cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ogres rajons
Ģeogrāfiskais stāvoklis
Tātad Ogres rajonu gan rietumu austrumu virzienā, gan ziemeļu dienvidu virzienā šķērso valstiski nozīmīgas transporta maģistrāles un rajona ekonomģeogrāfiskais stāvoklis ir ļoti izdevīgs - tikai jādomā par šo transporta maģistrāļu tālāku izbūvi un rekonstrukciju.
Derīgie izrakteņi
Svarīgākie derīgie izrakteņi Ogres rajonā ir māls, dolomīts, grants, smiltis, saldūdens kaļķieži un kūdra. Rajonā ir 13 nozīmīgas māla atradnes, no kurām lielākās ir Suntažu, Taurupes un Birzgales pagastā, kā arī Tomes apkaimē. No 19 saldūdens kaļķiežu atradnēm lielākās ir Taurupes pagastā. Ikšķiles lauku teritorijā esošā Kranciema dolomīta atradne ir lielākā Ogres rajonā un ir nozīmīga arī Latvijā (krājumi 8,4 milj. tonnu). Uzskaitītas 264 kūdras iegulas ar kopējo krājumu 189 miljoni kubikmetru, lielākās kūdras atradnes ir Sivenīcas, Žļaugu, Pečoru un Ozolēnu purvos. Daugavas kreisajā krastā atrasti minerālūdens avoti. Lieli smilts un grants krājumi ir Lielajos Kangaros, Suntažu Kangaros un Ogres Kangaros, taču to izmantošana sakarā ar dabas aizsardzības pasākumiem ir ļoti ierobežota. Mazākas atradnes ir izkaisītas pa visu rajona teritoriju.
Laukakmeņi
Ogres rajonā apsekoti 203 laukakmeņi. To lielākā daļa (56%) ir sīkie laukakmeņi, kuru tilpums ir mazāks par 5 kubikmetriem. Otru grupu (36%) veido vidējie laukakmeņi (to tilpums ir 5-10 kubikmetri). Visvairāk sīko un vidējo laukakmeņu ir rajona vidusdaļā un austrumu daļā - tās ir Ogres rajona akmeņainākās daļas. No ļoti lieliem akmeņiem rajonā jāmin nepārvietotais Ančiņu jeb Sietiņakmens un Ozolēnu akmens.
Reljefs
Ogres rajons, tāpat kā visa Latvijas teritorija, atrodas Austrumeiropas platformas rietumu daļā, kuru reizēm sauc par Baltijas līdzenumu. Attiecībā pret reljefa (virsmas) lielformām - augstienēm un zemienēm - Ogres rajons atrodas Viduslatvijas zemienē, kas aizņem rajona lielāko daļu (vairāk nekā 85%), un Vidzemes augstienē, kas aizņem mazāk par 15% rajona platības. Pēc šī dalījuma Ogres rajons izvietojies divos fizioģeogrāfiskajos dabas rajonos - Viduslatvijas zemienē un Vidzemes augstienē - un sešos dabas apvidos - Viduslatvijas zemienē tie ir Upmales paugurlīdzenums, Taurkalnes līdzenums, Lejasdaugavas senleja un Viduslatvijas nolaidenums, Vidzemes augstienē - Piebalgas pauguraine un Augšogres pazeminājums. Reljefa lielformas nosaka daudzu dabas apstākļu un resursu, piesārņojuma uzkrāšanās un izkliedēšanās teritoriālās atšķirības, kā arī dabas kompleksu dažādība. Augstienēm raksturīga pacelta pamatiežu virsma, biezi kvartāra nogulumi un saposmots, paugurains reljefs, kā arī palielināts nokrišņu daudzums. Katri 100 metri virsmas paaugstinājuma rada apmēram 60 – 80 metru lielu nokrišņu daudzuma pieaugumu, kas palielina arī teritorijas ūdens noteces daudzumu. Augstienēs ir vēsāks - ar katriem 100 m vidējā gaisa temperatūra pazeminās par 0,5 - 0,6 °C. Šīs atšķirības savukārt nosaka mitruma apstākļu, augu valsts grupējumu un augšņu īpašību visai lielo dažādību salīdzinoši nelielās augstieņu platībās. Minētās iezīmes attiecas uz Ogres rajona austrumu daļu, kas iesniedzas Vidzemes augstienē un fizioģeogrāfiski pieder diviem dabas apvidiem - Piebalgas paugurainei, kur ir vislielākais absolūtais virsmas augstums rajonā (120 – 200 m vjl. un vairāk), un Augšogres pazeminājumam, kas atrodas uz D no Piebalgas pauguraines un kur augstums svārstās ap 100 – 130 m vjl. Vidzemes augstienes Piebalgas apvidū izvietojusies lielākā daļa Taurupes un Mazozolu pagasta teritorijas, bet Augšogres pazeminājuma apvidū - Meņģeles pagasta ziemeļaustrumu daļa, Taurupes pagasta dienvidaustrumu daļa un Mazozolu pagasta dienvidu daļā. Mazozolu pagasta ziemeļu daļā atrodas arī Eglīškalns (205,6 m vjl.), kas uzskatāms par vienu no augstākajiem virsmas punktiem rajonā (augstums noteikts pēc topogrāfiskās kartes). Lielākā Ogres rajona daļa fizioģeogrāfiski atrodas Viduslatvijas zemienē. Tajā lielākais dabas apvidus ir Viduslatvijas nolaidenums, kas aizņem vairāk nekā 60% rajona teritorijas. Šis nolaidenums, kura virsma ir slīpa, jeb nolaidena, arī vislabāk raksturo Ogres rajona virsmas reljefu. Virsmas absolūtais augstums šeit mainās 50 – 100 m robežās. Viduslatvijas nolaidenuma daļa, kas atrodas rajona rietumos, salīdzinoši ir ļoti zema. Tīnūžu pagasta rietumu daļā atrodas viens no zemākajiem Ogres rajona virsmas punktiem, kura absolūtais augstums ir ap 10 m vjl. Zemāk par 50 m vjl. atrodas aptuveni 25 % rajona teritorijas, 50 – 100 m vj. - 60% rajona teritorijas, 100 – 150 m vjl. - 10% rajona teritorijas, 150 – 200 m vjl. - 4% rajona teritorijas, virs 200 m vjl. - apmēram 1% rajona teritorijas.
Ogres rajona rietumos, zemieņu daļā, pamatiežos ir pazeminājumi, kas liecina arī par kristāliskā pamatklintāja ielieci. Virsmas reljefā dominē lēzeni viļņoti, vietām pauguroti līdzenumi, sevišķi Ogres rajona dienvidrietumu daļā - Upmales paugurlīdzenumā un Viduslatvijas nolaidenuma austrumu daļā, kas piekļaujas Vidzemes augstienei un tās nogāžu joslai. Rajona zemieņu daļā kvartāra nogulumiežu kārta ir plānāka. Zemieņu daļā ir mazāk nokrišņu, klimats ir sausāks, notece mazāka, lēnāka un līdz ar to pārpurvošanās pakāpe ir lielāka. Arī vienlaidu augu valsts grupējumi un zemes lietojuma veidi (piemēram, aramzeme) aizņem lielākas platības nekā augstienēs. Rajona dienvidu daļā Birzgales pagastā iesniedzas arī viļņotais Taurkalnes līdzenums, kur dominējošais virsmas augstums svārstās ap 50 – 60 m vjl. Bet atsevišķi virsmas punkti, tādi kā Smilšu kalns un Priežu kalns, pārsniedz pat 80 m augstumu. Uz rietumiem no Taurkalnes līdzenuma esošajā Upmales paugurlīdzenumā virsmas absolūtais augstums lielākoties mainās 25 – 50 m robežās, lai gan atsevišķi pauguri ir augstāki, piemēram, 67 m augstais Ratkalns Tomes apkaimē, kur dominē morēnu viļņotie un paugurainie līdzenumi. Samērā daudz ir smilšainu sīkpauguru, kas faktiski ir senas kāpas, jo kādreiz šeit atradās aprimušā, kūstošā pieledāja sprostezera piekraste. Šādos smilšainos līdzenumos atrodas Ogres rajona lielākie priežu mežu masīvi, kur sastopamas mazapgūtas vidēji un stipri podzolētas augsnes uz smilšainiem cilmiežiem.
