tas ir gudri, viņš ir diezgan labs. Tas bija Džons."
Pēc uzstāšanās Džons satika Polu un jau tad pamanīja viņā talantu. Aizkulisēs Makartnijs spēlēja Eddie Cochran dziesmu "Twenty Flight Rock", un, pēc viņa domām, Lenonu visvairāk piesaistīja tas, ka viņš zināja dziesmas vārdus. Kopš šī pasākuma Lenons un Makartnijs kļuva par labiem draugiem, bet, pēc Džona piedāvājuma, arī par jauno grupas biedru. 1958. gadā grupā tika uzņemts arī Pola skolas laiku draugs Džordžs Herisons, ieņemdams galvenā ģitārista lomu. Lai gan Lenonu iespaidoja Harisona ievērojamā ģitārspēle, viņš uzskatīja, ka Džordžs ir par jaunu priekš grupas, tomēr šīs šaubas saglabājās tikai neilgu laiku. Ap 1959. gada janvāri Lenona skolas biedri bija pametuši grupu, un viņš bija iestājies Liverpūles mākslas koledžā. Tolaik šie trīs ģitāristi, devēdami sevi par "Johnny and the Moondogs", spēlēja rokenrolu jebkad, kad varēja. Dažreiz, atbildot uz jautājumu, kur ir viņu bundzinieks, viņi teikuši, ka ritms ir ģitārās.
Lenona mākslas skolas draugs Stjuarts Satklifs, šajā laika bija pārdevis jau savu pirmo mākslas darbu, un draugi (konkrētāk: Džons, Pols un Džordžs) pierunāja viņu par nopelnīto naudu nopirkt basģitāru, tādējādi 1960. gada janvārī grupai bija jaunpienācējs. Stjuarts gan īsti nemācēja spēlēt, tomēr pēc Lenona vārdiem, labāk basģitārists, kurš nemāk spēlēt, nekā tāds, kura vispār nav. Stjuarts bija arī tas, kurš ierosināja grupas nosaukumu nomainīt uz "The Beetles", kā piemiņu Badijam Holijam un The Crickets. Tomēr Lenons ierosināja, ka nosaukumam jābūt ar "a" - The Beatles -, jo jau sen atpakaļ viņam bijusi vīzija, kurā parādījies vīrs uz liesmojoša pīrāga un teicis, ka no šīs dienas jūs esat Beatles ar "a". Ap to laiku populāri kļuva vārdu izskaistinājumi, tāpēc turnejā uz Skotiju grupas nosaukumus tika nomainīts pret "Long John and The Silver Beatles". Arī pašiem puišiem radās vēlēšanās pēc jauniem vārdiem, tādēļ Džons pārtapa par "Garo Džonu", Pols par "Polu Ramonu", Džordžs par "Karlu Harisonu", bet Stjuarts par "Stjuartu De Stālu". Tomēr par spīti vārdu maiņai, turneja bija neveiksmīga, atgriežoties Liverpūlē viņi bija pārsaluši un palikuši bez naudas. Problēmas radās tad, kad grupas neoficiālais menedžeris Alans Viljams sarunāja koncertu Hamburgā, Vācijā, kur bija vajadzīga piecu cilvēku grupa. Jau kādu laiku viņi nevarēja atrast pastāvīgu bundzinieku, tāpēc šo vietu pildīja Makartnijs. Tomēr dienu pirms izbraukšanas uz Vāciju, viņiem izdevās atrast piekto dalībnieku Pītu Bestu, kurš pārņēma bungas un Makartnijs varēja atgriezties pie ģitāras spēlēšanas.
Sastāvs
No 1960. gada augusta līdz 1961. gada augustam grupā bija pieci cilvēki - Džons Lenons (ritma ģitāra, klavieres, vokāli), Pols Makartnijs (ritma ģitāra, vokāli), Džordžs Herisons (vadošā ģitāra), Stjuarts Satklifs (basģitāra) un Pīts Bests (bungas). 1961. gadā no grupas aizgāja Satklifs. Pēc viņa aiziešanas Makartnijs sāka spēlēt basģitāru. 1962. gadā grupai pievienojās bundzinieks Ringo Stārs. Tādā sastāvā viņi spēlēja līdz pat grupas izjukšanai 1970. gadā. No 1994. līdz 1996. gadam Pols, Džordžs un Ringo apvienojās, lai varētu pabeigt "Bītlu Antoloģijas" projektu, kā arī lai pabeigtu divas dziesmas, kuras Lenons nepaguva pabeigt savas negaidītās nāves dēļ 14 gadus pirms šī projekta sākuma.
Hamburga
The Beatles pirmie plānotie ārzemju koncerti bija Hamburgā. Saprotot, ka viņiem nav bundzinieka, viņi uzaicināja Pītu Bestu. Viņa mātei Monai piederēja Kazbas klubs, kurā grupa bieži spēlēja. grupa devās uz Hamburgu, kur sāka spēlēt Rēperbāņa Indras klubā, no Kaizerkelera klubā. Viņiem nācās spēlēt sešas līdz septiņas stundas dienā, septiņas dienas nedēļā. Rudenī viņem sākās nedienas ar policiju, sakarā ar savas nepilngadības slēpšanu no Vācijas tika izraidīts  Džordžs Herisons, bet nedēļu vēlāk deportēja arī Bestu un Makartniju, jo viņi izraisīja nelielu ugunsgrēku. Decembra vidū prom devās arī Džons Lenons, tomēr Stjuarts Satklifs kopā ar savu līgavu Astrīdu Kirheri palika Hamburgā un 1962. gadā nomira no smadzeņu insulta. 1961. gada aprīlī grupa atgriezās Hamburgā. Kamēr viņi spēlēja, Tonijs Šeridans sarunāja ar bītliem par to, ka viņi spēlēs mūziku Šeridana dziesmās. Slavenākā bija My Bonnie, kura bija augstu dažādos dziesmu topos. Trešo reizi Hamburgā viņi atgriezās no līdz.
