cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Astrāpijas
Astrāpijas (Astrapia) ir paradīzes putnu dzimtas (Paradisaeidae) ģints, kas apvieno 5 sugas. Visas astrāpijas ir endēmas Jaungvinejas putnu sugas.
Kopīgās iezīmes
Astrāpiju tēviņu apspalvojums ir izteikti metāliski spīdīgs un tiem ir ļoti garas astes spalvas. Mātītes ir blāvākas, nedaudz vieglākas un to astes spalvas īsākas. Visgarākā aste ir lentastes astrāpijai (Astrapia mayeri), kuras aste, salīdzinot ar ķermeņa garumu, ir visgarākā no visiem putniem pasaulē. Tā ir trīs reizes garāka nekā ķermenis (ķermeņa garums apmēram 32 cm, astes 100 cm).
Ja salīdzina ķermeņa garumus, neņemot vērā astes garumu, tad lielākā ģintī ir Huonas astrāpija (Astrapia rothschildi), kuras tēviņa ķermeņa garums ir 69 cm, bet mazākā lentastes astrāpija, kuras tēviņu ķermeņa garums nepārsniedz 32 cm.
Bioloģija
Astrāpijas barojas galvenokārt ar augļiem, īpaši iecienīti ir šeflēras augļi. Barojas arī ar posmkājiem, kukaiņiem, zirnekļiem, vardēm un scinkiem.
Sistemātika
Astrāpiju ģints (Astrapia)
Svētes ieleja
Svētes ieleja ir dabas liegums Dobeles novada Augstkalnes pagasta galējos dienvidos, Lietuvas pierobežā. Ierīkots, lai aizsargātu ES Biotopu direktīvas meža biotopu — boreālie meži un pļavu biotopu — mēreni mitras pļavas, kā arī neregulētu upes ieleju. Atrodas Svētes upes kreisajā krastā (labais krasts atrodas Lietuvas teritorijā), starp upi un valsts autoceļu P95 (Jelgava — Tērvete — Lietuvas robeža (Žagare)). Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā. Sastopamas aizsargājamas augu sugas — lielā zvaigznīte (Astrantia major), villainā gundega (Ranunculus lanuginosus) un spilvainais ancītis (Agrimonia pilosa).
Dekstrometorfāns
Dekstrometorfāns (DXM jeb DM) ir pretklepus viela, kas ir atrodama vairāku zāļu sastāvā. Dekstrometorfānu bieži mēdz izmantot arī kā psihotropu vielu, jo lielās devās tai ir disociatīva iedarbība, līdzīga ketamīnam un fenciklidīnam.
Lietošana
Dekstrometorfāns tiek izplatīts kapsulu vai šķidruma formā. To parasti lieto ieēdot, retāk iešņaucot vai ievadot intramuskulāri vai intravenozi. Vidējā dekstrometorfāna psihotropā deva ir aptuveni 400 mg, tomēr tās iedarbības stiprums ir atkarīgs no vielas lietotāja ķermeņa masas.
Iedarbība
Galvenie iedarbības efekti ir eiforija, halucinācijas (galvenokārt ar aizvērtām acīm), palielināta taustes izjūta, apjukums un disorientācija. Dekstrometorfānam ir vairākas blakusparādības: paplašinātas acu zīlītes, paātrināta sirdsdarbība, nelabums un vemšana, reiboņi, apsārtusi un niezoša āda. Vielas ietekmē tā lietotājs var izjust arī ārpusķermeņa pieredzi, tāpat ļoti iespējams ir īslaicīgs psihozes stāvoklis.
Dekstrometorfāns neizraisa fizisku atkarību, bet tāpat kā citi halucinogēni var izraisīt psiholoģisku atkarību.
Dekstrometorfāna nāves gadījumi nav konstatēti, bet ir konstatēti nāves gadījumi, kas iestājušies no paracetamola pārdozēšanas, kas ir bijis piejaukts dekstrometorfāna tabletēm, ko lietotāji ir ieēduši.
Dekstrometorfāns Latvijā
Dekstrometorfānu saturošie medikamenti tiek pārdoti gan kā recepšu, gan kā bezrecepšu zāles. Medikamenti, kuru sastāvā vienīgā aktīvā viela ir dekstrometorfāns, piemēram, Dexofan, ir izsniedzami pret recepti, bet medikamenti, kas satur dekstrometorfānu kopā ar kādu citu vielu, piemēram, paracetamolu, ir bezrecepšu. Dekstrometorfāna medikamentu iekļaušana recepšu zāļu sarakstā notika 2009. gadā, tās iemesls bija šo medikamentu ļaunprātīga lietošana apreibināšanās nolūkos.
Pēteris Veiss
Pēteris Ulrihs Veiss (de, dzimis, miris ) bija vācu dramaturgs, rakstnieks, mākslinieks un avangarda filmu veidotājs, kurš lielāko daļu no mūža nodzīvoja Zviedrijā. Kļuva plaši pazīstams 20. gadsimta sešdesmitajos gados ar lugu "Žana Pola Marata vajāšana un slepkavība, uzvesta Šarentonas slimnīcas trupā de Sada kunga vadībā" (Die Verfolgung und Ermordung Jean Paul Marats dargestellt durch die Schauspielgruppe des Hospizes zu Charenton unter Anleitung des Herrn de Sade), kas biežāk pazīstama ar nosaukumu "Marats/Sads". Par šo lugu Veiss saņēma Tony balvu.
Mācījies Londonā un Prāgā. Eiropā izplatoties nacismam, 1939. gadā apmetās Stokholmā un 1946. gadā kļuva par Zviedrijas pilsoni. Politiski ieņēma kreisu nostāju, 1968. gadā iestājoties komunistiskajā Kreisajā partijā. Pazīstams ir arī Veisa 1981. gadā pabeigtais romāns "Pretestības estētika" (Die Ästhetik des Widerstands).
Vecā Forštate
Vecā Forštate robežojas ar Viduspoguļanku, Ezermalu, Jauno Forštati un Dzelzceļnieku. Rajonā atrodas Baznīcu kalns, kur līdzās atrodas četru konfesiju dievnami – Svēto mocekļu Borisa un Gļeba pareizticīgo katedrāle, Mārtiņa Lutera luterāņu draudzes baznīca, Vissvētākās Jaunavas Marijas Bezvainīgās ieņemšanas Romas katoļu baznīca, un 1. vecticībnieku kopienas lūgšanu nams. Vecajā Forštatē vēl ir kultūras nams, bibliotēka un lielveikali.
Vītiņu pagasts
Vītiņu pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām tā dienvidrietumos, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Auces pilsētu un Lielauces, Bēnes, Ukru un Vecauces pagastiem, Saldus novada Vadakstes, Jaunauces un Zvārdes pagastiem, kā arī Lietuvas Šauļu apriņķa Akmenes rajona Naujoji Akmenes lauku seņūniju.
Upes
Avīkne, Līgotne, Melnupe, Jugliņa, Skujaine.
Ezeri
Ildzis
Vēsture
Mūsdienu Vītiņu pagasta teritorijā atradās Kokmuiža (Gut Dobelsberg, Kokmuiža), Ķeveles muiža (Keweln, Ķevele), Sirmeles muiža (Sirmeln), Vītiņu muiža (Weitenfeld, Vītiņi).
1945. gadā Jelgavas apriņķa Vecauces pagastā izveidoja Vītiņu ciema padomi. Vītiņu ciems ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. Vītiņu ciemam 1958. gadā pievienoja Auces lauku teritorijas kolhoza «Rītausma» teritoriju. 1961. gadā pievienoja Ukru ciema kolhoza «Rītausma» teritoriju, bet kolhoza «Priedula »teritoriju pievienoja Vadakstes ciemam. 1965. gadā padomju saimniecības «Sniķere» teritoriju pievienoja Ukru ciemam, bet 1975. gadā Vītiņu ciemam pievienoja daļu Auces lauku teritorijas un Lielauces ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vītiņu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā. 2021. gadā Auces novadu iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vītiņi (pagasta centrs), Bungas, Galāti, Kokmuiža, Ķevele, Putras.
