cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2018. gada Latvijas čempionāts šahā
Zemgales reģionālā atlase
No 17. līdz 18. martam Jelgavas Tehnoloģiju vidusskolas telpās (Meiju ceļš 9) notika Latvijas 2018. gada vīriešu čempionāta Zemgales reģionālās atlases turnīrs, kurā piedalījās šahisti no Jelgavas, Kalnciema, Saldus, Bauskas, Rīgas un Kokneses. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 40 minūtes visai partijai plus 15 sekundes par katru izdarīto gājienu. 22 dalībnieku konkurencē pirmo vietu ar 6 punktiem izcīnīja Dmitrijs Pogrebnojs, bet otrais ar 5½ punktiem finišēja Ojārs Pētersons. Trešo un ceturto vietu ar 5 punktiem dalīja Pēteris Breikšs (labāks papildu koeficients) un Eduards Salenieks. Pirmo divu vietu ieguvēji nodrošināja vietu čempionāta finālā, bet nākamo divu vietu ieguvēji ieguva tiesības piedalīties čempionāta pusfinālā.
Latgales reģionālā atlase
No 23. līdz 25. martam Daugavpils pilsētas šaha-dambretes klubā (Raiņa ielā 69) notika Latgales novada 2018. gada atklātais čempionāts šahā, kas vienlaicīgi bija Latvijas vīriešu čempionāta Latgales reģionālās atlases turnīrs. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 50 minūtes visai partijai plus 10 sekundes par katru izdarīto gājienu. 12 dalībnieku konkurencē, kuri visi pārstāvēja Daugavpili, uzvaru ar 6½ punktiem izcīnīja Arvīds Andrejevs, bet otrais ar 5½ punktiem palika Pavels Besedins. Pirmās vietas ieguvējs nodrošināja sev vietu čempionāta finālā.
Latvijas 2018. gada senioru čempionāts
No 10. līdz 11. martam Jūrmalas viesnīcā "Pegasa pils" (Jūras ielā 60) notika Latvijas 2018. gada senioru čempionāts. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 25 minūtes visai partijai plus 15 sekundes par katru izdarīto gājienu. Čempionātā varēja piedalīties visi Latvijas šahisti ar ne zemāku kā I sporta klasi, kas dzimuši līdz 1969. gada 1. janvārim. 54 dalībnieku konkurencē pirmo vietu ar 6 punktiem izcīnīja FIDE meistars Āris Ozoliņš. Otro vietu pēc papildu rādītājiem ieņēma Maigonis Avotiņš, bet trešais palika Vitauts Boreišis. Abiem bija pa 5½ punktiem. Divu pirmo vietu ieguvēji iekļuva Latvijas 2018. gada šaha čempionāta finālā.
Latvijas 2018. gada jauniešu čempionāta fināli
No 12. līdz 16. martam 76 meitenes Rīgas Klasiskajā ģimnāzijā (Purvciema ielā 38) vecuma grupās no U8 līdz U18 un 50 zēni Rīgas Šaha skolā (Pērnavas iela 10) vecuma grupās no U10 līdz U18 sacentās Latvijas jauniešu čempionātu finālos. Apdomas laiks vecāko grupu turnīros bija 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. U16 zēnu grupā 10 dalībnieku konkurencē jau kārtu pirms turnīra beigām uzvaru nodrošināja Iļja Semjonovs, kas izcīnīja 7½ punktus no 9 iespējamiem un ieguva tiesības piedalīties Latvijas čempionāta finālā. U18 zēnu grupā 10 dalībnieku konkurencē par uzvarētāju ar 7½ punktiem no 9 iespējamiem kļuva Fjodors Poļakovs. Otro vietu pēc papildu rādītājiem ieņēma Pjotrs Koļasa ar 6 punktiem, bet trešais ar tikpat punktiem bija Klāvs Stabulnieks. Abi uzvarētāji ieguva tiesības piedalīties Latvijas čempionāta finālā.
Latvijas vīriešu čempionāta pusfināls
No 29. marta līdz 2. aprīlim Rīgas Šaha federācijas telpās (Maskavas iela 32/4, 2. stāvs) notika Latvijas vīriešu čempionāta pusfināls. Tas risinājās pēc Šveices sistēmas 7 kārtās ar apdomas laiku 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. Turnīrā varēja piedalīties Latvijas šaha federāciju pārstāvoši šahisti ar Elo reitingu uz 2018. gada 1. janvāri virs 1900 punktiem, kā arī saskaņā ar Latvijas čempionāta ceturtdaļfināla, reģionālo atlases turnīru un Latvijas jauniešu čempionāta nolikumiem turnīram kvalificējušies dalībnieki. 33 dalībnieku konkurencē ar 6 punktiem pirmo vietu izcīnīja Kristaps Kretainis. Otrajā vietā ar 5½ punktiem ierindojās Vadims Boļšakovs. Trešo un ceturto vietu ar 5 punktiem dalīja Aleksandrs Brikers, kurš bija labāks pēc papildu koeficienta, un Klāvs Stabulnieks. Pirmo 10 vietu ieguvēji nodrošināja vietu čempionāta finālā.
Fināls
Abi fināli noritēja pēc Šveices sistēmas ar apdomas laiku 90 minūtes visai partijai plus 30 sekundes par katru izdarīto gājienu. Vīriešu finālā bija paredzētas 9 kārtas, bet sievietēm - 7 kārtas. Vīriešu turnīrā piedalījās 34 dalībnieki, bet sievietēm bija 24 dalībnieces. Vīriešu turnīrā piedalījās 3 lielmeistari (GM), 4 starptautiskie meistari (IM) un 6 FIDE meistari (FM), bet sievietēm - 1 lielmeistare (WGM) un 3 FIDE meistares (WFM).
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! Punkti !! Vieta !! TB1 !! TB2 !! TB3
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! Reitings !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! Punkti !! Vieta !! TB1 !! TB2 !! TB3
Edens Azārs
Edens Azārs (fr; dzimis ) ir profesionāls beļģu futbolists, spēlē uzbrūkošā pussarga pozīcijā, Beļģijas izlases dalībnieks. Kopš 2019. gada jūlija pārstāv Spānijas La Liga klubu Madrides "Real".
Karjera
Futbolista karjeru sācis Beļģijas klubos Royal Stade Brainois un Tubize, taču 2005. gadā karjeru turpināja Francijas kluba Lille jaunatnes komandā, 16 gadu vecumā debitēja kā profesionāls futbolists. Turpmākajās sezonās Azārs iekaroja vietu sākumsastāvā un kluba par vienu no komandas līderiem. Beļģis tika iekļauts Francijas 1. līgas 2009.—2010. gada sezonas simboliskajā komandā. 2010.—2011. gada sezonā kluba sezonā uzvarēja Francijas čempionātā un Francijas kausa izcīņā. 2010.—2011. un 2011.—2012 gada sezonā Azārs tika atzīts par Francijas čempionāta sezonas labāko spēlētāju. Teicamā snieguma dēļ futbolistu vairākus gadus lenca vadošie Eiropas klubi.
2012. gada vasarā Azārs savā twitter kontā paziņoja, ka pievienosies 2012. gada sezonas UEFA Čempionu līgas uzvarētājiem Chelsea. 4. jūnijā Chelsea kluba oficiālā mājaslapa apstiprināja, ka panākta vienošanās ar Azāru, pārejas summai esot 32 miljonu britu mārciņu apmērā. Azārs izvēlējās 17. numuru, bet 2014. gadā spēlētājs nomainīja savu krekla numuru uz 10. Savā pirmajā sezonā angļu kluba rindās spēlētājs guva 13 vārtus, palīdzot izcīnīt UEFA Eiropas līgas trofeju. Turpinājumā Azārs kļuva par Londonas komandas līderi, regulāri pārsteidzot futbola pasauli ar lielisko bumbas kontroli. 2015. gada 12. februārī futbolists parakstīja jaunu līgumu ar Chelsea vienību uz turpmākajiem pieciem ar pusi gadiem. Chelsea sastāvā divreiz kļuva par Premjerlīgas čempionu (2014—15, 2016—17) un vienreiz uzvarēja FA kausa izcīņā (2018. gadā). 2019. gadā atkārtoti uzvarēja UEFA Eiropas līgā.