Popularitāte Apvienotajā Karalistē
Vairākus gadus vēlāk, jau pēc bundzinieka nomaiņas uz Ringo Stāru, grupa ierakstīja savu pirmo albumu ar nosaukumu "Please Please Me". Dziesma ar tādu pašu nosaukumu ieņēma 1. vietu Lielbritānijas pārdotāko singlu topā. Grupu sāka pamanīt svarīgi mūzikas kritiķi. "The Times" kritiķis Viljams Mens publicēja eseju slavējot vairākas grupas dziesmas.
Bītlomānijas sākums
Pēc tam, kad grupa ieguva komerciālus panākumus arī Ziemeļamerikā, tika izziņoti koncerti ASV.
Pēc preses konferences viņi tika iesēdināti limuzīnos un aizvesti uz Ņujorku. Sasniedzot "Plaza Hotel" viņus ielenca vēl viens fanu pūlis. Nākamajā dienā Džordžam Harisonam bija temperatūra, tādēļ mēģinājumā viņu aizvietoja Nīls Espinols. Grupas pirmā uzstāšanās notika 9. februārī, Eda Salivana šovā. Nākamajā rītā gandrīz katrs laikraksts ziņoja, ka "bītli bija tikai modes kliedziens". Pēc grupas panākumiem 1964. gadā Vee-Jay Records un Swan Records izmantoja savas iepriekš garantētās tiesības uz viņu dziesmām un vēlreiz tās izdeva ASV. Tās visas otro reizi sasniedza pārdotāko desmitnieku. 1964. gada vidū notika pirmie koncerti ārpus Ziemeļamerikas un Eiropas. Viņi devās koncerttūrē pa Austrāliju bez Ringo Stāra. Viņam bija nepieciešama mandeļu izgriešana, tāpēc viņa vietā bungoja Džimijs Nikols. Adelaidā viņus vēroja 300 tūkstoši cilvēku. Stārs atgriezās grupā 21. jūnijā, tad, kad viņi sāka spēlēt Jaunzēlandē.
"Mēs esam populārāki par Jēzu"
1966. gada 4. martā Džons Lenons izteica šādu paziņojumu:
Raksts tika nodrukāts un neviens uz to nereaģēja. Tikai piecus mēnešus vēlāk, kad amerikāņu pusaudžu žurnāls "Datebook" uzrakstīja daļu no šī teksta uz sava vāka ASV sākās reliģisko protesti, konservatīvās grupas paziņoja, ka dedzinās grupas ierakstus un citas lietas. Sākumā bītli paziņoja, ka "viņiem sākumā tie ir jānopērk, pirms dedzināt". Daudzas raidstacijas vairs neraidīja bītlu mūziku, daži koncerti pat tika atcelti. Vatikāns paziņoja par publisku Lenona komentāru atmaskošanu. 1966. gada 11. augustā bītli rīkoja preses konferenci Čikāgā, lai pārtrauktu nemierus. Vatikāns akceptēja viņa atvainošanos, bet Dienvidu Baptistu Konvencija to nedarīja. Lenons vēlāk publiski pateicās Jēzum.
Fransisko Franko
Fransisko Paulino Ermenehildo Teodulo Franko Baamonde (Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde, ; dzimis, miris ) bija spāņu militārpersona, politiķis un valstsvīrs. No 1939. gada aprīļa līdz nāvei 1975. gada novembrī bija tā sauktās Franko Spānijas valsts galva, diktators.
The Beatles
Studijas gadi un grupas izjukšana
1966. gada aprīlī grupa sāka ierakstīt jauno albumu Revolver. Grupa izpildīja savu pēdējo koncertu. Pols Makartnijs lūdza Tonijam Berovam ierakstīt koncertu, tomēr 30 minūšu garais ieraksts izbeidzās pēdējās dziesmas vidū. Koncerta kopgarums bija nedaudz zem 35 minūtēm. Kopš tā laika grupa koncentrējās uz dziesmu rakstīšanu. Mazāk nekā septiņus mēnešus pēc Revolver ierakstīšanas viņi atgriezās Abbey Road Studios, lai ierakstītu Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band, kurš tika izdots un ierakstīts 128 dienas.
Fransisko Franko
1936. gadā Franko ar Fašistiskās Itālijas un Trešā reiha atbalstu sāka Spānijas pilsoņu karu pret Spānijas Republikas valdību. Pēc uzvaras 1939. gadā ģenerālisimuss Franko izveidoja autoritāru militāro diktatūru.
Franko diktatūra
Franko diktatūra Spānijā izveidojās Spānijas pilsoņu kara laikā un beidzās drīz pēc Fransisko Franko nāves 1975. gadā, kad 1978. gadā Spānijā pieņēma demokrātisku konstitūciju. Franko diktatūra, sava ilglaicīguma dēļ kategorizēta kā fašistiska savā sākumposmā, līdz autoritārai savas pastāvēšanas beigās. Franko nebija dogmatisks ideologs, bet konservatīvs pragmatiķis, kas piemērojās situācijai Spānijā un pasaulē, un izmantoja to, lai saglabātu savu režīmu. Franko vara balstījās uz pilsoņu kara laikā radušos dažādu labējo un konservatīvo spēku koalīciju – falangistiem, monarhistiem, katoļiem. Režīma pirmo dekāžu ideoloģiskais fašisms un korporatīvās valsts kapitālisms deva vietu katoliskam antikomunismam un liberālam kapitālismam. Diktatūras desmitgadēs Spānija no nabadzīgas lauksaimniecības zemes kļuva par salīdzinoši attīstītu valsti, kas pēc Franko nāves mierīgi izveidoja konstitucionālas monarhijas sistēmu un iestājās Eiropas Kopienā.
2010. gada FIFA Pasaules kauss — C grupa
2010. gada FIFA pasaules čempionāta spēles C grupā norisinājās no 12. līdz 23. jūnijam.