Hatušaša
Hatušaša (hetu:, , tr) bija Hetu impērijas galvaspilsēta vēlajā bronzas laikmetā. Pilsētas drupas atrodas netālu no mūsdienu Bogazkales pilsētas Turcijā.
Pilsētu no trim pusēm norobežoja stāvas aizas. Senākās liecības par apdzīvotu vietu šeit ir no 6. tūkstošgades p.m.ē. 2. tūkstošgadē p.m.ē. šeit darbojusies asīriešu tirdzniecības kolonija.
Arheoloģiskajos izrakumos atklāti vairāki tūkstoši māla un bronzas plāksnīšu. Plāksnītes bija nozīmīgs informācijas avots par hetu civilizāciju. Līdz mūsdienām ir saglabājusies daļa seno mūru (tai skaitā Lauvu un Valdnieka vārti). Vēl ievērojams ir Lielais templis, citadele.
1986. gadā Hatušaša iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Sojuz TMA-20M
Sojuz TMA-20M (ru) bija Krievijas kosmosa kuģis apkalpes nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Tas orbītā palaists 2016. gada martā; uz zemes atgriezās septembrī.
Apkalpe
Kuģa Sojuz TMA-20M apkalpe augšupceļā un lejupceļā:
Dublieru apkalpe:
Odveidīgie
Odveidīgie jeb gartaustekleņi (Nematocera) ir viena no divām divspārņu kārtas (Diptera) apakškārtām, kas apvieno 7 infrakārtas. Tā ir mazākā divspārņu apakškārta un apvieno apmēram 45 kukaiņu dzimtas, dažādus odus, piemēram, dzēlējodus, trīsuļodus, tīklspārnodus, kā arī knišļus un miģeļus. Salīdzinot ar otru apakškārtu — mušveidīgajiem (Brachycera) kukaiņiem, odveidīgie ir primitīvāki, arhaiskāki divspārņi. Mūsdienās to sugu daudzveidība ir samazinājusies, salīdzinot ar aizvēsturi. Odveidīgie kukaiņi pamatā mājo mitrās vietās un galvenokārt ir aktīvi krēslas stundās. Pasaulē daudzas odu sugas pazīstamas dēļ to pārnēsātajām slimībām, no tām bīstamākās ir malārija, dzeltenais drudzis un tropu drudzis. Odi pārnēsā arī encefalīta vīrusu un dzīvniekutu kāpurus.
Sojuz TMA-20M
Lidojuma gaita
No stacijas Sojuz TMA-20M atvienojās 21:51 UTC. Zemi nolaižamais aparāts sasniedza 7. septembrī 01:14 UTC, Kazahstānā. Lidojuma ilgums — 172 diennaktis.
Odveidīgie
Kopīgās pazīmes
To galvenā pazīme ir pagarināti, tievi taustekļi, kuriem ir 14 posmi. Dažu sugu tēviņiem antenas ir ar matiņiem. Salīdzinot ar mušveidīgajiem kukaiņiem, odveidīgie ir smalkāk būvēti, pagarinātiem ķermeņiem, smalkām, tievām, samērā garām ekstremitātēm un slaidiem spārniem.
Odveidīgo kukaiņu kāpuri ir ūdenī mītoši, un olas tiek dētas gan seklākos, gan dziļākos stāvošos ūdeņos, peļķes ieskaitot. Kāpuriem ir īpaši veidota, labi attīstīta galva un mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Daudzas sugas vairošanās sezonas laikā veido tēviņu spietus, un konkurence par sapārošanos ir ļoti sīva.
Garākie spārni un kājas ir garkājodiem (Tipulidae), to spārnu plētums var sasniegt 65 mm, bet vieni no mazākajiem ir pangodiņi (Cecidomyiidae), kuriem daudzas sugas ir mazākas par 1 mm un spārnu plētums nepārsniedz 1,5 mm. Kopumā odveidīgie kukaiņi (izņemot garkājodus) ir mazi vai ļoti mazi kukaiņi, turklāt mātītes ir lielākas nekā tēviņi. Tēviņu antenas ir skaņas jutīgas, spējot atšķirt savas sugas mātītes spārnu vēdu skaņas frekvenci.
Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai.
Sistemātika
Odveidīgo apakškārta (Nematocera)
Pušas muiža
Pušas muiža (pl) ir agrāko muižas ēku un parka komplekss Rēzeknes novada Pušas pagasta Pušā.
Pušas muiža agrāk piederēja Šadursku dzimtai. Jans Šadurskis Pušas muižā jezuītu ordeņa vajadzībām 1743. gadā uzcēla koka baznīcu. 1778. gadā iesvētīja tagadējo Pušas baznīcu, 1811. gadā uz Pušu pārcēla Daugavpils jezuītu kolēģiju, kas 1820. gadā pēc ķeizara Aleksandra I pavēles tika slēgta.
Netālu no muižas atrodas Šadursku dzimtas kapsēta.
Muižas īpašnieku Šadursku izveidotais terasveida Pušas muižas parks ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet 18. gadsimta beigās būvētā Pušas muižas kapela ir vietējās nozīmes arhitektūras piemineklis.
1797. gadā, apceļojot Latgali, Pušas muižu apmeklējis zinātnieks, novadpētnieks Johans Kristofs Broce.
Ukrainas valdība
Ukrainas Ministru kabinets (uk), ko parasti dēvē par Ukrainas valdību (uk), ir augstākais valsts izpildvaras orgāns Ukrainā. Kā Ukrainas PSR Ministru kabinets tā tika izveidota 1991. gada 18. aprīlī ar Ukrainas PSR likumu Nr. 980-XII. Par pirmo Ukrainas premjerministru tika apstiprināts Vitolds Fokins.
Ukrainas valsts pārvaldes pamatvienība ir centrālā izpildvaras iestāde, kurai var piešķirt ministra statusu. Katru šādu centrālo izpildvaras iestādi vada tās vadītājs. Daudzi centrālie izpildvaras biroji bez ministra statusa var būt daļa no valdības ministrijas, bet citi darbojas atsevišķi vai atbalsta Ukrainas prezidenta vai Augstākās Radas darbu. Centrālie izpildvaras biroji bez ministra statusa ir vai nu dienesti, aģentūras, vai inspekcijas. Atsevišķiem izpildvaras centrālajiem birojiem ir piešķirts "īpašs statuss". Tikai daži centrālie izpildvaras biroji ir nosaukti par fondiem, komitejām vai citādi.
Dzēlējodu virsdzimta
Dzēlējodu virsdzimta (Culicoidea) ir viena no divām dzēlējodu infrakārtas (Culicomorpha) virsdzimtām, kas apvieno 4 odveidīgo kukaiņu dzimtas, no kurām Latvijā sastopamas 3 dzimtas:,  un.
Ukrainas valdība
Pašreizējais Ukrainas Ministru kabinets ir Šmihaļa valdība, kas tika izveidota 2020. gada 4. martā un kuru vada Deniss Šmihaļs.
Dzēlējodu virsdzimta
Senākās dzēlējodu virsdzimtas fosilijas saglabājušās no jura perioda, un tās ir atrastas Vācijā, Kirgizstānā un Sibīrijā. Tā kā otras trīsuļodu virsdzimtas (Chironomoidea) fosilijas saglabājušās pat no triasa perioda, tad valda uzskats, ka šajā laikā dzīvojošas arī dzēlējodu grupas sugas.
