cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baņuta Rubess
Dzīvesgājums
Baņutas vīrs bija džeza saksofonists un komponists Niks Gothams, kurš rakstīja gan džezu, gan akadēmisko mūziku (arī operas, piemēram, "Nigrēdo viesnīca", kas aptuveni 100 reižu tika izrādīta Kanādā, Anglijā un Skotijā). Baņuta un Niks kopā veidoja vairākas izrādes. Viņiem ir dēls Dzintars un meita Kaiva.
Profesionālā karjera
Baņutas Rubess radošajā biogrāfijā ietilpst gan lugas un libreti, gan esejas, scenāriji un avīžu slejas, kā arī garāki prozas darbi. Vairāk nekā 40 uzvedumi karjeras laikā. Baņuta Rubess iestudē uzvedumus gan ar savu, gan citu autoru libretiem.
Darbojoties kā režisore, Rubess darbs ir spilgti vizuāls, asprātīgs un dumpīgs. Nereti tiek sapludināta mūzika, teātris un deja.
Baņuta ir semināru vadītāja un lektore Latvijas Kultūras akadēmijā, Kanādā Jorkas, Toronto un Karalienes universitātēs, Vašingtonas un Aļaskas universitātēs ASV, Diseldorfas Universitātē Vācijā. Tāpat viņa ir komunikācijas konsultante, sabiedriskās attiecības un menedžmenta konsultante Tulkošanas un terminoloģijas centrā; "The Humphrey Group" komunikācijas konsultante un trenere (Kanāda); kā arī pasākumu režisore.
Baņuta kopš 2009. gada ir viena no pasniedzējām apmācību centrā TRIVIUMS. Viņa ir izstrādājusi un vada small talk, prezentācijas, komunikācijas, sarunu vadīšanas un argumentācijas apmācību kursus, mediju treniņus, kā arī individuālus treniņus vadītājiem. Apmācības vada latviešu un angļu valodā.
Mija Malkova
Darbojas pornoindustrijā kopš 2012. gada. Pirms tam strādājusi McDonalds. Viņa bija 2013. gada Twistys Treat of the Year. 2014. gadā atzīta par labāko New Starlet AVN balvu pasniegšanas ceremonijā, tāpat saņēmusi vairākas citas šīs industrijas balvas. Piedalījusies vairāk nekā 200 pornofilmās.
Agnese Gustmane
Agnese Gustmane (dzimusi Blumberga ) ir bijusī Latvijas tenisiste.
Karjeras laikā uzvarējusi 2 vienspēļu ITF turnīros un 8 dubultspēļu ITF turnīros. Labākais sasniegums WTA vienspēļu rangā ir 1991. gada maijā sasniegtā 155. vieta, dubultspēļu rangā — 1990. gada septembrī sasniegtā 133. vieta.
Piedalījusies Barselonā. Vienspēlēs sasniegusi otro kārtu, dubultspēlēs kopā ar Larisu Neilandi zaudējušas pirmajā kārtā.
1985. gadā PSRS izlases sastāvā ieguvusi Eiropas kausu.
Rociņas
Rociņas ir ciems Dobeles novada Bukaišu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 6,7 km no pagasta centra Bukaišiem, 26,7 km no novada centra Dobeles un 89,8 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1111 (Vītiņi–Vētras–Krustiņi–Tērvete), Krievaines un Svētaines upju krastā.
Privātās lietas
"Privātās lietas" (en) ir 2008. gada drāma, kas balstīta uz Rika Mūdija stāstu Mansion on the Hill. Filmas režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Deivids Holanders. Galvenās lomas filmā atveido Mišela Feifere, Eštons Kučers un Ketija Beitsa. Filmas pirmizrāde notika Aiova.
Cīkstonis Valters, kurš cenšas iekļūt valsts izlasē, uzzina par savas māsas brutālo nāvi. Prāvā Valters satiek Lauru, kuras vīrs arī tika noslepkavots, un viņas kurlo dēlu Kleju. Valters iedraudzējas ar Lindu un Kleju, kā arī ieinteresē Kleju ar savu nodarbošanos.
Transformeri 3: Mēness no otras puses
"Transformeri 3: Mēness no otras puses" (en) ir 2011. gada amerikāņu zinātniskās fantastikas spraiga sižeta filma, kuras režisors ir Maikls Bejs. Tā ir veidota, pamatā ņemot "Transformeru" franšīzes rotaļlietas.
Galvenās lomas filmā atveido Šia Lebafs, Džošua Diamels, Džons Turturo, Tairīss Gibsons, Rozija Hantingtona-Vitlija. Filmas pirmizrāde notika Maskavas starptautiskajā filmu festivālā, kopš  tā tiek izrādīta kinoteātros. Kopumā "Transformeri 3" saņēmusi negatīvas kritiķu atsauksmes. Filmas pašreizējie ieņēmumi ir 1,12 miljardi ASV dolāri, tādējādi tā ir viena no visu laiku visvairāk ienesīgākajām filmām, kā arī "Transformeru" ienesīgākā daļa un desmitā filma, kuras ieņēmumi pārsnieguši vienu miljardu.
Apvienība Iedzīvotāji
"Apvienība Iedzīvotāji" ir izveidota politiskā partija Latvijā. Partija orientējas uz nacionālu konservatīvu reģionālo politiku. Sākotnēji tā tika izveidota, lai darbotos Ikšķiles novadā. Pašlaik (2023) partija ir pārstāvēta Aizkraules, Jēkabpils un Preiļu (kopīgā sarakstā ar Latvijas reģionu apvienību un Konservatīvajiem) novadu domēs.
2021. gada pašvaldību vēlēšanas
Partija pašvaldību vēlēšanās piedalījās Preiļu, Jēkabpils, Aizkraukles, Ogres, Dienvidkurzemes un Varakļānu novadā, kā arī Rēzeknē. Preiļu novadā partija startēja kopā ar citām partijām.
Andrē Gomešs
Andrē Filipi Tavārešs Gomešs (pt; dzimis ) ir Portugāles futbolists, pussargs, Portugāles futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada spēlē Gomešs spēlē Francijas 1. līgas komandā Lille, kas viņu īrē no Everton.
Sasniegumi
Benfica
Barcelona
Portugāle
Belluno
Belluno (it, lld, vec) ir pilsēta Veneto reģionā, Itālijas ziemeļos pie Piaves upes. Atrodas aptuveni 100 km attālumā uz ziemeļiem no Veneto reģiona administratīvā centra Venēcijas. Belluno ir Belluno provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Belluno ir viena no piecpadsmit pilsētām, kas ietilpst Belluno Dolomītu nacionālajā parkā (Dolomiti Bellunesi). Pilsētas nosaukums ir cēlies no ķeltu valodas belo-dunum, kas latviešu valodā nozīmē — lieliskais kalns. Visticamāk pilsētas nosaukums ir saistīts ar tā atrašanos kalnu ielejā.
Pilsētā ir dzimuši divi Romas pāvesti — Gregors XVI un Jānis Pāvils I. Belluno 11. novembrī svin pilsētas patrona Svētā Mārtiņa dienu.
Škiņči (Pušmucovas pagasts)
Škiņči ir ciems Pušmucovas pagastā, Ciblas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Cilvēks, kas ieiet istabā
"Cilvēks, kas ieiet istabā" ir latviešu gleznotāja Niklāva Strunkes 1927. gadā radīta glezna. Tā atrodas Latvijas Nacionālajā mākslas muzejā.
Niklāvs Strunke mākslā pārstāvējis gan glezniecības, gan grafikas, gan scenogrāfijas jomu. Viņam nevar piedēvēt vienu mākslas stilu, jo dzīves laikā interesējies par kubismu, futūrismu, konstruktīvismu, primitīvo mākslu un latvisko etnogrāfisko mantojumu.
