cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Artjoms Dzjuba
2014.—2015. gada sezona
Pēc veiksmīgās sezonas Dzjuba atgriezās "Spartaka" sastāvā. Viņš izcēlās jau sezonas pirmajā spēlē, gūstot divus vārtus pret Kazaņas "Rubin". Tāpat Dzjuba guva divus vārtus arī nākamajā čempionāta spēlē pret Maskavas "Dinamo", izraujot uzvaru ar 2—1. Piektās kārtas spēlē, 2—1 uzvarā pār FK Ufa viņš atkal izcēlās ar "dubli". Pēc spilgtā sākuma Dzjubas sniegums kritās un nākamos vārtus viņš spēja gūt vien novembrī spēlē pret FK Mordovia. 2014. gada oktobrī parādījas ziņas, ka Dzjuba esot atteicis "Spartaka" līguma piedāvājumam un ka viņa esošais līgums beidzas 2015. gada jūnijā. 2015. gada 6. februāri tika paziņots, ja Dzjuba noslēdzis 5 gadu līgumu ar Sanktpēterburgas "Zenit", komandai pievienojoties 1. jūlijā. Līgumā atrunātā alga bija 3,3 miljoni eiro gadā.
Piedāvājumus uz atlikušo sezonas daļu iegūt Dzjubu īrē izteica gan Tulas "Arsenal", gan pats "Zenit", tomēr pāreju perioda beigās "Spartaks" atdeva viņu īrē uz FK Rostov par 1 miljona eiro kompensāciju. Atgriešanās Rostovas kluba sastāvā Dzjubam neizvērtās tik veiksmīga, viņš līgā aizvadīja 12 spēles un guva vienus vārtus.
Sanktpēterburgas "Zenit"
Jaunajā komandā Dzjuba debitēja 2015. gada 19. jūlijā spēlē pret Maskavas "Dinamo". Viņš nopelnīja 11 metru soda sitienu, kuru realizēja Hulki. Pirmos vārtus Dzjuba guva pēc nedēļas spēlē pret Jekaterinburgas "Ural". 1. augustā spēlē pret Groznijas "Terek" Dzjuba iedzīvojās deguna lūzumā pēc divcīņas ar Adilsonu. Čempionu līgā Dzjubam sezona padevās izcila, viņš 8 spēlēs guva 6 vārtus. 2016. gada 9. aprīlī spēlē pret Permas "Amkar" Dzjuba guva 100. vārtus karjerā. Kopumā līgā Dzjuba 30 spēlēs guva 15 vārtus.
Īre uz Tulas "Arsenal"
Sezonas gaitā Dzjuba zaudēja vietu "Zenit" sastāvā, tāpēc 2018. gada 31. janvārī tika atdots īrē uz Tulas "Arsenal". 9. martā guva pirmos vārtus jaunajā komandā spēlē pret Permas "Amkar". 22. aprīlī Dzjuba aizvadīja spēli pret "Zenit", pret klubu, kuram viņš pieder, izceļoties ar gūtiem vārtiem un rezultatīvu piespēli 3—3 neizšķirtā. Kopumā "Dzjuba" "Arsenal" sastāvā aizvadīja 10 spēles, guva 6 vārtus.
2018.—2019. gada sezona
Pēc īres Dzjuba atgriezās "Zenit" sastāvā. Par viņu izrādīja interesi tādi klubi kā Bordo "Girondins" un Stambulas "Galatasaray". 16. augustā UEFA Eiropas līgas kvalifikācijas spēlē pret Minskas "Dinamo" izcīnot uzvaru papildlaikā ar 8—1 pēc tam, kad pirmo spēli zaudēja ar rezultātu 0—4. 25. kārtas spēlē pret Maskavas "Dinamo" Dzjuba iesita savus 100. vārtus Krievijas Premjerlīgā. Šajā sezonā Dzjuba ar "Zenit" pirmoreiz karjerā kļuva par Krievijas čempionu.
Karjera izlasē
Lai gan Dzjuba varēja pārstāvēt Ukrainu (viņa tēva dzimteni), tomēr viņš izlašu līmenī izvēlējās pārstāvēt Krieviju. Viņš ir spēlējis dažādu vecumu Krievijas jauniešu izlasēs, U21 izlasē aizvadot 9 spēles un gūstot 4 vārtus.
2011. gada novembrī Dzjuba pirmo reizi tika izsaukts uz Krievijas pieaugušo izlasi, kad arī debitēja tajā 11. novembrī, aizvadot pirmo puslaiku pārbaudes spēlē pret Grieķiju. Viņš tika iekļauts kandidātu sarakstā 2012. gada Eiropas čempionātam, tomēr netika iekļauts galīgajā 23 vīru sastāvā. Izlases galvenais treneris Diks Advokāts Dzjubas neiekļaušanu paskaidroja ar to, ka viņš neiederējās taktiskajā zīmējumā.
2014. gada Pasaules kausa kvalifikācijā Dzjuba piedalījās vienā spēlē, nākot uz maiņu 0—1 zaudējumā pret Ziemeļīriju. Viņš tika iekļauts paplašinātājā kandidātu sarakstā Pasaules kausam, tomēr Fabio Kapello uz to beigās izvēlējās citus uzbrucējus, kā Aleksandru Kokorinu un Aleksandru Keržakovu.
Pēc Pasaules kausa Dzjuba atguva vietu izlases sastāvā. 2016. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Lihtenšteinu viņš guva savus pirmos vārtus izlases sastāvā. atbildes spēlē pret Lihtenšteinu viņš guva 4 vārtus graujošā 7—0 uzvarā. Kopumā šajā atlases ciklā viņš 8 spēlēs guva 8 vārtus.
Dzjuba iekļuva sastāvā 2018. gada Pasaules kausam, kas norisinājās Krievijā. Atklāšanas spēlē pret Saūda Arābiju viņš nāca uz maiņu 70. minūtē, jau pēc minūtes gūstot vārtus 5—0 uzvarā. Turnīra otrajā spēlē pret Ēģipti Dzjuba tika iekļauts sākumsastāvā un atkal guva vārtus. Krievija uzvarēja 3—1, pirmo reizi vēsturē izkļūstot no grupu turnīra Pasaules kausā. Astotdaļfināla spēlē pret Spāniju Dzjuba 41. minūtē realizēja 11 metru soda sitienu, panākot izlīdzinājumu. Viņš tika nomainīts otrajā puslaikā, Krievijas izlase uzvarēja 11 metru sitienu sērijā, iekļūstot ceturtdaļfinālā, kur Krievija 11 metru sitienu sērijā zaudēja Horvātijai.
Pēc Pasaules kausa beidzot karjeru izlasē Igoram Akinfejevam, Dzjuba tika izvēlēts par Krievijas izlases kapteini. 2020. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas spēlē pret Sanmarīno viņš guva 4 vārtus 9—0 uzvarā, kas bija graujošākā uzvara Krievijas izlases vēsturē.
Privātā dzīve
Tēvs nāk no Ukrainas, Poltavas, strādājis par policistu, māte — no Čuvašijas. Dzjubam ir arī māsa Olga.
Dzjubam ir sieva Kristīna un dēls Ņikita.
Portugāles futbola izlase 2014. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: Paulu Bentu
Kārlis Gustavs fon Lēvenvolde
Kārlis Gustavs fon Lēvenvolde (de, ap 1686—1735) bija vācbaltiešu cilmes Zviedru Vidzemes muižnieks, Krievijas Impērijas ķeizarienes Annas galminieks un diplomāts. Aijažu muižas (Aijasch, Ayasch), Dikļu muižas un Mazstraupes pilsmuižas īpašnieks, Livonijas landrāts (1721—1735).