Ukrainas valdība
Ministrijas
Ukrainas valdība sastāv no 20 ministrijām:
Dzēlējodu virsdzimta
Kopīgās iezīmes
Šīs grupas odu kāpuriem raksturīga mute, kas, lai barotos, piemērota ūdens filtrācijai. Visvieglāk šo grupu atšķirt pēc kāpuriem — atšķirībā no pārējiem odveidīgo kukaiņu kāpuriem šīs grupas kāpuriem ir garas antenas jeb taustekļi.
Odds Ballklubb
Odds Ballklubb ir Norvēģijas futbola klubs no Šīenas. Dibināts 1894. gadā un ir vecākais joprojām pastāvošais futbola klubs Norvēģijā. Pašlaik spēlē Eliteserien, Norvēģijas futbola augstākajā līgā. Klubs ir 12 reizes uzvarējis Norvēģijas kausa izcīņā, kas ir iegūto kausu skaita rekords.
No 1994. līdz 2012. gadam kluba nosaukums bija Odd Grenland.
Dzēlējodu virsdzimta
Kopīgās iezīmes
Ne visas odu sugas sūc asinis, turklāt ar asinīm barojas tikai asinssūcēju sugu mātītes, bet tēviņi barojas ar ziedu nektāru. Mātītes no asinīm iegūst olbaltumvielas, kas savukārt nepieciešamas olu attīstībai. Piemēram, ūdensodu pieaugušie īpatņi, ja vispār barojas, tad ar nektāru.
Evika Siliņa
Evika Siliņa (dzimusi ) ir latviešu juriste un politiķe. Šobrīd ir Latvijas Republikas labklājības ministre, pārstāv partiju "Vienotība". Ievēlēta 14. Saeimā no partiju apvienības "Jaunā Vienotība".
Dzēlējodu virsdzimta
Sistemātika
Latvijā sastopamās dzimtas apzīmētas ar #.
Evika Siliņa
Izglītība
Evika Siliņa mācījusies Latvijas Universitātē (1993—1997), kur ieguvusi bakalaura grādu tiesību zinātnē un jurista kvalifikāciju, un Rīgas Juridiskajā augstskolā, kur ieguvusi sociālo zinātņu maģistra grādu tiesību zinātnē, starptautiskajās tiesībās un Eiropas tiesībās. E. Siliņas dzimtā valoda ir latviešu, un viņa brīvi pārvalda angļu un krievu valodu.
Karjera
No 2003. līdz 2012. gadam E. Siliņa darbojās kā individuāli praktizējoša zvērināta advokāte ar specializāciju starptautisko un iekšējo biznesa tiesību jomā. Tāpat šajā laika periodā E. Siliņa darbojās ar publisko elektronisko sakaru koncernu (telesakari, internets) juridisko apkalpošanu, kā arī nevalstisko organizāciju dibināšanu un konsultēšanu. Kopš 2017. gada publicē rakstus žurnālā “Imperfekt”.
Politiskā darbība
11. Saeimas vēlēšanās 2011. gadā E. Siliņa kandidēja no Zatlera Reformu partijas Rīgas saraksta, bet netika ievēlēta. No 2011. gada novembra līdz 2012. gada 12. aprīlim bija Latvijas iekšlietu ministra Riharda Kozlovska ārštata padomniece juridiskajos jautājumos, savukārt no 2012. gada aprīļa līdz 2013. gada janvārim — iekšlietu ministra juridiskā padomniece. No 2013. gada janvāra līdz 2019. gada 23. janvārim E. Siliņa bija Iekšlietu ministrijas parlamentārā sekretāre. Kā parlamentārā sekretāre ir tikusi atzinīgi vērtēta, jo bijusi atvērta žurnālistiem, piemēram, skaidrojot Iekšlietu ministrijas nostāju dažādos jautājumos, kā arī izvērsusi cīņu pret sintētiskajiem kanabinoīdiem un to apriti Latvijā.
2019. gada 23. janvārī, 13. Saeimai apstiprinot Ministru prezidenta Krišjāņa Kariņa vadīto Ministru kabinetu, E. Siliņa kļuva par Ministru prezidenta parlamentāro sekretāri.
Tāpat E. Siliņa ir darbojusies likumdošanas normu izstrādē tādās jomās kā noziegumi pret valsti un terorisms, civilā aizsardzība un krīžu kontrole, noteikumi patvēruma meklētājiem, imigrācijas politika, u.c. E. Siliņa ir strādājusi arī ar jautājumiem, kas skar bērnu drošību, piemēram, jautājumu par bērnu izsēdināšanu no sabiedriskā transporta. E. Siliņa devusi nozīmīgu ieguldījumu Latvijas Republikas Iekšējās drošības biroja izveidē 2015. gadā. Evika Siliņa vadījusi Eiropas (Latvijas prezidentūras Eiropas Padomē ietvaros) un Latvijas delegācijas ANO, CEPOL un INTERPOL.
14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no "Jaunās Vienotības" Vidzemes saraksta un tika ievēlēta 14. Saeimā. Decembrī apstiprināta par labklājības ministri Krišjāņa Kariņa valdībā.
2023. gada 16. augustā, pēc Krišjāņa Kariņa demisijas, "Jaunā Vienotība" E. Siliņu izvirzīja kā kandidāti premjera amatam.
Karēlija (nozīmju atdalīšana)
Karēlija var būt:
Pie baltas lapas
"Pie baltas lapas" ir viena no grupas "Pērkons" pirmā albuma "Mākslas darbi" dziesmām ar Jura Kulakova mūziku un Māra Melgalva vārdiem.
Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes studenta M. Melgalva dzejolis "Pie baltas lapas" bija nopublicēts 1980. gada maijā žurnālā "Liesma" un iekļauts viņa pirmajā grāmatā "Meldijās iešana". 1981. gadā dziesma "Pie baltas lapas" izskanēja grupas "Pērkons" pirmajos koncertos. 1983. gadā PSKP ģenerālsekretāra Andropova varas laikā "Pērkona" darbību aizliedza, bet tās dalībnieki mājas apstākļos ierakstīja albumu "Mākslas darbi", kas magnetofona lentēs nelegāli izplatījās visā Latvijā. 1985. gada vasarā grupai "Pērkons" atkārtoti aizliedza uzstāties, bet dziesma "Pie baltas lapas" izskanēja Jura Podnieka dokumentālajā filmā "Vai viegli būt jaunam" (1986). Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1992. gadā dziesma "Pie baltas lapas" "Mikrofona aptaujas" skatītāju balsojumā tika atzīta par 1983. gada iecienītāko dziesmu, jo 1983. gadā šīs aptaujas veikšana nebija atļauta. Tikai 1994. gadā šīs dziesmas studijas ieraksts tika izdots kasetē "Mākslas darbi" un diskā "Dziesmu izlase #1".
2018. gadā „Pie baltas lapas" ieguva 45. vietu Radio SWH rīkotajā LVtop100 aptaujā.
Arturs Pormals
Arturs Pormals (1926–2013) bija latviešu virsnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis 1926. gada 25. novembrī Jaunjelgavā sešu bērnu ģimenē, 1931. gadā viņa ģimene pārcēlās uz vectēva mājām — Seces pagasta "Stalāniem". Mācījās Vīgantes pamatskolā un pēc Latvijas vācu okupācijas laikā Jaunjelgavas komercskolā.
Sarkanās armijas uzbrukuma laikā 1944. gada augustā pievienojās Kureļa grupai un pārcēlās uz Kurzemi. Pēc Rubeņa bataljona sacelšanās 1944. gada novembrī Pormalu apcietināja un pārveda uz Liepājas, tad Dancigas cietumu, vēlāk uz Štuthofas koncentrācijas nometni, bet decembrī nosūtīja uz šoferu skolu Berlīnes Migelheimas apkaimē (Berlin-Müggelheim). 1945. gada janvārī Pormalu nosūtīja uz Itāliju, kur 1945. gada 15. maijā viņu internēja un kā karagūstekni nodarbināja dažādos darbos. Pēc atbrīvošanas 1947. gadā strādāja būvdarbos Rietumvācijā, 1949. gada novembrī pārcēlās uz dzīvi Misisipi štatā ASV, no 1951. gada strādāja Čikāgas tēraudlietuvēs un auto fabrikā.