The Beatles
Studijas gadi un grupas izjukšana
bītlu uzstāšanos televīzijā tiešraidē skatījās apmēram 400 miljoni cilvēku visā pasaulē. Pārraides nosaukums bija "Our World". Tiešraidē no televīzijas studijas studijas tika ierakstīta arī viņu jaunā dziesma All You Need Is Love, pavadījuma radīšana šai dziesmai tika gatavota piecas dienas. Grupas biznesa afēras sāka atklāties, kad grupas menedžeris Braiens Epšteins nomira no narkotiku pārdozēšanas. 1967. gada beigās britu prese pirmo reizi smagi kritizēja bītlus par viņu filmu Magical Mystery Tour. Daļai kritikas par iemeslu kalpoja fakts, ka filmā bija liela nozīme krāsām, bet tolaik krāsu televīzija Lielbritānijā bija retums. Filmas skaņu celiņš Lielbritānijā tika izdots kā dubultā EP plate, bet ASV kā LP plate.
1968. gada sākumu bītli pavadīja Rišikešā, Indijā, mācoties transcendento meditāciju pie Mahariši Maheša Jogi. Vēlāk Lenons un Makartnijs devās uz Ņujorku, lai paziņotu par Apple Corps izveidošanu. Tā paša gada vidū grupa bija ļoti aizņemta ar albuma The Beatles ierakstīšanu. Kas vēlāk fanu aprindās kļuva pazīstams kā "Baltais albums", jo tā vāks bija pilnīgi balts. Grupas dalībnieki sāka strīdēties un Ringo Stārs pat uz laiku pameta grupu. Atlikušo trijnieku tas neapstādināja, jo Makartnijs spēlēja bungas dziesmās "Martha My Dear", "Wild Honey Pie", "Dear Prudence", "Back in the USSR". Viens no strīdu iemesliem bija tas, ka Lenona jaunā draudzene Joko Ono bija blakus mūziķim gandrīz visās sesijās, kā arī tas, ka citi uzskatīja Makartniju par pārāk dominējošu. Turklāt Harisonam bija grūti savas dziesmas ielikt albumos.
Grupas dalībnieki sāka paši savus projektus, piemēram, Plastic Ono Band un The Dirty Mac. Slavenā Vudstokas koncerta organizētāji pat centās pierunāt Džonu Lenonu savākt grupu kopā un uzspēlēt šajā festivālā, taču viņš atbildēja, ka pārējie nepiekrīt. Tad viņš piedāvāja uzspēlēt kopā ar Plastic Ono Band, taču tam organizatori nepiekrita.
Pēc ilgajām albuma "Get Back", kurš vēlāk tika pārsaukts par Let It Be, sesijām, kuru laikā viņi arī sniedza savu pēdējo koncertu - slaveno jumta koncertu, kurš pirms tam netika izziņots, grupa ierakstīja savu pēdējo albumu - "kā vecajos, labajos laikos". Albums tika izdots ātrāk nekā Let It Be, bet pabeigts tas tika vēlāk. Arī albuma vāks bija simbolisks - grupas dalībnieki dodas prom no studijas un turpmāk ies katrs savu ceļu.
Biznesa jomā Makartnijs vēlējās, lai Lī Īstmens, viņa toreizējās draudzenes Lindas Īstmenas tēvs, kļūtu par jauno menedžeri, tomēr citi vēlējās ņujorkieti Alenu Kleinu. Visi iepriekšējie grupas lēmumi bija vienbalsīgi, tomēr šoreiz kvartets nespēja vienoties. Lenons, Herisons un Stārs uzskatīja, ka Īstmeni nostādīs Makartnija intereses augstāk par pārējās grupas interesēm. 1971. gadā noskaidrojās, ka Kleins nozadzis 5 miljonus sterliņa mārciņu no grupas īpašumiem. 1973. gadā Lenons atzinās Makartnijam, ka viņiem vajadzēja strādāt ar Īstmena menedžmentu. Tas palīdzēja izbeigt viņu domstarpības, taču ne pilnībā. Viņi vairs nekad neko neierakstīja kopā.
Džonu Lenonu nošāva 1980. gada 8. decembrī. Daudzus gadus vēlāk, projekta "Bītlu Antoloģija" ietvaros, Makartnijs atzina: "Atskatoties atpakaļ, es saprotu, kāpēc pārējie domāja, ka viņš Lī Īstmens bija par mani un pret viņiem."
Pēc izjukšanas
Pēc grupas izjukšanas, visi dalībnieki izdeva soloalbumus septiņdesmito gadu sākumā, ieskaitot Lenona John Lennon/Plastic Ono Band (1970), Makartnija Ram (1971) un Harisona All Things Must Pass (1970). Dažu albumu radīšanā sadarbojās vairāki bītli; Stāra albums Ringo (1973) bija vienīgais, kura radīšanā piedalījās visi četri, lai gan dažādās dziesmās.
BBC pieder liela bītlu ierakstu kolekcija, kuras lielāko daļu sastāda studijas ieraksti no 1963. gada līdz 1968. gadam. Liela daļa šī materiāla tika ņemta par pamatu dokumentālo ierakstu (radio) sērijai "Bība Pazaudētie Bītlu Ieraksti". Vēlāk, 1994. gadā labākie ieraksti tika iedoti oficālam, EMI izdotam albumam "Live at the BBC".
Atkalapvienošanās
1994. gada februārī, trīs vēl dzīvie bītli apvienojās lai pabeigtu Lenona nepabeigtos ierakstus. "Free As A Bird" bija pirmā dziesma "Bītlu Antoloģijas" albumā, kā arī tika izdots kā singls 1995. gada decembrī. "Real Love" sekoja 1996. gada martā. Arī "Real Love" bija iekļauta "Bītlu Antoloģijas" sērijā. Klauss Vormans, kurš pazina bītlus jau kopš viņu dienām Hamburgā, un pat izdomāja albuma "Revolver" dizainu, izdomāja arī Bītlu Antoloģijas vāku konceptu.