Dzīves gājums
1731. gadā iecelts par ģenerāli, nosūtīts diplomātiskā misijā uz Vīni un Berlīni, lai atrastu piemērotu kandidatūru Annas Leopoldovnas vīram. Viņš rekomendēja izvēlēties Brandenburgas markgrāfu Kārli vai Braunšveigas princi Antonu Ulrihu. 1732. gada pavasarī viņš Berlīnē veda sarunas ar Austrijas vēstnieku par pretošanos Francijas karaļa Luija XV atbalstītā Staņislava Leščiņska pretenzijām uz Polijas karaļa troni, un Sakšu Morica pretenzijām uz Kurzemes hercoga troni. 1732. gadā viņam izdevās panākt vienošanos ar prūšu un austriešu diplomātiem par līguma (t. s. Lēvenvoldes līguma) noslēgšanu starp Krieviju, Austriju un Prūsiju. Tomēr domstarpības starp Austriju un Prūsiju pēc karaļa Augusta II Stiprā nāves 1733. gada februārī noveda pie Polijas mantojuma kara, kurā karadarbība noritēja gan Polijā, gan Reinzemē, gan Ziemeļitālijā.
1734. gadā grāfs Kārlis Gustavs fon Lēvenvolde saslima un aizbrauca uz savu Mazstraupes muižu (Klein-Roop), kur mira 1735. gada 30. aprīlī, pēc citiem datiem viņš miris Repinas muižā (Rappin), tagadējā Igaunijā.
Lēvenvoldes līgums
Diplomātijas vēsturē 1732. gada alianses līguma projekts starp Krievijas Impēriju, Svēto Romas impēriju un Prūsijas Karalisti tiek dēvēts par "Trīs melno ērgļu līgumu" (Treaty of the Three Black Eagles), kas paredzēja Portugāles karaļa brāļa Manuela ievēlēšanu par Polijas karali un Prūsijas prinča Augusta Vilhelma (1722—1758) ievēlēšanu par Kurzemes hercogu. Tomēr neilgi pirms līguma noslēgšanas 1732. gada nogalē radās domstarpības starp Austriju un Prūsiju par Kurzemes hercoga kandidatūru un 13. decembrī Austrija atsauca savu piekrišanu līguma noslēgšanai.
Pēc Polijas karaļa Augusta II Stiprā nāves 1733. gada februārī K. G. Lēvenvolde ierosināja jaunu līgumu starp Krieviju un Austriju jeb "Lēvenvoldes līgumu" (en, pl). Tā nosacījumi paredzēja, ka Krievijas Impērija sūtīs savu karaspēku uz Poliju, lai nodrošinātu Augusta III ievēlēšanu par Polijas karali. Viņam savukārt būs jānodrošina
1733. gada 19. augustā līgumam pievienojās Saksija.
Pēdējais īstais vīrs
"Pēdējais īstais vīrs" (en) ir amerikāņu situāciju komēdijseriāls, kura autors ir Džeks Bērdits. Tas tiek pārraidīts ABC televīzijas kanālā kopš. Seriālam iznākušas četras sezonas (kopā vairāk nekā 85 sērijas). "Pēdējais īstais vīrs" ir par Maika Bakstera (attēlo Tims Allens) un viņa ģimenes piedzīvojumiem.
Šis ir otrais ABC komēdijseriāls pēc Home Improvement, kurā galveno lomu attēlo Allens. Seriāla pirmās četras sezonas ierindojās 60 skatītāko pārraižu sarakstā.
Pīters Bogdanovičs
Pīters Bogdanovičs (en; dzimis, miris ) bija amerikāņu režisors, scenārists, aktieris, producents, kritiķis un kino vēsturnieks. Viens no nozīmīgākajiem "Jaunās Holivudas" režisoriem.
Biogrāfija
Bogdanovičs dzimis Kingstonā, Ņujorkā, pianistes Hermas (dzimusi Robinsone) un gleznotāja Borislava Bogdanoviča (1899—1970) ģimenē. Viņa māte bija Austrijas ebrejiete un viņa tēvs bija serbs. Bogdanovičs brīvi runāja serbu valodā, ko bija apguvis vēl pirms angļu valodas. Viņam bija vecāks brālis, kurš nomira nelaimes gadījumā 1938. gadā astoņpadsmit mēnešu vecumā pēc tam, kad viņam uzkrita katls ar verdošu zupu. Bogdanovičs par brāli uzzināja tikai septiņu gadu vecumā un nezināja viņa nāves apstākļus līdz viņš bija pilngadīgs. Tuvojoties Otrajam pasaules karam 1939. gada maijā ar apmeklētāju vīzām Bogdanoviča vecāki kopā ar mātes ģimeni ieradās ASV.
1952. gadā, kad viņam bija divpadsmit gadi, Bogdanovičs sāka pierakstīt savas atsauksmes par katru redzēto filmu uz indeksētām kartītēm. Viņš turpināja to darīt līdz 1970. gadam. Viņš absolvēja Ņujorkas koledžas skolu 1957. gadā un studēja aktiermākslu Stellas Adleras konservatorijā.
Neretaslauki
Neretaslauki ir ciems Aizkraukles novada Neretas pagastā pie pašas Lietuvas robežas. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Neretas upes labajā krastā pie autoceļa P75 5 km no pagasta centra Neretas, 58 km no novada centra Aizkraukles un 126 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Neretas muižas. Muižas apbūve un parks (16. gadsimta beigas, 18.—19. gadsimta) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Pīters Bogdanovičs
Karjera kinomākslā
Pēc The Last Picture Show panākumiem viņš režisēja komēdiju What's Up, Doc? (1972), kam bija labi kases ienākumi un vēl vienu kritiķu atzītu un finansiāli veiksmīgu filmu Paper Moon (1973), par ko viņš ieguva savu otro Zelta globusa balvas nomināciju kategorijā "Labākais režisors". Viņa nākamās trīs filmas saņēma negatīvu kritiķu vērtējumu un bija komerciālas neveiksmes. Pēc tam Bogdanovičs uz trim gadiem pārtrauca režisora darbu, bet tad atgriezās ar kulta filmām Saint Jack (1979) un They All Laughed (1981). Pēc savas draudzenes Dorotijas Stratenas slepkavības Bogdanovičs vēl uz četriem gadiem pārtrauca filmu veidošanu un uzrakstīja memuārus par viņas nāvi ar nosaukumu The Killing of the Unicorn. Viņš kino atgriezās ar filmu Mask (1985), kas saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un bija finansiāli veiksmīga. Režisējis tādas filmas kā Noises Off (1992), The Thing Called Love (1993), The Cat's Meow (2001) un "Kā kļūt par zvaigzni Brodvejā" (2014). Kā aktieris viņš ir pazīstams ar lomām HBO seriālā "Soprano ģimene" un Orsona Velsa pēdējā filmā The Other Side of the Wind (2018), kuru viņš arī palīdzēja pabeigt. Viņš saņēma Grammy balvu "Labākais garās formas mūzikas video" par dokumentālo filmu par Tomu Petiju Runn' Down a Dream (2007).
Valtera Capa balva
Valtera Capa balva tika iedibināta 2004. gadā. To kopīgi piešķir un pasniedz Latvijas Zinātņu akadēmija un Latvijas Republikas Patentu valde labākajam izgudrotājam. Balvas pasniegšana notiek reizi divos gados. Balva ir nosaukta vācbaltiešu izgudrotāja, fototehnikas konstruktora Valtera Capa vārdā.
Pīters Bogdanovičs
Karjera kinomākslā
Izcils kino vēsturnieks, viņš režisējis tādas dokumentālās filmas kā Directed by John Ford (1971) un The Great Buster: A Celebration (2018), kā arī publicēja vairāk nekā desmit grāmatas, no kurām dažas ietver padziļinātas intervijas ar draugiem Hovardu Houksu un Alfrēdu Hičkoku. Vairāki filmu veidotāji minējuši Bogdanoviča darbu ietekmi uz savu daiļradi.