Korejas kara laikā 1952. gadā Pormalu iesauca amerikāņu armijā, un viņš dienēja izpletņu lēcēju divīzijā, tad speciālo spēku ("Zaļo berešu") vienībā. Pēc militārā dienesta beigām viņš atgriezās Čikāgā, kur studēja komerclietas un tieslietas, 1971. gadā ieguva MBA grādu. Darbojās ASV Republikāņu partijā, bija Ilinoisas latviešu republikāņu kluba prezidents. Kopš 1968. gada vairākas reizes apciemoja radiniekus Latvijā. Kad 1971. gadā Eduards Berklavs un citi nacionālkomunisti uzrakstīja "17 Latvijas komunistu vēstuli", viņa vecākais brālis Jānis Pormals slepus nodeva vēstules tekstu, kuru Arturs Pormals izveda no Latvijas. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā viņam izdevās atgūt Mežaparkā mājīpašumu un viņš pārcēlās uz dzīvi Latvijā.
Miris 2013. gada 3. aprīlī ASV.
MikroMikko
MikroMikko bija 1980. gados Somijas uzņēmuma Nokia izstrādātu galddatoru sērija. Tos izmantoja galvenokārt biznesā.
MikroMikko datori tika izgatavoti Nokia ražotnē Kilo, Espo.
Poļani
Poļani (senkrievu: Полѧне) bija austrumslāvu cilšu savienība, kas apdzīvoja Dņepras upes labo krastu, kur tika nodibināta Kijivas Krievzemes galvaspilsēta Kijiva.
Vēsture
Pašu poļanu izcelsme joprojām ir neskaidra, jo viņu apmetnes teritorija atradās vairāku arheoloģisko kultūru krustpunktā.
Poļanu centrs bija Kijiva, citas apdzīvotas vietas bija Višhoroda, tagad Vitačiva, Zvenigoroda, Vasiļkiva un citas.
Louis Vuitton
Louis Vuitton ir Luija Vitona 1854. gadā izveidots Francijas modes, piederumu, somu, kurpju un luksusa apģērbu zīmols. Visā pasaulē ir vairāk nekā 460 Louis Vuitton veikali. No 2006 līdz 2012. gadam Louis Vuitton bija atzīts par pasaules vērtīgāko luksusa zīmolu.
Līgotnes 1
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
Rīgas Tehniskās universitātes rektoru uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Rīgas Tehniskās universitātes rektori, kopš 1958. gadā, kad tā tika atdalīta no Latvijas Valsts Universitātes. Rīgas Tehniskā universitāte uzskata sevi par agrākās Rīgas Politehniskās augstskolas un Rīgas Politehniskā institūta pēcteci. No 1958. gada līdz 1990. gadam augstskolas nosaukums bija Rīgas Politehniskais institūts.
Standard Oil
Standard Oil Co. Inc. bija ASV naftas ieguves, transportēšanas un pārstrādes uzņēmums monopolists 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Standard Oil 1870. gadā dibināja Džons Rokfellers. Tolaik Standard Oil bija lielākais naftas rafinētājs pasaulē, kas kontrolēja arī dzelzceļa pārvadājumus līdz ar to ieņemot monopola stāvokli. Korporācija beidza pastāvēt 1911. gadā, kad ASV Augstākā tiesa lēma, ka tā ir nelikumīgs monopols. Standard Oil tika sadalīts 33 mazākos uzņēmumos, taču to īpašnieks Dž. Rokefellers kļuva par bagātāko cilvēku pasaulē. Mūsdienu pasaulē lielākā naftas kompānija ExxonMobil tiek uzskatīta par Standard Oil mantinieci.
Iravadi
Iravadi (my, erawa.ti mrac, ) ir upe Dienvidaustrumāzijā, Mjanmā. Tā plūst no Mjanmas ziemeļiem uz dienvidiem un ietek Andamanu jūrā. Tā ir Mjanmas lielākā un saimnieciski nozīmīgākā upe. Iravadi baseina platība ir 404,2 tūkstoši km2, kas aizņem lielu daļu no Mjanmas valsts. Upē dzīvo tādas apdraudētas dzīvnieku sugas kā Iravadi delfīns un Gangas haizivs.
Pogainais ronis
Pogainais ronis jeb pogainais sīkronis (Pusa hispida) ir viena no roņu dzimtas (Phocidae) sugām, kas pieder pogaino roņu ģintij (Pusa). Tā ir visbiežāk sastopamā roņu suga ziemeļu puslodē. Izdala 5 pasugas. Atkarībā no pasugas sastopams Arktikā un mērenās joslas reģionos: Ziemeļu Ledus, Atlantijas un Klusajā okeānā.
Izplatība
Pogainajam ronim ir cirkumpolāra izplatība, un izplatības areāls sākas apmēram ar 35° ziemeļu paralēli un plešas ziemeļpola virzienā. Sastopams viscauri gar Ziemeļu Ledus okeāna piekrastēm, areālam Klusajā okeānā turpinoties Beringa jūrā, austrumkrastos dienvidu virzienā sasniedzot Bristoles līci, bet rietumkrastos turpinoties Ohotskas jūrā, dienvidu virzienā sasniedzot Japānas krastus.
Atlantijas okeāna ziemeļrietumos mājo Hudzona līcī pie Ņūfaundlendas, kā arī Grenlandes krastos, okeāna austrumdaļā Skandināvijas piekrastēs, areālam ietverot Baltijas jūru un vairākus Ziemeļeiropas saldūdens ezerus (Lādogas un Saimā ezerus, un ar to savienoto ezeru sistēmu).
Pasugu izplatība
Nominālpasuga Arktikas pogainais ronis (P.h. hispida) sastopams Ziemeļu Ledus okeāna jūrās, Beringa un Labradoras jūru ieskaitot. Ohotskas pogainais ronis (P.h. ochotensis) mājo Ohotskas jūrā, Baltijas pogainais ronis (P.h. botnica) Baltijas jūrā, Lādogas pogainais ronis (P.h. ladogensis) Lādogas ezerā, bet Saimā pogainais ronis (P.h. saimensis) Saimā ezerā.
Izskats un īpašības
Pogainais ronis ir vismazākais no roņiem, ļoti reti lielāks par 1,5 m un smagāks par 70 kg. Tēviņi ir nedaudz lielāki nekā mātītes. Ķermeņa garums, atkarībā no pasugas, pieaugušiem tēviņiem 110—175 cm, svars 40—140 kg, ķermeņa garums mātītēm 85–155 cm, svars 30–80 kg. Rudenī dzīvnieki ir krietni smagāki nekā vēlu pavasarī un vasaras sākumā. Mazākā no pasugām ir Lādogas pogainais ronis, lielākie īpatņi sver 56 kg. Bet vislielākā pasuga ir Baltijas pogainais ronis, lielākie īpatņi sasniedz 175 cm garumu un sver līdz 140 kg.
Pogainā roņa ķermenis ir pagarināts, vārpstveidīgs, plūdlīniju formās, sašaurinās virzienā no galvas uz asti. Kakls īss, resns. Galva neliela, noapaļota, ar strupu, kaķim līdzīgu purnu, uz kura gari vibrisi jeb taustes mati. Galvas profils slīps, ar ieliekumu starp acīm. Nāsis vidēji lielas, garenas, izvietotas slīpi, atrodas relatīvi netālu viena no otras, noslēdzamas. Acis samērā lielas. Ausis noslēdzamas, gliemežnīcu nav. Aste ļoti īsa. Viens pāris zīdekļu, kas ir iekšēji. Kā visiem roņiem, arī pogainajam ronim ir bieza āda un labi attīstīts zemādas tauku jeb trāna slānis, kas pilda enerģijas rezervju, hidrostatikas un termoizolācijas funkciju.