2019. gadā Azārs pievienojās Spānijas klubam Madrides "Real". 2019.—2020. gada sezonā kļuva par La Liga čempionu.
Beļģijas nacionālās izlases sastāvā debitējis 2008. gadā, pirms tam pārstāvējis dažādu vecumu jaunatnes izlases. Kopš 2015. gada izlasē pilda kapteiņa pienākumus. Izlases sastāvā piedalījies 2014. un 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīros, kā arī 2016. gada Eiropas čempionātā. 2018. gada Pasaules kausā ar izlasi izcīnīja 3. vietu.
Sasniegumi
Lille
Chelsea
Real Madrid
Individuālie sasniegumi
Eneīda
"Eneīda" (la, el2) ir romiešu dzejnieka Vergilija liroepikas darbs. Tas sarakstīts starp 29. un 19. gadu p.m.ē. Darbs ir par trojieti Eneju (dieves Afrodītes un varoņa Anhīza dēlu), par viņa ceļojumu uz Itāliju un ierašanos tur. Darbs kopumā ir apmēram 10 000 rindas garš, sarakstīts daktila pantmērā. "Eneīda" ir sadalīta divpadsmit daļās (grāmatās), no kurām pirmās sešas ir par ceļojumu no Trojas uz Itāliju, savukārt pārējās — par trojiešu uzvaru karā pret latīņiem.
Čehijas Paradīze
Čehijas Paradīze (cs) ir novads Čehijas ziemeļos Jizeras upes vidustecē, kas pazīstams ar unikālām smilšakmens klintīm. 1955. gadā šeit tika izveidots ainavu parks (Chráněná krajinná oblast Český ráj). Apvidu raksturo dažādu formu smilšakmens klintis (tostarp Andršpahas-Teplices klintis, Prahovas klintis). Apvidus centrālā pilsēta ir Turnova. Viens no reģiona simboliem ir Trosku pils.
Sergejs Brins
Sergejs Brins (,, dzimis ) ir amerikāņu matemātiķis un datorzinātnieks, kurš 1998. gadā kopā ar Leriju Peidžu izveidoja interneta meklētājprogrammu Google.
Dzīvesgājums
Dzimis Maskavā, Padomju Savienībā matemātiķa Mihaila Brina un viņa sievas inženieres Jevgēņijas Brinas ģimenē. Kad Sergejam bija seši gadi, ģimene emigrēja uz Amerikas Savienotajām Valstīm. Šeit viņš Mērilendas Universitātē ieguva bakalaura grādu, bet Stenforda Universitātē pabeidza maģistrantūru un vēlāk arī doktorantūru datorzinātnē. Jau studiju laikā aizrāvies ar programmēšanu. Kopā ar Leriju Peidžu viņš publicēja konceptuālu zinātnisku rakstu The Anatomy of a Large-Scale Hypertextual Web Search Engine un izstrādāja jaunu meklētājprogrammu, kas 1998. gadā kļuva pazīstama kā Google. 2011. gadā Brina kapitāls sastādīja 16,7 miljardus dolāru.
Dziļais miegs
"Dziļais miegs" (en) ir 1946. gada ASV film noir, kuras režisors un producents ir Hauards Hokss. Filmā galvenās lomas atveido Hamfrijs Bogarts un Lorēna Bekola. Filma ir balstīta uz Reimonda Čendlera 1939. gada romāna ar tādu pašu nosaukumu.
Privātdetektīvu Filipu Mārlovu (Bogarts) nolīgst bagātais ģenerālis Sternvuds, lai atrisinātu viņa meitas Kārmenas azartspēļu parādus. Ģenerāļa otra meita Viviana (Bekola) sniedz Mārlovam palīdzību, norādot, ka situācija ir daudz sarežģītāka.
"Dziļais miegs" pirmizrāde notika. Filma pārsvarā saņēma pozitīvas atsauksmes, tikai kritizējot to par mulsinošu sižetu. 1997. gadā filmu iekļāva ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmu".
Jauns mēness (nozīmju atdalīšana)
Jauns mēness var būt:
Rends Pols
Rendals Hauards Pols (Randal Howard Paul, dzimis ), ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv Republikānisko partiju. No 2011. gada ir ASV senators no Kentuki. paziņoja par kandidēšanu ASV Prezidenta amatam, bet izstājās no cīņas.
Egļusala (Lazdukalna pagasts)
Egļusala (arī Egļusola) ir ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 9,8 km no pagasta centra Rugājiem, 7,2 km no novada centra Rugājiem un 221,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P47 (Balvi–Kapūne), Pokrateņas upes krastā.
Uzina
Uzina (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļos Kijivas apgabala Bila Cerkvas rajonā. Izvietojusies apgabala dienviddaļā Hudziņas upes krastā 86 km no galvaspilsētas un apgabala centra Kijivas.
Vēsture
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1590. gadā kā Uzeņicja (Узениця). Kopš 1773. gada saukta par Temberščinu (Темберщина) par godu īpašniekam, bet no 18. gadsimta beigām — tagadējais nosaukums. Vairākkārt (1923-1930, 1934-1963) bijis rajona centrs. Kopš 1956. gada — pilsētciemats, no 1971. gada — pilsēta. Uzinas izaugsme saistāma ar pēckara gados dienvidos no pilsētas izbūvētās Uzinas stratēģiskās aviācijas bāzes; tās lidlauks spējis uzņemt visu kategoriju gaisa kuģus, ieskaitot Buran un Mrija. Kopš 2000. gada bāze slēgta. Pilsētā vairāki pārtikas rūpniecības uzņēmumi.
Ķēču pilskalns
Tas ir 13 metrus augsts paugurs, kas orientēts austrumu-rietumu virzienā. Tā garums ir 60—70 metri, bet platums — 20 metru. Nav redzamas mākslīgu nocietinājumu pazīmes, nav konstatēts arī kultūrslānis. Datējums — dzelzs laikmets.
Benjāmins Gledura
Benjāmins Gledura (hu; dzimis, Egerā) ir Ungārijas starptautiskais lielmeistars šahā (2016).
Biogrāfija
Sekmīgi pārstāvējis Ungāriju Eiropas un pasaules jauniešu šaha čempionātos, kuros lielāko panākumu guvis 2009. gadā Fermo, kad uzvarējis Eiropas jauniešu šaha čempionātā U10 vecuma grupā. Trīs reizes (2013-2015) bijis Ungārijas izlases sastāvā Pasaules jauniešu šaha olimpiādēs U16 vecuma grupā, kurās izcīnījis zelta (2015) un sudraba (2014) medaļas individuālajā ieskaitē. Četras reizes (2012, 2014-2016) bijis Ungārijas izlases sastāvā Eiropas jauniešu komandu čempionātos U18 vecuma grupā, kuros komandu vērtējumā izcīnījis 2 sudraba (2012, 2016), bet individuālajā vērtējumā sudraba (2016) un bronzas (2014) medaļas. Daudzkārtējais Eiropas jauniešu čempionātu uzvarētājs ātrajā šahā dažādās vecuma grupās: U10 (2009), U12 (2010), U14 (2015), U16 (2015). 2013. gadā ar simtprocentīgu rezultātu (9 no 9) uzvarējis Ungārijas jauniešu šaha čempionātā U14 vecuma grupā.