Valtera Capa balva
Līdz šim balva pasniegta piecas reizes. 2005. gadā to saņēma izgudrotāji Roberts Kalniņš un Beņjaminš Jofems par nozīmīgiem izgudrojumiem detaļu automatizētā manipulēšanā ar elektromagnētisko lauku (EMAGO), 2007.gadā - Juris Upatnieks par nozīmīgiem izgudrojumiem hologrāfijā, 2009. gadā - radioinženieris Raimonds Skuruls par izcilu izgudrojumu skaņu apstrādes tehnikas jomā. Par 2011. gada Valtera Capa balvas laureātiem kļuva fiziķi Māris Ābele un Kazimirs Lapuška. Viņi apbalvoti par foto un lazeraparatūras izstrādi kosmisko objektu novērošanai. 2013. gada Valtera Capa balva tika piešķirta fizikas profesoram Jānim Spīgulim par ievērojamiem izgudrojumiem šķiedru optikā un biofotonikā.
Pīters Bogdanovičs
Karjera kinomākslā
Bogdanovičs nomira no Pārkinsona slimības komplikācijām savās mājās Losandželosā 2022. gada 6. janvārī 82 gadu vecumā.
Aidins Aimbetovs
Aidins Aimbetovs (Айдын Ақанұлы Айымбетов, dzimis ) ir Kazahstānas kosmonauts, lidotājs.
1993. gadā Aimbetovs pabeidza Armaviras augstāko kara lidotāju mācību iestādi. Pēc tam dienēja Kazahstānas Gaisa spēkos.
1993. gadā iesniedza iesniegumu uzņemt viņu kosmonautu rindās. 2001. gadā atkārtoti lūdza pieņemt viņu kosmonautos. 2002. gada vasarā saistībā ar Krievijas un Kazahstānas kopēja kosmiskā lidojuma realizēšanu Aidins Aimbetovs Maskavā izgāja medicīnisko komisiju. 2003. gada maijā kopā ar Muhtaru Aimahanovu sāka apmācību Kosmonautu sagatavošanas centrā.
2006. gadā pabeidza Žetisu valsts universitāti fizikas un informātikas specialitātē.
2008. gadā Aimbetovs tika virzīts kā kandidāts 2009. gada rudenī plānotam kosmiskajam lidojumam. 2009. gada aprīlī Kazahstāna atteicās no sava kosmonauta sūtīšanas kosmosā finansiālu problēmu dēļ. 2009. gada decembrī Aimbetovs sāka strādāt Kazahstānas kosmosa aģentūrā. 2014. gada maijā paziņots, ka Aimbetovs ir pirmais kandidāts 2017. gadā plānotajam Kazahstānas kosmonauta lidojumam.
Dzīvoklis (filma)
"Dzīvoklis" (en) ir 1960. gada ASV romantiska komēdija, kuras režisors, producents un viens no scenārija autoriem ir Billijs Vailders. Filmā galvenās lomas atveido Džeks Lemons, Šērlija Makleina, Freds Makmarijs, Rejs Volstons un Edija Adamsa.
Aidins Aimbetovs
2015. gada jūnijā Aidins Aimbetovs tika izvēlēts lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-18M angļu dziedātājas Sāras Braitmenas, kas maijā atteicās no lidojuma kosmosā, vietā.
Dzīvoklis (filma)
Filma ir par apdrošināšanas darbinieku, kurš, cerot uzkāpt pa karjeras kāpnēm, ļauj kolēģiem izmantot savu dzīvokli ārlaulības attiecībām. Nejauši viņš iepazīstas un iemīlas sava priekšnieka mīļākajā.
Aidins Aimbetovs
Aimbetova kosmiskais lidojums sākās 2015. gada septembrī, kosmosa kuģī Sojuz TMA-18M dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju SKS 18. Krievijas viesekspedīcijas sastāvā. Uz Zemes viņš atgriezās pēc gandrīz desmit dienām ar Sojuz TMA-16M
Dzīvoklis (filma)
"Dzīvoklis" kļuva gan par kritiķu atzītu, gan komerciāli veiksmīgu filmu. Tā tika nominēta desmit Amerikas Kinoakadēmijas balvām no kurām ieguva piecas kategorijās labākā filma, labākais režisors, labākais oriģinālscenārijs, labākais mākslinieka darbs un labākā montāža. Gan Lemons, gan Makleina par savu sniegumu ieguva Zelta globusa balvu. Kopš filmas izdošanas, "Dzīvoklis" tiek uzskatīta par vienu no visu laiku labākajām filmām, parādoties gan Amerikas Kinoinstitūta, gan Sight and Sound žurnālā labāko filmu sarakstos. "Dzīvoklis" bija viena no pirmajām 25 filmām, kas 1989. gadā tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".
Arbroath FC
Arbroath FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Ārbrota.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Slovēnija 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Slovēnija piedalījās 1992. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Spānijas pilsētā Barselonā no 1992. gada 25. jūlija līdz 9. augustam. Šī bija pirmā reize, kad Slovēnija pedalījās vasaras olimpiskajās spēlēs, kopš Dienvidslāvijas sabrukuma. Līdz 1988. gada Seulas vasaras olimpiskajām spēlēs Slovēnija startēja Dienvidslāvijas komandā.
Slovēnija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja divas olimpiskās bronzas medaļas, ierindojoties 52. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Abas bronzas medaļas tika izcīnītas airēšanā. Vienu izcīnīja divnieku airētāju pāris, bet otru četrinieku airētāju pāris. Šīs bija pirmās medaļas Slovēnijai olimpiskajās spēlēs.
Slovēnijas karogu olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā nesa sporta šāvējs Raimonds Debevecs.
Pristionchus americanus
Pristionchus americanus ir nematožu suga no Diplogasteridae dzimtas. Tā tika aprakstīta 2006. gadā ASV Masačūsetsas štatā, ar eksemplāriem dabūtiem no raibās vaboles virsmas. Pristionchus americanus tēviņi veiksmīgi pārojas ar citu sugu mātītēm vai hermafrodītiem.
Slavomirs Peško
Slavomirs Konrads Peško (pl; dzimis ) ir Polijas futbolists, pussargs, Polijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Polijas kluba Wieczysta Kraków sastāvā.
Sasniegumi
Wisła Płock
Lech Poznań
Lechia Gdańsk
Lukašs Teodorčiks
Lukašs Teodorčiks (pl; dzimis ) ir bijušais Polijas futbolists, uzbrucējs, Polijas futbola izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā spēlējis Polijā, Ukrainā, Beļģijā un Itālijā.
Sasniegumi
Lech Poznań
Dynamo Kyiv
Anderlecht
Individuālie sasniegumi
Bauskas Valsts ģimnāzija
Bauskas Valsts ģimnāzija ir vispārējās vidējās izglītības mācību iestāde Bauskā.
Izglītības programmas
Pamatizglītības otrā posma (7.-9. klase) matemātikas, komerczinības un inženierzinības virziena programma (kods: 23013111), Pamatizglītības 2. posma (7.-9.klase) profesionāli orientētā virziena programma (23014111), Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (31011011), Vispārējās vidējās izglītības humanitārā un sociālā virziena programma	(31012011), Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (31013011), Vispārējās vidējās izglītības profesionāli orientētā virziena izglītības programma (31014011).
Skolas vēsture
1806. gadā Bauskas pilsētas skolai uzcēla koka ēku, bet 1835. gadā uzcēla divstāvu mūra namu Bauskas apriņķa skolai (tagad Bauskas bērnu jauniešu centra ēka Rīgas ielā 8). 1886. gadā apriņķa skolu pārveidoja par pilsētas skolu, kurā strādāja skolotājs un rakstnieks Fricis Adamovičs.