Darbs uzgleznots 1927. gadā - laikā, kad Strunke uzturējies Itālijā, aizrautīgi sekojot futūrisma idejām. Mākslinieks Uga Skulme par Strunki ir teicis: „Viņa acīs neeksistē māksla, kas dzimusi ar renesansi. Struņķa (viens no N. Strunkes pseidonīmiem) darbi ir un paliek it kā modernos laikos pārstādīta gotikas temperas gleznotāja darinājumi. ” [..] „Viņam daudz mīļāka ir itāļu grieķiskā viduslaiku māksla. Strunkem neeksistē tā glezniecība, kas sākas ar gaismēnu meistaru Leonardo. ” — Niklāvs jūsmo par viduslaiku mākslu, savukārt renesansē redz tikai atdarināšanu.
Skulmes sacīto varam attiecināt arī uz darbu Cilvēks, kas ieiet istabā — Niklāvs vienlaicīgi attēlo pa durvīm ieejošu vīrieša figūru un pustukšu telpu, kurā tas vēl tikai ieies, it kā liekot mums domāt par to, kas notiks, tam ieejot istabā. Pats Niklāvs uzskata šo gleznu par „izejas punktu” savai mākslai. Strunke neievēro lineāro perspektīvu, intuitīvs dziļums tiek panākts, izmantojot kontrastus un savdabīgu kompozīciju. Futūristi uzsver tieši kompozīcijas lomu, jo tā sasaista un nostiprina to, ko mākslas darbinieks izteic redzamajā formā. Cilvēks, atrodoties starp divām telpām, it kā ataino šī mākslas virziena interesi par kustību, pilsētu, laika materializāciju. Interesanti, ka mākslinieks, atstājot baltas joslas darba malās, atsakās no stājglezniecības principa, ka glezna ir pasaule pati par sevi - eksponējot šo darbu uz balta fona, tiktu lauzta darba taisnstūra forma, tādējādi panākot Niklāva mērķi- glezna kļūtu par sienas papildinājumu, nevis logu.
Strunke pārstāv to mākslinieku daļu, kas uzskata, ka viņu uzdevums nav iemūžināt īstenību, jo to daudz labāk var paveikt fotogrāfs. „..es meklēju savu konstruktīvismu, bāzētu uz futūrisma un kubisma pamatiem.” - līdz ar to darbā varam novērtēt kubisma ģeometriskās formas, futūrisma kustības attēlojumu un vēlmi iemūžināt cilvēka acij netveramo laiku, kā arī sirreālo telpas atveidojumā un noskaņā.
Mutludere
Mutludere (tr) jeb Rezovska (bg) ir 112 kilometrus gara Melnās jūras pieteka Turcijā un Bulgārijā.
Iztece no Jildiza kalniem Turcijas teritorijā. Tek austrumu virzienā. Augštecē tek pa dziļu ieleju. Pēdējos 70 kilometrus veido Bulgārijas un Turcijas valsts robežu.
Kems Atkinsons
Kamerons Tomass Atkinsons (dzimis ) ir amerikāņu hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2023) Atkinsons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Filadelfijas "Flyers" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Pēc vairākām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Atkinsons uzsāka 2010.—11. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja AHL vienības Springfildas "Falcons" sastāvā. Jau 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs aizvadīja 27 spēles NHL vienībā Kolumbusas "Blue Jackets", sezonas noslēgumā atzīmējoties arī ar savu pirmo hat-trick NHL karjerā. Gan 2011.—12., gan 2012.—13. gada sezonās daļu laika uzbrucējs pavadīja AHL, taču sākot ar 2013.—14. gada sezonu kļuva par "Blue Jackets" pamatsastāva spēlētāju.
2013.—14. un 2014.—15. gada sezonas Atkinsons noslēdza ar 40 rezultativitātes punktiem, savukārt 2015.—16. gada sezonā uzbrucējam izdevās atzīmēties ar 53 punktiem, tādējādi dalot komandas rezultatīvākā spēlētāja godu ar Brendonu Sādu.
2021. gada 24. jūlijā Atkinsonu Blue Jackets aizmainīja uz Filadelfijas Flyers apmaiņā pret Jakubu Vorāčeku.
ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.
Herdera piemineklis
Herdera piemineklis ir piemineklis Johanam Gotfrīdam Herderam, kas atrodas Herdera laukumā pie Rīgas Doma baznīcas, Rīgā, Latvijā.
Piemineklis tika atklāts pēc literātu, mākslinieku un citu Rīgas vācu birģeru iniciatīvas advokāta V. Pētersona vadībā. Šis ir pirmais piemineklis Rīgā, kas veltīts kādam kultūras darbiniekam.
Pieminekļa metu izstrādājis arhitekts Heinrihs Šēls, krūšutēls ir izgatavots no bronzas. Vērmaņu dzelzs lietuvē izgatavots čuguna žogs un postaments. Portrets ir Veimāras pieminekļa bistes kopija, Veimāras pieminekļa autors — tēlnieks Ludvigs Šallers. Piemineklis novietots ar skatu pret Herdera bijušo dzīvesvietu.
Bronzas krūšutēls Pirmā pasaules kara laikā tika evakuēts uz aizmuguri. Pēc apmēram desmit gadiem to novietoja sākotnējā atrašanās vietā. Pēc Otrā pasaules kara piemineklis tika nojaukts. 1959. gadā (pirms Valtera Ulbrihta vizītes Rīgā) tēlnieks Mārtiņš Zaurs izgatavoja jaunu Herdera pieminekli, pašreizējam piemineklim ir melns granīta cokols. 2006. gadā piemineklis tika restaurēts.
Iveta Ķelle
Iveta Ķelle (dzimusi ) ir Latvijas Ģimenes plānošanas un seksuālās veselības asociācijas "Papardes zieds" valdes priekšsēdētāja.
Iveta Ķelle 1983. gadā ir beigusi Liepājas 1. vidusskolu. 1985. gadā ieguvusi diplomu kā medicīnas feldšere Sarkanā Krusta māsu skolā. Savukārt 2000. gadā ieguvusi bakalaura grādu filoloģijā, pabeidzot studijas Latvijas Universitātes Moderno valodu fakultātē.
Kopš 2003. gada Iveta Ķelle ir biedrības "Papardes zieds" valdes priekšsēdētāja. Veselība (galvenokārt, seksuālā un reproduktīvā), neformālā izglītība un NVO sektors ir I. Ķelles profesionālās darbības lauks. I. Ķelle nodrošina organizācijas darba vadību, tās atbilstību starptautiskiem standartiem. Interešu pārstāvība un to aizstāvība pašvaldībās, ministrijās, starptautiskās institūcijās, kā arī tiesiskā regulējuma pārzināšana un diskusijas ar vecākiem ietilpst Ivetas ikdienas darba pienākumos. Īpaši tiek aizstāvētas jauniešu un sieviešu tiesības.
Iveta ir rokasgrāmatas veselības aprūpes profesionāļiem "Jauniešiem draudzīgi veselības pakalpojumi" līdzautore un projekta vadītāja (2002. gads).
Static-X
Static-X mūzika visvairāk ietilpst industriālā metāla žanrā. Pati grupa savu mūziku bieži dēvē par "evil disco" (ļauno disko).
Edgars Vimba
Edgars Vimba (1930) ir latviešu biologs, augstskolas pasniedzējs, Latvijas Universitātes docents, Bioloģijas fakultātes dekāns (1970—1974), mikologs, Latvijas vaskulāro augu floras un dabas aizsardzības speciālists. Dr. emeritus. Edgars Vimba daudz strādājis latviešu augu nosaukumu un botānikas terminoloģijas jomā, pētījis Latvijas mikoloģijas un botānikas attīstības vēsturi. Savulaik daudz darījis dabas aizsardzības popularizēšanas un izskaidrošanas labā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1930. gada 18. maijā Tērvetē Kārļa Vimbas un Almas Vimbas (dzim. Žvibulis) ģimenē. Mācījies Tērvetes pamatskolā un no 1944. līdz 1949. gadam — Rīgas 1.vidusskolā. 1954. gadā absolvējis Latvijas Valsts Universitātes Bioloģijas fakultāti.