2016. gadā Baku pārstāvējis Ungārijas komandu Pasaules šaha olimpiādē.
Par panākumiem turnīros FIDE 2014. gadā Gleduram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2016. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.
Hļebņikovs
Hļebņikovs (ru, no хле́бник — 'maiznieks'; sieviešu dzimtē Hļebņikova (Хле́бникова)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Autors
Autors ir fiziska persona, kas rada jaunu radošu darbu, piemēram, raksta grāmatu (rakstnieki), sacer mūziku (komponisti), glezno gleznas (mākslinieki), projektē būves (arhitekti). Autora personisko nemantisko un mantisko tiesību kopumu uz paša radītu intelektuālo darbu tā materiālajā formā sauc par autortiesībām.
Punduri (Baltinavas novads)
Punduri ir gandrīz izmiris ciems Latvijas austrumos Baltinavas novadā tieši pie robežas ar Krieviju. Atrodas novada austrumu daļā 6 km no novada centra Baltinavas un 220 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V479. Līdzās dzelzceļa līnija Pēterburga—Varšava un stacija Punduri, kas mūsdienās atrodas Krievijā (mūsdienās stacija ir slēgta, pamesta un pussabrukusi, stacijas tuvumā Krievijas pusē ir palikusi viena apdzīvota māja).
Gailiši
Gailiši var būt:
Albānija 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Albānija 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Kanādas pilsētā Vankūverā bija viena no 82 startējošajām valstīm. Šīs bija Albānijas otrās ziemas olimpiskās spēles. Tāpat kā iepriekšējās, arī šajās, Albāniju pārstāvēja 1 sportists — Erjons Tola. Viņš startēja kalnu slēpošanā, kā arī bija valsts karognesējs olimpisko spēļu atklāšanas un noslēguma ceremonijās. Šajās olimpiskajās spēlēs Albānija neizcīnija olimpiskās medaļas.
Kalnu slēpošana 25px
Albānijas vienīgais sportists Erjons Tola startēja kalnu slēpošanā, divās disciplīnās. Labāko rezultātu viņš izcīnīja slalomā, ieņemot 48. vietu, ar rezultātu 2 minūtes un 43.88 sekundes. . Savukārt milzu slalomā viņš izcīnīja 63. vietu, ar rezultātu 2 minūtes 59.27 sekundes.
Ārējās saites
[https://www.olympic.org/vancouver-2010 2010. gada ziemas olimpiskās spēles (Vancouver 2010)] Olympic.org. Starptautiskā olimpiskā komiteja.
Zilais Krusts
Evaņģēlisko kristiešu draudze “Zilais Krusts” ir starptautiska reliģiska organizācija, kas apvieno evaņģēliskos kristiešus, Tā sniedz garīgu un materiālu palīdzību alkoholisma un narkomānijas pacientiem un nodarbojas ar labdarību. Latvijas draudzes uzturēšanai izveidots fonds, kam pieder zemes īpašums Lēdmanes pagasta "Druvās".
Nakts patversme
Draudzes dibinātā nakts patversme atrodas Mazjumpravas ielā 8 (agrāk Maskavas ielā 336) Rumbulas apkaimē Rīgā, kas nodrošina pagaidu apmešanos, sākotnējo medicīnisko aprūpi un brīvu uzturu līdz 250 cilvēkiem, kas zaudējuši pajumti, cilvēkiem krīzes situācijās, cilvēkiem no riska grupām (alkohola, narkotiku atkarība), jauniešiem no "nelabvēlīgajām ģimenēm" un pilsētas depresīvajiem rajoniem. Procentuāli liels skaits ir bijušie ieslodzītie. Patversmē ir guļamtelpas ar divstāvīgām gultām, ēdamzāle, kur vienlaicīgi var pabarot 80 cilvēkus, tualetes, dušas telpas. Draudzes namā ir divas lūgšanu zāles. Patversmes klientam ir jāpakļaujas iekšējiem kārtības noteikumiem, kas paredz, ka klientam 8 no rīta ir jāatbrīvo patversme, bet 18 vakarā viņš var atgriezties patversmē apliecinot, ka nav lietojis alkoholu vai citas uzbudinošas vielas.
The Hunting Party
The Hunting Party ir amerikāņu roka grupas Linkin Park sestais studijas albums, kas tika izdots 2014. gada 13. jūnijā ar ieraksta kompāniju Warner Bros. Albuma producenti ir grupas vokālists Maiks Šinoda un ģitārists Breds Delsons.
Gaileiši (Lazdukalna pagasts)
Gaileiši (arī Gailiši, Gailīši) ir ciems Rugāju novada Lazdukalna pagastā. Atrodas pagasta austrumos 15,9 km no pagasta centra Benislavas, 14,8 km no novada centra Rugājiem un 238,4 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu V488 (Rugāji–Ranguči) un V463 (Pāliņi–Gailīši) krustojuma.
Kaju
Kaju var būt:
Snorri Sturlusons
Snorri Sturlusons (is, dzimis 1179. gadā, miris ) bija islandiešu skalds, vēsturnieks un politiķis. Sarakstījis pamācību skaldiem — "Jaunāko jeb Snorra Edu" (sauktu arī par Prozas Edu) un norvēģu ķēniņu hroniku "Heimskringla" ("Pasaules aplis"), kurā ietverta Inglingu sāga (Ynglinga saga). Tika nogalināts pēc iesaistīšanās Norvēģijas karaļnama cīņas par varu.
Dzīvesgājums
Snorri dzimis Sturla Tordarsona (Sturla Þórðarson) un Gudni Bedvarsdotiras (Gudny Bödvarsdóttir) ģimenē Īslandes rietumu daļā. Viņā dzimta (Sturlungari) tajā laikā vēlējās palielināt savu ietekmi un Snorri tika nodots audzināšanā Odi salas skolā pie Jona Lofta dēla (Jón Loftsson), kas bija ietekmīgs tā laika valstsvīrs. Tur Snorri mācījās latīņu valodu, teoloģiju, ģeogrāfiju un tiesības.
Panamas himna
Himno Istmeño (latviski — "Zemes šauruma himna") ir Panamas valsts himna. Mūzikas autors ir Santoss Horhe, bet vārdu  autors Heronimo Osa. Himna apstiprināta 1906. gadā.
Snorri Sturlusons
Dzīvesgājums
Pēc apprecēšanās ar bagāta saimnieka meitu viņš 1206. gadā apmetās Reiholtā (Reykholt), kur pavadīja visu mūžu. Savā mājā viņš iekārtoja karsto baseinu, kas saglabājies līdz mūsdienām.
Panamas himna
Himnas teksts
Alcanzamos por fin la victoria
Snorri Sturlusons
Dzīvesgājums
Kā viņa svarīgākais darbs tiek uzskatīta mācību grāmata skaldiem, kas tiek saukta viņa vārdā par "Snorra Edu" jeb "Prozas Edu", lai atšķirtu no dzejā rakstītās "Poētiskās Edas".
Panamas himna
Himnas teksts
con ardientes fulgores de gloria
Snorri Sturlusons
Dzīvesgājums
Ar vislielāko varbūtību viņš sacerējis arī "Heimskringlu" — norvēģu ķēniņu hroniku, iespējams, ka arī tai stilistiski līdzīgo "Egīla sāgu".
Panamas himna
Himnas teksts
se ilumina la nueva nación.
''Es preciso cubrir con un velo del pasado el calvario y la cruz; y que adorne el azul de tu cielo de concordia la espléndida luz. ''
Snorri Sturlusons
Dzīvesgājums
Snorri Sturlusons divreiz tika ievēlēts par Īslandes parlamenta (Altinga) spīkeru. 1218. gadā viņš devās uz Norvēģiju, kur viesojās pie jarla Skūles Bordsona (Skule Bårdsson). Otro reizi viņš pie jarla Skūles devās 1237. gadā, kad tas sacēlās pret Norvēģijas ķēniņu Hakonu IV. Snorri aizbēga uz Īslandi, kur viņu kopā ar dēliem 1241. gada 23. septembrī nonāvēja ķēniņa uzsūtīti slepkavas.