1919. gada 22. septembrī Sudmalu ielā 65 (tagad Rīgas iela 8) atklāja Bauskas pilsētas vidusskolu, ko 1920. gada 1. aprīlī pārdēvēja par Valsts Bauskas vidusskolu, 1929. gadā par Valsts Bauskas ģimnāziju. 1931. gadā Valsts Bauskas ģimnāzija pārcēlās uz ēku Rīgas ielā 32 (tagad ēkā atrodas Bauskas pilsētas pamatskola), bet 1934. gadā uz ēku Uzvaras ielā 10. Pēc Latvijas okupācijas 1945. gadā skolu pārdēvēja par Bauskas vidusskolu, mācības atkal notika Rīgas ielā 32, jo ēka Uzvaras ielā kara laikā bija sagrauta. 1951. gada 1. septembrī dibinātā '''Bauskas 1. vidusskola''' atsāka darboties atjaunotajā Uzvaras ielas 10 ēkā.
Sabers Halifa
Sabers Halifa (ar; dzimis ) ir Tunisijas futbolists, uzbrucējs, Tunisijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2016. gada spēlē Tunisijas Ligue 1 kluba Club Africai sastāvā.
Sancassania polyphyllae
Sancassania polyphyllae ir ērcīšu suga no Acaridae dzimtas.
Sancassania polyphyllae ērcītes barojas ar kukaiņu (galvenokārt, raibās vaboles, bet arī Galleria mellonella) kāpuru un pieaugušo vaboļu līķiem un ar entomopatogēniskām nematodēm (tai skaitā Steinernema feltiae un Heterorhabditis bacteriophora).
Brāļi Mongolfjē
Brāļi Žozefs Mišels Mongolfjē un Žaks Etjēns Mongolfjē bija franču gaisa kuģošanas pionieri, pirmie, kuri uzbūvēja pilotējamu karstā gaisa balonu.
Pirmie publiski demonstrētie karstā gaisa balona lidojumi notika 1783. gada vasarā Parīzē, Francijā. Pirmais lidojums ar pasažieriem notika 1783. gada 19. septembrī, un tā pirmie pasažieri bija aita, pīle un gailis. Dažas nedēļas vēlāk, domājams, 15. oktobrī, pirmajā lidojumā ar gaisa balonu devās divi brīvprātīgie gaisa kuģotāji: Pilatrs de Rozjē un marķīzs d'Arlands.
Balona izmērs bija 33 metri diametrā, un tas pacēlās 1800 metru augstumā. Pirms lidojuma balonu piepildīja ar karstu gaisu, ko ieguva sadedzinot salmus, bet gaisā pacelšanos nodrošināja kokogles.
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Augšdaugavas novadā
Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Augšdaugavas novadā.
Roberts Hegs
Roberts Hegs (sv, dzimis ) ir zviedru hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Hegs pārstāv NHL komandu Floridas "Panthers". Iepriekš Hegs ir spēlējis Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey, AHL komandā Lehaiveli "Phantoms" un NHL komandās Filadelfijas "Flyers" un Bufalo "Sabres".
Zviedrijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2019. gada Pasaules čempionātā.
Slovēnija 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Slovēnija piedalījās 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika ASV pilsētā Atlantā no 1996. gada 19. jūlija līdz 4. augustam. Slovēnijai šīs bija otrās vasaras olimpiskās spēles, kopš Dienvidslāvijas sabrukuma.
Slovēnijas olimpisko komandu 1996. gada vasaras olimpiskajās spēlēs veidoja 37 sportisti (25 vīrieši un 12 sievietes), kuri startēja 8 olimpiskajos sporta veidos. Visvairāk sportistu, 10 sportisti, no Slovēnijas startēja vieglatlētikā.
Slovēnija šajās vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja divas olimpiskās sudraba medaļas, ierindojoties 55. vietā pēc iegūto medaļu kopskaita. Šīs bija pirmās sudraba medaļas Slovēnijai olimpiskajās spēlēs. Vienu sudraba medaļu ieguva vieglatlēte Brigita Bukoveca, savukārt otru medaļu ieguva kanoe airētājs Andražs Vehovars.
Slovēnijas karognesēja olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā bija viegatlēte Brigita Bukoveca.
ASV futbola izlase 2014. gada Pasaules kausa finālturnīrā
Treneris: 🇩🇪 Jirgens Klinsmans
Staņislavs Čerčesovs
Staņislavs Čerčesovs (ru, os; dzimis Alagirā) ir osetīnu izcelsmes Krievijas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlējis vārtsarga pozīcijā. No 2016. līdz 2021. gadam bija Krievijas futbola izlases galvenais treneris.
Futbolista karjera
1990. gada novembrī aizvadīja pirmo spēli PSRS futbola izlasē pret Trinidādu un Tobāgo. Bija iekļauts NVS futbola izlases sastāvā 1992. gada Eiropas čempionātā, taču laukumā neizgāja. Vēlāk sargāja vārtus Krievijas izlasē, bija iekļauts izlases sastāvā 1994. un 2002. gada FIFA Pasaules kausa turnīros un 1996. gada Eiropas čempionātā. Kopumā izlasē nospēlējis 49 spēles (8 spēles PSRS, 2 — NVS, 39 — Krievijas izlasē).
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka 2004. gadā Austrijas pēc spēka trešās līgas klubā Kufstein. Tajā pašā gadā kļuva par Austrijas Bundeslīgas kluba Wacker Tirol galveno treneri. 2006. gada jūnijā sāka strādāt par Maskavas "Spartak" sporta direktoru. 2007. gadā kļuva par Spartak galveno treneri. Karjeras turpinājumā vadīja arī citus Krievijas klubus: Soču "Žemčužina", Groznijas "Terek", Permas "Amkar" un Maskavas "Dinamo".
2015. gada oktobrī kļuva par Polijas Ekstraklasa kluba Varšavas "Legia" galveno treneri. 2015.—2016. gada sezonā uzvarēja ar komandu gan līgā, gan Polijas kausa izcīņā. pēc abpusējas vienošanās līgums ar Polijas klubu tika lauzts.
2016. gada augustā Čerčesovs tika apstiprināts par Krievijas futbola izlases galveno treneri, lai sagatavotu komandu mājinieku statusā 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīram. Pasaules kausa finālturnīrā aizveda Krievijas izlasi līdz ceturtdaļfinālam. 2018. gada jūlijā parakstīja jaunu līgumu par darbu Krievijas izlases galvenā trenera amatā. 2020. gada Eiropas čempionātā Krievijas izlase ieņēma pēdējo vietu grupā, nekvalificējoties izslēgšanas spēlēm. Krievijas Futbola savienība atbrīvoja Čerčesovu no amata.
Doma laukums (Milāna)
Doma laukums (it) ir laukums Itālijas pilsētas Milānas centrā. Laukums nosaukts Milānas Doma vārdā, kas dominē laukuma apbūvē. Laukums ir pilsētas centrs gan ģeogrāfiskā, gan sociālā nozīmē. Tā platība ir 17 000 m2. Laukuma apbūvē ietilpst dažas no Milānas svarīgākajām celtnēm un prestižākajiem biznesiem, un tas ir viens no galvenajiem tūrisma objektiem pilsētā.
Kaut arī laukums radīts 14. gadsimtā un pamazām apbūvēts (piemēram, Milānas Doms celts sešus gadsimtus), mūsdienu izskatu tas ieguvis 19. gadsimta otrajā pusē, pateicoties arhitekta Džuzepes Mangoni plānojumam. Izņemot Milānas Domu un Milānas Karaļa pili, citas laukuma ēkas projektējis Džuzepe Mangoni, kurš 1877. gadā gāja bojā laukuma ievērojamākās 19. gadsimta celtnes Viktora Emanuela II galerijas celtniecības laikā.