Airkājas
Roņa kājas dēvē par airkājām, to pamatposmi daļēji apslēpti ķermenī un ir saīsināti, toties pēdas daļa pagarināta. Priekškājas garākas par pakaļkājām. Pakaļkājas atvirzītas paralēli ķermenim (nav paredzētas ķermeņa balstīšanai uz sauszemes). Pēdām 5 gari pirksti, priekškājām ar labi attīstītiem nagiem. Pirkstus aptver bieza, ādaina, apmatota peldplēve.
2012. gada Korejas Grand Prix
2012. gada Korejas Grand Prix (oficiālais nosaukums angļu valodā: 2012 Formula 1 Korean Grand Prix ) bija Formula 1 pasaules čempionāta. gada sezonas sešpadsmitais posms, kas norisinājās 14. oktobrī Korejā, Korejas Starptautiskajā trasē. Trešo uzvaru pēc kārtas izcīnīja esošais pasaules čempions Sebastiāns Fetels, kurš līdz ar šo uzvaru izvirzījās arī kopvērtējuma vadībā, apsteidzot Fernando Alonso.
Pogainais ronis
Apmatojums
Pogainajam ronim apmatojums ir vidēji garš, raupjš, biezs un pieguļošs. Pamatkrāsa visbiežāk sudrabaini pelēka (mugurpusē daudz tumšāka nekā vēderpusē), bet ir arī īpatņi brūnos toņos. Kažoks haotiski izraibināts ar raksturīgiem, neregulāras formas (pārsvarā ovālveida) plankumiem. Augšpusē plankumi tumši, ieskauti gaišos gredzenos. Muguras vidusdaļa parasti bez plankumojuma, vēderpuse bez gaišajiem gredzeniem, vien ar tumšiem plankumiem. Apmatojumu pogainais ronis maina vienu reizi gadā, no marta beigām līdz maija sākumam (katram dzīvniekam tas ilgst apmēram mēnesi). Pavasarī tēviņu purns ir daudz tumšāks nekā mātītēm, jo riesta laikā no sejas dziedzeriem izdalās taukains sekrēts. Pārējās sezonās, lai arī tēviņi vidēji ir lielāki, tos ir grūti atšķirt no mātītēm.
2012. gada Korejas Grand Prix
Kvalifikācija
Piezīmes:
Pogainais ronis
Īpašības dzīvei ūdenī
Pogainais ronis ir lieliski piemērots dzīvei ūdenī. Tas ir veikls peldētājs un labs nirējs. Neskatoties uz savu mazo augumu, pogainais ronis spēj ienirt līdz 500 m dziļumā un dziļāk un zem ūdens atrasties līdz 45 minūtēm. Tā torpēdveida ķermenim ir īpaši slīdīga virsma un mugurkauls ļoti lokans. Priekškājas kalpo stūrēšanai, pakaļkājas nodrošina peldējuma spēku un ātrumu (darbojas kā zivs aste). Nāsis ienirstot automātiski noslēdzas. Arī ausis ienirstot automātiski noslēdzas, bet dzirde zem ūdens joprojām ir lieliska. Acis ienirstot pārklāj aizsargmembrāna, kas ir caurspīdīga, ļaujot ronim zem ūdens nevainojami redzēt. Toties garie vibrisi nodrošina labu tausti.
Līdzīgas sugas
Baltijas jūrā mājo līdzīgais pelēkais ronis, kas no pogainā roņa atšķiras ar ievērojami lielāku izmēru (parasti garāks par 180 cm), ar citādu ķermeņa apmatojuma krāsu un ornamentējumu (nav raksturīgo gaišo gredzenveida plankumu), garāku purnu un atšķirīgu galvas profila līniju (tā ir taisna, bez ieliekuma acu apvidū), ar vienu no otras vairāk attālinātām nāsīm. Latvijas ūdeņos sastopams biežāk par pogaino roni.
Trešā Baltijas jūras roņu suga plankumainais ronis no pogainā roņa arī atšķiras ar lielāku izmēru (parasti garāks par 150 cm), ar atšķirīgu ķermeņa apmatojuma ornamentējumu (nav raksturīgo gaišo gredzenveida plankumu). Sastopams ļoti reti, Latvijas piekrastē konstatēts tikai divas reizes.
Ieradumi
Pogainais ronis galvenokārt uzturas uz dreifējošā ledus un pārvietojas ziemeļu virzienā, kur ledus ir blīvāks. Tas ir labi piemērojies arī vietām ar vairāk vai mazāk pastāvīgu ledus kārtu, bieži novērojams vietās, kur ledus sedz ūdens virsmu vairāk kā 90%. Spēj dzīvot arī vietās, kuras ledus sedz pilnībā. Pogainajam ronim, salīdzinot ar citiem Ziemeļu puslodes roņiem, pietiek arī tikai ar nelielu āliņģi ieelpošanai. Turklāt tas ar saviem spēcīgajiem nagiem spēj to izkašāt cauri pat 1,8 m biezam ledum. Ziemā virs āliņģa sniega un ledus sanesās izkašā arī alu. Vislabprātāk uzturas uz lieliem, plašiem ledus gabaliem, kas ir vismaz 48 m plati, izklaidus (pa vienam, diviem), vietās, kur rodas kompakti sniega sanesumi (pie ledus gabalu grēdām un citādos nelīdzenumos), kas nepieciešami migu veidošanai un atvieglo āliņģu sistēmu uzturēšanu. Arī mazuļi dzimst uz ledus. Uz sauszemes krastā pogainais ronis izlien ļoti reti, ja vispār kādreiz izlien.
Sausumā uz ledus vai uz saliņām arhipelāgos parasti izrāpjas tikai tāpēc, lai atpūstos vai pasildītos saulē. Ilgāku laiku ārpus ūdens pavada vairošanās un apmatojuma maiņas periodā. Ārpus ūdens pogainais ronis kā visi roņi ir neveikls un lēns. Balstam un kustībai uz priekšu izmanto tikai priekškājas (nevar novietot pakaļkājas zem ķermeņa). Kustoties pa cietu virsmu, izlocīdamies lien uz vēdera. Apmatojuma maiņas laikā pavasarī nereti uzturas lielākās kopienās, bet ārpus vairošanās sezonas un apmetojuma maiņas perioda pogainais ronis ir vientuļnieks.
Barība
Pogainais ronis barību iegūst vienīgi ūdenī. Galvenokārt barojas ar nelielām, baros dzīvojošām zivīm. Katrā no specifiskajām ģeogrāfiskajām vietām (jūrām) reti medī vairāk par 10—15 zivju sugām, bet tikai 2—4 no tām var uzskatīt par nozīmīgiem lomiem. Neskatoties uz sezonālajām un reģionālajām atšķirībām, periodā no vēla rudens līdz pavasarim daudzviet kā iecienītākais medījums dominē mencu dzimtas zivis, piemēram, polārmencas. Vasaras periodā atklātos ūdeņos daudzos reģionos par nozīmīgāku lomu kļūst vēžveidīgie. Arī ronēnu galvenais medījums parasti ir vēžveidīgie un citi bezmugurkaulnieki. Visbiežāk medī 45–50 m dziļumā vai dziļāk.