Viņi joprojām ir neticami populāri. 450 000 albuma "Anthology 1" kopijas bija pārdotas jau pirmajā pārdošanas dienā, sasniedzot vislielāko pārdoto eksemplāru skaitu pirmajā dienā kādam albumam. 2000. gadā kompilācijas albuma "1" 3.6 miljoni kopiju tika pārdoti pirmajā nedēļā, kamēr pirmajās trijās nedēļās tika pārdoti 12 miljoni eksemplāru, padarot to par albumu, kurš tika pārdots visātrākajos tempos, kā arī par pārdotāko 2000. gada albumu. Kolekcija arī ieguva pirmo vietu ASV un vēl 33 citās valstīs.
Jaunākie albumi
Kopš 2003. gada sākuma tika izdoti četri albumi vai albumu kolekcijas, no kuriem divi nav tik pazīstami, un ir bītlu amerikāņu albumu apvienojumi.
Let It Be... Naked
2003. gadā tika izdots diezgan slavenais "Let It Be... Naked", kurā ir iekļautas dziesmas no "Get Back/Let It Be" sesijām bez Fila Spektora orķestra uzlabojumiem. Tajā var dzirdēt arī "Long and Winding Road" tā kā to bija iecerējis Pols Makartnijs. Viņaprāt, orķestra pievienošana sabojāja dziesmu. Albumā arī ir iekļauts otrais disks, kurā var dzirdēt 21 minūtes garu nepublicētu dziesmu un bītlu sarunu savienojumu. "Dziesmā" ir iekļauti arī tādi skaņdarbi kā "Child of Nature" ("Jealous Guy" oriģinālvariants), "Taking a Trip To Carolina" un klavieru solo, uz kā pamata tika izveidota dziesma "Imagine".
Love
Otrs albums, "Love" tika izdots 2006. gada nogalē. Tajā ir iekļautas 26 bītlu dziesmas, kuras ir rediģējis Džordžs un Džailzs Mārtini speciāli "Cirque du Soleil" šovam, kurš pirmizrādi piedzīvoja vasarā, Lasvegasā, bijušajā Zigfrīda un Roja stadionā. Albumā tika apvienotas vairākas dziesmas, kā arī tika izmantoti fragmenti no citām dziesmām vai arī citām dziesmu versijām. Viena dziesma pat tika palaista atpakaļgaitā. ASV albums līdz gada beigām jau paspēja iegūt platīna statusu, kas ir diezgan ātri, ņemot vērā to, ka albums tika izdots tikai nedaudz vairāk kā mēnesi pirms gada beigām.
Stils un ietekme uz moderno kultūru
Vēl piecdesmito gadu beigās, kad "The Quarrymen" vēl nebija sava menedžmenta, viņi staigāja ādas drēbēs. Sešdesmito gadu sākumā, kad bītli kļuva slaveni, viņiem bija tā saucamās "Mop-top" frizūras, kuras Džordžs Herisons vismaz vienu reizi nosauca par "Artūru". Šīs frizūras līdz ar bītlomāniju kļuva populāras. Jau 1967. gadā katram bija sava frizūra, taču uz Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band vāka visiem bija ūsas, kas padarīja viņu izskatu daudz vecāku. Bītli bija tie, kas izdomāja plānus džemperus ar augstām apkaklēm, un par godu tam šo apģērba gabalu sauc par bītleni.
Mūzikas stili
Mūsdienās bītli visbiežāk tiek pieminēta kā popgrupa, tomēr tas nav bijis viņu vienīgais galvenais mūzikas stils. Grupa ir spēlējusi daudzus dažādus mūzikas stilus, gan rokenrolu, gan roku, gan dažādus to paveidus un retos gadījumos arī citus stilus.
A Hard Day's Night
Bītliem bija veiksmīga filmēšanās karjera, kas sākās ar A Hard Day's Night (1964), komisku farsu, kurš bija tikai daļēji bāzēts uz scenārija. Filmas stils dažreiz tiek salīdzināts ar Marksa brāļu stilu. Tā bija fokusēta uz bītlomāniju un viņu drudžainajām koncertturnejām. Filma bija it kā dokumentālā stilā, melnbalta, režisors bija Ričards Lesters, kurš vēlāk kļuva slavens ar citām filmām un seriāliem.
Help!
1965. gadā tika uzfilmēta filma Help!, kuru arī filmēja Lesters, daži kadri bija filmēti eksotiskās vietās (Selisberijas līdzenumā, ar Stounhendžu redzamu fonā, Bahamu Salās, un Zalcburgā, un Tiroles reģionā Austrijā) Džeimsa Bonda parodijas stilā, kā arī ar vēl lielāku Marksa brāļu humora devu - piemēram, filma ir veltīta "Eliasam Hauam, kurš 1846. gadā izgudroja šūšanas mašīnu". Paši grupas dalībnieki vēlāk atzinās, ka eksotiskās vietas tajā tika iepītas tikai ar vienu mērķi - lai viņi varētu tajās pabūt. Salīdzinoši ar "A Hard Day's Night" šī filma izpelnījās daudz negatīvāku kritikas attieksmi.
1966. gadā Lenons piedalījās filmas "How I Won the War" filmēšanā kā otrā plāna aktieris, filmu atkal filmēja Lesters. Tā bija Otrā pasaules kara filmu parodija, un tās sausais, ironiskais britu humors netika augsti novērtēts ASV.
Magical Mystery Tour
Magical Mystery Tour bija pilnībā Makartnija ideja, kuru viņš iedomājās atpakaļceļā no ASV, vēlā 1967. gada pavasarī, un filmas scenāriju nedaudz iespaidoja grāmata, ko viņš lasīja par Kena Kesija Priecīgo Jokotāju LSD darbinātā amerikāņu autobusa odiseju. Atšķirībā no pirmajām divām Bītlu filmām, Magical Mystery Tour projektu vadīja grupas dalībnieki paši; tā arī kļuva par pirmo diezgan izteikto neveiksmi grupas karjerā. Filma tika pilnībā izsvilpta, kad to parādīja BBC galvenajā kanālā, BBC 1, boksa dienā, dienā, kas domāta ģimenes atpūtai. Filmas izgāšanos skatītāju vidū veicināja tas, ka filma bija uzņemta krāsās, bet to pārraidīja melnbaltu. Filmu atkārtoja pēc dažām dienām kanālā BBC 2 krāsainu, un tā ieguva lielāku atsaucību nekā sākumā.