Lāodikeja
Lāodikeja jeb Laodiķeja (grc) bija antīkā grieķu pilsēta tagadējās Turcijas teritorijā blakus Eskihisaras ciemam 6 km uz ziemeļiem no Denizli pilsētas. Pilsētu Likus upes ielejā senākas pilsētas Diospoles vietā 3. gadsimtā pr.Kr. dibināja Seleikīdu dinastijas valdnieks Antiohs II, nosaukdams to savas sievas Laodikas vārdā. 1. gadsimtā Lāodikejā tika dibināta agrīnā kristiešu draudze, kas pieminēta Jaunās derības rakstos Pāvila vēstulē kolosiešiem un Jāņa atklāsmes grāmatā. Pašlaik pilsētas drupas tiek atjaunotas un veidots arheoloģiskais parks.
Vēsture
Pēc arheoloģijas datiem Laodiķeja bija apdzīvota jau no agrā halkolītiskā perioda (vara laikmets, ap 5500 gadiem pr.Kr). 261.-253. gados pr.Kr. iepriekšējā ciemata Diospoles vietā Antiohs II dibināja pilsētu Laodiķeju, nosaucot to savas sievas Laodikas vārdā. 188. gadā pr.Kr. Laodiķeja pārgāja Pergamas valdījumā, bet 130. - 129. gados pr.Kr. tā tika iekļauta Romas republikas sastāvā. Šajā laikā pilsētas centrā tika nozīmētas Āzijas provineces pārvaldnieka tiesu sēdes (konventi). Marks Tullijs Cicerons, būdams prokonsuls Kilikijā un atbildīgais par astoņu tiesas iecirkņu jurisdikciju savā provincē, 50. gadā pr.Kr. no 13. februāra līdz 15. martam savu darbību izvērsa Laodiķejā.
1. gadsimtā Laodiķeja imperatoru Tiberija un Nerona valdīšanas laikā divas reizes smagi cieta zemestrīcēs, bet tomēr pilsēta atkopās saviem spēkiem. Romas impērijas laikā Laodiķeja kļuva par svarīgu tekstilrūpniecības centru. To vecināja vietējo smalkspalvainu melno aitu šķirnes audzēšanas tradīcijas. Vietējie tekstilnieki izmantoja kāda auga saknes, no kurām pagatavoja krāsvielu audumu krāsošanai purpura krāsā. Šādi krāsoti Laodiķejas audumi ieguva lielu popularitāti Romas impērijas teritorijā. No šāda auduma tika pagatavotas Kleopatras purpura buras. Vēlāku alternatīvu audumu krāsošanā panāca no Sīrijas moluskiem, kas padarīja Laodiķeju par Romas impērijas purpura audumu lielāko ražotni. Atrodoties uz austrumu-rietumu tirdzniecības ceļa, Laodiķeja kļuva par nozīmīgu tirdzniecības un finansu centru. To veicināja arī 8 km attālumā esošā kūrortpilsēta Hieropole, uz kurieni brauca atpūtnieki un svētceļnieki no visas Romas impērijas. Pilsētā darbojās monētu kaltuve, kur kala savas Laodiķejas monētas. Laodiķeja bija arī nozīmīgs kultūras un zinātnes centrs. Plaši pazīstama šeit bija Temisona dibinātā medicīniskā skola, kas uzskatīja, ka slimības stāvoklis ir sekas no ķermeņa poru pārmērīgas izpešanās vai sašaurināšanās. Tāpat arī pateicoties netālu esošās Pamukales termālo ūdeņu ķīmiskajam sastāvam, Laodiķejā tika gatavotas īpašas acu smēres.
4. gadsimta sākumā Laodiķeja kļuva par Pakatianes (apgabals Frīģijā) metropoli. 363. - 364. gados (pēc citiem datiem pirms 343. gada) Laodiķejā notika kristīgās baznīcas konsils, kurā tika sastādīts Bībele s Vecās derības un Jaunās derības kanons. Šajā laikā Laodiķeja iekļāvās Bizantija s sastāvā. 494. gadā to atkal piemeklēja smaga zemestrīce. Vēl smagāka zemestrīce notika 602-610. gados, kad pilsētu atstāja lielākā iedzīvotāju daļa. 1097. gadā Laodiķeju ieņēma turki seldžuki. Bet 1119. gadā Bizantijas imperators Jānis II Komnēns pilsētu atbrīvoja no turkiem, kas bija viņa pirmā nozīmīgā militārā uzvara. Viņa dēls Manuils I Komnēns apbūvēja ap Laodiķeju nocietinājuma mūri. No 1206. līdz 1230. gadam Laodiķeja atradās Manuela Maurozoma valdījumā. 1255. gadā pilsētu atkal ieņēma turki, bet 1402. gadā to izpostīja Timura karaspēks. Pilsētas iedzīvotāji tika pārcelti uz citu vietu, kur tika dibināta jauna pilsēta, tagadējā Denizli.
Cilvēki
Laodiķejas ievērojamie cilvēki:
Raith Rovers FC
Raith Rovers FC ir Skotijas futbola klubs, kura bāzes vieta ir Kērkoldi.
Sezonas
Krāsu atšifrējums: 1. līmenis (elites divīzija); 2. līmenis; 3. līmenis; 4. līmenis;
Anibals Godojs
Anibals Godojs (es; dzimis ) ir Panamas futbolists, pussargs, Panamas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē MLS līgas kluba Nashville SC sastāvā.
Mogulistāna
Mogulistāna(no, Moġūlistān) jeb Mogulu haniste bija Centrālāzijas valsts, kas pastāvēja pēc Čagataju hanistes iziršanas tās austrumu daļā no 1347. līdz 1462. gadam. Tās galvaspilsēta bija Almalika pie tagadējās Kuldžas (Ininas) pilsētas Iles upes baseinā, bet tās teritorija ietvēra zemes mūsdienu Kazahstānas, Kirgizstānas, Uzbekistānas un Ķīnas Tautas Republikas teritorijā. Pēc Mogulu hanistes sabrukuma tās dienvidaustrumu daļā pastāvēja Jarkendas haniste (1514–1705), kuru iekaroja Džungārijas haniste.
Stairway to Heaven
Stairway to Heaven ir angļu rokgrupas Led Zeppelin dziesma, kas izdota 1971. gada nogalē. To sakomponēja grupas ģitārists Džimijs Peidžs un vokālists Roberts Plānts. Dziesma sastāv no trim daļām ar pieaugošu tempu.
Tiek uzskatīta par vienu no visu laiku izcilākajām rokdziesmām. VH1 100 labāko rokdziesmu sarakstā tā ierindojās 3. vietā, Rolling Stone žurnāla 500 visu laiku labāko dziesmu sarakstā — 31. vietā. 20. gadsimta 70. gadu pieprasītākā dziesmu FM radio ASV.
Filips Hroneks
Filips Hroneks (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2019) Hroneks pārstāv NHL komandu Detroitas "Red Wings". Iepriekš Hroneks ir spēlējis Čehijas Ekstralīgas komandā Mountfield HK un AHL komandā Grandrepidsas "Griffins". 2017. gada Hroneks ar Grandrepidsas "Griffins" komandu ieguva Kaldera kausu.
Čehijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātā.
Sebastians Dāms
Sebastians Dāms (dk, dzimis ) ir dāņu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2019) Dāms spēlē Vācijas hokeja līgas komandā Berlīnes "Eisbären". Iepriekš Dāms ir spēlējis AHL komandā Sirakjūsas "Crunch", Dānijas hokeja līgas klubos EfB Ishockey un Rødovre Mighty Bulls, Austrijas hokeja līgas komandā Grācas "99ers" un Vācijas hokeja līgas komandā Īzerlonas "Roosters".