Vairošanās
Pogainais ronis ir poligāms. Dzimumbriedums atkarībā no populācijas iestājas dažādā vecumā: tēviņiem 3—7 gadu vecumā, mātītēm 3—9 gados. Lielākā daļa populācijas riesto aprīlī un maijā, bet daļa martā. Katram tēviņam zem ledus ir plaša teritorija (1—13,9 km²), kas pārsedzas ar vairāku mātīšu teritorijām virs un zem ledus. Mātītēm teritorijas mēz būt lielākas nekā tēviņam (1—27,9 km²), bet savstarpēji pārsedzas. Tēviņš savu teritoriju agresīvi apsargā, un diezgan bieži vairošanās sezonas laikā var novērot tēviņus ar svaigām brūcēm. Riesta laikā tēviņi klejo, cenšoties noteikt, kura no mātītēm ir gatavas pāroties (mātīte pārojas tikai tad, kad nobeigumam tuvojas mazuļa zīdīšanas periods ). Atradis iespējamo partneri, tēviņš uzturas mātītes galvenā āliņģa tuvumā vairākas dienas. Pārošanās notiek zem ledus, mazuļa alas tuvumā, pēc tam tēviņš dodas tālāk. Par mazuli rūpējas tikai māte, apmēram 5—8 nedēļas, kas, salīdzinot ar citām roņu sugām, ir samērā ilgs periods.
Grūsnības periods ilgst 10,5—11 mēnešus. Embrija attīstībā ir 3,5—4 mēnešus garš pārtraukums (latentais periods). Gadā viens metiens un parasti piedzimst viens mazulis. Neilgi pirms dzemdībām mātīte sniega sanesumos izrok nelielu alu, kuras izeja atrodas līdzās vienam no vairākiem āliņģim. Savas bērnistabas mātītes parasti ierīko samērā tālu cita no citas. Mazuļa alas ir vairākas (parasti 4—6) un, kad ronēns ir piedzimis, māte to ik pa laikam pārvieto no vienas alas uz nākamo. Vēlāk, kad mazulis ir paaudzies, tas patstāvīgi maina alas un māk tās izmantot bēgšanai, ja tam uzbrūk. Gados, kad sniega ir maz un nevar izveidot alu, mazulis dzimst uz ledus. Šādu nenoslēptu mazuļu mirstība ir ļoti augsta. Ohotskas pogainais ronis, lai arī reizēm rok mazuļa alu, vairāk kā citas pasugas ir atkarīgs no dabīgiem ledus krāvumiem.
Piedzimstot ronēna garums ir 55–65 cm, svars 4–6 kg. Tas klāts ar baltu, biezu, garu, pūkainu embrionālo apmatojumu, kas 2—3 nedēļu laikā pakāpeniski nomainās pret apmatojumu, kas līdzīgs pieaugušo matojumam (salīdzinoši nedaudz garāks un smalkāks). Šis kažoks ir tumši pelēks uz muguras, sudrabaini pelēks uz vēdera ar dažiem tumšiem plankumiem. Uz muguras plankumi ir daži vai to nav vispār. Mazulis ir labi attīstīts un samērā drīz pēc dzimšanas kļūst peldēt un nirt spējīgs. Peldēšanas prasmes māte sāk ronēnam mācīt jau pirmajā nedēļā. Zīdīšanas periods ilgst apmēram 8 nedēļas, ja mazulis piedzimis uz stabila ledus, kas savienots ar krastu, un 3—6 nedēļas, ja ledus gabals ir peldošs. Parasti zīdīšanas periods beidzas pirms pavasara siltuma ietekmē ledus sāk dalīties un lūst. Mazulis, barojoties ar taukiem bagāto mātes pienu, 5 nedeļu vecumā sasniedz apmēram 20 kg svaru (4—5 reizes lielāku svaru nekā piedzimstot). Ronēns jau zīdīšanas laikā sāk apgūt prasmi patstāvīgi ķert zivis (ūdenī pavadot apmēram 50% sava laika). Tikai dažas nedēļas vecs mazulis spēj atrasties zem ūdens līdz 10 minūtēm un sasniegt 90 m dziļumu. Jaunie īpatņi līdz dzimumgatavības sasniegšanai ir klejotāji. Dzīves ilgums tēviņiem var sasniegt 30 gadus, mātītēm 40 gadus.
Apdraudējums
Pogainā roņa izdzīvošanu kā visus Arktikas reģiona jūras zīdītājus ietekmē jūras piesārņojums, zvejniecība (dzīvnieki noslīkst, sapinoties tīklos un murdos), globālā sasilšana — nepietiekams ledus un sniega biezums siltās ziemās (īpaši mazuļu dzimšanas laikā) un ledlauži, kas savukārt izposta dzīves vidi aukstās ziemās.
Sistemātika
Pogainajam ronim ir 5 pasugas:
Lamināra plūsma
Šķidruma dinamikā laminārā plūsma rodas, kad šķidrums plūst paralēlā slānī bez traucējumiem starp slāņiem. Zemos ātrumos šķidrumam ir tendence plūst bez sānu sajaukšanās, un blakus esošie slāņi slīd cits citam garām kā spēļu kārtis. Nav šķērsstraumes, kas ir perpendikulāra plūsmas virzienam, kā arī virpuļvietas vai šķidruma virpuļi. lamināra plūsmā šķidruma daļiņu kustība ir ļoti regulēta, un daļiņas ir tuvu cietai virsmai, kas kustas paralēli šai virsmai. Lamināra plūsma ir plūsmas režīms, ko raksturo augsta plūsmas plūsma un zems plūsmas ātrums.
Ja šķidrums plūst caur slēgtu kanālu, piemēram, cauruli, vai starp divām plakanām plāksnēm, atkarībā no šķidruma ātruma un viskozitātes var rasties viens no diviem plūsmas veidiem: laminārā plūsma vai turbulenta plūsma. Laminārā plūsma parasti notiek zem sliekšņa, pie kura tā kļūst turbulenta. Turbulenta plūsma ir mazāk sakārtots plūsmas režīms, ko raksturo netīrumi vai nelielas šķidruma daļiņu paketes.
Sakarība starp spiediena kritumu un plūsmu un tas ātrumu Laminārā plūsmā ir tieši proporcionāla (lineāra).
Laminārā plūsma ir parasta eļļas hidraulikā, respektīvi, statiskās hidroiekārtās. Tā iespējama arī zemspiediena pneimoiekārtās. Turpretim ūdens hidraulikā un parastā spiediena pneimoiekārtās galvenā nozīme ir turbulentai plūsmai.
Reinoldsa eksperiments ar dūmu plūsmu
Mierīgā dienā bez vēja dūmi no skursteņa izskatās kā viena līnija. Tomēr kad vējš ir stiprs, tiek traucēti dūmi un virpuļo vai izkliedējas perifērajā gaisā. Kāds cilvēks, kas sistemātiski pētīja šādu plūsmu, bija Osborns Reinoldss. Krāsains šķidrums veda uz stikla caurules ieeju. Kad rokturi pakāpeniski atvēra vārsts, ieplūda krāsains šķidrums, kā diega gabals, nesajaucot ar perifēro ūdeni. Kad ūdens plūsmas ātrums caurulē sasniedza noteiktu vērtību, viņš novērojis, ka krāsainā šķidruma līnija pēkšņi kļuva vētraina, sajaucoties ar perifēro ūdeni. Pirmo plūsmu viņš nosauca par lamināro plūsmu, otro — par turbulentu plūsmu, bet plūsmas ātrumu — par to, ka laikā, kad lamināra plūsma bija pagriezusies, lai turbulentu ieplūstu kritiskais ātrums. Šeit, kad vien ūdens ir atļauts plūst ar mazu ātrumu, nedaudz atverot krānu, ūdens plūst ārā vienmērīgi ar tā virsmu laminārā stāvoklī. Bet, kad krāns pakāpeniski tiek atvērts, lai ļautu palielināties ūdens ātrumam, plūsma kļūst turbulenta un necaurredzama ar nelīdzenu virsmu.