Yellow Submarine
1969. gadā Stārs piedalījās satīriskajā komēdijā "The Magic Christian", kurā daļa bija sarakstīta īpaši viņam. Stārs astoņdesmitajos gados piedalījās vairākās komēdijās, un viņa interese padarīja viņu par aktīvāko aktieri no četrotnes, lai gan Herisons ieguva vairāk lauru kā producents.
Let It Be
Let It Be bija dokumentālā filma par bītliem, kuru uzņēma četrās nedēļās 1969. gada janvārī. Dokumentālā filma, kura sākumā bija domāta tikai kā viņu albuma evolūcijas hronika notvēra daudzas nesaskaņas starp grupas dalībniekiem, un tādēļ tā kļuva par viņu izjukšanas simbolu. Sākumā grupa atteicās gan no albuma, gan no filmas, tā vietā ierakstot un pārdodot Abbey Road albumu. Taču ņemot vērā, ka projektam viņi iztērēja daudz naudas, viņi nolēma to pabeigt, un filma un albums tika izdoti 1970. gada pavasarī. Kad filma tika izdota, viņi paziņoja par savu izjukšanu. Atšķirībā no pārējām filmām, Let It Be nav pieejama DVD vai jebkurā citā formātā.
2009. gads Latvijas mūzikā
Šajā rakstā ir apkopoti 2009. gada notikumi Latvijas mūzikā — izdotie mūzikas albumi, ārzemju izpildītāju koncerti Latvijā un ar mūziku saistītie pasākumi un gada balvas, kas notika gada laikā.
Sērens Kirkegors
Sērens Objū Kirkegors (da, dzimis, miris ) bija 19. gadsimta dāņu filozofs un teologs, kuru nereti uzskata par eksistenciālisma filozofijas aizsācēju. Kirkegors kritizēja racionālismu, it īpaši Hēgeļa filozofiju, kā arī kristīgo baznīcu. Kirkegora filozofijas pamatā ir individuālisms un patiesības subjektivitāte, un viņam bijusi milzīga ietekme uz iracionālisma filozofijas attīstību.
Dzīve un filozofiskā darbība
Kirkegors piedzima 1813. gadā pārtikušā ģimenē. Viņa tēvs dzīvoja nabadzībā, līdz pārcēlās uz Kopenhāgenu, kur piedzīvoja finansiālu veiksmi. Pēc nāves 1838. gadā viņš dēliem atstāja pietiekamu mantojumu, lai Kirkegors varētu atļauties nodarboties ar filozofiju, neuztraucoties par finansiālo situāciju. Lielu ietekmi uz Kirkegoru atstāja viņa tēva stingrais protestantisms, kā arī uzskats, ka pār ģimeni gulstas Dieva lāsts un neviens no viņa bērniem nepārsniegs 33 gadu vecumu (pāragri nomira Kirkegora māte un pieci no viņa sešiem brāļiem un māsām). Kirkegora brālis kļuva par luterāņu mācītāju.
Kikegors izlēma studēt teoloģiju, taču studijas pameta, lai nodarbotos ar filozofiju. Pēc tēva nāves viņš tomēr atgriezās pie teoloģijas studijām un ieguva maģistra grādu. Šajā laikā Kirkegors arī saderinājās ar Regīnu Olsenu, taču, lai arī viņš meiteni mīlēja, viņu māca bažas par šīm attiecībām, tādēļ viņš saderināšanos atsauca, radot iespaidu, ka meitene viņu atraidījusi, lai nesagrautu viņas reputāciju.
Vēlāk Kirkegors devās uz Berlīni, no kurienes atgriezās ar darba "Vai nu, vai arī" (Enten-Eller, 1843) manuskriptu. Šajā darbā Kirkegors pauž uzskatu, ka cilvēkam jāizdara apzināta izvēle starp estētisku vai ētiski reliģisku dzīvesveidu. Šajā pašā laikā tapa arī citi darbi, piemēram, "Bailes un trīsas" (Frygt og baeven, 1843), kura pamatā ir Bībeles sižets par Ābramu un Īzaku; Kirkegors uzsver, ka ir gadījumi, kuros pienākums pret Dievu liek pārkāpt ētikas likumus, lai arī pats Dievs šos likumus iemieso. Tas Kirkegoram ļāva secināt, ka ticība ir pretrunīga.
1845. gadā Kirkegors pabeidza apjomīgo darbu "Dzīves stadijas" (Stadier paa livets vei). Tajā paustas līdzīgas idejas kā "Vai nu, vai arī", taču šajā darbā Kirkegors nošķir ētisko stadiju no reliģiskās. Darbā pēdējā daļā Kirkegors salīdzina romantisku mīlestību dažādās stadijās: estētiskajā stadijā mīlestībai ir ārēji šķēršļi, ētiskajā mīlētāji pieder atšķirīgiem eksistences līmeņiem, savukārt reliģiskajā stadijā šķēršļi atrodas pašā cilvēkā, kuram ir jāpieņem ciešanas.
Daudzus darbus Kirkegors publicēja ar pseidonīmiem.
Nozīme
Īstu popularitāti Kirkegora darbi ieguva tikai pēc viņa nāves. Sākotnēji Dānijas baznīca aicināja izvairīties no viņa darbiem, turklāt viņa darbi nebija pieejami lielākajās Eiropas valodās; par Kirkegoru tomēr sāka interesēties dāņu literatūrkritiķis Georgs Brandess, kura darbi tika publicēti arī vācu valodā. 1877. gadā Brandess publicēja pirmo grāmatu par Kirkegora dzīvi un filozofiju. Līdz Pirmā pasaules kara sākumam vāciski bija iztulkoti visi Kirkegora darbi. Par filozofu interesējās arī dramaturgs Henriks Ibsens, kas Kirkegoru padarīja pazīstamu Skandināvijā. Kirkegora popularitāti veicināja arī šveiciešu protestanta Karla Barta teoloģiskie uzskati, taču jo īpaši Karla Jaspersa un Martina Heidegera filozofija.