Pēc universitātes pabeigšanas 1954. gadā Edgars Vimba uzsāka darbu turpat Bioloģijas fakultātes Botānikas katedrā kā asistents profesora Paula Galenieka vadībā. 1957. gadā viņš tika ievēlēts par docentu. 1965. gadā E. Vimbam piešķirts bioloģijas zinātņu kandidāta grāds par disertāciju “Ramularia ģints sugas Latvijā”. No 1970. gada 16. marta līdz 1974. gada 1. februārim Edgars Vimba bija LU Bioloģijas fakultātes dekāns.
Pedagoģiskais darbs
Strādājot Latvijas Universitātē, E. Vimba lasīja lekcijas par mikoloģiju, citoloģiju, Latvijas floru, dabas aizsardzību, zemāko augu sistemātiku, vadīja praktikumus un studentu vasaras prakses. Viņš bijis daudzu diplomdarbu vadītājs un recenzents. Edgars Vimba vadījis arī Bioloģijas fakultātes studentu mācību ekspedīcijas uz Kaukāzu, Vidusāziju, Tālajiem Austrumiem, Vācijas Demokrātisko Republiku un Rostokas Universitātes studentu prakses Latvijā. Daudzi studenti aizrāvās ar botāniku pēc kopīgām ekskursijām ar E. Vimbu uz Slīteres valsts rezervātu un citur. Viņš ir vairāku mācību metodisko materiālu autors un pedagoģisku rakstu autors, piemēram, “Mācību prakse botānikā: metodiskais līdzeklis” (Rīga, 1975, latviešu un krievu valodā), Piterāns A., Vimba E., “Zemāko augu sistemātikas praktikums” (Rīga, 1987), "Zemāko augu pētīšanas vēsture Latvijas PSR" (Rīga, 1970).
Mikoloģija
Pētīt sēnes E. Vimbu rosinājis ievērojamais mikroskopisko sēņu pētnieks Jūlijs Smarods. Docents E. Vimba ir grāmatas “Zemāko augu sistemātika” līdzautors. Viņa pētījumu objekts bija Ramularia ģints sugu izplatība un bioloģija Latvijā. Par to publicēti vairāki raksti Latvijas, Baltijas un Vissavienības botāniskajos izdevumos, arī ārzemju zinātniskajos žurnālos. 1964. gadā aizstāvēta diertācija par Ramularia ģints sugu izplatību Latvijā. No 1961. līdz 1992. gadam E. Vimba bija ārštata referents Vissavienības referatīvā žurnāla “Bioloģija” nodaļā “Sēnes”. Viņš sarakstījis vairākas nodaļas par sēnēm izdevumam “Augu dzīve”.
E. Vimba strādājis pie sēņu sugu aizsardzības jautājumiem, sastādījis pirmos Latvijas īpaši aizsargājamo sēņu sugu sarakstus un sarakstījis Latvijas Sarkanās grāmatas sadaļu par sēnēm. E. Vimba sarakstījis arī daudz populārzinātnisku rakstu par sēnēm, publicējis rakstus presē, brīdinājumus par indīgām sēnēm un aicinājumus aizsargāt sēnes. 2015. gadā izdots Edgara Vimbas populārzinātnisko rakstu krājums "Visur ir sēnes".
Latvijas vaskulāro augu flora
Edgars Vimba pētījis arī vaskulāro augu floru Slīteres nacionālajā parkā, Gaujas nacionālajā parkā, Ķemeru nacionālajā parkā, Daugavas ielejā u.c. Īpaši nopelni viņam ir dzimtās Tērvetes apkārtnes floras izpētē un Tērvetes dabas parka izveidošanā. Ilggadīgo pētījumu rezultāti apkopoti monogrāfijā, kas izdota programmas UNESCO Cilvēks un Biosfēra (M&B) sērijā par Latvijas aizsargājamajām teritorijām. E. Vimba piedalījies rakstu krājumu sērijas “Latvijas floras horoloģija” (Хорология Флоры Латвийской ССР) sastādīšanā, savus retu un jaunu sugu atklājumus publicējis izdevumā “Retie augi un dzīvnieki”. Baltijas floras konspektam E. Vimba apstrādājis āmuļu (Loranthaceae), aristolohiju (Aristolochiaceae), viršu (Ericaceae), brūkleņu (Vaciniaceae) un visteņu (Empetraceae) dzimtas.
Edgars Vimba publicējis daudzus rakstus par floru, veģetāciju un dabas aizsardzību “Mežsaimniecībā un Mežrūpniecībā”, arī populāros izdevumos kā “Zinātne un Tehnika”, “Dabas un Vēstures Kalendārs” (daudzus gadus viņš bija šī izdevuma redkolēģijas loceklis), dienas un vakara avīzēs un populāros žurnālos.
Belhatovas elektrostacija
Belhatovas elektrostacija (pl) ir Polijā esoša pasaulē lielākā brūnogļu termoelektrostacija, kas ir lielākā termoelektrostacija Eiropā un pasaulē ceturtā lielākā elektrostacija, kas darbojas ar fosilo kurināmo. Tās gada jauda ir 27-28 TW, kas ir 20% no Polijas eletroenerģijas vajadzībām. Elektrostacija pieder Polijas valsts uzņēmumam PGE Polska Grupa Energetyczna, to pārvalda PGE GiEK Oddział Elektrownia Bełchatów.
Edgars Vimba
Latvijas vaskulāro augu flora
Viņa ievāktais paparžaugu un ziedaugu herbārijs (apm. 1500 eksemplāri) glabājas LU Muzeja herbārijā (RIG).
Terminoloģija
Edgars Vimba ilgus gadus darbojies Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisijas Botānikas apakškomisijā, strādājis pie augu un sēņu terminoloģijas latviešu valodā, aktīvi cīnījies presē par pareizu augu nosaukumu rakstību un latviešu valodas tīrību. Piedalījies darbā pie “Agronomijas terminoloģijas vārdnīcas” (Rīga, 1973), “Nezāļu, to grupu un augu aizsardzības tehnoloģijas vārdnīcas” (Skrīveri, 1997), “Vides zinības: angļu—latviešu skaidrojošās vārdnīcas” (Rīga, 2000).
Belhatovas elektrostacija
2014. gadā Eiropas Komisija deklarēja Belhatovas spēkstaciju par visvairāk klimatu ietekmējošo spēkstaciju Eiropas Savienībā.
Edgars Vimba
Botānikas vēsture un izcilu botāniķu biogrāfijas
Edgars Vimba daudz rakstījis par botānikas un mikoloģijas pētījumu vēsturi Latvijā. Viņš veidojis biogrāfiskus rakstus par pirmajiem Latvijas dabas pētniekiem, to skaitā par Kārli Reinholdu Kupferu, Paulu Lakševicu, Fjodoru Būholcu, Jāni Ilsteru. Daudz personīgu atmiņu rakstos par līdzgaitniekiem Paulu Galenieku, Alfrēdu Rasiņu, Jūliju Smarodu u.c.
Edgars Vimba ir Latvijas Mikologu biedrības goda priekšsēdētājs, Latvijas Botāniķu biedrības ilggadējs biedrs (kopš 1954), no 1983. līdz 1989. gadam viņš bija šīs biedrības priekšsēdētājs. E. Vimba piedalījies Starptautisko Baltijas Mikologu un lihenologu konferenču un Baltijas Botāniķu ekspedīciju — konferenču organizēšanā, sastādījis ceļvežus un piedalījies tajās ar referātiem.
Belhatovas elektrostacija
Belhatovas elektrostacijas divi augstākie skursteņi ir 300 m augsti, kas pieder pie augstākajām būvēm Polijā.