Dānijas hokeja izlases sastāvā ir spēlējis astoņos Pasaules čempionātos.
Guldža
Guldža (ug), arī Kulža (kazahu: قۇلجا, Құлжа) vai Inina zh — Yīníng Shì) ir Iles Kazahu autonomās prefektūras galvaspilsēta Iles upes krastā Siņdzjanas Uiguru autonomā reģionā Ķīnas Tautas republikas ziemeļrietumos. Atrodas netālu no Kazahstānas robežas.
Vēsture
13. gadsimtā pazīstama kā Almalika, Čingishana dēla Čagataja valsts galvaspilsēta. No 1347. līdz 1462. gadam Mogulistānas galvaspilsēta. 17. gadsimtā to pakļāva Džungārijas haniste, kuru 1755. gadā sagrāva mandžūru Cjinu dinastijas karaspēks.
No 1871. līdz 1881. gadam Guldžu okupēja Krievijas impērijas karaspēks. 1913. gadā ķīnieši to pārdēvēja par Ininu, no 1944. līdz 1949. gadam tā bija PSRS satelītvalsts Austrumturkestānas Republikas galvaspilsēta. Kopš 1954. gada Iles Kazahu autonomās prefektūras galvaspilsēta.
Gaisa balons
Gaisa balons ir par gaisu vieglāks lidaparāts (aerostats). Atšķirībā no dirižabļiem gaisa baloni nav vadāmi (var mainīt tikai lidojuma augstumu).
Indriķis Pūliņš
Indriķis Pūliņš (1856-1932) bija latviešu kuģu kapteinis, burukuģu būvētājs Upesgrīvas kuģubūvētavā.
Dzīvesgājums
Dzimis 1856. gada 10. maijā Vandzenes pagasta Uguņciemā „Reizu” māju saimnieka Sandera Pauliņa (1803—1860) ģimenē. Mācījās pirmās pakāpes Lubezeres vai Engures jūrskolā, tad trešās pakāpes Ventspils jūrskolā.
Masejo
Masejo ir pilsēta Brazīlijā, Alagoasas štata administratīvais centrs. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 997 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir 17. lielākā pilsēta Brazīlijā. Masejo atrodas Atlantijas okeāna krastā. Pilsētā 1961. gadā dibināta Alagoasas Federālā universitāte.
Indriķis Pūliņš
Dzīvesgājums
No 1883. līdz 1885. gadam Indriķis Pūliņš bija kuģa kapteinis, pēc tam nodarbojās ar burukuģu būvēšanu Upesgrīvas kuģubūvētavā, divus no tiem uzbūvēja patstāvīgi. Finansēja 14 gafelšoneru būvi (6 divmastu un 8 trīsmastu), lielākā daļa bija brāļu Pūliņu kopīpašums. Ap 1890. gadu iegādājās Sviķu mājas. Mūža nogalē Indriķis Pūliņš strādāja par melderi savās dzirnavās Uguņciemā, bet Sviķos saimniekoja viņa meita Anna Rozālija. Miris 1932. gada 5. aprīlī, apbedīts dzimtas kapos Uguņciemā.
Gaisa balons
Gaisa balons ceļas augšup tāpēc, ka balonā gaiss tiek uzkarsēts un lidaparāts kopumā kļūst vieglāks nekā apkārtējais gaiss. Balonā var iepildīt arī gāzi, kas ir vieglāka nekā gaiss, piemēram, ūdeņradi vai hēliju.
Indriķis Pūliņš
Brāļu Pūliņu kuģi
1875. gadā Upesgrīvas liedagā kuģu būves meistars A. Kiršteins brāļiem Indriķim, Ansim un Kristam Pūliņiem uzbūvēja pirmo divmastu gafelšoneri Trina Maria. 1882. gadā Sāmsalas kuģu būves meistars Rediķis Tūms uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri Wanderer, Sāmsalas kuģu būves meistars Ado Seps brāļiem Pūliņiem uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri Uguņciems (Ugunzeems, 1886), divmastu gafelšoneri Anna Maria  (Valgalciemā, 1887), savukārt Rediķis Tūms Upesgrīvā uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Cerība" (Zeriba, 1890).
Gaisa balons
Pirmie publiski demonstrētie karstā gaisa balonu lidojumi notika 1783. gada 21. novembrī Parīzē, Francijā. Balonus bija izgatavojuši Pirmie gaisa balona pasažieri bija aita, pīle un gailis. Tajā pašā gadā pirmajā lidojumā ar gaisa balonu devās divi brīvprātīgie gaisa kuģotāji: Pilatrs de Rozjē un marķīzs d'Arlands.
Indriķis Pūliņš
Brāļu Pūliņu kuģi
1892. gadā Upesgrīvas kuģubūvētavā Indriķa Pūliņa vadībā uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Sveiks" (Sweiks), kuģubūves meistars J. Strādnieks uzbūvēja divmastu gafelšoneri "Zibens" (Sibens, 1895), Rediķis Tūms divmastu gafelšoneri "Tautiets" (Tauteets, 1897), Mārtiņš Morgenšterns uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Pūliņš" (Puhlin, 1899), K. Arklis uzbūvēja trīsmastu gafelšoneri "Sviķis" (Swiks, 1902), Mārtiņš Morgernšterns trīsmastu gafelšoneri "Kalps" (1904), Indriķis ar brāli Kristu uzbūvēja sev divmastu gafelšonerus "Brālis" (Brahlis) un "Brīze" (Brise, 1907). 1913. gadā Indriķis uzsāka būvēt trīsmastu gafelšoneri "Varons" (Warons), ko Pirmā pasaules kara dēļ pabeidza tikai 1920. gadā. 1931. gada 6. martā "Varons" avarēja pie Holihedas (Holyhead) ostas Velsas piekrastē.
Masejo
Masejo ir dibināta 1815. gadā. 1839. gadā tā kļuva par Alagoasas štata administratīvo centru. 2002. gadā Masejo bija Amerikas kultūras galvaspilsēta.
Gaisa balons
Karstā gaisa balonu kuģošanas pionieri bija brāļi Mongolfjē (Žozefs Mišels un Žaks Etjēns) no Francijas. Pirmie publiski demonstrētie karstā gaisa balona lidojumi notika 1783. gada vasarā Parīzē. Pirmais lidojums ar pasažieriem notika 1783. gada 19. septembrī, un tā pirmie pasažieri bija aita, pīle un gailis. Dažas nedēļas vēlāk, domājams, 15. oktobrī, pirmajā lidojumā ar gaisa balonu devās divi brīvprātīgie gaisa kuģotāji: Pilatrs de Rozjē un marķīzs d'Arlands.
Žils Verns ir sarakstījis fantastikas grāmatu par Āfrikas pārlidojumu gaisa balonā — "Piecas nedēļas gaisa balonā" (tulkota arī latviski).
Lidojumi Latvijā
Latvijā pirmo reizi cilvēka lidojums ar ūdeņradi pildītā gaisa balonā notika 1804. gadā, kad flāmu aeronauts Etjēns Gaspārs Robērs (Robertsons) devās lidojumā no Citadeles Rīgā un piezemējās Ropažu novadā. Pirmie latvieši, kas pievērsās lidošanai ar gaisa baloniem, bija Margarita un Ernests Vītoli, kuri savu pirmo lidojumu veica 1899. gadā, bet 1911. gadā savu pirmo lidojumu veica Kārlis Skaubītis.