Uzskata, ka no Kirkegora ietekmējušies tādi domātāji kā Simona de Bovuāra, Nīlss Bors, Mārtins Bubers, Albērs Kamī, Gabriels Marsels, Žans Pols Sartrs, Migels de Unamuno, Ludvigs Vitgenšteins, Hanss Georgs Gādamers, Žaks Deridā, Jirgens Hābermāss, Ričards Rortijs u.c.
Kirkegora citāti
Viens no slavenākajiem Kirkegora citātiem ir šāds: "Uzdrīkstēties nozīmētu vienā mirklī zaudēt pamatu zem kājām. Neuzdrīkstēties nozīmētu — zaudēt sevi".
Vācijas himna
Vācijas Federatīvās Republikas himna kopš 1922. gada ir "Vācu dziesmas" (Austrijas himnai sacerētā J. Haidna mūzika, A. H. Hofmaņa fon Fallerslēbena vārdi) 3. pants. Veimāras republikas himna bija pilna dziesma, Trešā reiha himna — pirmais pants. Vācijas Demokrātiskās Republikas himna bija dziesma "Cēlušies no drupām" (Auferstanden aus Ruinen), kuras vārdi bija piemēroti arī Haidna mūzikai.
Teksts (mūsdienu himna slīprakstā)
Deutschland, Deutschland über alles,
Über alles in der Welt,
Wenn es stets zum Schutz und Trutze
Brüderlich zusammenhält,
Von der Maas bis an die Memel,
Von der Etsch bis an den Belt -
Über alles in der Welt!
Deutsche Frauen, deutsche Treue,
Deutscher Wein und deutscher Sang
Marnics
Marnics var būt:
Vācijas himna
Teksts (mūsdienu himna slīprakstā)
Ihren alten schönen Klang,
Uns zu edler Tat begeistern
Unser ganzes Leben lang -
Deutscher Wein und deutscher Sang!
Einigkeit und Recht und Freiheit
Für das deutsche Vaterland!
Brüderlich mit Herz und Hand!
Sind des Glückes Unterpfand -
Blüh im Glanze dieses Glückes,
''Blühe, deutsches Vaterland! ''
Spānijas monarhu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Spānijas karaļi, kopš 1516. gada, kas valdījuši mūsdienu Spānijas teritorijā, kad tika apvienotas vairākas karalistes. Periodos no 1873.—1874. un 1931.—1975. gadam valsti pārvaldīja prezidenti un valsts vadītāji.
Spānijas Karaliste (1516 – 1870)
{{legend| orange | Hābsburgu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| red | Burbonu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| green | Bonapartu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}} {{legend| blue | Savojas dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Spānijas Karaliste (1874 – 1931) 30px
{{legend| red | Burbonu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
30px Spānijas Karaliste (1975—mūsdienas) 30px
{{legend| red | Burbonu dinastija |border=1px solid #AAAAAA}}
Poremba
Poremba ir pilsēta Polijas dienvidos, Silēzijas vojevodistē uz rietumiem no Zaverces.
Tītari
Savvaļas tītari dzīvo Ziemeļamerikas austrumu reģionos. To galvenais izplatības areāls plešas ASV austrumu krastā un vidienē, nedaudz Kanādas dienvidaustrumos un Meksikā. Mājas tītars mūsdienās tiek audzēts ne tikai Amerikas kontinentos, bet arī Eiropā. Tītara cepetis ir tradicionāls Pateicības dienas svētku ēdiens gan Kanādā, gan ASV.
Vecākās tītaru fosilijas saglabājušās no miocēna sākuma un ir apmēram 23 miljonus gadu vecas. Tās visas atrastas Ziemeļamerikā.
Vēsture
Kad eiropieši pirmo reizi sasniedza Ameriku un ieraudzīja tītarus, tie nepareizi tika klasificēti kā viens no pērļvistu (Numididae) paveidiem. Līdz ar to zinātniskais nosaukums cēlies no kļūdainas vēsturiskās sistemātikas. Grieķu valodā vārds meleagris (μελεαγρίς) nozīmē pērļvista.
Toties nosaukums angļu valodā (turkey) radās tādēļ, ka putnus Centrāleiropā ieveda caur Turcijas ostām. Tos mēdza saukt par Turcijas vistām un gaiļiem, nevis par Amerikas vistām. Vēlāk radās saīsinājums — "turkeys", kas latviski būtu "turcēni". Latviešu valodā vārds ir nedaudz transformējies un ieguvis skanējumu — tītars.
Ir vēl citas putnu sugas, kuras tiek sauktas par tītariem (Austrālijas krūmu tītars (Alectura lathami) un ūdens tītars (Anhinga rufa)), bet tās nav tuvu radniecīgas "īstajiem" tītariem. Austrālijas krūmu tītars ir viena no lielkājvistu (Megapodiidae) sugām, bet ūdens tītars viena no anhingu (Anhinga) sugām.
Izskats un īpašības
Tītariem ir liela, gaļīga ādas bārda, kas karājas no zoda uz leju, bet virs knābja pārliecas gaļīga sekste. Kā jau tas vistveidīgiem putniem raksturīgs, mātītes ir daudz mazākas nekā tēviņi. Lielākais no abām sugām ir meža tītars, kurš ir arī vistveidīgo kārtas smagākais un lielākais putns. Tā ķermeņa garumu (100—125 cm), asti ieskaitot, pārsniedz tikai zaļais pāvs (Pavo muticus), kura garums ar asti ir 3 metri. Meža tītara spārnu plētums ir 1,5—1,8 metri, svars līdz 10 kg. Mājas tītars var svērt 20 kg.
Lielie mājas tītari praktiski nespēj lidot, bet mazākie un atlētiskākie savvaļas tītari lido īsas distances. Bēgot no ienaidnieka, tītars spēj nolidot apmēram 90 metrus, glābiņu pēc tam meklējot kokā.