Kā visai īpatnējs ģeomorfoloģisks veidojums no dienvidaustrumu uz ziemeļrietumu cauri Ogres rajonam stiepjas Lejasdaugavas senleja. Tas ir vismazākais dabas apvidus rajona zemieņu daļā. Senlejas platums vietām ir tikai daži kilometri. Šeit ir visplānākā kvartāra nogulumiežu kārta, kas vietām pārklāj pamatiežu dolomītus tikai nepilna metra biezumā. Senleja izveidojusies ledus laikmeta beigās un pēcledus laikmetā, ledāja kušanas ūdeņiem izgraužot un izskalojot dažādus ģeomorfoloģiskos nogulumus. Vietām Daugava izgrauzusi tikai jaunākos kvartāra iežus, bet vietām tās ūdeņi izskalojuši vairāk nekā 200 miljonus gadu vecos devona pamatiežus. Daugavas ieleja posmā no rajona austrumu robežas līdz Kaibalai veido it kā divus stāvus. Augšējais, jaunākais, ielejas stāvs iegrauzies kvartāra nogulumos, bet apakšējais, vecākais, ielejas stāvs iegrauzies devona pamatiežos kanjona veidā. Šo ģeomorfoloģiski īpatnējo, Latvijā unikālo divstāvu ieleju diemžēl vairs nav iespējams apskatīt, jo to applūdinājuši Ķeguma ūdenskrātuves ūdeņi. Pirms tam ielejas dziļums sasniedza pat 50 m. Mūsu dienās var apskatīt tikai 2 – 3 km plato ielejas augšējo stāvu, kam ir daudzas terases un lēzenas, plašas terašu nogāzes. Terasēs un to nogāzēs uz karbonātiem bagātajiem dolomītiem izveidojušās karbonātu vai velēnu karbonātu augsnes ar visai savdabīgu "stepjveida" veģetāciju, kurā dominē siltumizturīgi augi. Karbonātu augsnēs pārsvarā izveidojušās sausas terašu nogāžu pļavas, bet velēnu karbonātu augsnēs - dižsili. Arī kādreiz dziļās, kanjonveida Daugavas pieteku ielejas, kurām bija vairākas terases, tagad pieplūdušas ar Ķeguma ūdenskrātuves ūdeņiem.
Rajona ziemeļrietumos un rietumu daļā pēdējais apledojums ir atstājis visai savdabīgus ģeomorfoloģiskus veidojumus - osus, ko sauc arī par kangariem. Tie ir šauri, kilometriem gari viļņveida pauguri (un to virknes) ar stāvām nogāzēm. Osi visai savdabīgi izceļas virs tuvākās apkārtnes virsmas. Osi pārsvarā sastāv no grants un dažāda rupjuma smilts kārtām. Pastāv uzskats, ka osi jeb kangari radušies pēdējā apledojuma zemledāja tuneļos vai plaisās, pa kurām plūduši kušanas ūdeņi. Atkarībā no straumes ātruma un stipruma ūdens plūsmai līdzi ceļojušas dažāda lieluma izskaloto iežu daļiņas, kas, samazinoties straumes ātrumam, nogulsnējās un uzkrājās šajās plaisās. Tā kā ūdens ātrums nav bijis vienmērīgs, tad izveidojās dažāda smalkuma iežu slāņu kārtas. Vislabāk tas redzams karjeros, kur virs oļu kārtām atrodas grants, smilts, duļķes utt. Jo smalkākas iežu daļiņas, jo mazāks bijis straumes ātrums. Mālainas duļķes nogulsnējušās pat stāvošos ūdeņos. Šī likumsakarība raksturīga ne tikai osiem, bet arī citas izcelsmes pauguriem. Visvairāk osu Ogres rajonā ir Ikšķiles, Tīnūžu, Ogres, Birzgales, Juglas (Annasmuižas) un Suntažu apkārtnē, kur tie stiepjas veselām virknēm.
Ogres rajona ziemeļrietumu daļā iestiepjas Latvijas lielākā osu grēda - Lielie Kangari (lielākā grēdas daļa ir Rīgas rajonā). Šis 28 km garais dabiskais valnis, kura platums ir no dažiem desmitiem metru līdz vairākiem simtiem metru, paceļas 10 – 40 m virs apkārtnes purvainās virsmas. Interesantākais oss šajā virknē ir t.s. Lielā vīra gulta jeb Ķoderu pilskalns. Pa Lielo Kangaru augšdaļu (t.s. Īstajiem Kangariem) stiepjas Rīgas—Ērgļu ceļš.
Starp Juglu un Suntažiem stiepjas Suntažu Kangari, kurus sauc arī par Mazajiem Kangariem jeb Kangarīšiem. Šī osu grēdu virkne grants ieguves dēļ vietām stipri norakta. Lielākais oss Suntažu Kangaros ir Annaskalns Juglā, kura relatīvais augstums ir ap 25 m. Būtībā Lielie Kangari un Suntažu Kangari veido vienu osu ķēdi vairāk nekā 20 km garumā, taču pie Juglas (Annasmuižas) sasaistošie osi ir norakti.
Gar Daugavas labo krastu no nosusinātā Kaparāmura ezera vietas pie Ikšķiles cauri Ogres pilsētai līdz Ķegumam stiepjas Ogres Kangari. Šie ir garākie kangari Ogres rajonā (15 km). Augstākās virsotnes tajos ir 69 m augstais Ķentes kalns Ogrē un 70 m augstais Lorenčkalns Ķegumā. Daļu no Ogres Kangariem, kas stiepjas cauri Ogrei, sauc par Zilajiem kalniem un Vilku kalniem. Zilie kalni, kuru pakājē atrodas Jaunogres dzīvojamais masīvs, ir iecienīta atpūtas vieta. Ogres centrā ir Vilku kalni, kuros atrodas Ogres rajona padome, Ogres pilsētas dome un Ogres 1. vidusskola.
Osu grēdas stiepjas arī Birzgales pagasta mežainajā dienvidaustrumu daļā, Taurupes līdzenumā. Osi rada sastrēgumus, apgrūtina noteci un sekmē pārpurvošanos. Osos vietām ir īpatnēja augu valsts. Tajos, sevišķi Lielajos Kangaros, bieži sastopami daudzi aizsargājamie augi. Viduslatvijas nolaidenumā dominē vidēji viļņots morēnu līdzenums ar gareniem, līdz 20 m augstiem, pacēlumiem. Pa šo garenisko pacēlumu (pauguru) lēzenajām mugurām un nogāzēm stiepjas labi iekultivētu tīrumu joslas (pārsvarā uz mālainiem augsnes cilmiežiem). Šos garenos, lēzenos paugurus sauc par drumliniem. Ļoti bieži tie sastāv no mālainiem slāņiem ar laukakmeņu piemaisījumiem. Pats izteiktākais un raksturīgākais šāds gareniskais pacēlums (drumlins) ir t.s. Ķeipenes valnis, kas paceļas apmēram 20 – 30 m virs viļņotās apkārtnes.
Tātad Ogres rajonā dominējošie ir morēnu līdzenumi, kas radušies, ledājam izkūstot un vienlaikus nogulsnējoties drupu iežiem un laukakmeņiem. Vislabākie mitruma apstākļi morēnu līdzenumā ir tajās vietās, kur smilts ar mālu sajauksies līdzīgās daļās, šeit atrodas arī salīdzinoši auglīgākas augsnes - velēnu podzolētas augsnes ar vidēju iekultivēšanas pakāpi. Vislabāk iekultivētās augsnes Ogres rajonā ir Lejasdaugavas senlejā, kur tās bijušas apstrādātas kopš seniem laikiem un cilmieži ir karbonātiskie dolomīti.