Līdz 2014. gadam Latvijā regulāri norisinājās starptautiski gaisa balonu festivāli. No tiem plašāk pazīstamie bija LMT kauss, kas katru gadu norisinājās citā Latvijas pilsētā, un Valmieras kauss Valmierā. LMT kauss beidza pastāvēt 2012. gadā (pēdējo reizi norisinājās 2012. gada maija beigās un jūnija sākumā Madonā), bet Valmieras kauss 2014. gadā (pēdējo reizi norisinājās 2014. gada jūlijā). Jpprojām notiek vietējas nozīmes gaisa balonu festivāli.
Kopš 2019. gada pasažieru lidojumus Latvijā aktīvi pārrauga Civilā aviācijas aģentūra, veicot atbilstošu pārvadātāju sertifikāciju.
2022. gada FIFA Pasaules kausa fināls
2022. gada FIFA Pasaules kausa fināls bija futbola spēle, kas notika Lūseilas stadionā Katarā. Spēlē tika noskaidroti 2022. gada FIFA Pasaules kausa izcīņas uzvarētāji. Spēlē tikās Argentīnas un Francijas futbola izlases.
Spēles pamatlaiks beidzās ar rezultātu 2:2. Otrajā papildlaikā katra no komandām guva vēl pa vieniem vārtiem (3:3). 11 metru pēcspēles metienos par uzvarētājiem, ar rezultātu 4:2, kļuva Argentīnas izlase, izcīnot trešo reizi Pasaules kausu.
Savstarpējo spēļu vēsture
Līdz šai spēlei komandas bija tikušās 12 reizes. FIFA Pasaules kausa finālturnīros komandas ir tikušās trīs reizes — 1930. gada Pasaules kausa grupu spēlē (Argentīnas uzvara), 1978. gada Pasaules kausa grupu spēlē (Argentīnas uzvara) un 2018. gada Pasaules kausa astotdaļfināla spēlē (Francijas uzvara).
Stadions
Spēle norisināsies Lūseilas stadionā (Lūseilā) apmēram 20 km uz ziemeļiem no Kataras galvaspilsētas Dohas centra. Par fināla norises vietu stadions tika apstiprināts 2020. gada 15. jūlijā. Stadionā notiks arī deviņas citas spēles, no kurām sešas grupu turnīrā un trīs izslēgšanas spēlēs.
Algas kalkulators
Algas kalkulators ir tiešsaistes rīks potenciālās nākotnes algas aprēķināšanai.
Vienkāršākais kalkulatora veids domāts darbinieku neto darba algas aprēķināšanai no bruto darba algas vai pretējā virzienā. Šāds kalkulators prasa tikai izejas datu ievadi un aprēķinu veic automātiski.
Lielās kompānijās var būt iekšējais algu kalkulators, kas prognozē algas izmaiņas, mainot filiāli vai dzīves vietu.
Tamperes Pirkalas lidosta
Tamperes Pirkalas lidosta (IATA: TMP, ICAO: EFTP; fi, se) atrodas Pirkalā, Somijā, 13 kilometrus no Tamperes centra.
Vēsture
Tamperes lidosta tika dibināta 1936. gadā Hermeles apkaimē, kas atrodas 6 km no Tamperes centra. Tolaik lidostu ar Helsinkiem, Vāsu, Oulu un Kemi savienoja Aero O/Y (tagad Finnair). Pirmā termināļa ēka tika uzcelta 1941. gadā. Karhumäki Airways sāka lidot uz Stokholmu 20. gadsimta piecdesmitajos gados. Skrejceļš tika noasfaltēts 1958. gadā. No 1936. līdz 1979. gadam Härmälä lidosta apkalpoja 1,5 miljonus pasažieru. 1979. gadā tika slēgta Hermeles lidosta un atvērta jaunā Tamperes Pirkalas lidosta.
Pašreizējā 1. termināļa ēka tika pabeigta 1996. gadā. Ryanair sāka lidojumus uz Tamperi Pirkalu 2003. gada aprīlī. Tā pirmie galamērķi bija Stokholma-Skavsta, Londona-Stansteda, Frankfurte-Hāna un Rīga. Tas padarīja lidostu par vienu no visstraujāk augošajām Somijas lidostām un palielināja tās ikgadējo pasažieru skaitu no 256 380 līdz 709 356 no 2000. līdz 2008. gadam. 2011. gadā Ryanair bija 13 galamērķi no Tamperes Pirkalas. Wizz Air lidoja uz Gdaņsku 2010. un 2011. gada vasarā. airBaltic atsāka lidojumus uz Rīgu 2017. gada martā.
Zemo izmaksu aviokompāniju 2. terminālis tika renovēts 2014.—2015. gadā. Tomēr 2015. gada aprīlī Ryanair paziņoja, ka lidmašīnu trūkuma dēļ atcels visus maršrutus no Tamperes 2015.—2016. gada ziemas sezonā. Ryanair 2016. gada pavasarī atsāka satiksmi tikai uz Brēmeni un Budapeštu.
Transports no lidostas
Lidosta ir savienota ar Tamperes pilsētas centru (25 minūtes) ar 103. maršruta autobusu, kas kursē dažas reizes dienā tieši pēc lidmašīnu nolaišanās. Autobusa maksa par vienu biļeti uz Tamperi ir 5,50 eiro (zonas A+B+C). 90 minūšu laikā pēc biļetes iegādes var pārsēsties uz jebkuru citu autobusu, tramvaju vai piepilsētas vilcienu, kas kursē Tamperes un dažās kaimiņu pašvaldībās.
Autobuss 39A ved uz Pirkalas centru, kur var pārsēsties uz vairākiem autobusiem, kas kursē uz Tamperi vai Nokiu.
No Tamperes autoostas ir pieejami tālsatiksmes savienojumi uz Helsinkiem un citām pilsētām. Sarakstus un cenas var atrast Matkahuolto tīmekļa vietnē.
1. termināļa priekšā ir pieejami taksometri.
Ki Sonjons
Sasniegumi
Celtic
Swansea City
Individuālie sasniegumi
Novāra
Novāra ir pilsēta Itālijas ziemeļrietumos, Pjemontā. Tā ir Novāras provinces administratīvais centrs. 2013. gadā Novārā dzīvoja 105 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir otra lielākā pilsēta Pjemontā aiz Turīnas.
Pilsētu dibināja senie romieši. Tās nosaukums bija Novaria. 386. gadā Magnuss Maksims pilsētu nopostīja, bet Romas imperators Teodosijs I to atjaunoja.
Novārā bāzējas Itālijas B sērijas futbola klubs Novara Calcio.
Hesuss Valensuela
Hesuss Noels Valensuela Saess (es; dzimis Akarigvā) ir Venecuēlas futbola tiesnesis.
Karjera
Būdams students, Valensuela spēlēja futbolu universitātes līmenī, vienlaikus aizraujoties ar futbola spēļu tiesāšanu. 2007. gadā bijušais starptautiskais tiesnesis Luiss Solorsano uzaicināja viņu tiesāt Venecuēlas zemāko divīziju spēles. 2011. gadā viņš debitēja Venecuēlas čempionāta augstākajā līgā. 2013. gadā kļuva par FIFA kategorijas tiesnesi.
2021. gada Copa América Valensuela tiesāja divas spēles — vienu grupu turnīrā un pusfinālu starp Argentīnas un Kolumbijas izlasēm. 2021. gadā viņš piedalījās arī Tokijas olimpisko spēļu futbola turnīra tiesāšanā, kura laikā viņš novadīja trīs spēles. Starptautiskā Futbola vēstures un statistikas federācijas vērtējumā Valensuela tika atzīts par labāko futbola tiesnesi Dienvidamerikā 2021. gadā un bija viens no pretendentiem uz pasaules labākā tiesneša titulu.
2022. gada martā viņš tiesāja Recopa Sudamericana atbildes spēli starp Atlético Paranaense un Palmeiras. 2022. gada maijā FIFA iekļāva Hesusu Valencuelu tiesnešu sarakstā 2022. gada Pasaules kausa spēlēs Katarā.