Panamas himna
Himnas teksts
''El progreso acaricia tus lares al compás de sublime canción; ves rugir a tus pies ambos mares que dan rumbo a tu noble misión. ''
''Adelante la pica y la pala, al trabajo sin más dilación; y seremos así prez y gala, de este mundo feraz de Colón ''
Oļegs Hļebņikovs
Oļegs Hļebņikovs (dzimis Preiļos) ir Latvijas krievu izcelsmes izglītības darbinieks un politiķis.
Biogrāfija
1975. gadā absolvēja Daugavpils Pedagoģisko institūtu ar specialitāti matemātikas un fizikas vidusskolas skolotājs un sāka strādāt par skolotāju. 1983. gadā kļuva par Daugavpils 4. vidusskolas direktoru, 1987. gadā — par Preiļu 2. vidusskolas direktoru.
Politiskā darbība
2011. gadā kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās no "Saskaņas Centra" saraksta, tomēr netika ievēlēts. No saņēma 11. Saeimas deputāta mandātu, kad Dmitrijs Rodionovs tika ievēlēts Daugavpils domē (pats O. Hļebņikovs 2013. gada pašvaldību vēlēšanās atkārtoti tika ievēlēts Preiļu novada domē, tomēr par deputātu nekļuva, izmantojot iespēju darboties Saeimā).
2014. gadā nesekmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas "Saskaņa". Tāpat neguva pieteikošu vēlētāju atbalstu divās sekojošajās pašvaldību vēlēšanās: 2017. gadā no partijas "Vienoti Latvijai" un 2021. gadā no partijas "Saskaņa".
Arianne Kaoili
Arianne Bo Kaoili (en; Manila —  Erevāna) bija Filipīnu starptautiskā meistare šahā (2001), kas kopš 2004. gada pārstāvēja Austrāliju.
Biogrāfija
Šahu sākusi spēlēt sešu gadu vecumā. No 1996. līdz 2001. gadam vairākkārt pārstāvējusi Filipīnas Pasaules jauniešu šaha čempionātos dažādās vecuma grupās. 1998. gadā Parīzē uzvarējusi Pasaules jauniešu ātrā šaha čempionātā U12 meiteņu vecuma grupā. 2000. gadā uzvarējusi Filipīnu sieviešu šaha čempionātā un Āzijas jauniešu šaha čempionātā U16 meiteņu vecuma grupā.
2009. gadā uzvarējusi Okeānijas zonas turnīrā un izcīnījusi tiesības piedalīties 2010. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Antakjā, taču nav aizbraukusi uz čempionātu, un viņas pretiniece 1. kārtā Dzjui Veņdzjuņa bez cīņas tikusi nākamā kārtā.
Pārstāvējusi Filipīnas un Austrāliju Pasaules šaha olimpiādēs:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Personīgā dzīve
Mirusi 2020. gada 30. martā no gūtajiem ievainojumiem pēc tam, kad viņas automašīna pirms divām nedēļām ietriecās atbalsta kolonnā zem tilta Erevānā.
Ījabs
Ījabs (he, Ijōḅ — ‘ienaidnieks’; ar, Ayyūb) ir centrālais personāžs Ījaba grāmatā. Vairākās reliģijās (jūdaismā, kristietībā un islāmā) tiek uzskatīts par pravieti.
Ījabs tiek attēlots kā godīgs un dievbijīgs vīrs, kuru piemeklē smaga slimība, viņš arī zaudē dēlus un bagātību. Viņš cenšas izprast problēmu cēloni, meklē atbildes. Vēlāk Dievs atjauno Ījaba labklājību un dod viņam septiņus dēlus un trīs meitas.
Ticis pieminēts arī citos reliģiskajos tekstos, tai skaitā Ecēhiēla grāmatā un Korānā.
Natālija Draudziņa
Dzīvesgājums
Dzimusi 1864. gadā Jonišķos Kauņas guberņas latviešu zemnieku ģimenē. Septiņu gadu vecumā viņa zaudēja tēvu, pēc pārcelšanās uz Kurzemes guberņu mācījās Mežotnes pirmsskolā, privātā Bauskas augstākajā meiteņu skolā, Rīgas Lomonosova sieviešu ģimnāzijā, pēc tās beigšanas nokārtoja mājskolotājas eksāmenus Tērbatas mācību apgabala eksaminācijas komisijā.
1887. gadā viņa nodibināja Jelgavas proģimnāziju, bet 1895. gadā – privātu četrklasīgu otrās šķiras meiteņu skolu Rīgā, kas 1910. gadā tika pārdēvēta par Natālijas Draudziņas ģimnāziju. Pirmā pasaules kara laikā skola 1915. gadā tika evakuēta uz Krieviju, taču Draudziņas jaunkundze nokārtoja skolas pārcelšanu uz Tērbatu. 1918. gada aprīlī Natālija Draudziņa kopā ar savu mācību iestādi atgriezās Latvijā, 1919. gada sākumā skolu nacionalizēja Stučkas valdība. Skola savu darbību atkal atsāka 1919. gada rudenī. Bermontiādes laikā piedalījās Latvijas brīvības cīņās Sieviešu korpusā, par ko 1933. gadā saņēmusi piemiņas medaļu.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā skolu nacionalizēja un Draudziņu atbrīvoja no skolas direktores amata, tomēr saglabāja "goda direktrises" titulu un dzīvokli skolas ēkā. Mirusi, apbedīta Torņakalna kapos.
Enefit Green
AS Enefit Green ir Igaunijas uzņēmums, kas nodarbojas ar atjaunīgās enerģijas ražošanu. Tā kapitāldaļu turētājs ir Igaunijas valstij piederošais Eesti Energia. Dibināts 2005. gadā. Galvenais birojs atrodas Tallinā.
Uzņēmums iegūst enerģiju no vēja, ūdens, saules un biomasas, kā arī sadzīves atkritumiem. Tam ir vējparki Aulepā, Narvā, Paldiskos un Virtsu, hidroelektrostacija Keila-Joa. Enefit Green ir meitas uzņēmums Latvijā SIA Enefit Power and Heat Valka, kas ražo un pārdod siltumu un elektroenerģiju Valkā.
Vēsture
Igaunijas enerģētikas uzņēmums Eesti Energia 2005. gada 9. novembrī dibināja meitas uzņēmumu Aulepa Tuulepargid OÜ ar mērķi izveidot vējparku. 2009. gadā Aulepā Lēnes-Nigulas pagastā darbu sāka 13 vēja ģeneratori. 2011. gadā uzbūvēti vēl trīs ģeneratori, un kopējā vējparka jauda bija 48 MW, gadā saražojot līdz 123 GWh elektroenerģijas.
2010. gada 12. decembrī uzņēmums pārdēvēts par Eesti Energia Aulepa Tuuleelektrijaam OÜ.
2016. gadā Eesti Energia pieņēma jaunu stratēģisko plānu palielināt ieņēmumus un rentabilitāti laikā, kad enerģijas cenas ir zemas. Piecos gados bija paredzēts dubultot alternatīvās enerģijas ražošanu. Īstenojot šo plānu, jūnijā visi Eesti Energia atjaunīgās enerģijas ražotāji (elektrostacijas Iru, Paidē, vējparki Aulepā, Narvā, Paldiskos un Virtsu, kā arī hidroelektrostacija Keila-Joa) apvienoti vienā uzņēmumā Eesti Energia Aulepa Tuuleelektrijaam. 7. jūlijā uzņēmums pārdēvēts par Enefit Taastuvenergia OÜ. 30. novembrī Eesti Energia par 100 tūkstošiem EUR iegādājās 10 % SIA Enefit Power & Heat Valka kapitāldaļu, tādējādi kļūstot par Eesti Energia 100 % piederošu uzņēmumu. Decembrī visas Enefit Power & Heat Valka kapitāldaļas nodotas Enefit Taastuvenergia OÜ.