Brīvā Daugava
Brīvā Daugava ir Jēkabpils novada laikraksts un viens no vecākajiem iznākošajiem laikrakstiem Latvijā. Laikraksts dibināts 1940. gadā, tas iznāk latviešu un krievu valodās trīs reizes nedēļā — otrdienās, ceturtdienās un sestdienās. "Brīvās Daugavas" lasītāju auditorija ir aptuveni trīsdesmit tūkstoši lasītāju.
Vēsture
Laikraksts "Brīvā Daugava" dibināts 1940. gadā, tā pirmais numurs iznāca. Pirmā numura ievadrakstā bija sacīts: "Jaunais laikraksts nāk no darba tautas un pie tās arī iet. "Brīvā Daugava" aptvers visu, ļoti plašo Jēkabpils apkārtni, kādēļ griežam sevišķi organizāciju uzmanību laikrakstu atbalstīt ar korespondenci, ar laikraksta izplatīšanu, sludinājumu nodošanu savam laikrakstam u. t. t. Laikraksts ievietos arī labus daiļliteratūras darbus, fotogrāfijas, zīmējumus. (. . ) Brīva šalc Daugava no sava šūpuļa līdz pat Baltijas jūrai. Un brīvi tās straume šalks cauri visām jūrām. "
"Brīvā Daugava" sāka iznākt divreiz nedēļā ar 16 lappusēm, jau sākot ar laikraksta piekto numuru. Kopā 34 laikraksta numuri devās pie saviem lasītājiem pirmajā laikraksta dzimšanas gadā, nākamajā — 1941. gadā paspēja iznākt tikai 75 laikraksta numuri, pēdējais numurs iznāca 26. jūnijā, jo avīzes izdošana Otrā pasaules kara dēļ tika pārtraukta.
Laikraksta redakcija atjaunoja savu darbu 1944. gadā un "Brīvā Daugava" atkal var doties pie saviem lasītājiem, kas pirmo reizi notiek 1944. gada 12. septembrī, laikraksta numerācijai atkal sākoties no sākuma, neņemot vērā jau iepriekš izdotos 109 pirmskara numurus. Laikrakstu turpina izdot divas reizes nedēļā līdz 1945. gada 17. martam, kad uzsāk tā izdošanu trīsreiz nedēļā. Šī laika pamattēma, ko atsoguļo laikraksts "Brīvā Daugava" ir veltīta frontei un uzvaras tuvināšanai.
Likvidējot Krustpilī iznākošo laikrakstu "Dzirkstele", sākot ar 1961. gada maiju, laikraksts "Brīvā Daugava" sāka iznākt kā Krustpils un Jēkabpils rajonu apvienotais laikraksts. 1962. gadā, apvienojoties abām pilsētām — Jēkabpilij un Krustpilij un kļūstot par vienu pilsētu, tika mainīts arī laikraksta nosaukums, turpmāk laikraksts saucas "Padomju Daugava", šo nosaukumu laikraksts saglabā 28 gadus. Laikraksts sāka iznākt arī krievu valodā.
1990. gada 7. aprīlī laikraksts ieguva neatkarīga laikraksta statusu, bet divus mēnešus vēlāk, 2. jūnijā laikrakstam ir nozīmīga diena — avīze devās pie saviem lasītājiem ar atjaunotu vēsturisko nosaukumu "Brīvā Daugava". Šīs dienas laikraksta numura ievadrakstā ir teikts: "Izgājis cauri dramatiskiem 1940. gada notikumiem, Lielo Tēvijas karu, totalitārās varas un stagnācijas gadiem, laikraksts savas pastāvēšanas 50 gadu jubileju šoruden sagaida jaunā kvalitātē. Neatkarības statuss noliedz kādas partijas, resora vai sabiedriskas organizācijas monopolu uz šo izdevumu. Tas pieder visiem un aicinats paust dažādus uzskatus un viedokļus, atšķirīgas programmas, ko piedāvā atšķirīgs pilsonis, tā vai cita partija vai politiska organizācija. Un lasītāji paši bez jebkāda ārēja spiediena tiesīgi izlemt, kuriem uzskatiem piekrist, kuriem nē. Nemainīgs paliek viens — vispārcilvēciskās vērtības, kā arī prasība ievērot pastāvošos likumus".
Laikraksta redaktori
Laikrakstā "Brīvā Daugava" ir strādājuši sekojoši redaktori — O. Oškalns, J. Bērziņš, V. Tālberga, J. Priedājs, A. Rotbards, I. Īverts, V. Timpa, E. Baumane, T. Slapiņa, L. Ģipslis, V. Upeniece, A. Gorbačova, E. Kocēns, B. Iklāva, A. Grebežs, I. Rūrāne. Pašreizējais laikraksta redaktors ir Jānis Apīnis.
Laikraksta tehniskie rādītāji
Laikraksta numuram ir 8 lappuses, tā lapas — A3 formātā pēc ISO 216 starptautiskā lapas standarta. Laikraksts iespiests SIA "Erante". Ofsetiespiedums. Vidējā laikraksta tirāža ir 7500 — 8000 eksemplāru.
Laikraksta numura uzbūve
Katrā laikraksta numurā ir ziņu lappuses, intervijas,reklāmas un sludinājumu lappuse, kā arī dienas komentārs ""Brīvā Daugava" par aktuālāko".
Otrdienās — valsts un pašvaldību iestāžu sniegtās ziņas, lappuse "Konsultējam" ar pastāvīgo rubriku "Karstais telefons", lappuses "Kultūra", "Ikdiena", "Sports" u. c. Ceturtdienās — Lappuses "Mozaīka", "Bizness", "Dzīvesziņa" ar sadzīvē noderīgiem padomiem. Sestdienās — lappuse "Brīvdiena", kurā var atrast informāciju par izklaidi,vaļaspriekiem, kā arī ceļojumu aprakstus un citus līdzīgus rakstus.
Reizi mēnesī iznāk speciālas lappuses — "Pavards", "Tavai dvēselei", "Starpbrīdis" — veltīta skolu jaunatnei, "Muzejziņas", kurā tiek atspoguļoti novada kultūrvēstures jautājumi.