Relācija ar Reinoldsa skaitli
Plūsmas veids, kas rodas šķidrumā kanālā, ir svarīgs šķidruma-dinamikas problēmās un pēc tam ietekmē siltuma pārvadi un masas pārvadi šķidruma sistēmās. Bezdimensionālais skaitlis Reinoldsa skaitlis ir svarīgs parametrs vienādojumos, kas apraksta, vai pilnībā attīstīti plūsmas apstākļi rada lamināru vai turbulentu plūsmu. Reinoldsa skaitlis ir inerciālais spēks attiecība pret Swatch stress (slēgšanas spiedienu)] no šķidruma sistēmas skalas. Laminēta plūsma parasti rodas, ja šķidrums kustas lēni vai ir ļoti viskozs. Tā kā Reinoldsa skaitlis palielinās, piemēram, palielinot šķidruma plūsmas ātrumu, plūsma pāries no lamināra uz turbulentu plūsmu noteiktā Reinoldsa skaitļu diapazonā, lamināras—turbulentas pārejas diapazons ir atkarīgs no neliela traucējuma līmeņa šķidrumā vai plūsmas sistēmas nepilnībām. Ja Reinoldsa skaitlis ir ļoti mazs, daudz mazāks par 1, tad šķīdumā parādās Stoksa plūsma (Stokes flow), kur viskozie šķidruma spēki dominē inerciālajos spēkos.
Specifiskais Reinoldsa skaitļa aprēķins un vērtības, kurās notiek laminārā plūsma, ir atkarīgas no plūsmas sistēmas ģeometrijas un plūsmas modeļa. Parastais piemērs ir plūsmas kondicionēšanas upuru plūsma caur cauruli, kur Reinoldsa skaitlis ir definēts kā:
.
Šķidruma sistēmām, kas rodas uz ārējām virsmām, piemēram, šķidrumā apstādinātajām plūsmām, citas Reinoldsa skaitļu definīcijas var izmantot, lai prognozētu plūsmas veidu ap objektu. Piemēram, daļiņu Reinoldsa skaitam Re varētu izmantot, piemēram, suspendēto daļiņu plūsmas šķidrumos. Tāpat kā ar plūsmu cauruļvados, laminārās plūsmas parasti notiek ar zemākiem Reinoldsa skaitļiem, bet turbulentā plūsma un ar to saistītās parādības, piemēram, virpuļu izdalīšana, rodas ar lielākiem Reinoldsa skaitļiem.
Laminārās plūsmas barjeras
Lamināra gaisa plūsmu izmanto, lai atdalītu gaisa tilpumus vai novērstu piesārņojošo vielu nokļūšanu zonā. Lamināras plūsmas skapi izmanto, lai izslēgtu piesārņotājus no jutīgiem procesiem zinātnē, elektronikā un medicīnā. Gaisa durvju gaisa aizkari bieži tiek izmantoti komerciālos apstākļos, lai nodrošinātu, ka siltais vai atdzesētais gaiss neplūst caur durvīm. Laminārās plūsmas reaktors ir ķīmisko reaktoru veids, kas izmanto lamināro plūsmu, lai pētītu ķīmiskās reakcijas un procesu mehānismus.
Pelēkais papagailis
Pelēkais papagailis jeb sarkanastes žako (Psittacus erithacus) ir papagaiļu suga, kas mīt Centrālās Āfrikas tropu reģionos. Šo sugu bieži audzē nebrīvē, jo tas, salīdzinājumā ar citiem papagaiļiem, visvieglāk un vislabāk iemācās runāt. Vārdu atdarināšana tam ir svarīgs veids, mēģinot komunicēt ar cilvēku.
Izskats
Apspalvojums pelēks, izņemot spilgti sarkano asti. Garums ap 33 cm, spārnu plētums no 46 līdz 52 cm. Knābis melns.
Izplatība
Centrālās Āfrikas tropi, ieskaitot Gvinejas līča salas.
Dzīvesveids
Pāri parasti veido uz visu mūžu. Attiecības uztur, aprūpējot viens otram spalvas un barojot partneri.
Nelielu attālumu nolido samērā labi, bet tālākam pārlidojumam pietrūkst izturības, tāpēc apdzīvo samērā mazas teritorijas. Turpretī prot lieliski kāpelēt pa kokiem. Knābi izmanto kā trešo kāju — kāpelējot pieturas ar to pie zara. Kājas izmanto ne tikai kāpelēšanai, bet ar tām papagailis arī ieliek barību knābī.
Barība
Pelēkais papagailis pārtiek no dažādiem augļiem, riekstiem, ogām, ziediem, lapām. Šķiet, šie putni dod priekšroku sarkaniem augļiem. Reizēm arī ēd graudus labības laukos.
Visiem papagaiļiem ir labi izveidots garšas orgāns. Vispirms vienmēr pagaršo barību ar mēli un pamet, ja tā negaršo. Pelēkajam papagailim ir stiprs knābis, ar kuru tas bez grūtībām izloba viscietāko riekstu kodolus.
Rītausmā pelēko papagaiļu bars pamet nakšņošanas vietu un dodas barības meklējumos koku lapotnēs. Augļu pārpilnā kokā redzami daudzi pelēkie papagaiļi.
Vairošanās
Visbiežāk perē dobumā augstu kokā. Dobumu neizklāj, tieši uz koksnes mātīte dēj līdz četrām baltām olām — katru ar apmēram trīs dienu pārtraukumu. Mātīte perē viena. Putnēni izšķiļas pēc 30—32 dienām. Tēviņš nes mātītei barību, ko atrij viņas knābī.
Mātīte divus trīs mēnešus rūpējas par mazuļiem. Tā kā perēt sāk, kolīdz izdēta pirmā ola, ligzdā ir dažāda vecuma putnēni. Tēviņš nes putnēniem barību, nereti vispirms dodot to mātītei. Pēc apmēram 80 dienām mazuļi pamet ligzdu un sāk mācīties lidot. Dzimumgatavību sasniedz 2—4 gadu vecumā.
Turēšana nebrīvē
Pelēko papagaili bieži audzē zoodārzos vai mājas apstākļos. Pieradināti papagaiļi var iemācīties atdarināt daudzas skaņas, kuras dzird mājās, durvju čīkstoņu, suņu rejas, klepu vai tālruņa zvanu. Var iemācīties pat dziesmu vai atdarināt smieklus. Vistalantīgākie putni var atkārtot daudzus vārdus un teikumus, pat ar atbilstošu intonāciju.
Būros audzētiem putniem cilvēku valoda ir svarīgs sazināšanās veids. Arī savvaļā pelēkā papagaiļa repertuārā ir daudz skaņu, ar kurām tas vienkārši "rotaļājas". Nebrīvē šī rotaļa notiek, mēģinot sazināties ar cilvēku. Kāds pelēkais papagailis mēģināja ar kāju atdarināt visus žestus, kurus viņa īpašnieks veica ar roku. Turklāt šie putni spēj vārdus asociēt arī ar priekšmetiem, uz kuriem tie norāda, kā arī uztvert jēdzienus, kas apzīmē formu, krāsu un kārtas numuru.
Ja nebrīvē šim zinātkārajam papagailim trūkst interesantu nodarbību, tas kļūst agresīvs vai izrauj sev spalvas. Nebrīvē dzīves ilgums 50—80 gadi, savvaļā mazāk.
Zebrenes pagasts
Zebrenes pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Bikstu, Annenieku, Īles un Lielauces pagastiem, kā arī Saldus novada Blīdenes pagastu.
Upes
Bērze, Smukupīte, Stūrupīte, Vāļupīte.
Ezeri
Pona dīķis, Purviņu dīķi, Svētes ezers, Vipēdis, Zebrus ezers, Žvinguļu dīķis.
Vēsture
Mūsdienu Zebrenes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ārīšu muiža (Gut Arishof), Grenču muiža (Gut Grenzhof), Reņģes muiža (Gut Rengenhof, Zebrene).