2017. gada 17. oktobrī uzņēmums pārreģistrēts par akciju sabiedrību Enefit Taastuvenergia AS. 2017. gada 6. decembrī uzņēmums pārdēvēts par Enefit Green AS.
2018. gada 29. maijā paziņots, ka Enefit Green par 289 miljoniem eiro iegādāsies uzņēmumu Nelja Energia (darbojas ar zīmolu 4 Energia). Tam pieder 17 vējparki Igaunijā un Lietuvā, granulu ražotne un koģenerācijas stacija Brocēnos, kā arī mazākuma akcionāra daļas divās Igaunijas biogāzes koģenerācijas stacijās. Nelja Energia kopējā enerģijas ražošanas jauda ir aptuveni 290 megavati. 6. novembrī darījumu atļāva Igaunijas konkurences padome, un Nelja Energia iegāde tika pabeigta.
2021. gadā Enefit Green veica sākotnējo publisko piedāvājumu, un 21. oktobrī tā akcijas sāka kotēt Nasdaq Tallinn biržas Galvenajā sarakstā.
Ukrainas Aizsardzības ministrija
Ukrainas Aizsardzības ministrija (uk) ir Ukrainas centrālā izpildvaras un militārās pārvaldes iestāde, kas pārvalda Ukrainas bruņotos spēkus.
Vēsture
Pēc PSRS sabrukuma un neatkarības pasludināšanas 1991. gadā Ukraina mantoja vienu no spēcīgākajām militārajām struktūrām Eiropā, kas bija apgādāta ar kodolieročiem un ar salīdzinoši moderniem konvencionālajiem ieročiem un militāro tehniku. Kopumā armijā bija aptuveni 780 000 cilvēku. Tomēr tie vēl nebija neatkarīgas valsts bruņotie spēki pilnā šī vārda nozīmē, Ukraina saņēma tikai fragmentus no padomju militārās iekārtas.
Tāpēc 1991. gada 24. augustā Ukrainas Augstākā Rada nolēma izveidot vienu no galvenajām iestādēm — Ukrainas Aizsardzības ministriju.
2016. gada beigās Ukrainas Aizsardzības ministrijā strādāja 33 ārvalstu padomnieki, kas visi pārstāvēja 12 NATO dalībvalstis.
Vadība
Aizsardzības ministrija pārvalda bruņotos spēkus, izmantojot savas struktūrvienības:
Cimpēnu pilskalns
Cimpēnu pilskalns atrodas Vidzemē, Valmieras novada Kocēnu pagastā pie Cimpēniem, Tilgaļu strauta kreisajā krastā.
Daļa pilskalna norakta 19. gadsimtā, ierīkojot ceļu. Pilskalna nenoraktā daļa ir aptuveni 45 metrus gara un 5 — 6 metrus plata. Kalns apaudzis ar egļu mežu. 6 – 7 m augstā rietumu nogāzē pret Cimpēniem atsedzas sarkanais smilšakmens. Pilskalnu aprakstījis pedagogs Voldemārs Balodis. Vēsturnieks Muntis Auns ir izvirzījis hipotēzi, ka šeit atradusies Beverīnas pilsvieta.
Konvertējamā marka
Konvertējamā marka (bs) ir Bosnijas un Hercegovinas valūta kopš. Viena marka tiek sadalīta 100 feningos, un valūtas simbols ir KM. Iepriekš valsts teritorijā pēc Dienvidslāvijas sabrukuma tika izmantots Bosnijas un Hercegovinas dinārs, kā arī Serbu Republikas dinārs un Dienvidslāvijas dinārs Serbu Republikā, kas arī pašlaik izmanto konvertējamo marku.
Alberts Lielais
Alberts Lielais (Albertus Magnus; dzimis pirms 1200. gada, miris ), arī Bolštetas Alberts, bija vācu filozofs un teologs, dominikāņu mūks. Dominikāņu ordenī iestājies 1223. gadā. Vairāki pētnieki viņu nosaukuši par ievērojamāko viduslaiku vācu filozofu un teologu.
Enciklopēdiski vispusīgs dabaszinātnieks, dēvēts par doctor universalis pirms magnus apzīmējuma lietošanas. Vairāku jauninājumu ieteicējs lauksaimniecībā un dārzkopībā, aprakstīja augus un dzīvniekus. Alberts Lielais ietekmēja alķīmijas teorētiskos uzskatus, aprakstījis vairākas ķīmiskas vielas un minerālus. 1250. gadā atklājis arsēnu. Iespējamais eksperimentālās metodes celmlauzis zinātnē. Kristīgā aristotelisma galvenā figūra.
Iespējams, 1255. gadā ieradies Rīgā saistībā ar dominikāņu ordeni. Šajā laikposmā bija dominikāņu ordeņa provinces Teitonijas provinciālis. Ja Alberts Lielais patiešām bija ieradies Rīgā, tad viņš arī, iespējams, ir pirmais pasaules mēroga intelektuālis, kas ieradies Rīgā. Nav gan precīzi zināms, ko Alberts Lielais Rīgā darījis.
1622. gadā tika beatificēts. 1931. gadā izsludināts par svēto un saņēmis baznīcas doktora titulu.
Hokejs 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejā 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs tika sadalīti 2 medaļu komplekti — vīriešu un sieviešu izlasēm. Sacensības notika no līdz  Kanninas hokeja centrā un Katholas hokeja centrā (Kannina ir pilsēta uz ziemeļaustrumiem no Phjončhanas). Vīriešu sacensībās piedalījās 12 izlases, savukārt sieviešu — 8 izlases.
Bermuda olimpiskajās spēlēs
Bermuda olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1936. gadā, kad tās notika Nacistiskās Vācijas galvaspilsētā Berlīnē. Kopš tā laika ir piedalījusies visās vasaras olimpiskajās spēlēs, izņemot 1980. gada vasaras olimpiskās spēles, kad pēc ASV iniciatīvas tās nolēma boikotēt. Bermuda kopš 1992. gada piedalās arī ziemas olimpiskajās spēlēs.
Medaļu tabulas
Skatīt arī: olimpisko medaļu skaits pēc valsts
One More Light
One More Light ir amerikāņu roka grupas Linkin Park septītais studijas albums, kas tika izdots 2017. gada 19. maijā ar ieraksta kompāniju Warner Bros. Albuma producenti ir grupas vokālists Maiks Šinoda un ģitārists Breds Delsons. Šis ir pēdējais albums, kurā piedalījās grupas vokālists Česters Beningtons.
Kanabidiols
Vēsture
Pirmie mēģinājumi iegūt aktīvo vielu no kaņepēm attiecas uz 19. gadsimtu. Pirmais detalizētais pētījums par kanabidiolu tika veikts 1940. gadā Minesotā. CBD ķīmiskā formula tika iegūta, atdalot to no savvaļas kaņepēm. Tā struktūra un stereoķīmiskā uzbūve tika oficiāli noteiktas 1963. gadā.
Efekti
2017. gadā Pasaules Veselības organizācija pasludināja CBD par atkarību neizraisošu vielu ar labu drošības profilu un terapeitiskām priekšrocībām.