Edgars Vimba
Darbi
Edgara Vimbas pilna bibliogrāfija līdz 2005. gadam pieejama “Dr.biol. Edgars Vimba: bibliogrāfiskais rādītājs”, kur uzskaitītas 935 dažādas publikācijas. Šeit minēti tikai zinātniskie raksti, mācību grāmatas un vārdnīcas.
Rakstījis arī “Хорология Флоры Латвийской ССР”, Baltijas floras konspektam (Flora of the Baltic countries, 1993), Latvijas PSR Mazajai enciklopēdijai, Latvijas Padomju enciklopēdijai, Populārajai medicīnas enciklopēdijai, Ģimenes Enciklopēdijai, enciklopēdijai Latvijas Daba, Tava labākā grāmata par Latviju, enciklopēdijai Lauksaimniecības augstākā izglītība Latvijā : 1862 — 1999, Meža enciklopēdijai.
Krāslava (stacija)
Krāslava ir stacija dzelzceļa līnijā Daugavpils—Indra. Tā atrodas Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā, Krāslavas stacijas ciemā. Stacija atrodas 4 km attālumā no Krāslavas pilsētas centra. No 2020. gada 13. decembra Krāslavas dzelzceļa stacija ir galapunkts pasažieru vilcienam Rīga—Daugavpils—Krāslava, kā arī no 2021. gada 16. decembra caur Krāslavu divreiz nedēļā kursē reiss Rīga—Daugavpils—Indra. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Vēsture
Jau pirmo stacijas ekspluatācijas gadu atskaitēs un pārskatos redzams, ka tajā bijusi nozīmīga pasažieru un kravas plūsma. Sākotnējā, no ķieģeļiem celtā, divstāvu stacijas ēka sagrauta Otrā pasaules kara laikā. Kā redzams vēsturiskajos attēlos, stacijai ir bijuši divi peroni, taču mūsdienās pasažieru vilcieni tiek apkalpoti pie vienīgā — malas perona.
Pasažieru vilcienu satiksme
19. un 20. gadsimta sākumā tika nodrošināta regulāra pasažieru vilcienu satiksme caur Krāslavas staciju līnijā gan Polockas, gan Orlas virzienā. Padomju varas gados kursēja gan tālsatiksmes vilcieni uz citām padomju republikām, gan arī reģionālā mēroga vilcieni — Rīga-Bigosova un Daugavpils-Bigosova.
Pasažieru vilcienu kustības saraksts 1959. gadā
1959. gada 12. jūnija laikrakstā "Sociālistiskais ceļš" (Krāslava), Nr.69, ievietots maija beigās, jaunais pasažieru vilcienu grafiks. * Pirmsvētku dienās vilciens Krāslavas dzelzceļa stacijā pienāk 16.33.
Situācija mūsdienās
Pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas pasažieru vilcienu satiksme tika pakāpeniski slēgta — vispirms tika pārtraukta vilciena Daugavpils-Indra reisu izpilde, 2002. gadā atcēla dīzeļvilcienu Rīga-Daugavpils-Indra, kurš pieturēja Krāslavas stacijā.
No 2016. gada 11. decembra līdz 2017. gada 10. decembrim starptautiskie vilcieni Rīga—Minska un Minska—Rīga pieturēja arī Krāslavas stacijā.
Saskaņā ar Sabiedriskās transporta padomes 2020. gada 2. oktobra sēdes lēmumu Nr.5 dzelzceļa maršrutā Rīga-Daugavpils no 2020. gada 13. decembra tiek pagarināts dīzeļvilciena Nr. 704 Rīga-Daugavpils reiss līdz Krāslavai un dīzeļvilciena Nr. 703 Daugavpils-Rīga no Krāslavas. No Krāslavas autoostas līdz pieturai "Krāslavas stacija" tiek pielāgots autobusu kustības grafiks, tādējādi ļaujot pasažieriem nokļūt uz vai no Krāslavas dzelzceļa stacijas. Pasažieru ērtībām tiek pārdotas vienotās biļetes (autobuss+vilciens).
15. Saeimas vēlēšanas
Balsošanas sistēma
Latvijas Republikas Satversme nosaka, ka Saeimu ievēl vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, oktobra pirmajā sestdienā, bet Latvijas Valsts prezidentam ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Tiesības vēlēt ir pilntiesīgiem Latvijas pilsoņiem, kuri vēlēšanu dienā ir sasnieguši astoņpadsmit gadu vecumu. Saeimā var ievēlēt jebkuru pilntiesīgu Latvijas pilsoni, kurš vēlēšanu pirmajā dienā ir vecāks par divdesmit vienu gadu.
Latgales artilērijas pulks
Latgales artilērijas pulks bija Latvijas Bruņoto spēku 3. Latgales kājnieku divīzijas artilērijas pulks. Tas saformēts Latgales atbrīvošanas laikā 1920. gada 2. janvārī, pēc Latvijas brīvības cīņu beigām tas no 1921. gada bija dislocēts Krustpils pilī.
Vēsture
Par pulka pirmsākumu uzskata 1919. gada 30. septembri, kad Bermontiādes sākumā Ķengaragā izveidoja artilērijas bateriju ar 2 haubicēm, ar kurām 8. oktobrī apšaudīja uzbrūkošo Rietumkrievijas Brīvprātīgo armiju. 14. un 15. oktobrī tā no Šķirotavas stacijas bombardēja pretinieka Katlakalna pozīcijas, atbalstot 6. Rīgas pulka un 5. Cēsu pulka pārcelšanos pāri Daugavas pie Mazjumpravmuižas. 18. oktobrī Jaroslavas ielas pozīcijās izveidoja vēl vienu bateriju, bet 31. oktobrī Ikšķiles pozīcijās pretī Nāves salai izveidoja trešo bateriju. Tad divas artilērijas baterijas tika pārceltas pāri Daugavai uz Bolderājas pozīcijām, kur 3. novembra rītā tās atbalstīja 8. Daugavpils un 9. Rēzeknes pulka uzbrukumu Dzegužkalnam un Nordeķiem, bet 10. novembrī atbalstīja uzbrukumu Torņakalnam. No 15. līdz 21. novembrim visas artilērijas baterijas piedalījās Jelgavas atbrīvošanā. Pēc Bermonta armijas sakāves baterijas pārdislocēja uz Rīgu un 1. decembrī apvienoja 7. artilērijas divizionā.
1920. gada 2. janvārī 7. artilērijas divizionu pārformēja par Latgales artilērijas pulku un nosūtīja uz Latgales fronti. Daugavpils operācijas laikā 4. janvārī pulka 1. baterija atbalstīja Daugavas forsēšanu un Nīcgales stacijas ieņemšanu. Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas gaitā pulka 2. un 3. baterija piedalījās 13. janvāra kaujās pie Viļakas un Barkavas, 18. janvāra kaujā pie Grešnaja Goras (netālu no Pitalovas).
Pēc kara beigām 1920. gada novembrī pulku izvietoja Kārsavas, pēc tam Rēzeknes, Viļakas un Malnavas pozīcijās, bet no 1921. gada novembra tas pastāvīgi atradās Krustpilī, 1931. gadā izveidoja zenītartilērijas bateriju. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 17. jūnijā pulks tika ieskaitīts Latvijas Tautas armijā. 1940. gada 10. jūlijā to pārveidoja par 24. Latvijas strēlnieku korpusa 183. strēlnieku divīzijas 639. artilērijas pulku (komandieris pulkvedis J. Žīds).
Struktūra
Latgales artilērijas pulks sastāvēja no diviem divizioniem, katrā divizionā bija divas lielgabalu un viena haubiču baterijas, kopā pulkā bija 16 lielgabalu un astoņas haubices. Pārējās pulkam pierakstītās artilērijas vienības glabājās iekonservētas noliktavās un bija paredzētas kara gadījumā trešā diviziona formēšanai.