Olafs Stepldons
Viljams Olafs Stepldons (en, dzimis, miris ) bija britu filozofs un zinātniskās fantastikas rakstnieks.
Viņa pazīstamākie literārie darbi ir romāni "Pēdējie un pirmie cilvēki" (Last and First Men 1930), "Savādais Džons" (Odd John, 1935), "Zvaigžņu radītājs" (Star Maker, 1937), "Sīriuss" (Sirius, 1940). Viņa darbi ietekmējuši tādus nozīmīgus zinātniskās fantastikas autorus kā, piemēram, Arturu Klārku, Braienu Oldisu, Staņislavu Lemu.
1913. gadā ieguva vēstures maģistra grādu Oksfordas Universitātē. Pirmā pasaules kara laikā darbojās sanitārajā dienestā Francijā un Beļģijā, jo, būdams pacifists, atteicās no karadienesta. No 1930. gada, gūstot panākumus ar romānu "Pēdējie un pirmie cilvēki", pievērsās rakstniecībai profesionāli. Pēc Otrā pasaules kara piedalījās kreisajā Miera kustībā.
Bar Kohbas sacelšanās
Bar Kohbas sacelšanās, saukta arī par otro romiešu-jūdu karu, bija Jūdejas provinces ebreju sacelšanās pret Romas impēriju un norisinājās no 132. līdz 135. gadam.
Sacelšanās vadonis, Simons bar Kohba, daudzu atbalstītāju acīs bija mesija, kas atjaunos Izraēlas valsts neatkarību. Dumpiniekiem divus gadus izdevās noturēties pret masīvu romiešu pārspēku, taču beigās sacelšanās tika sakauta, Jeruzaleme atkal nolīdzināta ar zemi un ebrejiem tika aizliegts tajā uzturēties.
Sacelšanās iemesli
Pēc romiešu-jūdu kara beigām, romieši veltīja daudz pūļu dumpīgās provinces nomierināšanai. Līdzšinējā prokuratora vietā, provinci pārvaldīja pretors un tajā tika dislocēts vesels leģions — X Fretensis.
Provincē tika izvietots papildus leģions, VI Ferrta un 131. gadā pēc svinīgas ceremonijas tika uzsākti jaunās pilsētas — Aelijas Kapitolinas — celtniecības darbi.
Saspīlējums vēl vairāk palielinājās pēc tam, kad 132. gadā Adrians ebrejiem aizliedza veikt reliģisko apgraizīšanās rituālu.
Sacelšanās panākumi
Bar Kohbas spēkiem izdevās atgriezt Jeruzalemi no galvenajiem romiešu spēkiem un ieņemt to. Tika izveidota ebreju valsts, kas pastāvēja nedaudz vairāk par diviem gadiem. Bar Kohba pieņēma titulu Nasi Israel (Izraēlas princis).
Romiešu reakcija
Sacelšanās pārsteidza romiešus. Adrians sacelšanās apspiešanu 133. gadā uzticēja ģenerālim Sekstam Jūlijam Severam, kurš tobrīd pārvaldīja Britāniju - provinci impērijas otrā malā. Divpadsimt leģionus liels karaspēks tika organizēts no visas impērijas teritorijas un tā kopskaits pārsniedza to armiju, kas bija Vespasiāna un Tita rīcībā romiešu-jūdu kara laikā.
Uzskatot, ka jūdaisms ir nebeidzamo dumpju iemesls, Adrians mēģināja to iznīcināt. Tika aizliegta Toras studēšana, ebreju lunārā kalendāra izmantošana. Ievērojami rabīni, tai skaitā rabīns Akiva, tika sodīti ar nāvi. Svētais Toras rullis tika sadzedzināts Tempļa kalnā. Bijušā Jeruzalemes tempļa vietā tika uzstādītas Adriāna un Jupitera statujas un atsākta romiešu pilsētas Aelijas Kapitolinas celtniecība.
Pat Jūdejas vārds tika izdzēsts no kartes - provinces nosaukums tika nomainīts uz Sīriju Pelestīnu (Syria Palaestina), kopš tā laika romieši terminu "Palestīna" izmantoja, lai apzīmētu vēsturiskās Jūdejas, Galilejas un Samārijas provinces.
Aish.com raksts par Bar Kohbas sacelšanos
1206. gada kauja pie Turaidas
Kauja pie Turaidas (1206) bija Livonijas krusta karu sākuma posma kauja, kas notika drīz pēc Salaspils kaujas 1206. gada vasarā. Lai atriebtos par Turaidas līvu piedalīšanos kaujās pret krustnešiem, bīskaps Alberts aicināja līvu seno pretinieku Zemgales vadoni Viestardu kopīgā karagājienā pret Turaidu. Karaspēks, kurā piedalījās ap 3000 zemgaļu, sadalīja divās daļās, no kurām viena Kaupo vadībā pēkšņi ieņēma Turaidas pili, nogalināja ap 50 turaidiešu un nodedzināja to. Otra daļa uzbruka Dabreļa pilij Gaujas otrā krastā (tagad - Siguldas daļa), bet nespēja to ieņemt.
Elizabetes iela
Elizabetes iela var būt:
Džeimss Goslings
Džeimss Goslings (en; dzimis Kalgari) ir kanādiešu datorzinātnieks un programmētājs. Plašāk pazīstams kā programmēšanas valodas "Java" radītājs.
1977. gadā ieguva bakalaura grādu datorzinībās Kalgari universitātē, bet 1983. gadā arī datorzinību doktora grādu Karnegī Melouna universitātē Pitsburgā. Kopš 1984. gadā strādājis kompānijā Sun Microsystems, pēc tam arī Oracle, kad šī kompānija pārņēma Sun. Pēc aiziešanas no Oracle darbojies Google, līdz pārgāja uz nelielu uzņēmumu Liquid Robotics.
2011. gada Pasaules čempionāts hokejā — B grupa
2011. gada Pasaules čempionāta hokejā spēles B grupā norisinājās no 29. aprīļa līdz 3. maijam. Grupas komandas spēles aizvadīja Steel Aréna Košicē.