Kopš 2019. gada ir parādījušies pierādījumi, ka kanabidiolam ir būtiska neiroloģiska ietekme uz cilvēkiem. ASV un Eiropas Savienībā to izmanto noteiktu epilepsijas veidu (Dravē sindroma, Lenoksa-Gasto sindroma, tuberozās sklerozes) ārstēšanai. Ir plaši izplatīti apgalvojumi, ka CBD palīdz arī diabēta vai Pārkinsona slimības ārstēšanā, taču zinātnisku pierādījumu šādiem kanabidiola efektiem nav.
Latvijas Gada balva sportā 2013
Latvijas Gada balvas sportā 2013 ceremonija notika kultūras pilī "Ziemeļblāzma". Balvas tika pasniegtas 15 nominācijās.
Balvu par mūža ieguldījumu saņēma Imants Pļaviņš.
Skeletonists Martins Dukurs Latvijas Gada balvu sportā saņēma jau trešo reizi, kļūstot ar pirmo sportistu starp vīriešiem, kas izpelnījies šādu atzinību. Savukārt viņa tēvs un treneris Dainis Dukurs kļuva par pirmo treneri, kas saņem trīs Gada balvas sportā kā labākais treneris. Par gada labāko sportisti pirmoreiz karjerā tika atzīta cīkstone Anastasija Grigorjeva.
Čičenica
Čičenica (es) bija liela pirmskolumba laika pilsēta, ko uzbūvēja maiji. Arheoloģiskais piemineklis atrodas Meksikas štatā Jukatanā. Pilsētā esošā El Castillo ir Vidusamerikas piramīda, tā ir 24 m augsta. Savā gandrīz 1000 gadu ilgajā vēsturē Čičenica bija viena no lielākajām maiju, vēlāk tolteku, pilsētām. 1988. gadā tā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Čičenica ir viens no apmeklētākajiem arheoloģiskajiem pieminekļiem Meksikā, to katru gadu apmeklē apmēram 1,2 miljoni tūristu.
Ījaba grāmata
Ījaba grāmata ir viena no ebreju Bībeles grāmatām, viena no dzejas grāmatām Vecajā Derībā.
Grāmata ir par Ījabu — godīgu un dievbijīgu vīru, kurš zaudē bērnus un bagātību, viņu piemeklē arī smaga slimība. Galvenās tēmas darbā ir Dieva taisnīgums, cilvēku ciešanas un cilvēku spēju izprast Dieva nodomus. Tiek uzskatīts par vienu no literārajā ziņā labākajiem Vecās Derības darbiem, uzskatāms par pasaules literatūras meistardarbu. Lielākā daļa grāmatas sarakstīta dzejas formā (tas neatspoguļojas latviešu tulkojumā), ievads un nobeigums rakstīti prozā.
Kazaņas metropolitēns
Kazaņas metropolitēns (ru) ir metro sistēma, kas apkalpo Krievijas pilsētu Kazaņu. To atklāja 2005. gadā, un tā ir jaunākā metro sistēma Krievijā.
Ījaba grāmata
Tiek uzskatīts, ka darbu visticamāk sarakstījis izraēlietis, lai arī darbība nenotiek Izraēla zemē. Darbs sarakstīts laikposmā starp 7. un 4. gadsimtu p.m.ē., visticamāk — 6. gadsimtā p.m.ē.
Isaks Keždens
Isaks Keždens (en; Ņujorka —  Losandželosa) bija ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1954).
Biogrāfija
No 1920. gadu beigām līdz 1940. gadiem bijis viens no vadošajiem ASV šahistiem. Divas reizes uzvarējis Manhatanas šaha kluba čempionātos (1930, 1931). Tāpat divas reizes uzvarējis ASV atklātajos šaha čempionātos (1938, 1947). 1942. gadā kopā ar Semjuelu Reševski dalījis pirmo vietu ASV šaha čempionātā, taču zaudējis papildu maču ar 3½:7½. Piecas reizes ASV komandas sastāvā piedalījies Pasaules šaha olimpiādēs (1928-1933, 1937). Komandu vērtējumā izcīnījis 3 zelta (1931, 1933, 1937) un sudraba (1928) medaļas. Individuālajā vērtējumā izcīnījis 2 zelta (1928, 1937), sudraba (1933) un 2 bronzas (1930, 1931) medaļas. Uzvarējis starptautiskajos šaha turnīros Stokholmā (1930), Berlīnē (1930), Mehiko (1932), Bostonā (1938), Ņujorkā (1946, 1948). 1932. gadā Londonas starptautiskajā šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu ar Miru Sultanu Hanu aiz Aleksandra Aļehina un Salo Flora.
Par panākumiem turnīros FIDE 1950. gadā Keždenam kā vienam no pirmajiem piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1954. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. 1960. gadā kļuvis arī starptautisko arbitru.
Bijis pazīstams arī kā šaha žurnālists. Izraela Horovica nodibinātā šaha žurnāla The Chess Review pirmais redaktors (1932—1934), vēlāk ilgus gadus vadījis šaha nodaļu laikrakstā Los Angeles Times.
Keždenu kā šahistu raksturoja laba pozicionālā izpratne, māksla izspēlēt vienkāršas pozīcijas un galotnes. Par savu spēles stilu bieži tika dēvēts par "mazo Kapablanku". Pilnībā attīstīt savu šahista karjeru Keždenam liedza materiālie apstākļi, jo viņa lielākie turnīru panākumi sakrita ar "Lielās depresijas" laiku. Ikdienā strādājis par apdrošināšanas aģentu un administratoru.
Eholālija
Eholālija ( — ‘atbalss’ un — ‘runa’) ir neapzināta, automātiska dzirdēto vārdu un frāžu atkārtošana bez to nozīmes saprašanas. Eholālija dažreiz piemīt maziem bērniem runas veidošanās agrīnajā posmā, maksimāli līdz trīs gadu vecumam. Vēlāk parasti norāda uz garīgiem traucējumiem un attīstības novirzēm (šizofrēnija, autisms, Tureta sindroms), kā arī smadzeņu bojājumiem (piemēram, pēc insulta ).
Krievijas vēsture
Krievijas vēsture ietver vairāk kā tūkstoš gadu ilgu krievu valsts attīstību no viduslaiku Rurika dinastijas kņazu valstu savienības cauri Krievijas caristes nestabilitātes periodam līdz Krievijas Impērijas izveidei 18. gadsimta sākumā, kas 20. gadsimtā tika pārveidota par PSRS. Pēc 1991. gada izveidotā Krievijas Federācija ir starptautiski atzīta iepriekšējo krievu lielvalstu tiesību mantiniece, kas mēģina apvienot centralizētu pārvaldes sistēmu ar tirgus ekonomiku un turpināt cara un padomju laikiem raksturīgo Krievijas politisko un sabiedrisko kultūru.
Aizvēsture
Aizvēsturiskajos laikos tagadējās Dienvidkrievijas stepes bija mājvieta klejotāju lopkopju ciltīm. Stepe uz ziemeļiem no Melnās jūras jeb Ponta klasiskajā antīkajā pasaulē tika saukta par Skitiju. 20. gadsimtā šīs stepes civilizāciju paliekas tika atklātas Ipatovā, Sintaštā, Arkaimā un Pazirikā.
Senie laiki (5.—7. gadsimts m.ē.)