Šavkats Mirzijojevs
Šavkats Miromonovičs Mirzijojevs (uz, dzimis ) ir bijušās Padomju Savienības un pašreizējās Uzbekistānas politiķis, kopš 2016. gada ir Uzbekistānas prezidents un valsts bruņoto spēku augstākais virspavēlnieks, bet no 2003. līdz 2016. gadam bija Uzbekistānas premjerministrs.
Ģentrifikācija
Ģentrifikācija ir celtņu un uzņēmumu ēku iegāde, pārbūve un atjaunošana degradētās teritorijās, piemēram, panīkušos pilsētu rajonos, ko parasti veic turīgas personas. Tās gaitā mainās ne tikai pilsētvide, bet arī tās sociālā vide, kas savukārt palielina nekustamo īpašumu vērtību un uzturēšanas izmaksas un rada problēmas ģimenēm ar zemiem ienākumiem un mazajiem uzņēmumiem. Nabadzīgie cilvēki, kas dzīvoja šajās teritorijās, ģentrifikācijas rezultātā nereti pārvietojas uz dzīvi citur. Šī ir plaši izplatīta strīdīga problēma pilsētplānošanā. Tā attiecas uz pārmaiņām pilsētu iedzīvotāju dzīves stilā un bagāto iedzīvotāju un uzņēmumu īpašumu daļas pieaugumu un pieaugošo nekustamo īpašumu vērtību.
Ģentrifikācija parasti ir rezultāts palielinātai interesei par konkrētu apkaimi. Pirmie "ģentrifikatori" var būt mākslinieki ar zemiem ienākumiem vai bohēmistu kopienas, kas palielina apkaimes pievilcību. Nākamie soļi ir palielināti kapitālieguldījumi apkaimē, ko veic nekustamo īpašumu attīstīšanas uzņēmumi, vietējā pašvaldība vai kopienas aktīvisti. Tas veicina saimniecisko darbību un samazina noziedzību, kā arī var izraisīt iedzīvotāju migrāciju.
Kopienā notiekot ģentrifikācijai, palielinās vidējie mājsaimniecības ieņēmumi. Nabadzīgākās ģimenes, kas šeit dzīvoja pirms ģentrifikācijas sākuma, kas nespēj maksāt pieaugušo nomas maksu un nekustamo īpašumu nodokli, var būt spiestas pārcelties uz dzīvi citur.
Marks Selbijs
Marks Entonijs Selbijs (en; dzimis Lesterā, Apvienotajā Karalistē) ir profesionāls angļu snūkerists, bijis pasaules ranga līderis. Kopumā līdz šim uzvarējis 20 reitinga turnīros, tai skaitā četras reizes pasaules čempionātā un divreiz Apvienotās Karalistes čempionātā.
Pazīstams ar iesauku The Jester from Leicester ("Jokdaris no Lesteras"). Spēlējis augstā līmenī arī pūlu. 2006. gadā kļuvis par pasaules čempionu astoņu bumbiņu pūlā.
Fleetwood Mac
Fleetwood Mac ir britu/amerikāņu rokmūzikas grupa, kas dibināta 1967. gadā Londonā.
Marks Selbijs
Karjera
Profesionāļa karjeru sācis 1999. gadā 16 gadu vecumā. Pirmo reizi reitinga turnīra finālā iekļuva 2003. gadā Scottish Open, kur finālspēlē ar 7:9 zaudēja Deividam Grejam. 2005. gadā pirmo reizi kvalificējās Pasaules čempionāta finālturnīram, kur pirmajā kārtā ar 5:10 piekāpās Džonam Higinsam. Kopš tā laika Selbijs ir spēlējis visu pasaules čempionātu finālturnīros. Arī 2006. gada Pasaules čempionātā viņš pirmajā kārtā tikās ar Džonu Higinsu un uzvarēja ar 10:4. Taču jau nākamajā kārtā zaudēja Velsas snūkeristam Markam Viljamsam. 2007. gadā pirmo reizi iekļuva Pasaules čempionāta finālā, kur atkal tikās ar Dž. Higinsu, zaudējot ar 13:18.
2008. gadā Selbijs izcīnīja savu pirmo nozīmīgo titulu, uzvarot The Masters, kas nepieder reitinga turnīriem, bet ir viens no prestižākajiem sezonas turnīriem. Finālā ar 10:3 tika apspēlēts Stīvens Lī. Nedaudz vēlāk tajā pašā gadā viņš izcīnīja arī savu pirmo reitinga turnīra titulu, Welsh Open finālspēlē ar 9:8 pieveicot Roniju O'Salivanu. 2009. gada jūnijā Jiangsu Classic turnīrā Selbijs pirmoreiz karjerā veica maksimālo (147 punktu) sēriju.
Fleetwood Mac
Vēsture
Viens no grupas dibinātājiem bija ievērojamais blūzmenis Pīters Grīns, kura ietekmē pirmajos pastāvēšanas gados Fleetwood Mac pievērsās šim stilam. Grupas sākotnējo sastāvu veidoja Grīns (ģitāra, vokāls), Džeremijs Spensers (ģitāra, vokāls), Džons Makvī (basģitāra) un Miks Flītvuds (sitamie instrumenti). Drīz pēc grupas izveidošanas tai pievienojās arī Denijs Kērvins (ģitāra, vokāls).
Marks Selbijs
Karjera
2012. gadā Selbijs uzvarēja Apvienotās Karalistes čempionātā, kas tiek uzskatīts par otru nozīmīgāko turnīru pēc pasaules čempionāta. Finālā viņš pieveica citu angļu snūkeristu Šonu Mērfiju ar 10:6. Arī 2013. gadā Selbijs spēlēja Apvienotās Karalistes čempionāta finālā, taču piekāpās Nīlam Robertsonam.
2014. gadā Selbijam izdevās izcīnīt savu pirmo pasaules čempiona titulu, finālā uzvarot Roniju O'Salivanu ar 18:14. 2016. gada Pasaules čempionāta finālā Selbijs tikās ar Ķīnas snūkeristu Dinu Dzjuņhui un uzvarēja ar 18:14, otro reizi kļūstot par pasaules čempionu.
Fleetwood Mac
Vēsture
Pēc Grīna aiziešanas 1970. gadā grupas sastāvs mainījās, līdz 1975. gadā par tās seju kļuva vokāliste Stīvija Niksa, bet Fleetwood Mac mainīja savas mūzikas stilu, iegūstot popmūzikai līdzīgāku skanējumu. Piedzīvojot vairākas sastāva maiņas, ar nelieliem pārtraukumiem grupa turpina darboties līdz pat šim brīdim.
Marks Selbijs
Karjera
2020. gada Pasaules čempionātā aizkļuva līdz pusfinālam, kur piekāpās Ronijam O'Salivanam ar 16:17. 2021. gadā izcīnīja savu ceturto pasaules čempiona titulu, finālā pieveicot Šonu Mērfiju ar 18:15.
Long Live Love
Ārējās saites
Diggiloo net
Džamāls al Dīns al Afgānī
Saijeds Džamāls al Dīns al Afgānī (puštu/farsi: سید جمال‌‌‌الدین افغانی), arī Saijeds ad Dīns Asadābādī, (farsi: سید جمال‌‌‌الدین اسد‌آبادی), plašāk pazīstams kā al Afgānī (1838./1839. gads — 1897. gada 9. marts) bija politiskais aktīvists un islāma ideologs, kurš 19. gadsimta otrajā pusē ceļoja pa musulmaņu pasauli. Viņš bija viens no islāma modernisma pamatlicējiem, kas rosināja panislāmismu Eiropā un hinduistu-musulmaņu vienotību pret britu imperiālismu Indijā.