Klimats
Ogres rajons, tāpat kā visa Latvijas teritorija, ietilpa mērenās klimata joslas pārejas klimata apgabalā (no jūras klimata tipa uz kontinentālo tipu). Tas nozīmē, ka dominējošā loma apkārtnes klimatā ir no Atlantijas okeāna plūstošajām mērenajām jūras gaisa masām. Sasniegušas Latvijas teritoriju, tās daļēji jau ir zaudējušas savas pamatīpašības, ziemā kļūdamas aukstākas, bet vasarā - siltākas. Savā rašanās apgabalā virs siltās Ziemeļatlantijas straumes gaisa masu vidējā temperatūra ziemā svārstās 6 - 10 °C; sasniedzot Latviju, to temperatūra ir pazeminājusies līdz 4 °C un pat līdz -2 °C. Savukārt vasarā vērojams pretējs process, tikai mazākā mērā. Mēreno jūras gaisa masu temperatūra savā rašanās laikā nepārsniedz 13 - 15 °C, bet, sasniedzot Latviju, tās ir sasilušas līdz 16 - 18 °C. Ieplūstot Latvijā, atlantiskais gaiss ir kļuvis arī nedaudz sausāks, par ko liecina gada vidējā nokrišņu daudzuma atšķirības. Piemēram, Viduseiropas un Ziemeļeiropas rietumu piekrastē vidējais nokrišņu daudzums gadā vietām ievērojami pārsniedz 1000 – 1500 mm, turpretī Latvijā tas mainās 500 – 950 mm robežās. Mērenais jūras gaiss Latvijā ieplūst ciklonu ietekmē ar rietumu vējiem, jo Latvija atrodas ziemeļu puslodes vidējo platumu zema atmosfēras spiediena joslā. Tāpēc cikloni Latvijā ir daudz biežāka parādība nekā anticikloni. Vidēji 190 - 200 dienas gadā valda cikloni, kas vasarā rada vēsu, lietainu, apmākušos laiku. Gaiss sasilst līdz 14 - 16 °C. Ziemā - atkušņains, samērā silts laiks, kad gaisa temperatūra dienā turas virs 0 °C.
Ar anticikloniem Latvijā ieplūst mērenais kontinentālais gaiss no Austrumeiropas līdzenuma austrumu un dienvidaustrumu iekšējiem apgabaliem. Ziemā tas rada mērenu salu (gaisa temperatūra pazeminās līdz -5 un pat līdz -15 °C), bet vasarā ļoti siltu, sausu laiku (gaisa temperatūra sasniedz 20 - 30 °C). Anticikloni Latvijā valda vidēji 150 - 160 dienas gadā. Daudz retāk no ziemeļiem un ziemeļaustrumiem Latvijā ieplūst arktiskais gaiss; tad gaisa temperatūra ziemā strauji pazeminās līdz -20 °C un pat līdz -40 °C. Viss iepriekš minētais pilnā mērā attiecināms arī uz Ogres rajona teritoriju. Rajons ir pārāk mazs, lai klimata atšķirības tajā būtu lielas. Klimata atšķirības ir mazas pat visas Latvijas mērogā. Tomēr, raksturojot Ogres rajona mikroklimatu, var pamanīt galvenās tendences, kas iekļaujas republikas kopējā klimata ainā.
Daudz mazāka ietekme uz Latvijas klimatu ir Baltijas jūras gaisa masām. Tā izpaužas tikai 40 – 50 km platā piekrastes joslā, ziemā mazinādama salu, bet vasarā - karstumu. Ziemā Baltijas jūras gaiss ietekmē plašāku joslu, tādējādi skarot arī Ogres rajona rietumu daļu Ogri, Tīnūžu pagastu un Tomes apkaimi. Vasarā Baltijas jūras ietekmes joslas platums sašaurinās līdz 5 – 10 km un nesasniedz Ogres rajona robežas. Vasarā lielāka nozīme ir citiem klimatu veidojošiem faktoriem, tādiem kā vietas ģeogrāfiskais platums, virsmas absolūtais augstums un paugurainība, lielo ūdenskrātuvju tuvums, apkaimes mežainums u.c.
Bezsala periods Ogres rajonā ilga apmēram 5 mēnešus. Rajona rietumu daļā tas bija par 2 nedēļām garāks nekā austrumu daļā. Diennakts vidējo temperatūru (aktīvo temperatūru) summa bija 1750 - 1800 °C rajona ziemeļaustrumu daļā un 2000 - 2050 °C - rajona dienvidrietumu un dienvidu daļā. Ogres rajona virsma ietilpa lēzeni viļņotajā austrumu rietumu virzienā slīpajā Viduslatvijas nolaidenumā, tāpēc rajona austrumu daļa bija salīdzinoši augstāka un pauguraināka par rietumu daļu. Šīs atšķirības tad arī noteica vietējā klimata īpatnības. Ilggadējā gaisa vidējā diennakts temperatūra janvārī Ogres rajona rietumu daļā bija mazāka par -6 °C, bet austrumu daļā tā noslīdēja zem -7 °C. Gaisa vidējā diennakts temperatūra jūlijā bija 17,4 °C rajona dienvidrietumu daļā un 16,4 °C rajona ziemeļaustrumu daļā.
Ziemā gaisa temperatūru Ogres rajona rietumu daļā galvenokārt ietekmēja no rietumiem plūstošās Atlantijas okeāna un Baltijas jūras un Rīgas līča mērenās gaisa masas. Rajona austrumu daļā temperatūru ziemā ietekmēja arī Vidzemes augstienes tuvums un lielākie virsmas augstumi. Arī vasarā rajona ziemeļaustrumu un austrumu daļā saglabājās augstienes ietekme uz apkaimes klimatu. Rajona dienvidu un dienvidrietumu daļā vasarā pieauga vietas ģeogrāfiskā platuma nozīme. Visu gadu zināma ietekme uz apkaimes mikroklimatu bija Daugavai un tās ūdenskrātuvju lielajai ūdens virsmai, kas pavasara un rudens naktīs nedaudz mazina augsnes virskārtas atdzišanu, aizkavēja pirmo un pēdējo salnu iestāšanos, padarot tās mazāk "kodīgas". Jāpiebilst, ka ūdenskrātuves visefektīvāk ietekmē gaisa temperatūras diennakts gaitu, sevišķi siltajā sezonā. Aizsalušu ūdenskrātuvju virsmas ietekme neatšķiras no sauszemes iedarbības. Rajona ziemeļaustrumu daļā, starppauguru ieplakās, rudenī un pavasarī bija visizteiktākā gaisa temperatūras inversija, kad ieplakās pa pauguru nogāzēm noslīd un sakrājas vēsāks gaiss nekā pauguru virsotnes daļās (jo gaiss ir vēsāks, jo tas ir blīvāks un smagāks). Visspēcīgāk šī inversija izpaužas pirmo un pēdējo salnu laikā, vēlāk tā ir mazāk pamanāma, lai gan pastāv visu gadu. Reizēm ieplakās un citās zemās vietās gaisa temperatūra var būt par 2 - 3 °C zemāka nekā pauguru virsotnēs. Jo lielāka ir virsmas relatīvo augstumu atšķirība, jo temperatūras inversija ir izteiktāka. Pavasaris un rudens Ogres rajona ziemeļaustrumu un austrumu daļā iestājās attiecīgi par 2 nedēļām vēlāk un agrāk nekā rajona rietumu daļā (Ogres apkaimē). Sniega segas vidējais biezums rajona rietumu daļā bija 10 – 30 cm, bet rajona ziemeļaustrumu un austrumu daļā tās vidējais biezums sasniedz 40 – 60 cm un tā ir noturīgāka. Atkušņi rajona ziemeļaustrumu un austrumu daļā bija salīdzinoši mazāki. Gada vidējais nokrišņu daudzums mainījās no 550 līdz 600 mm rajona rietumu daļā un no 850 līdz 900 mm un vairāk rajona ziemeļaustrumu daļā. Šīs daļas piepaceltā un lielpaugurainā virsma sekmēja gaisa masu turbulenci augšup, kas savukārt lika gaisam atdzist, sarauties, samazināt savus apjomus un izdalīt "lieko" mitrumu nokrišņu veidā. Tāpēc arī Ogres rajona austrumu daļā apmākušos dienu skaits vidēji bija par 20 - 30 dienām lielāks nekā rajona rietumu daļā, kur bija salīdzinoši sausāks un saulaināks. Valdošie vēji Ogres rajonā bija dienvidrietumu un R vēji. Piezemes vēja stiprums ir arī atkarīgs no vietējiem apstākļiem. Visvairāk to ietekmē virsmas reljefs un lielo mežu masīvu izvietojums. Šie un citi faktori reizēm var jūtami mainīt vēja virzienu tuvākajā piezemes gaisa slānī, atstājot ietekmi uz apkārtnes mikroklimatu. Taču maģistrālos valdošos vējus minētie faktori praktiski neietekmē.