Astotā gadsimta p.m.ē. beigās grieķu tirgotāji atnesa klasisko civilizāciju līdz Tanaisas un Fanagorijas tirdzniecības centriem. No 5. gadsimta p.m.ē. līdz pat 4. gadsimtam m.ē. mūsdienu Ukrainas un Krievijas Federācijas teritorijā Melnās un Azovas jūras piekrastē pastāvēja hellēniska Bosporas valsts, ko pārvaldīja valdnieki jeb "Bospora bazileji" (el). Tai bija jāatvaira nemitīgi klejotāju cilšu iebrukumi. Stepju zonā uz ziemeļiem no Bospora valsts atradās Skītija, ko ap 3. gadsimtu p.m.ē. pakļāva sarmati. Antīko autoru darbos ar vārdu "Sarmatija" tika apzīmēta visa teritorija uz austrumiem no ģermāņu apdzīvotajām zemēm. Mūsu ēras 2. gadsimtā Aleksandrijas zinātnieks Ptolemajs teritoriju starp Vislas un Dņepras upēm dēvēja par Eiropas Sarmatiju, bet uz austrumiem no tās pletās Āzijas Sarmatija. Sarmatijas ziemeļu robeža sasniedza Baltijas jūru, ko viņš sauca par "Sarmatu okeānu". Sarmatu ietekmi šajā teritorijā pārtrauca goti, kas tur iebruka no ziemeļiem 3. gadsimtā un huņņi, kas pārplūdināja arvien plašākus Āzijas un Eiropas reģionus virzoties no austrumiem 4. gadsimtā.
6. gadsimtā Krievijas dienvidus iekaroja tjurku avāru ciltis. 628. gadā viena no tjurku tautām, bulgāri atbrīvojās no avāru pakļautības un nodibināja Onogurijas kaganātu, ko bizantieši vēlāk dēvēja par Seno Lielo Bulgāriju (el). Galvenā Onogurijas pilsēta bija grieķu nodibinātā Fanagorija (Φαναγόρεια) Kerčas jūras šauruma austrumu pusē. Pēc bulgāru kagana Kubrata nāves 665. gadā hazāri sagrāva šo cilšu konfederāciju. Līdz 8. gadsimtam Volgas lejteces baseina stepes starp Kaspijas un Melno jūru pārvaldīja hazāri.
Mūsdienu krievu tiešie priekšteči ir slāvu ciltis, kuru sākotnējā mājvieta pēc dažu zinātnieku domām ir atradusies Pinskas purvos. Agrīnie austrumslāvi Tautu staigāšanas laikā pamazām apmetās uz dzīvi tagadējā Rietumkrievijā, virzoties pa diviem ceļiem: vieni no Kijivas uz mūsdienu Suzdaļu un Muromu, bet otri no Polockas uz Novgorodu un Rostovu.
Kopš 7. gadsimtu tagadējās Rietumkrievijas iedzīvotāju lielākā daļa bija austrumslāvi un viņi pakāpeniski pārtautoja vietējās austrumbaltu (austrumgalindus, Dņepras baltus) un somugru ciltis (meriešus, muromiešus meščerus un citus).
Varjagu Krievzeme (8.—10. gadsimts)
7. gadsimta beigās liela daļa no Baltijas jūras austrumu piekrastes zemēm un lielie ūdens ceļi nokļuva meslu atkarībā no Skones ķēniņa Ivara. 8. gadsimta beigās senkrievu hronikās pieminēts, ka varjagu rūsu cilts ir pārcēlusies uz Lādogas ezera krastiem, no kurienes tie gar upēm izplatījušies pa visu mūsdienu Krieviju, Baltkrieviju un Ukrainu, dibinot nocietinātus pilskalnus lielo upju krastos. Varjagu tirgotāji un karavīri sākotnēji par galveno upju ceļu ir izmantojuši Daugavas-Dņepras „Ceļu no varjagiem uz grieķiem” jeb „Austrumu ceļu” (Austrvegr). Vikingu sāgās visas zemes uz austrumiem no Skandināvijas sauktas par Austrumu zemēm (Austrríki) vai Pilskalnu zemi — Garderīki (Garðaríki).
9. gadsimta vidū varjagi sāka doties tālākos ceļojumos pa ūdensceļiem, kas stiepās līdz pat Melnajai un Kaspijas jūrai. Par galveno varjagu satiksmes ceļu tagad kļuva Ņevas-Lādogas-Volhovas-Lovates-Dņepras ceļš ar Aldeigjuborgas pili (Vecās Lādogas pilskalnā) kā pārvaldes centru, 862. gadā rūsu ķēniņš Rūriks pārcēlās uz Holmgārdu jeb Novgorodu ("Jauno pilsētu"). 882. gadā Rurika pēctecis ķēniņš Helge (Oļegs) pārcēla savu rezidenci uz Kijivas pilsētu (Kænugarðr), kas agrāk atradās hazāru valdījumā. Tomēr vecā galvaspilsēta Novgoroda saglabājās kā Gardarīkes otra nozīmīgākā pilsēta. 9.-10. gadsimtā, līdzīgi citiem Ziemeļeiropas vikingu zemēm, Gardarīke bija līdztiesīgu Rurika dzimtas ķēniņu (kņazu) karadraudžu savienība, kas piedalījās kopīgos karagājienos.
Kijivas Krievzeme (988—1240)
Vladimira Lielā (980—1015) un viņa dēla Jaroslava Gudrā (1019—1054) valdīšanas laikā notika pareizticības pieņemšana un tika radīts pirmais rakstiskais austrumslāvu likumu krājums (Russkaja Pravda). Pēc kristīgās ticības un kopīgas rakstības izplatīšanās 11. gadsimtā pārsvaru guva integrācijas procesi un pieauga Kijivas lielkņazu vara. 11. gadsimtā Kijivas Krievzeme bija lielākā valsts Austrumeiropā.
11. un 12. gadsimtā nepārtrauktie tjurku cilšu pečeņegu un kumānu iebrukumi piespieda slāvu iedzīvotājus masveidā pārcelties uz daudz drošākiem un mežiem bagātākiem apvidiem ziemeļos, ļoti daudzi devās uz apgabalu, kas pazīstams kā Zaļesje. Valdošās Rurika dzimtas (Rurikoviču) iekšējo cīņu rezultātā Kijivas Krievzeme sadalījās sastāvdaļās. Tāpat kā daudzas citas Eirāzijas teritorijas, arī Krievzemi iekaroja Mongoļu impērija. Apmēram puse no senkrievu kņazistu iedzīvotājiem gāja bojā iebrukuma laikā. Mongoļiem iekarojot Kijivu un 1240. gadā Kijivas Krievzeme saira. Iebrucēji, ko vēlāk sāka saukt par tatāriem, izveidoja Zelta Ordas valsti, kura izlaupīja senkrievu kņazistes un valdīja tagadējās Krievijas dienvidu un centrālajos plašumos vairāk kā trīs gadsimtus. Mongoļu valdīšana kavēja Krievzemes ekonomisko un sociālo attīstību. Tomēr mongoļu virsvaras laikā autonomiju saglabāja Novgorodas republika kopā ar Pleskavu un tās lielā mērā tika pasargātas no nežēlībām, kas skāra pārējo valsti. Aleksandra Ņevska vadībā novgorodieši atvairīja zviedru (Ņevas kauja) un Livonijas (Ledus kauja) krustnešu uzbrukumus 1240.-1242. gadā. Rezultātā Kijivas ietekme samazinājās, tajā pat laikā palielinoties ziemeļaustrumos Vladimirai-Suzdaļai, ziemeļrietumos — Novgorodai un dienvidrietumos Galīcijai-Volīnijai. Galīcijas-Volīnijas kņazs Daniels Romanovičs (uk, ap 1201—1264) atkaroja mongoļiem Kijivu, 1253. gadā Romas pāvests viņam piešķīra Krievzemes karaļa titulu (rex Rutheniae). 14. gadsimtā tagadējās Ukrainas un Baltkrievijas teritoriju pakļāva Lietuvas dižkunigaitija. Savukārt mongoļu pārvaldītā Vladimiras-Suzdaļas kņaziste un Novgorodas republika izveidoja pamatu mūsdienu Krievijas valstij.