Biogrāfija
Al Afgānī ir dzimis 1838. vai 1839. gadā Irānā, kaut gan pats to ir noliedzis, un apgalvoja, ka ir dzimis Afganistānā, kam kā iemeslu var minēt to, ka viņš bija sunnīts, bet Irāna bija šiītu valsts. Izglītojies šiītu skolās Irānā un Osmaņu Irākā. Viņš mācījās islāma jurisprudenci, hadīsu tradīcijas un arābu valodu, un viņu interesēja misticisms, filozofija, kā arī teoloģiskie koncepti un skolas, kuras ir pretrunīgi vērtētas.
Pēc mācībām al Afgānī aizbēga no Irānas. Viņa politiskā apziņa pamodās britu kontrolētajā Indijā 1857. gada sacelšanās laikā, ko atbalstīja Indijas musulmaņi. Tas noteica viņa turpmāko politisko karjeru, un viņš kļuva par musulmaņu aizstāvi cīņā pret imperiālismu. 1870. gadā al Afgānī ieradās Stambulā. Sniegtajā lekcijā al Afgānī slavēja filozofiju, un runāja par pravietojumu no islāma filozofiskā viedokļa, kas bija iemesls viņa padzīšanai no Osmaņu galvaspilsētas. Pēc tam viņš devās uz Kairu, kur 8 gadu laikā kļuva par ievērojamāko sava laika islāma intelektuāli un politisko līderi. Domājams, ka šajā laikā radās viņa afgāņu sunnīta identitāte, kas palīdzēja viņam iefiltrēties arābu un turku aprindās. Viņa paspārnē darbojās maza, bet ietekmīga intelektuāļu grupa, kurā bija divi ietekmīgi reformisti: Muhammads Abduhs un Rašīds Rīda Savās lekcijās un diskusijās al Afgānī kritizēja tradicionālo islāma mācību, kā arī vainoja inteliģenci (ulamā’) un vadošās institūcijas musulmaņu intelektuālajā degradācijā. Viņš aicināja pārskatīt Azhara Universitātes mācību programmu un iekļaut tajā filozofiju un zinātni. Tāpat viņš neatlaidīgi kritizēja valdošo eliti, vainojot viņus korupcijā, kas vairoja viņa popularitāti jauno aktīvistu vidū. Kairā al Afgānī pievienojās gan britu, gan franču brīvmūrnieku organizācijai, kā arī centās radīt savu. Politiskās intrigas brīvmūrnieku organizācijās, pret britiem un valdību vērstās darbības un viņa idejas Azhara Universitātei bija iemesls viņa padzīšanai no Ēģiptes 1879. gadā. Viņš atgriezās Indijā, kur atradās līdz 1882. gadam, kad devās uz Eiropu.
Parīzē kopā ar izsūtīto Muhammadu Abduhu al Afgānī izdeva arābu žurnālu „Visspēcīgākā saite” (al-Urwa al-Wuthqa), kas kļuva par svarīgu līdzekli panislāmisma un antiimperiālisma kustībai. Tas veicināja jaunas musulmaņu paaudzes uzaugšanu, kura apzinājās sava laika sociālās un politiskās nepieciešamības. Meklējot risinājumus Eiropas lielajai ietekmei musulmaņu zemēs, al Afgānī atdzīvināja islāma kopienas (umma) jēdzienu sociopolitiskā būtībā. Londonā viņš iepazinās ar politiķi Vilfrīdu Bantu, kurš viņam deva iespēju runāt ar vairākām valsts amatpersonām. 2 gadus al Afgānī ceļoja pa Krievijas Impēriju, apmeklējot Maskavu un musulmaņu reģionus Kaukāzā. Atgriežoties Irānā, viņš iesaistījās opozīcijas kustībā, kuru vadīja vairāki inteliģences pārstāvji un bagāti tirgotāji, kas vērsās pret korupciju, un valsts aktīvu izpārdošanu ārzemniekiem. Al Afgānī sāka organizēt masu sacelšanos, kā dēļ atkal bija spiests doties trimdā.
No Londonas un Stambulas, kur viņš pavadīja savus pēdējos 6 dzīves gadus, al Afgānī neatlaidīgi aicināja Irānā izveidot spēcīgu opozīciju, kuras sastāvā ir inteliģence un tirgotāju slānis, lai cīnītos pret karalisko despotismu un korupciju. Viņš sadarbojās ar citiem trimdā esošajiem, kā arī ar vietējiem reliģiskajiem disidentiem, lai izbeigtu inteliģences klusēšanas politiku, un radītu pretestību šaha ļaunprātīgajai varas izmantošanai.
Pūšļu fuks
Pūšļu fuks jeb pūšļaļģe (la) ir daudzgadīga brūnaļģe, kuras augšanas ilgums ir vidēji 4—5 gadi. Pūšļu fuks ir viena no izplatītākajām un svarīgākajām biotopu veidojošām sugām Baltijas jūrā. Tā veidotais komplekss kalpo neskaitāmam daudzumam citu sugu kā mazuļu šķilšanās vieta, slēptuve un barības vieta. Tā ir vienīgā daudzgadīgā makroaļģu suga, kas ieceļojusi no Atlantijas okeāna, piemērojusies īpatnējam Baltijas jūras sāļumam (3-30‰). Pūšļu fuka izplatība Baltijas jūrā ir apdraudēta saistībā ar lielo antropogēno ietekmi.
Pazīmes
Fucus vesiculosus ir tumši olīvbrūnā krāsā (tā jūras krastā izžūstot, kļūst gandrīz melnā krāsā), kas ir piestiprinājusies uz akmeņainiem substrātiem, var izaugt līdz 2 m. Tai ir savdabīga smarža un nepatīkama, bezgaršīga, sāļa garša. F.vesiculosus ir daudzi morfoloģiski pielāgojumi, kas ir izdevīgi to augšanas nosacījumiem. Pirmkārt, Fucus vesiculosus lapotnē gar dzīslojumu izveidojušies pūslīši, kuros ir iekšā gaiss, kas spēj noturēt aļģi virs ūdens, pūslīši veidojas vasaras beigās. Otrkārt, tam ir saknei līdzīga struktūra, kas savieno pūšļu fuku uz substrāta. F.vesiculosus nav vadaudu. Fucus vesiculosus stumbrs zarojas dihotomi-katrā zarošanas vietā stumbrs sadalās divos vienādos stumbros. Fucus vesiculosus var sajaukt ar Fucus spiralis ar kuru tas ir hibridizēts.
Izplatība
Pūšļu fuks ir plaši izplatīts Arktikā un auksti mērenajos reģionos. Baltijas jūrā tas ir plaši izplatīts uz cieta substrāta un bieži dominē seklas makroaļģe kopienas. Pūšļu fuka augšanas apstākļi ir plaši: sākot no plūdmaiņu pakļautiem akmeņainiem krastiem līdz pat purviem. Izplatības areāls plešas gar Atlantijas okeāna austrumu krastiem, sākot no ziemeļu Norvēģijas līdz Marokai, ietverot arī Baltijas jūras un Baltās jūras areālus; kā arī gar Atlantijas okeāna rietumu krastiem, sākot no Kanādas līdz Ziemeļkarolīnai ASV. Norādes, ka F. vesiculosus areāls sniedzas līdz Kanāriju un Azoru salām ir apšaubāmas.
Bioloģija
Pūšļu fuks ir divmāju augs, tam ir vīrišķie un sievišķie dzinumi. Tie vairojas, izlaižot ūdenī olšūnas un spermatozoīdus (anterozoīdus), un tas notiek tikai pilnmēness jauna mēness naktīs. Fucus ir diplonti, raksturīga oogāmija, vīrišķais un sievišķais gametofīts ir ārēji līdzīgs,uz kuriem daivu galos attīstās receptakuli. Pūšļu fukam Baltijas jūras areālā ir divi vairošanās periodi: vasaras sākums (maijs-jūnijs) un rudens (septembris-novembris).