Augājs
Viduslatvijas nolaidenuma daudzveidīgais reljefs, augsnes cilmiežu un mitruma apstākļu sadalījums ir radījis lielu augšņu un veģetācijas dažādību. Ogres rajona R daļā stiepjas smiltāju joslas, kurās pārsvarā izplatītas priežu mežaudzes, galvenokārt priežu lāni, mētrāji un sili. Smiltāju joslu šķērso osu grēdas, kas apaugušas ar priežu un egļu damakšņa tipa mežaudzēm. Osu grēdu aizturētais mitrums ir sekmējis purvu rašanos; tajos pārsvarā aug nīkulīgas priedītes. Savukārt Ogres rajona vidusdaļā izplatīts galvenokārt viļņots ledāju morēnu līdzenums, kur augsnes cilmiezī lielākoties ir viegls morēnu smilšmāls un mālsmilts. Uz šādiem cilmiežiem dominē mistrotas lapu koku un skuju koku audzes - vēris un gārša. Visizteiktākie šāda tipa meži ir Jumpravas, Suntažu un Ķeipenes pagastā. Rajona DA daļā uz smilšainākiem cilmiežiem lielākās platībās izplatītas zemā un augstā purva augsnes, bet rajona A daļā dominē paugurains reljefs ar velēnu podzolētām smilšmāla un mālsmilts augsnēm, kā arī ar purva augsnēm ieplaciņās. Visvairāk smago mālaino augšņu ir Taurupes pagastā. Lielākie mežu masīvi ir Ogres rajona ZR, DA un DR daļā. Vismežainākās teritorijas ir Daugavas kreisajā krastā, Birzgales pagastā un Ķeguma novadā, kur meži klāj 70 - 90 % kopplatības. Lielas mežu platības ir arī pie Turkalnes un Vērenes.
Ogres rajona mežainums un aizsargājamie koki
Ogrē meži aizņem 2767 ha (lielākās ir mežu zonas Zilajos kalnos un Lazdu kalnos); Ikšķilē - 142 ha, Ķegumā - 139 ha un Lielvārdē - 285 ha.
Rajona vidējais mežainums ir 45%, kas ir vairāk nekā vidēji Latvijā. Vismazākais mežainums ir Lielvārdes novadā, Lēdmanes pagastā un Ogres novadā - mazāks par 30%. Meži rajonā pārsvarā izkaisīti lielāku vai mazāku puduru veidā starp lauksaimniecībā izmantojamām zemēm. Apmēram 51% mežu veido pieaugušas un pāraugušas audzes, bet 22% mežu ir jaunaudzes (par jaunaudzēm uzskata lapu koku audzes, kuru vecums nepārsniedz 20 gadus, un skuju koku audzes, kuru vecums nepārsniedz 40 gadus). Ogres rajonā vidējais priežu audžu vecums ir 75 gadi, egļu audžu - 45 gadi, bērzu audžu - 52 gadi, apšu audžu - 37 gadi, baltalkšņu audžu - 27 gadi.
No mežu tipiem Ogres rajonā 20% aizņem vēris, 15% - sils, 14% - damaksnis, 9% - lāns, gārša, mistrājs, 42% - pārējo tipu mežaudzes. Rajonā izplatītākās koku sugas ir priede (37%), bērzs (29%), egle (24%), apse (5%), melnalksnis u baltalksnis (2%), osis (1%). Galvenās koku sugas rajonā neatšķiras no Latvijā valdošajām koku sugām, taču atšķirības pastāv koku sugu īpatsvarā un ir pietiekami ievērojamas; Latvijā izplatītākās koku sugas ir priede (50%), bērzs (25%) un egle (17%).
Purvi aizņem apmēram 2% Ogres rajona teritorijas. Pārsvarā izplatīti zemie zāļu vai pārejas tipa purvi. Augsto sūnu purvu ir mazāk, un tie aizņem ap 40% purvu kopplatības. Dažos no tiem, piemēram, Vērenes, Žļaugu, Ozolēnu purvā, iegūst kūdru. Lielākās purvu platības atrodas rajona DA daļā, Krapes un Madlienas pagastos. Vispurvainākais ir Krapes pagasts (1/3aizņem purvi). Pēc platības lielākie purvi Ogres rajonā ir Sivenīcas purvs (7,5 km2) Madlienas pagastā, Žļaugu purvs (5,2 km2) Suntažu pagastā, Pečotu purvs (5 km2) Ķeipenes pagastā, Vērenes purvs (4,8 km2) Madlienas pagastā, Gulbju purvs (4 km2) Krapes pagastā, Lielais sūces purvs (3 km2) Madlienas pagastā, Ozolēnu purvs (2,5 km2) Lauberes pagastā.
Upes
Ogres rajons atradās Viduslatvijas nolaidenumā, kura virsma ir lēzeni slīpa un pazeminās DR un R virzienā. Tas atbilstoši ietekmēja arī Ogres rajona upju kopējo tecēšanas virzienu. Sakarā ar virsmas slīpumu vidējais upju tīkla blīvums bija 0,5 km uz kvadrātkilometru, Latvijā tas ir vidēji 0,6 km uz kvadrātkilometru. Taču upju jeb hidrogrāfiskā tīkla blīvums arī rajona robežās bija stipri atšķirīgs. Sakarā ar lielāku reljefa absolūto augstumu un virsmas slīpumu, kas galvenokārt ir cēlonis palielinātam nokrišņu daudzumam, visblīvākais upju tīkls bija rajona A un ZA daļā. Pavisam Ogres rajonā tecēja 24 upes, kuru kopgarums pārsniedza 10 km:
Dabas aizsardzība
No dabas aizsardzības objektiem Ogres rajonā ietilpa kompleksais dabas liegums Lielie Kangari, botāniskais liegums Vērenes gobu un vīksnu audze, ģeoloģiskie un ģeomorfoloģiskie objekti, aizsargājamie parki (un dendroloģiskie stādījumi), aizsargājamie augi, dižkoki un aizsargājamie meži.
Ogres rajonā daļēji ietilpa kompleksais dabas liegums - osu grēda Lielie Kangari. Liegums dibināts 1957. gadā. Lielie Kangari ir unikāls ģeoloģisks objekts - lielākā osu grēda Latvijā ar savdabīgu veģetāciju un retām augu sugām. Pa osu grēdas augšdaļu vijas Rīgas - Ērgļu ceļš. Lielo Kangaru Ogres rajona daļā aug 14 aizsargājamo augu sugas: vienkāršā ķekarpaparde, dzeltenā dzegužkurpīte, mušu ofrīda, pundurbērzs, smiltāju esparsete, meža vizbulis, parastā ozolīte, zalktene, ko tautā sauc par "meža ceriņu", odu ģimnadēnija, staipekņi, pūķgalve, meža silpurene, smaržīgā un zaļziedu naktsvijole.
Ogres rajonā bija arī viens botāniskais liegums - Vērenes gobu un vīksnu audze Madlienas pagastā Ogres upes kreisajā krastā netālu no Vērenes. Audze valsts aizsardzībā ņemta 1977. gadā, tās platība ir 30,0 ha.