Oskila
Oskila (uk) vai Oskola (ru) ir upe Krievijā un Ukrainā, Siverskijdonecas kreisā krasta un tās lielākā pieteka. Upes izteka ir Viduskrievijas augstienē pie Pogožejes ciema Krievijas Kurskas apgabalā, tālāk plūst dienvidu virzienā caur Belgorodas apgabalu un Ukrainas Harkivas apgabalu, kur lejpus Izjumas ietek Siverskijdonecā.
Lielākās pilsētas krastos ir Starijoskola, Novijoskola, Valuiki un Kupjanska. Upes ūdens tiek izmantots lauksaimniecībā un rūpniecībā. Lejtecē izbūvēta hidroelektrostacija un Oskilas ūdenskrātuve, kas ir daļa no Donbasa ūdensapgādes sistēmas.
Grū Hārlema Bruntlanne
Grū Hārlema Bruntlanne (no; dzimusi Grū Hārlema (Gro Harlem) ) ir bijusī Norvēģijas premjerministre un pašreizējā ANO īpašā sūtne klimata izmaiņu jautājumos.
Norvēģijas premjeres amatā aizvadījusi trīs termiņus: 1981. gadā, no 1986. līdz 1989. gadam un no 1990. līdz 1996. gadam. Vēl ir bijusi vides ministre (1974—1979).
Šigalejs
Šigalejs (, 1505—1566) jeb Šahgali bija Kasimovas hans (1516—1519, 1537—1546, 1546—1551, 1552—1566) un Krievijas atbalstītais Kazaņas hans (1519—1521, 1546, 1551—1552). Viens no Krievijas karaspēka pavēlniekiem karos pret Kazaņas tatāriem, tāpēc tatāru vēsturiskajā atmiņā kļuvis par nodevēja simbolu.
Livonijas kara laikā kā cara Ivana IV vasalis vadīja Krievijas caristes karaspēka iebrukumu tagadējā Igaunijas (1558) un Baltkrievijas teritorijā (1562).
Izcelsme
Cēlies no Čingishana dzimtas Zelta Ordas valdniekiem. Viņa vecvectēvs bija hans Kiči Muhameds (Küchük Muhammad), kas valdīja 1428. un 1432.—1459. gados. Viņa tēvs Šeihaulijars (Шәйхәүлияр) bija pēdējā Dižās Ordas hana Šeiha Ahmeda (Шәех Әхмәт) tuvs radinieks. Pēc tam, kad 1502. gadā Krimas hans Mengligirejs padzina viņa dzimtu no Dižās Ordas galvaspilsētas Sarajas, Šeihaulijars 1512. gadā kļuva par Kasimovas hanu un piedalījās krievu karagājienos pret lietuviešiem.
Dzīvesgājums
Dzimis ap 1505. gadu Kasimovas hana Šeihaulijara (Шәйхәүлияр) un viņa sievas Šahsultanas (Шах-Султан) ģimenē. Pēc tēva nāves jau 1516. gadā viņš kļuva par Kasimovas hanu, tatāri viņu dēvēja par sultānu, bet krievi par carēviču (царевич). 1519. gadā ar Maskavijas atbalstu viņu tronēja par Kazaņas hanu, ko krievi dēvēja par Kazaņas caru (царь казанский), bet par Kasimovas hanu kļuva viņa jaunākais brālis Džanali (Canğäli). Kad 1521. gada pavasarī pretkrieviskā opozīcija caru Šigaleju gāza no troņa, viņš bēga uz Maskavu un krievu karaspēka priekšgalā 1523. gadā neveiksmīgi uzbruka Kazaņai. Pēc tam uzturējās Maskavas lielkņaza Vasīlija Joanoviča (Vasīlija III) galmā, kas 1532. gadā viņu iecēla par Kaširas un Serpuhovas vietvaldi.
Maskavas lielkņaza Ivana Vasiļjeviča valdīšanas sākumposmā no 1533. līdz 1535. gadam viņš bija ieslodzīts Belozerskas klosterī. Par Kazaņas caru kļuva viņa jaunākais brālis Džanali. 1536. gada janvārī caru Šigaleju kopā ar viņa sievu Fatimu atbrīvoja un 1537. gadā viņš atkal kļuva par Kasimovas hanu. Pēc tam viņš no 1535. gada piedalījās piecos karagājienos uz Kazaņu, 1546. gadā un no 1551. līdz 1552. gadam viņam izdevās atgūt Kazaņas cara troni. Pēc atgriešanās Kasimovā Šigalejs 1553. gadā apprecējās ar Kazaņas valdnieci Sujumbiki (Сөембикә) un lika sev Kasimovā uzbūvēt mauzoleju.
Livonijas kara sākumā cars Šigalejs kā Krievijas cara Ivana IV vasalis komandēja Krievijas armijas "lielo pulku" (galveno triecienvienību). 1558. gada februārī - martā krievi un tatāri izsiroja Tērbatas bīskapijas teritoriju, aprīlī-maijā aplenca un ieņēma Narvas cietoksni, jūnijā ieņēma Vastselīnas cietoksni, jūlijā Tērbatu. 1558. gada septembrī Šigalejs kā uzvarētājs tika svinīgi sagaidīts Maskavā, kur viņu sveica cars Ivans IV. 1562. gada sākumā viņš piedalījās karagājienā pret Lietuvas dižkunigaitijai piederošo Polockas cietoksni. 1564. gadā krievi zaudēja lietuviešiem kaujā pie Čašņikiem, un caram Ivanam IV pastiprinājās aizdomas par Šigaleja lojalitāti, tāpēc viņa komandētais karaspēks 1564.—1565. gadā atradās rezerves pozīcijās pie Veļikije Lukiem.
Kiklādu kultūra
Kiklādu kultūra ir vara un bronzas laikmeta arheoloģiskā kultūra, kas bija izplatīta Kiklādu salās 3.—2. gadu tūkstotī pr.Kr. Pirmās cilvēku apmetnes salās ir attiecināmas uz vidējo (Maurosipilija Mikonas salā) un vēlo neolīta laiku (Saliaga starp Paru un Andiparu), t.i. 5.—4. gadu tūkstoti pr.Kr. Šajā laikā Milas salā sāka iegūt obsidiānu, kas maiņas ceļā tika izplatīts pa visu Vidusjūras austrumu reģionu.
Kiklādu kultūra ir veido Egejas civilizācijas daļu (historiogrāfisks nosaukums kultūrām Egejas jūras reģionā pirms grieķu civilizācijas). Kopā ar šo kultūru Egejas civilizācijā ietilpst mīnojiešu kultūra Krētā un mikēniešu kultūra kontinentālajā Grieķijā un salās.
Neolīts
Kiklādu kultūras pirmsākumi meklējami vēl neolītā, iespējams, ap 7. gadu tūkstoti pr.Kr. Par to liecina Milas salas obsidiāns, kura izstrādājumi ir atrodami dažādās aizvēsturiskajās apmetnēs Vidusjūras austrumu reģionā, īpaši Turcijas piekrastē un Tesālijā (Grieķijā). Taču tas var liecināt tikai par šī reģiona apmeklējumiem, bet ne par pastāvīgām apmetnēm. Faktiski pirmās pazīmes, kas liecinātu par organizētu sabiedrību Kiklādās, nav senākas par 5. gadu tūkstoti pr.Kr. Un vēl neolīta beigās 4. gadu tūkstoša pr.Kr. otrajā pusē šo Kiklādu kopienu attīstības pakāpe bija vēl ierobežota, ja salīdzina ar kultūrām Tuvajos Austrumos: Anatolijā, Sīrijā, Kanaānā. Pēc esošām ziņām tie bija nelieli zvejnieku un nabadzīgu zemkopju ciemati.