Ekoloģija
Pūšļu fuks aug vidēji 1 līdz 6 metru dziļumā uz cietas, akmeņainas pamatnes. Labos caurredzamības apstākļos šī aļģe var augt līdz 15 m dziļumam. Ziemeļjūrā pūšļu fuka vidējais dzīves ilgums ir trīs gadi, aizsargājamās teritorijās tas var maksimāli izdzīvot četrus līdz piecus gadus, savukārt Baltijas jūrā pūšļu fuka dzīves ilgums ir lielākas, reprodukcijas ilgums 4—5 gadi, daži indivīdi var izdzīvot aizsargājamās teritorijās pat 20 gadus. Pūšļu fuka audzes dod patvērumu lielam skaitam dažādu sīku organismu. Sugu daudzveidības ziņā tās ir visbagātākāsbiotopi Baltijas jūrā. Tajās sastopamas 30 bezmugurkaulnieku un 10 aļģu sugas. F.vesiculosus nodrošina patvērumu tādiem organismiem kā Spirobis spirobis, zālēdājiem izopodiem, kā arī gliemežiem, piemēram, Littorina obtusata. Pētījumā par Rīgas līci atklāj, ka zems sāļums ,viļņu darbība, barības vielu koncentrācija, ūdens caurredzamība un bezmugurkaulnieku-herbivoru klātbūtne var ietekmēt Fucus vesiculosus fertilitātes indeksu,veicinot resursu novirzīšanu no ģeneratīvo uz veģetatīvo orgānu veidošanos. Lai izdzīvotu no tā ēdājiem, pūšļu fuka neatņemama sastāvdaļa ir hlorotanīns, kam ir liela ekoloģiskā nozīme — tā arī aizsargā pret UV-starojumu un arī ir kā antioksidantu aģents. Fucus vesiculosus vertikālais sadalījums (dziļuma ierobežojums) raksturo vides stāvokļa izmaiņas, tāpēc to izmanto kā bioindikatoru, lai izvērtētu apkārtējās vides stāvokli.
Praktiskā nozīme
Fucus vesiculosus izmantošanas iespējas ir plašas, to pielieto kā mēslojumu, ķermeņa kopšanas līdzekli, piemēram, dušas želejā un ķermeņa krēmos, kā arī kā uztura bagātinātāju. Brūnaļģe Fucus vesiculosus tiek izmantots arī kā bioindikators, kas ļauj izvērtēt vides stāvokli, ir veikti daudzi pētījumi, piemēram, lai izvērtētu Čornobiļas katastrofas radītās sekas, veica radionuklīdu mērījumus Baltijas jūrā. Brūnaļģe Fucus vesiculosus bioakumulē arsēnu un ir pierādīts, ka tieši brūnaļģēm ir augstāka arsēna koncentrācija nekā zaļaļģēm un sārtaļģēm. Fucus vesiculosus kā bioindikators atspoguļo piesārņojuma potenciālo ietekmi organisma-biotopa kā arī populācijas/sugas-ekosistēmu līmenī. Bioreducēšana ar Fucus vesiculosus var būt kā alternatīva un videi draudzīgs process, ko izmanto ,lai atgūtu zeltu no atšķaidītiem hidrometalurģijas šķīdumiem. Fucus vesiculosus lietojums medicīnā ir ļoti plašs. Pētījumi ir atklājuši, ka brūnaļģes pozitīvi ietekmē cilvēka imūno sistēmu. Fucus vesiculosus trīs galvenās sastāvdaļas ir jods, algīnskābe un fukoidāns. Jods pozitīvi veicina vairogdziedzera darbību, algīnskābe kā šķiedrviela ir noderīga, lai atbrīvotos no aizcietējumiem, savukārt fukoidāns -samazina holesterīna līmeni.
Apdraudējumi
Fucus vesiculosus ir nozīmīga loma bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai, tas ir kā patvērums dažādām sugām, piemēram, Spirorbis spirorbis un Littorina obtusata, kā arī, piemēram, Fucus vesiculosus izplatības izmaiņas var būtiski ietekmēt Baltijas jūras piekrastes ekosistēmu, tostarp piekrastes zivju nozveju. Fucus vesiculosus tiek uzkatīts par nozīmīgu biotopu bezmugurkaulnieku sugām.Pētījumi liecina, ka Fucus vesiculosus klātbūtne neliecina par augstu sugu bagātību, taču pūšļaļģe dod noteiktām sugām patvērumu, kur novērojama augsta bezmugurkaulnieku biomasa. Izmainoties Fucus vesiculosus augšanas apstākļiem, izmainās bezmugurkaulnieku sastāvs, kas ietekmē augstākos trofiskos līmeņus, samazinot barības pieejamību zivīm. Fucus vesiculosus apdraud galvenokārt eitrofikācija un ūdens piesārņojums. Daudzās piekrastes teritorijās barības un toksisko vielu noplūde ir radikāli mainījusi jūras bentosa struktūru un sugu sastāvu. Eitrofikācija ļoti negatīvi iespaido jūras dzīvotnes, tā rezultātā savairojas pavedienaļģes, kas ap daudzgadīgajām jūraszālēm veido biezu klājienu, kā arī ūdenī daudzkārt palielinās mikroskopisko aļģu biomasa, tādējādi aizturot saules gaismu. Tā rezultātā samazinās platības, kas piemērotas parastās jūraszāles, pūšļu fuka un sārtaļģes izplatībai. Kādreiz pūšļu fuks Baltijas jūrā bija sastopams līdz pat 8 m dziļumam, taču tagad tā izplatība robežojas ar 5 m atzīmi. Ievērojama izplatības samazināšana vai pat izzušana ir novērojams tādos apgabalos kā Stokholmas arhipelāgā, Tallinas līcī un Gdaņskas līcī, Helsinku arhipelāgā un Rīgas līcī. Pētījumā par F.vesiculosus samazināšanos Somijas dienvidkrastā laika posmā no 1977.g līdz 1981.g, liecināja, ka sāļuma pieaugums un augstā barības vielu koncentrācija Baltijas jūras Z-daļā rada negatīvas sekas uz Fuku audzēm. Brūnaļģu Fuku audzes jūrā ir Latvijā īpaši aizsargājama dzīvotne.
Škiņči (Stoļerovas pagasts)
Škiņči ir ciems Stoļerovas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 263 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Stoļerovas ezers, bērnudārzs, pamatskola.
Alešs Vidals
Alešs Vidals Parreu (ca; dzimis ) ir Spānijas futbolists, aizsargs. Kopš 2021. gada spēlē La Liga kluba RCD Espanyol sastāvā.
Sasniegumi
Sevilla
Barcelona
Rovigo
Pilsētā 26. novembrī tiek svinēta pilsētas patrona Svētā Bellinusa no Padujas diena.
Krūsāri
Krūsāri ir ciems Cēsu novada Zaubes pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 6 km no pagasta centra Zaubes, 49 km no «Ausmās» un 99 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas autoceļu V311 un V313 krustojumā.
Tartuosteus giganteus
Tartuosteus giganteus ir piknosteīdu dzimtas bezžokļaiņu suga, kas dzīvoja vidusdevonā, Igaunijā. Sugu pirmo reizi aprakstīja Valters Gross 1933. gadā kā Psammolepis gigantea. Holotips ir branhiālā plātne no Hāslavas atseguma Merajegi (Emajegi pieteka) krastā. 1961. gadā Dmitrijs Obručevs šo sugu iedalīja jaunā tartuosteju ģintī. Attiecīgi Tartuosteus giganteus kļuva par šīs ģints tipveida sugu. Nosaukums Tartuosteus giganteus nozīmē milzīgs tartuostejs. Suga ir izplatīta Igaunijā, Tartu apkārtnē, kā arī Ļeņingradas apgabalā Lugas, Orodežas, Sabas, Vejenkas upju krastos, arukilas svītas nogulumos.