Arheoloģiskie pieminekļi
Pavisam Ogres rajonā atradās 66 arheoloģijas pieminekļi, tai skaitā valsts nozīmes 31, vietējas nozīmes 35.
Ogres rajona arheoloģijas pieminekļi
Ar * atzīmēti valsts nozīmes arheoloģijas pieminekļi
Aizsargājamie augi
Aizsargājamie augi tiek iedalīti 4 kategorijās. Pie I kategorijas pieder tādas augu sugas, kurām draud iznīkšana, to turpmākā eksistence nav iespējama bez speciālu pasākumu veikšanas. No šīs grupas Ogres rajonā sastopamas: Pie II kategorijas pieder retas augu sugas, kurām nedraud iznīkšana, bet tās sastopamas nelielā skaitā vai nelielās platībās un var iznīkt antropogēnu vai citu nelabvēlīgu apstākļu ietekmē: Pie III kategorijas pieder augu sugas, kuru indivīdu skaits samazinās un kurām vairākus gadus samazinās izplatības areāls, tāpēc nākotnē to eksistence var būt apdraudēta: Pie IV kategorijas pieder mazizpētītas augu sugas, kuru izplatība un stāvoklis izraisa bažas nepietiekamās informācijas dēļ:
Aizsargājami ir visi valsts un rajona nozīmes dižkoki, tie būtu jāatbrīvo no citu koku uzmākšanās. Jāsaudzē jebkurš skaists koks dabā, jo koks ir viens no galvenajiem elementiem ainavu estētiskajā "arhitektūrā". Rajona lielākie dižkoki (no katras sugas) ir Miķelēnu ozols Taurupes pagastā (stumbra apkārtmērs 8,2 m); Ogresgala pagasta valdes nama vīksna (7,3 m); Vecdupānu divstumbru liepa Ogresgala pagastā (5,7 m un 2,5 m); Meņģeles Silmaču goba (4,5 m); Putniņu kļava Birzgales pagastā (4,3 m); Ciņu priede Jumpravas pagastā (4,0 m); Suntažu kapsētas kapličas bērzs (3,1 m).
Mežiem noteiktas īpašas aizsardzības grupas un kategorijas. Visas mežu teritorijas tiek iedalītas šādās kategorijās :
Ekoloģiskās problēmas
Ogres rajonā pastāvēja vairākas problēmas:
Ūdensapgāde un notekūdeņi. Ogres pilsētas ūdensapgāde tiek veikta no pilsētā esošajām artēziskajām akām. Šo aku ūdens kvalitāte kopumā atbilst Ogres Veselības centra prasībām, taču, plūstot pa pilsētas ūdensvadu, ūdens kvalitāte ievērojami pasliktinās. Tas izskaidrojams ar ūdensvada slikto tehnisko stāvokli, kā arī ar nepilnīgo ūdens atdzelzošanu. Galvenās problēmas Ogres pilsētā rada ūdensapgāde individuālajā sektorā, kur tiek izmantotas grodu akas vai lokālie artēziskie urbumi. Grodu akās (Loka, Kokneses, Draudzības u.c. ielās) ūdenī ir paaugstināts nitrātu, amonjaka u.c. vielu saturs. Tam par iemeslu ir pārāk blīvā apbūve, notekūdeņu novadīšana grāvjos vai iesūcināšana gruntī, nepareiza, pārdozēta mēslošanas līdzekļu lietošana mazdārziņos un siltumnīcās, nepareiza grodu aku ekspluatācija. Kopumā Ogres rajonā ir 23 bioloģiskās un 14 mehāniskās notekūdeņu attīrīšanas stacijas, kas nodrošina attīrīšanu 65% notekūdeņu. Sevišķi neapmierinoša situācija ar notekūdeņu attīrīšanu ir Meņģeles, Taurupes un it īpaši Rembates pagastā. Ogres pilsētas attīrīšanas iekārtas Draudzības ielā darbojas ar trīskāršu pārslodzi. Ķīmiski piesārņots ūdens ir Urgas upītē Pārogrē.
Ūdenstilpju bioloģiskie resursi. Par ūdenstilpju bioloģisko resursu, it īpaši zivju resursu, stāvokli rajonā liecina nozvejas statistika (tiek veikta ūdenstilpēs, kur notiek rūpnieciskā zveja), kā arī kontrolzveja un zvejnieku un makšķernieku aptaujas. Visvairāk informācijas ir par Rīgas un Ķeguma ūdenskrātuves un Lobes (Viskāļu) ezera bioloģisko resursu stvokli. Galvenais faktors, kas ietekmē zivju un citu ūdens organismu (zivju barības bāze) daudzumu Rīgas un Ķeguma ūdenskrātuvē, ir regulāras ūdenslīmeņa svārstības, kas ir HES darbības neizbēgamas sekas. Visvairāk šīs ūdenslīmeņa svārstības ietekmē zivju nārsta gaitu, jo lielākā daļa seklumā nārstojošo zivju ikru un mazuļu iet bojā. Turklāt katru gadu vismaz vienu reizi šajās ūdenskrātuvēs tiek maksimāli pazemināts ūdenslīmenis (par 2 m), kas nepieciešams, lai veiktu dambju u aizsprostu apskati un remontu. Zivju resursus negatīvi ietekmē arī malu zvejniecība. Trešajā lielākajā rajona ūdenstilpē - Lobes ezerā - rūpnieciskā zveja pēdējos gados praktiski nav veikta. Ezerā nav noregulēts optimālais ūdenslīmenis, tāpēc ezers ātri aizaug. Par pārējo rajona upju un mazo ezeru bioloģisko resursu stāvokli datu ir maz. Zināms, ka Ogres upē un tās pietekās, kā arī vairākos dīķos un ūdenskrātuvēs dzīvo vēži, strauta foreles. Ir ziņas, ka Tulku ezerā mīt medicīniskās dēles, kas ierakstītas Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Ogres plūdu problēma. No ārējiem apstākļiem, kas būtiski ietekmē dabas apstākļus Ogrē un tās apkārtnē, kā arī pilsētvides attīstību, pats nozīmīgākais ir Rīgas HES uzcelšana un Rīgas ūdenskrātuves izveidošana. Tādējādi tika mainīta Daugavas piekrastes un Ogres salas konfigurācija, mainījās Ogres upes lejtece - upē pacēlās ūdenslīmenis, pilsētā novērojama gruntsūdens līmeņa celšanās. Ekspluatācijas laikā atklājās Rīgas ūdenskrātuves hidrotehnisko būvju projektēšanas un celtniecības nepilnības un kļūdas, kuru dēļ pie Ogres upes ietekas Daugavā veidojas pretstraumes un ledus sastrēgumi. Ik gadus intensīvas sniega kušanas periodā Ogres upē strauji ceļas ūdenslīmenis un pārplūst teritorijas pie Norupītes ietekas Ogrē; ir apdraudēti arī kājnieku, dzelzceļa un autoceļa tilti pār Ogres upi. Par parastu parādību pavasarī kļūst ledus sastrēgumu spridzināšana pie Ogres upes ietekas Daugavā, kas negatīvi ietekmē zivju u.c. ūdens iemītnieku populāciju.
Ūdens aizsardzība. Ogres rajonā aktuālākais vides aizsardzības pasākums ir notekūdeņu attīrīšana. Daugavā ik diennakti tiek ieplūdināti 17000 m3 notekūdeņu, kas attīrīti 5 bioloģiskās attīrīšanas iekārtās ar 90% efektivitāti un 4 mehāniskās attīrīšanas iekārtās, kuru efektivitāte ir 30%. Ir izstrādāti projekti attīrīšanas iekārtu rekonstrukcijai Dzelmēs (Lieljumpravā), pabeigta ir Pārogres kanalizācijas kolektora izbūve. Bez tam Daugavas sanitārajā aizsargjoslā (50 – 100 m attālumā no krasta) atrodas zemnieku saimniecības, kuru mēslu krātuves neatbilst pastāvošajām tehniskajām prasībām. Pēc ūdenskrātuvju ierīkošanas un ūdenslīmeņa paaugstināšanas aktuāla kļuvusi Daugavas krastu aizsardzība. Pastiprināta Rīgas ūdenskrātuves krastu noārdīšanās Ogres rajona robežās notiek kreisajā krastā 10 km garumā un labajā krastā - 7 km garumā. Ķeguma ūdenskrātuves krastu noārdīšanās notiek attiecīgi 25 km un 22 km garumā. Krastu izskalošanas process apdraud arheoloģijas pieminekļus, dzīvojamās un saimniecības ēkas, īpaši aizsargājamo augu atradnes, samazinās lauksaimniecībā izmantojamās zemes un meža platības. Piemēram, Birzgales zemnieku saimniecībā "Krūmiņi" gadā noārdās 0,5 m plata krasta josla, bet Līčupes ietekas apkārtnē - pat 2 – 3 m plata krasta josla. Diemžēl ir pārtraukta ūdenskrātuvju nostiprināšana un kopšana.