Maskavija un Krievijas cariste
Tomēr tikai 1547. gadā Ivans IV (Jānis Briesmīgais) tika kronēts par pirmo Krievijas caru. Savas ilgās valdīšanas laikā Ivans IV iekaroja tatāru hanistes (Kazaņu, Astrahaņu) gar Volgas upi un pārveidoja Krieviju par daudznacionālu un daudzkonfesionālu valsti. Ivans IV izdeva jaunu likumu krājumu 1550. gadā, nodibināja pirmo Krievijas feodālo pārstāvju institūciju (Zemskij Sobor) un ieviesa lauku reģionos vietējo pašpārvaldi. Ivana IV neveiksmīgi centās iekarot arī latviešu un igauņu apdzīvotās zemes, bet zaudēja Livonijas karā pret Polijas, Lietuvas un Zviedrijas savienību Militārie zaudējumi, epidēmijas un trūcīgās ražas novājināja valsti. Krievijas-Krimas karu laikā Krimas tatāri nodedzināja Maskavu. Daudzi no Krimas kariem tika uzsākti galvenokārt nolūkā iegūt vergus. Rurika dinastijas izbeigšanās pēc Ivana IV dēla nogalināšanas un 1601. — 1603. gada bads noveda pie Juku laikiem un Polijas-Lietuvas kopvalsts un Zviedrijas karaspēku iebrukuma. 17. gadsimta vidū kazaki iekaroja bijušās Mongoļu impērijas teritorijas Sibīrijā un Tālajos Austrumos. 1648. gadā krievu pārceļotāji kā pirmie eiropieši sasniedza Bēringa šaurumu, kas atdala Āziju no Ziemeļamerikas.
Risova
Risova ir ciems Baltinavas novadā. Atrodas novada rietumu daļā 7 km no novada centra Baltinavas un 208 km no Rīgas.
Krievijas vēsture
Krievijas Impērija
Romanovu dinastijas un Pētera I (Pētera Lielā) laikā Krievijas cariste kļuva par pasaules lielvaru. Valdot no 1682. līdz 1725. gadam, Pēteris sakāva Zviedriju Lielajā Ziemeļu karā, piespiežot to atdot Karēlijas rietumus un Ingriju (divus apgabalus, ko Krievija bija zaudējusi Juku laikos), Igauniju un Vidzemi, tā nodrošinot Krievijai piekļuvi pie jūras un jūras tirdzniecību. Tieši Ingrijā Pēteris lika pamatus jaunajai galvaspilsētai Sanktpēterburgai. Pētera reformas Krievijā atnesa ievērojamas Rietumeiropas kultūras ietekmes. Katrīna II (Katrīna Lielā), kas valdīja no 1762. līdz 1796. gadam, turpināja pielikt pūles, lai Krievijas Impērija kļūtu par vienu no Eiropas lielvalstīm. Savienībā ar Prūsiju un Austriju Krievijas Impērija sagrāva Poliju-Lietuvu, anektējot arī Kurzemes hercogistes teritoriju. 1809. gadā Krievijas Impērija pakļāva Somiju.
Risova
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V474.
Krievijas vēsture
Krievijas Impērija
1812. gada karā Krievijas Impērijas armija sagrāva Napoleona un viņa sabiedroto iebrukumu, ārkārtīgi aukstās ziemas laikā vairāk kā 95% no viņa karaspēka, kas iebruka Krievijā, gāja bojā. Napoleona kara virsnieki, atgriežoties Krievijā, atnesa sev līdzi liberālisma idejas un pat mēģināja ierobežot cara varu ar neizdevušos Dekabristu sacelšanos 1825. gadā, kam sekoja vairākas politisko represiju desmitgades. Uzvarot vairākos krievu-turku karos, 19. gadsimtā Krievijas Impērija pakļāva Aizkaukāzu un apspieda Kaukāza pretestības karus Ziemeļkaukāzā (1817—1864), taču piedzīvoja sakāvi Krimas karā.
Deviņpadsmitā gadsimta vidū Krievijas attīstību kavēja dzimtbūšanas izplatība un Nikolaja I konservatīvā politika. Nikolaja pēctecis Aleksandrs II (1855—1881) ieviesa būtiskas reformas, tai skaitā arī dzimtbūšanas atcelšanu 1861. gadā; šīs "Lielās reformas" bija impulss industrializācijas sākumam. Tomēr Aleksandra III un viņa dēla Nikolaja II valdīšanas laikā saasinājās daudzi sociāli-ekonomiskie konflikti. Skarbie apstākļi rūpnīcās noveda pie revolucionārās sociālistu kustības masveida atbalsta. 1905. gada janvārī Sanktpēterburgā streikojošie strādnieki izgāja mierīgā demonstrācijā par reformām, bet karaspēks atklāja uz viņiem uguni, nogalinot un ievainojot vairākus simtus. Cara karaspēka nožēlojamā izgāšanās sākumā tik populārajā Krievu-japāņu karā un šis notikums, kas pazīstams kā "Asiņainā svētdiena", aizdedza 1905. gada Krievijas revolūciju. Lai gan armija ātri apspieda sacelšanos un Nikolajs II saglabāja lielāko daļu savas varas, viņš tomēr bija spiests piekāpties nozīmīgām reformām, tai skaitā runas un pulcēšanās brīvības piešķiršanai, politisko partiju legalizācijai un ievēlētas likumdošanas sanāksmes — Domes radīšanai; tomēr netika piepildītas strādnieku pamata cerības uz dzīves uzlabojumiem. Sausums un bads Krievijā gadījās diezgan regulāri, bads iestājās katrus 10—13 gadus. 1891.—92. gada bads nogalināja aptuveni pusmiljonu cilvēku. Holēras epidēmijas bija prasījušas vairāk kā 2 miljonus dzīvību.
Krievija Pirmajā pasaules karā iesaistījās, lai palīdzētu tās sabiedrotajai Serbijai, un, būdama izolēta no saviem sabiedrotajiem, bija spiesta karot trijās frontēs. Krievija nevēlējās karot, bet juta, ka tad vienīgā izeja Eiropā būs pilnīgs Vācijas pārsvars. Lai gan armija vēl nebija sakauta 1916. gadā, esošo sabiedrības neuzticību valdībai padziļināja arvien pieaugošie kara izdevumi, posts (starp Antantes valstīm Krievijai bija visvairāk bojā gājušo militārpersonu un mierīgo iedzīvotāju) un stāsti par korupciju un pat nodevību augstākajās aprindās, kas 1917. gadā noveda pie Krievijas revolūcijas uzliesmojuma. Strādnieki un zemnieki, un arī Krievijas armijas karavīri, kas galvenokārt nāca no zemniekiem, visā valstī sarīkoja virkni sacelšanos. Daudzas sacelšanās organizēja un vadīja demokrātiski ievēlētās tā sauktās Padomes. Februāra revolūcijā tika gāzta Krievijas monarhiju un tās vietā stājās nestabila politisko partiju koalīcija, kas sevi pasludināja par Pagaidu valdību. Atteikšanās no troņa bija imperiālistiskās valdīšanas beigas Krievijā, Nikolajs un viņa ģimene tika apcietināti un vēlāk, Krievijas pilsoņu kara laikā, sodīti ar nāvi. Lai gan iesākumā Padomes atbalstīja Pagaidu valdību, tā parādīja, ka nespēj atrisināt daudzas no problēmām, kas bija novedušas pie Februāra revolūcijas. Otrā revolūcija — Oktobra revolūcija — Vladimira Ļeņina vadībā gāza Pagaidu valdību un radīja pasaulē pirmo sociālistisko valsti.
Padomju Krievija
Pēc Oktobra revolūcijas izcēlās pilsoņu karš starp jauno valdību un sociālistiem revolucionāriem, meņševikiem un Balto kustību. Brestļitovskas miera līgums izbeidza karadarbību ar Eiropas centrālajām valstīm Pirmajā pasaules karā.