1925. gadā Reņģes pagastu (latviskots no vācu Rengenhof) pārdēvēja par Zebrenes pagastu. 1935. gadā Tukuma apriņķa Zebrenes pagasta platība bija 83,7 km² un tajā dzīvoja 1342 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Zebrenes un Upenieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Zebrenes ciemu pievienoja Dobeles rajona Upenieku ciemam. 1963 .gadā Upenieku ciema kolhoza «Biksti» teritoriju pievienoja Bikstu ciemam. 1964. gadā Upenieku ciemu pārdēvēja par Zebrenes ciemu. 1975. gadā Zebrenes ciemu likvidēja, tā teritoriju pievienoja Bikstu ciemam. Zebrenes ciemu atjaunoja, teritoriju izdalot no Bikstu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 1995. gadā mainīja robežas ar Īles pagastu. 2009. gadā Zebrenes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākā apdzīvotā vieta un pagasta centrs ir Zebrene.
Keils Makars
Keils Makars (dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) spēlē Nacionālās hokeja līgas klubā Kolorādo "Avalanche".
Spēlētāja karjera
No 2017. līdz 2019. gada Makars spēlēja NCAA čempionātā, taču 2019. gada 14. aprīlī noslēdza līgumu ar NHL klubu Kolorādo "Avalanche", kas aizsargu bija draftējusi pirms diviem gadiem. Makars jau nākamajā dienā guva savus pirmos vārtus NHL un sezonas turpinājumā aizvadīja desmit spēles Stenlija kausa izcīņā. Jau nākamajā sezonā Makars bija viens no komandas vadošajiem aizsargiem un kā visas līgas labākais debitants ieguva Kaldera balvu.
Kumikija
Kumikija (kumiku: Къумукъ) ir vēsturisks un ģeogrāfisks reģions, kas aptver teritoriju, kuru vēsturiski apdzīvoja kumiku tauta.
Pirmo reizi vēsturiskais Kumiku apgabals arābu avotos minēts 10. gadsimtā. Caur Kumikiju gāja svarīgākie tirdzniecības ceļi, jo īpaši Lielais zīda ceļš.
Ilmenis
Ilmenis (Ilmeņa ezers, Ilmeņezers; ru) ir liels ezers Krievijas Eiropas daļā, Novgorodas apgabalā. Aizsalis no novembra līdz aprīlim. Ezera platība, atkarībā no ūdens līmeņa augstuma, mainās no 733 līdz 2090 km².
Ezers agrāk bija daļa no dzīva tirdzniecības ceļa starp vikingu zemēm un Grieķiju. Sešus kilometrus lejpus ezera iztekai atrodas Veļikijnovgoroda — pilsēta ar lielu vēsturisko nozīmi. No ezera uz Lādogas ezeru iztek Volhovas upe. Populāra zvejas vieta.
Ezera līmeni regulē Volhovas hidroelektrostacija.
Kaive (Kaives pagasts)
Kaive (agrāk Kaives muiža) ir ciems Cēsu novadā, Kaives pagasta centrs autoceļu V307 (Vecpiebalga—Skujene) un V309 (Katrīna—Leimaņi—Kaive—Aprāni) krustojumā. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Kaives muižas (Kayenhof) centru.
Kaivē dzimis padomju partizāns Otomārs Oškalns (1904-1947).
Antonovka (Šķilbēnu pagasts)
Antonovka (arī Antonova) ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 3 km no pagasta centra Rekovas, 21,7 km no novada centra Viļakas un 247,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa V459 (Pleševa–Čilipīne–Kudreva).
Frīdrihs Hebels
Kristiāns Frīdrihs Hebels (de, dzimis, miris ) bija vācu/austriešu dramaturgs un dzejnieks 19. gadsimta vidū.
Mācījies Hamburgā, Heidelbergā un Minhenē. No 1846. līdz mūža galam dzīvoja Vīnē. Iespējams, redzamākais vācu dramaturgs laikā starp Šilleru un Hofmanstālu.
Kuzņecova (ciems)
Kuzņecova, agrāk Perdunova, ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada centrālajā daļā 4 km no novada centra Baltinavas un 259 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P45, Zvaigas upes krastā.
Plateresko
Plateresko (es, no platero — 'sudrabkalis') ir ornamentāls arhitektūras stils, kas izveidojās 15.—16 gadsimtā Spānijā. Plateresko raksturīga smalka, vijīga ornamentika, parasti — ēku fasādēs. Plateresko stilā redzamas mauru mākslas, gotikas un renesanses arhitektūras iezīmes.
Par plateresko stila ēkām uzskata Salamankas Universitāti, Burgosas katedrāli, Seviļas rātsnamu.
Sentpīterporta
Sentpīterporta ir Apvienotās Karalistes kroņa teritorijas Gērnsijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Atrodas uz Gērnsijas salas, kas ir otrā lielākā Normandijas sala Lamanša jūras šaurumā. Pilsēta atrodas salas austrumu daļā, austrumos to apskalo Lamanša jūras šaurums. Pilsētas kopējā platība ir 6,5 km², pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 16 712 iedzīvotāji.
Sentpīterportā vairākus trimdas gadus (1855-1870) aizvadījis franču romantisma rakstnieks Viktors Igo.
Austrumeiropa
Austrumeiropa ir Eiropas daļa, kurā pēc Eiropas Savienības (ES) ieteiktās definīcijas ietilpst Albānija, Baltkrievija, Bosnija un Hercegovina, Bulgārija, Čehija, Horvātija, Kosova, Krievija, Ziemeļmaķedonija, Melnkalne, Moldova, Polija, Rumānija, Serbija, Slovākija, Slovēnija, Ungārija un Ukraina, kā arī Kaukāza valstis Armēnija, Azerbaidžāna un Gruzija.
Reizēm Austrumeiropu saista ar bijušo Austrumu militāro bloku, kas beidza pastāvēt 1989. gadā, iekļaujot arī Baltijas valstis, kas gan ir pretrunā ar ANO un ES klasifikāciju, kurās Baltijas valstis ir Ziemeļeiropas valstis.
Teritorija
Pēc ANO definīcijas Austrumeiropā ietilpst
Kuzņecovs
Kuzņecovs (ru, no кузне́ц — 'kalējs'; sieviešu dzimtē Kuzņecova (Кузнецо́ва)) ir izplatīts krievu cilmes uzvārds, trešais izplatītākais uzvārds Krievijā (aiz Smirnovs un Ivanovs). Cilvēki ar šo uzvārdu:
Nemrutdags
Nemrutdags (tr; hy) ir 2150 metrus augsts kalns Turcijas dienvidaustrumos.
62. gadā p. m. ē. pēc valdnieka Antioha I Teosa pavēles tika izkaltas trīs terases, uz kurām tika novietotas 8—9 metrus augstas statujas (Antioha, ērgļa, lauvas, dažādu armēņu un grieķu dievu). Kalna virsotne kļuva par svētnīcu Antioha godināšanai. Tiek uzskatīts par armēņu dievu panteonu.
1881. gadā Nemrutdaga virsotni atklāja vācu inženieris Kārlis Sesters. Līdz mūsdienām ir saglabājusies vienīgi rietumu un austrumu terase.
1987. gadā Nemrutdags iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
2018. gada Tour de Suisse
Sacensību kopvērtējumā uzvarēja Austrālijas sportists Ričijs Ports ().
Komandas
Tā kā Tour de Suisse bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas trīs UCI profesionālās kontinentālās komandas, veidojot 21 komandas pelotonu.
Marijampoles pašvaldība
Marijampoles pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Pašvaldība atrodas vēsturiskajā Suvalkijas novadā. Tā robežojas ar Lietuvas Kazlu Rūdas, Prienu rajona, Alītas rajona, Lazdiju rajona, Kalvarijas un Vilkavišķu rajona pašvaldībām.