Īpaši aizsargājamo augu atradņu aizsardzība. Pēc Reģionālās vides pārvaldes datiem, Daugavas ielejā sastopamas 15 īpaši aizsargājamo augu sugas; vairākām no tām Daugava ir sugas izplatības areāla austrumu vai rietumu robeža. Daugavas krastu noārdīšanās dēļ, kā arī attīstoties zemnieku saimniecībām, daudzas augu atradnes ir apdraudētas. Ir jānoslēdz līgumi ar zemes lietotājiem un īpašniekiem par īpaši aizsargājamo augu aizsardzību.
Daugavas ainavas aizsardzība. Daugavas ielejas daļai starp Rīgas - Daugavpils un Ķekavas - Jaunjelgavas šoseju ir jāiztur intensīvāka vidi piesārņojoša slodze nekā pārējā Ogres rajona daļā. Daugavas ielejā atrodas arī salīdzinoši vairāk kultūrvēsturisku pieminekļu un dabas objektu, tāpēc visām pašvaldībām un zemes īpašniekiem jārisina jautājumi par šīs teritorijas aizsardzību atbilstoši pastāvošajām normm. Lielvārdes lidlauks. 1994. - 1995. gadā Ogres Reģionālā vides pārvalde kopā ar vācu firmu IABG veica Krievijas bruņoto spēku atstātā lidlauka izpēti. Lidlauka teritorijā tika konstatēts dažādas pakāpes augsnes un ūdeņu piesārņojums. Bez pozitīva ekspertīzes slēdziena lidlauka teritorijā darbību uzsāka dažādi uzņēmumi, kas rupji pārkāpa vides aizsardzības noteikumus. Notika kokogļu ražošana bez projekta dokumentācijas saskaņošanas un uzglabāti benzola pārstrādes atkritumi.
Ogres pilsēta. Ogrē un tās apkaimē aktuāla arī antropogēnā (cilvēka) iedarbība uz apkārtējo vidi. Pārāk liels ir cilvēka darbības "spiediens" uz Ogres pilsētas un piepilsētas zaļo zonu. Tas izpaužas kā meža zemsedzes izmīņāšana, kas veicina erozijas procesus, sevišķi pauguru nogāzēs. Atkailinās koku saknes, un iet bojā vērtīgi koki, sevišķi skuju koki, kas aizvien vairāk sāk slimot ar dažādām slimībām. Savukārt pamežs tiek piesārņots ar neraksturīgām krūmu sugām, kas pasliktina pameža gaismas apstākļus un nelabvēlīgi ietekmē zemsedzi.
Iedzīvotāju skaits un izvietojums
Lai gan Ogres rajons bija viens no mazākajiem Latvijas rajoniem - pēc platības tas ieņēma tikai 24. vietu starp 26 Latvijas lauku rajoniem, taču pēc iedzīvotāju skaita (63900 1995. gada 1. janvārī) tas bija 2. vietā Latvijā, atpaliekot tikai no Rīgas rajona (145 500 iedzīvotāju). Vairāk par 60 000 iedzīvotāju bija arī Cēsu un Valmieras rajonos. Visus pēckara gadus iedzīvotāju skaits Ogres rajonā nemitīgi pieauga, galvenokārt uz pilsētu iedzīvotāju pieauguma rēķina. Pavisam rajona pilsētās (Ogrē, Lielvārdē, Ikšķilē un Ķegumā) bija ap 39 000 iedzīvotāju, no kuriem 28 200 jeb 72% dzīvoja rajona centrā Ogrē. Ogrē koncentrējās 45,3% visu rajona iedzīvotāju, bet kopā ar pārējām pilsētām Ogres rajona urbanizācijas līmenis sasniedza 61,3%. Tas bija apmēram par 10% mazāk nekā vidēji Latvijā (68%), bet, salīdzinot ar citiem rajoniem, šis rādītājs bija par 10 - 20 % lielāks.
Iedzīvotāju straujais pieaugums rajonā bija saistāms arī ar savulaik pārmērīgo rūpniecības forsēšanu Ogres pilsētā. Zināma nozīme bija arī jau izsenis reklamētajam labvēlīgajam klimatam Ogres apkaimē - te ir maigākas ziemas un siltākas vasaras. Sevišķi labvēlīgs mikroklimats ir Daugavas ielejā.
Iedzīvotāju skaits Ogres rajonā (tūkstošos)
Ogres rajona iedzīvotāju skaitu jūtami ir ietekmējusi tāda rūpniecības giganta kā Ogres trikotāžas kombināta celtniecība 60. un 70. gados. Ar to saistītais ļaužu pieplūdums arī izveidoja Ogres rajonu par vienu no visapdzīvotākajiem rajoniem Latvijā. No pārējām rajona pilsētām iedzīvotāju skaits ir pieaudzis Lielvārdē, iespējams, ka tam par cēloni ir ne tikai tās atrašanās urbanizācijas joslā, bet arī paju sabiedrības "Lāčplēsis" ekonomiskā potenciāla tuvums un labākie sociālekonomiskie apstākļi. Ikšķilē un Ķegumā iedzīvotāju skaits pieaudzis lēnāk, lai gan šīs pilsētas, sevišķi Ikšķile, ir tuvāk Ogrei un Rīgai. Tātad šeit, līdztekus ļoti izdevīgajam transportģeogrāfiskajam stāvoklim, citi apstākļi nav tā veicinājuši iedzīvotāju skaita pieaugumu kā Ogrē vai Lielvārdē. Protams, gadiem ritot, šī situācija var mainīties.
Pēc trikotāžas kombināta uzcelšanas Ogre iedzīvotāju skaita ziņā ir izvirzījusies pirmajā desmitā Latvijas 77 pilsētu vidū. Esošā Ogres infrastruktūra ir par "vāju", lai apkalpotu ne tikai gandrīz 30000 pilsētas iedzīvotāju, bet ik dienas arī simtiem iebraucēju no rajona pilsētām un pagastiem. Taču sāk iezīmēties tendence Ogres iedzīvotāju skaitam vairs nepieaugt, to ietekmē arī pašreizējā ekonomiskā depresija, kas negatīvi ietekmē dzimstību.
Salīdzinot iedzīvotāju skaita izmaiņas laukos, redzams, ka visus pēdējos gadu desmitus tas nav būtiski mainījies. Taču ir notikusi lauku iedzīvotāju pārgrupēšanās. Tagad lielākā daļa lauku iedzīvotāju koncentrējušies Rīgas aglomerācijas atzara Ikšķile - Dzelmes (Lieljumprava) posmā ērto satiksmes ceļu tuvumā, Daugavas labajā krastā. Apmēram 40% lauku iedzīvotāju dzīvo pagastu centros u.c. lauku apdzīvotajās vietās. Viensētās dzīvo nedaudz vairāk par 1/2 visu lauku iedzīvotāju jeb nepilni 14 tūkstoši iedzīvotāju. Šie skaitļi ir aptuveni, jo mazo apdzīvoto vietu statuss nav oficiāli noteikts. Visvairāk lauku viensētu ir ekonomiski spēcīgākajos pagastos, turpretī citur lielākā daļa iedzīvotāju dzīvo pagastu centros - visvairāk tas attiecas uz rajona A daļu un Lauberes pagastu. Visblīvāk lauku apvidi ir apdzīvoti Lielvārdes lauku teritorijā, Tīnūžu un Ogresgala pagastā, kur apdzīvojuma blīvums ir lielāks par 15 cilv./km2, bet salīdzinoši "tukši" lauki ir Lauberes, Birzgales, Meņģeles, Mazozolu pagastā un Ķeguma lauku teritorijā (Tomes apkaimē). Apdzīvojuma blīvums šeit nesasniedz pat 5 cilv./km2, vismazākais tas ir Lauberes un Mazozolu pagastā (3,7 cilv./km2). Ogres rajona lauku vidējais apdzīvojuma blīvums ir 9,1 cilv./km2.