Apraksts
Tie bija liela izmēra organismi ar samērā stipri izliektu un aizmugurē gandrīz līdz vidum šķeltu vēdera plātni. Tai uz ārējās virsmas gandrīz visā garumā stiepjas masīvu, porainu audu josla. Branhiālā plātne ir gara un plata, tās biezums līdz 1,5 cm. Ādas zobi ir ļoti mazi (vidēji 0,3 mm), ieapaļi vai izstiepti, ar relatīvi gariem un retiem zobiņiem.
Oskara II Zeme
Oskara II Zeme (no) ir dabas apgabals Špicbergenas rietumu daļā, Svalbārā. Tās dienvidu krastu apskalo Īsfjords un tā atzars Nūrfjords, rietumu — Forlannsunnets, bet ziemeļu — Kongsfjords. Ziemeļos Oskara II Zeme robežojas ar Hokona VII Zemi, bet austrumos — ar Džeimsa I Zemi. Nosaukta par godu Zviedrija un Norvēģijas karalim Oskaram II.
Krasta līnija stipri izrobota ar līčiem un fjordiem, no kuriem ievērojamākais ir 24 km garais Sentdžonsa fjords. Piekrastē vairākas nelielas salas. Reljefs kalnains, augstākais kalns ir Hofgorda kalns (1125 m vjl). Iekšzemē daudz ledāju, no kuriem garākie ir Sveabrēns (30 km) un Kongsvegens (25 km) uz robežas ar Džeimsa I Zemi. Zemes dienvidaustrumu daļu aizņem Ziemeļu Īsfjorda nacionālais parks.
Oskara II Zemes ziemeļrietumos Bregera pussalā Kongsfjorda krastā atrodas bijušais ogļraču ciemats, tagad Arktikas zinātnes centrs Nīolesunna. Zemes rietumos Kafieiras līdzenumā atrodas Polijas vasaras polārstacija Hahuta. Rietumu un dienvidu piekrastē bijušas vairākas vēsturiskas vaļu mednieku apmetnes.
Arbidāni
Arbidāni (arī Ārbidāni) ir ciems Jēkabpils novada Sēlpils pagastā, kas atrodas pie autoceļa V803 (Sala–Zilkalne). Atrodas pagasta dienvidu daļā 12,2 km no pagasta centra Sēlijas, 19,6 km no novada centra Jēkabpils un 128,7 km no Rīgas.
Ropotamo
Ropotamo (bg) ir 48 kilometrus gara Melnās jūras pieteka Bulgārijas dienvidaustrumos, Burgasas apgabalā.
Arbidāni
Vēsturiski Arbidānos atradās viens no Strūves ģeodēziskā loka punktiem.
Ropotamo
Iztece no Strandžas kalniem. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Augštecē kalnu upes raksturs, bet pēdējos 10 kilometrus upei līdzenumu upes raksturs. Pie ietekas Melnajā jūrā izveidots dabas rezervāts.
Sesils Velentains de Vere
Sesils Velentains de Vere (en; Londona —  Devona) bija Lielbritānijas šahists.
Biogrāfija
Šahu iemācījies spēlēt vienpadsmit gadu vecumā. Pēc diviem gadiem 1859. gadā iestājies Londonas šaha klubā, bet kopš 1860. gada regulāri piedalījies pilsētas šaha dzīvē. 1864. gadā mačā uzvarējis šaha meistaru Džordžu Elkoku Makdonnelu. 1865. gadā bijis labāks handikapa mačā ar Vilhelmu Steinicu (+7, -3, =2), kurā Steinics devis priekšā savam pretiniekam bandinieku un gājienu. 1866. gada novembrī Londonā uzvarējis 1. Britu šaha asociācijas izaicinājuma kausā, kas vēlāk ticis uzskatīts par pirmo Lielbritānijas šaha čempionātā. Līdz Naidželam Šortam panākumam 1984. gadā de Vere palicis par visu laiku jaunāko Lielbritānijas šaha čempionu. 1867. gada jūnijā ieņēmis 5. vietu Parīzes starptautiskajā šaha turnīrā (uzvarējis Ignacs Kolišs). Tā paša gada septembrī Dandī piedalījies Britu šaha asociācijas 3. kongresā, kurā dalījis 3.—4. vietu (uzvarējis Gustavs Neimanis). Šī turnīra laikā uzzinājis, ka ir saslimis ar tuberkulozi, un, lai izārstētos, pametis savu darbu Londonā. 1869. gadā dalījis 1.—2. vietu 2. Britu šaha asociācijas izaicinājuma kausā, taču papildu mačā zaudējis Džozefam Blekbērnam. 1870. gadā Bādenbādenes starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 6.—7. vietu. 1872. gadā Londonā dalījis 3.—4. vietu 2. Britu šaha federācijas kongresā. 1872. gadā kļuvis arī par šaha nodaļas redaktoru laikrakstā The Field, taču pēc 18 mēnešiem zaudējis šo darbu alkoholisma dēļ. 1874. gadā Londonā zaudējis maču Johannesam Cukertortam. Pāragri miris no tuberkulozes un alkoholisma izraisītajām veselības problēmām.
Tagadējais angļu šaha vēsturnieks Ouens Hindls ir salīdzinājis de Veres dzīvi ar amerikāņu šahistu Polu Morfiju traģisko likteni.
Ēvažu stāvkrasts
Ēvažu stāvkrasts ir Rīgas līča piekrastes posms Talsu novada Kolkas pagasta dienvidaustrumos, Slīteres nacionālā parka teritorijā. Stāvkrasts ir viens no augstākajiem līča piekrastē. No autoceļa P131 līdz stāvkrastam ierīkota dabas taka, paša stāvkrasta malā ierīkota skatu platforma un kāpnes uz liedagu.
Vahdnajēgidls
Vahdnajēgidls (is — ‘Ezeru ledājs’) ir lielākais Islandes ledājs un ārpus polārajiem apgabaliem arī lielākais Eiropas ledājs. Izvietojies valsts dienvidaustrumos un aizņem ap 8% tās teritorijas. Ledāja biezums ir 400—900 metru un pēc tilpuma (ap 3300 km³) tas ir lielākais Eiropā. Zem ledāja izvietojušies vairāki aktīvi vulkāni, kuru aktivitāšu rezultātā notiek intensīva ledus kušana un veidojas plūdi. Zināmākie no vulkāniem ir Baurdarbunga (pēdējais izvirdums 2014. gadā), Grimsvehtns un Ēraifajēkidls, kura kalderas malas virsotne Kvannadālshnjūgirs ir augstākā Islandē. Ledājs pēc uzbūves ir platoveida ledus kupols, no kura noplūst ap 30 šļūdoņu. Liela daļa ledāja teritorijas ietilpst 2008. gadā dibinātajā Vahdnajēgidla nacionālajā parkā.
2019. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 2019. gada notikumi Latvijā.
Bejas mežs
Bejas mežs ir dabas liegums Alūksnes novada Jaunalūksnes pagastā. Izvietojies Malienas paugurainē pagasta dienviddaļā uz dienvidrietumiem no Bejas ciema. Liegums izveidots 1987. gadā vecu egļu mežu aizsardzībai; sastopami arī tādi aizsargājami biotopi kā pārejas purvi un slīkšņa. Sastopams brūnais lācis un īpaši aizsargājama augu suga — apdzira. Liegums aizņem interesantu, pauguru un starppauguru ieplaku saposmotu teritoriju, kuru klāj vecs egļu mežs. Lieguma teritorijā netālu no Alpu mājām atrodas aizsargājams ģeoloģisks objekts — termokarsta ieplaka «Alpu Velna pēda». Lieguma teritorijā izveidota dabas taka «Lācēna taka».
Škirmanti
Škirmanti ir ciems Mērdzenes pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 281 km attālumā no Rīgas.
FC Gintra
FC "Gintra" (lt) ir 1999. gadā dibināts Lietuvas futbola klubs no Šauļiem, kas šobrīd spēlē Lietuvas sieviešu futbola A līgas čempionātā.
Sastāvs 2023
! colspan="9" bgcolor="#B0D3FB" align="left" |