'''Iedzīvotāju skaits pagastos un to centros. Apdzīvojuma blīvums (cilv./km2). Pagasta centru iedzīvotāju īpatsvars (%) (1989. gada dati)'''
Iedzīvotāju ataudze
Ogres rajonā dzimstība ir augstāka, bet mirstība ir zemāka nekā vidēji Latvijā. Tas izskaidrojamsar salīdzinoši mazāku iedzīvotāju vidējo vecumu (Ogres rajonā tas ir vidēji 35 gadi, Latvijā - 37 gadi). Vidēji visjaunākie rajonā ir Lielvārdes iedzīvotāji (33 gadi). Rajonā pensionāru ir ap 21% iedzīvotāju kopskaita, bet Latvijā to īpatsvars ir 24,6%. Liela nozīme iedzīvotāju ataudzē ir Ogres pilsētai, kur dzīvo gandrīz puse visu rajona iedzīvotāju. Sakarā ar pilsētas industrializāciju katru gadu tajā ieplūda liels jaunu darbspējīgo cilvēku daudzums, kas radīja arī ievērojamu dzimstības un dabiskā pieauguma palielināšanos, procentuāli samazināja mirstību. Mūsu dienās šis process ir apstājies, un iezīmējas tendence iedzīvotāju ataudzes rādītājiem tuvināties valsts vidējiem rādītājiem. Vēl vairāk šo procesu pastiprina ekonomiskā krīze. Pēc neliela pacēluma 80. gados valstī atkal sarūk iedzīvotāju dabiskais pieaugums. 1992. gadā Latvijā dzimušo skaits tikai par 1000 cilvēkiem pārsniedza mirušo skaitu, bet no 1985. gada līdz 1990. gadam šis pārsvars bija 10000.
Iedzīvotāju migrācija
No 1980. gada līdz 1990. gadam dažādu iemeslu dēļ Ogres rajonā katru gadu iebrauca ap 4000 cilvēku, bet no rajona izbrauca ap 3500 cilvēku. Iedzīvotāju mehāniskais pieaugums gadā bija apmēram 500 cilvēku, kuri galvenokārt palielināja pilsētu iedzīvotāju skaitu. Ļoti liels mehāniskais pieaugums rajonā bija 60. un 70. gados, kad sakarā ar Ogres trikotāžas kombināta celtniecību strauji pieauga Ogres iedzīvotāju skaits. Viesstrādnieki tika vervēti Krievijā, Baltkrievijā, Ukrainā u.c. bijušās PSRS republikās. Laukos mehāniskā pieauguma praktiski nav bijis - pēdējos gadu desmitus tas ir bijis negatīvs vai svārstījies ap nulli. Iespējams, ka ar lauku atdzimšanu situācija mainīsies. Arī rajona pilsētās maksimālais mehāniskā pieauguma periods ir beidzies. Atjaunojoties Latvijas valstij, imigrācija ir jūtami mazinājusies. Pieaugošā dzīves drdzība pilsētās samazinājusi migrācijas skaitliskos lielumus. Agrāk imigrācijas jomā Ogres rajonā dominēja Ogre, bet mūsu dienās iedzīvotāju skaits Ogrē nostabilizējas. Vēl salīdzinoši liels imigrācijas pieaugums ir bijis arī Lielvārdei, procentuāli tas ir bijis pat lielāks nekā Ogrei. Kopš 1993. gada iezīmējās tendence emigrācijai uz NVS valstīm.
Iedzīvotāju migrācija (cilvēku skaits)
Iedzīvotāju etniskais sastāvs
Ogres rajona iedzīvotāju nacionālais sastāvs (%; 1989. gads)
Iedzīvotāju dzimumvecuma struktūra
Ogres rajonā tāpat kā valstī kopumā iedzīvotāju vairākumu veidoja sievietes - 53,6%. Savdabīgs izņēmums bija Tīnūžu pagasts, kurā vīrieši bija vairākumā - 52,8%. Citos pagastos vīriešu īpatsvars mainās no 46,1% (Madlienas pagastā) līdz 48,8% (Krapes pagastā). Taču jāpiebilst, ka sievietes šo skaitlisko pārsvaru ieguva uz vecākas iedzīvotāju grupas rēķina, kas izskaidrojams ar lielāku sieviešu dzīves ilgumu. Pensijas vecuma grupā sieviešu īpatsvars bija 60 - 80%, bet jaunākajā grupā (līdz 15 gadu vecumam) meiteņu īpatsvars bija tikai ap 45%. Arī darbspējīgo iedzīvotāju vecuma grupā sieviešu īpatsvars bija tikai 48%, taču, gadiem ritot, vīriešu mirstība krasi pieauga. To ietekmē ne tikai bioloģiskie faktori, bet arī sociālie apstākļi un dzīvesveids. Spēcīga jaunā paaudze ir Jumpravas, Krapes, Meņģeles un Suntažu pagastā, kā arī Lielvārdes apkaimē, kur bērnu (līdz 15 gadu vecumam) īpatsvars pārsniedz 30%. Savukārt Ķeguma apkaimē, Tīnūžu (Ikšķiles lauku teritorija) un Birzgales pagastā tas ir mazāks par 25%, bet Mazozolu pagastā - par 20%. Vislielākais pensijas vecuma iedzīvotāju īpatsvars ir Birzgales pagastā - 23,3%, bet vismazākais - Krapes pagastā - tikai 15,5%. Savukārt Mazozolu pagastā 63,6% iedzīvotāju ir darbspējīgā vecumā; tas ir augstākais rādītājs Ogres rajonā šajā vecuma kategorijā. Arī tas nav uzskatāms par labvēlīgu apstākli, jo ar gadiem pagastā strauji var iesākties iedzīvotāju novecošanas process (ja vien nepalielināsies dzimstība, kas pašreizējā situācijā ir maz ticams, jo tam ir nelabvēlīgi sociālekonomiskie apstākļi).
'''Iedzīvotāju sadalījums pa vecuma grupām Ogres rajonā (1989. g. un 1995. g.)
Likvidācija
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu" un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu" 2009. gada 1. jūlijā Ogres rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti
Ciedri
Ciedri (Cedrus) ir priežu dzimtas mūžzaļu skujkoku ģints. Ciedri ir 40—50 m augsti, mūžzaļi koki ar plaši izplestu lapotni (jauniem kokiem tā ir piramidāla, veciem – lietussargveidīga). Sakņu sistēma tiem ir virspusēja, tāpēc ciedri cieš no vējgāzēm. Tie izceļas ar cietu, sīkslāņainu, parasti aromātisku koksni. Skujas cietas, tumšzaļas, trīs vai četršķautņainas, uz garvasām sakārtotas spirāliski pa vienai, uz īsvasām — pušķos pa 30–40. Apputeksnēšanās notiek rudenī. Putekšņi ar gaisa maisiņiem. Vīrišķie un sievišķie čiekuri izvietoti pa visu lapotni. Sievišķie čiekuri 5—10 cm gari un 4—6 cm diametrā, olveidīgi vai muciņveidīgi. Nogatavojas 2.—3. gadā un tad izkaisās. Sēklas 12—18 mm garas, trīsstūrveidīgas ar spārnu. Ciedri ir ilgdzīvotāji un var sasniegt 3000 gadu vecumu. Aug kalnos 1300—3600 m augstumā. Tie ir gaismu mīloši koki, veido arī audzes un mežus (kopā ar egli, priedi, lapegli un ozolu).
Kultūrvēsture
Informācija par ciedru izmantošanu senatnē līdz mums ir nonākusi jau no seno ēģiptiešu un sengrieķu avotiem. Zinot par ciedru koksnes noturību pret pūšanu senie ēģiptieši no ciedru materiāla gatavoja savus kuģus, bet ciedru eļļu lietoja mirušo balzamēšanai. Visām ciedru daļām ir ārstnieciskas īpašības. Kopš seniem laikiem no ciedru riekstiem, sveķiem un skujām gatavoja zāles un kosmētiskos līdzekļus. Senie šumeri vieni no pirmajiem izmantoja ciedru skujas kā ārstniecisku līdzekli. Arheoloģiskajos izrakumos, kas tika veikti senās Šumeras teritorijā, tika atrastas māla plāksnītes, kas apliecina to, ka 5 tūkst. gadu p.m.e. šumeri ārstnieciskos nolūkos lietoja ciedru skuju novārījumu.
Sistemātika
Ģintī ir 4 sugas, kuru izcelsme ir Āfrikā un Āzijā. Par ciedru bieži vien nepareizi sauc un dažas citas priežu sugas. Par Spānijas ciedru sauc koku (Cedrela odorata), kas pat nav skujkoks. Ir vēl daudzi citi koki, kuri botāniski nepareizi tiek saukti par ciedriem.
Ģints
Hērods Lielais
Hērods (he‎, Horodos, el, Hērōdēs, dzimis 74. gadā p.m.ē., miris 4. gadā p.m.ē.), pazīstams kā Hērods Lielais un Hērods I, bija ebreju ķēniņš, kura karaliste bija pakļauta Romas impērijai.
Hērods nebija ebrejs, viņa vecāki bija augstmaņi no Makabeju karalistes iekarotās Idumejas. 25 gadu vecumā Hērods tika iecelts par Galilejas gubernatoru, bet viņa vecākais brālis par Jeruzalemes gubernatoru. Jukas, kas radās pēc Cēzara nogalināšanas, ietekmēja arī Tuvos Austrumus. Ambiciozais Hērods pārliecināja romiešus, ka ir lojālāks par Hasmoneju dinastijas pārstāvjiem un Romas Senāts 40. vai 39. gadā p.m.ē. ievēlēja viņu par "Ebreju ķēniņu". Lai arī Hērodam jau bija sieva un trīsgadīgs dēls, viņš apprecēja Hasmoneju princesi Mariamni, tādējādi nostiprinot savas pozīcijas. Pēdējais Hasmoneju pretendents uz troni tika noslīcināts. Raksturīga iezīme bija Hēroda bezprincipu nežēlība savas varas saglabāšanai, jo savas valdīšanas laikā viņš pavēlēja nogalināt vairākus savus dēlus un ģimenes locekļus. Iespējams, šo cietsirdību veicināja fakts, ka Hērods bija svešinieks ebreju tronī. Kad Makabeju ķēniņš Hirkans 140.-130. gados p.m.ē. iekaroja Idumeju, visiem tās iedzīvotājiem bija jāpieņem jūdaisms vai jāpamet Idumeja. Šāda ar varu uzspiesta ticība nebija pārāk dziļa.
Buttons
Buttons ir amerikāņu grupas Pussycat Dolls ceturtais singls no albuma PCD. Dziesma tika izdota 2006. gadā un tā ir kļuvusi par vienu no grupas veiksmīgākajiem singliem. Singls tapis sadarbībā ar amerikāņu reperi Snoop Dogg, atšķirībā no albuma versijas, dziesmai tika pievienoti divi repa panti.
Videoklips
Dziesmas videoklips tika uzņemts, tā režisors ir Frānsiss Lorenss. Videoklips ir ietekmēts no Pussycat Dolls (kā deju grupas) tradīcijām, tas sevī iekļauj ainas, kurās redzami Pussycat Dolls un Snoop Dogg. Video sasniedza piekto vietu MTV UK Top 100 Songs of 2006, ieguva MTV Video Music Awards balvu kā labākais deju video (en). Vh1 izsludinātajā balsošanā tas tika atzīts par 2006. gada labāko video, apsteidzot Šakiras Hips Don’t Lie un Nickelback Far Away.
Struteles pagasts
Struteles pagasts bija viena no Tukuma apriņķa pašvaldībām tā vidienē. Robežojās ar Irlavas, Lestenes, Jaunpils, Remtes, Zantes un Grenču pagastiem. Pagasta valde atradās Strutelē (tagad Struteles muiža). Lielākās apdzīvotās vietas bija Strutele, Viesati, Pētertāle.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu. 1945. gada 10. septembrī pagastā izveidoja Struteles un Viesatu ciema padomes. Pagastu likvidēja 1949. gada 31. decembrī, ciemus iekļaujot Tukuma rajonā. Mūsdienās Struteles pagasta teritorija iekļauta Tukuma novada Jaunpils, Viesatu pagastos un neliela daļa Irlavas pagastā.
Leimanis
Leimanis (de; sieviešu dzimtē Leimane) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Grams
Grams (SI simbols: g) ir metriskā sistēmas masas mērvienība, kas pielīdzināma kilograma 1⁄1000 daļai. Sākotnēji definēts kā "absolūtais svars ūdens tilpuma, kas vienāds ar kubu metra simtajā daļā [1 cm3], un ledus kušanas temperatūrā" (vēlāk pie 4°C, kas ir ūdens maksimālā blīvuma temperatūra). Tagad grams ir tūkstošdaļa kilograma, ko definē Starptautiskajā mērvienību sistēmā.
Izmantojot daudzkārtņus mērvienībām, var rakstīt:
10−12 Mt = 10−12 Tg = 10−9 kt = 10−6 t = 10−3 kg = 1 g = 103 mg = 106 μg = 109 ng = 1012 pg
Agrākā mola definīcija bija piesaistīta atomu skaitam 12 gramos tīra oglekļa izotopa (12C), kura relatīvā atommasa ir 12.
Atlasa ciedrs
Atlasa ciedrs ir ciedru ģints koku suga. Reizēm tā tiek uzskatīta par Libānas ciedra pasugu. Sastopams Ziemeļāfrikā, Atlasa kalnos.
Apraksts
Tie ir vienmāju koki līdz 50m augstumā, ar piramidālu lapotni un cietām, zilganzaļām, pušķos sakārtotām skujām. Čiekuri ir cilindriski vai olveidīgi, blīvi, spīdīgi ar gaiši brūnganu nokrāsu. Tie nogatavojas trešajā veģetācijas gadā. Skujas ir trīs vai četršķautņainas, asas, zilganzaļas līdz sudrabaini pelēkas. Tās uz īsvasām sakārtotas pušķos pa 30-40 uz garvasām pa vienai.
No atšķiras ar lapotnes uzbūvi, īsākām skujām un ar mazākiem čiekuriem. Pirmajos gados aug ātrāk, pavasarī vēlu dzen dzinumus, un, augot, vairāk sausumcietīgs. Diezgan labi pārcieš aukstumu (īslaicīgi, līdz -20°С), ļoti gaismu mīlošs, noturīgs pret putekļiem, dūmiem un gāzēm. Slikti panes kaļķainas augsnes. Cieš no pārlieka mitruma. Ļoti noturīgs pret slimībām un kaitēkļiem.
Sistēmdinamika
Sistēmdinamika ir veids, kā izprast kompleksu sistēmu uzvedību laika gaitā. Sistēmdinamika izmanto iekšējās atgriezeniskās saites cilpas un laika kavējumus, kas ietekmē visas sistēmas uzvedību. No citām komplekso sistēmu pētīšanas metodēm tā atšķiras ar to, ka izmanto atgriezeniskās saites cilpas, krājumus un plūsmas. Ar šo elementu palīdzību var aprakstīt, kā pat šķietami vienkāršas sistēmas spēj uzrādīt mulsinošu nelinearitāti.