cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korespondencšahs
Spēle internetā
Internets ienesa būtiskas pārmaiņas korespondencšaha turnīru gaitā. Vispirms korespondencšahisti sāka parastā pasta vietā izmantot e-pastu. Partiju izspēles laiks strauji saruka, bet spēlētāja slodze pieauga. E-pasta turnīriem tika izstrādāti speciāli noteikumi un apdomas laiks palielināts no 3 dienām (pasta turnīros) līdz 6 dienām. Bet tā kā apdomas laiku joprojām rēķināja kā atbildes un saņemšanas dienas datumu starpību, tad iezīmējās arī jauna interesanta nianse: divu spēlētāju starpā apdomas laika ziņā vienmēr izdevīgākā pozīcija atradās tas, kurš dzīvoja tālāk rietumos. Pirmie ICCF e-pasta turnīri sākās 2002. gadā. E-pastam izrādījās vēl viens būtisks trūkums. Mēstuļu dēļ, e-pasta pakalpojumu sniedzēju starpa parādījās tā saucamie "melnie" saraksti, kas korespondencšahistiem radīja sarakstes problēmas. E-pasta spēles periods izrādījās samērā īss. Tika izstrādātas speciālas programmas, kas nodrošināja gājiena izdarīšanu tieši uz servera. Ieviesa vienotu servera laiku, kas vairs nebija atkarīgs no spēlētāja dzīves vietas, un lai gan apdomas laiku joprojām aprēķināja dienās, tās atskaite pretiniekam sākas jau no gājiena izdarīšanas momenta. Spēle caur serveri likvidēja vēl vienu negatīvu sarakstes turnīru pavadoni — pārrakstīšanās kļūdas. Servera turnīri jau gandrīz pilnīgi izspieduši pasta turnīrus, kas tagad notiek tikai kā pagātnes tradīcija.
Korespondencšaha organizācijas
Korepondencšaha sacensības pasaules mērogā organizē un vada Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF). Latvijā šo darbu veic tās locekle Latvijas Korespondencšaha federācija (LKŠF).
Jāņu siers
Jāņu siers ir nenogatavināts latviešu skābpiena siers, ko tradicionāli gatavo uz Jāņiem. Tā kā raksturīga siera sastāvdaļa ir ķimenes, to dažkārt sauc arī par ķimeņu sieru.
Vēsture
Jāņu siera recepte iekļauta jau pirmajā latviski iespiestajā oriģinālajā pavārgrāmatā „Latviska pavāru grāmata; muižas pavāriem par mācību visādus kungu ēdienus gārdi vārīt un sataisīt” (1796).
2005. gadā ikgadējā Latvijas novadu Siera dienā Limbažos ķimeņu siers tika pasludināts par „Siera karali”. 2014. gada 18. augustā biedrība „Siera klubs” Pārtikas un veterinārajam dienestam nosūtīja iesniegumu ar lūgumu izskatīt pieteikumu Jāņa siera iekļaušanai Eiropas Savienības produktu reģistrā „Garantētās tradicionālās īpatnības” (Traditional Speciality Guaranteed). 2014. gada 15. oktobrī pieteikums tika iesniegts Eiropas Komisijā, kas 2015. gada 13. novembrī, pieņemot regulu 2015/2045, to apstiprināja.
Gatavošana
Jāņu sieru gatavo svaigu pienu uzkarsējot līdz 85—90 °C temperatūrai, pievienojot pienskābes baktēriju ieraugu vai biezpienu, karsējot 65—85 °C temperatūrā un maisot, līdz piens pilnībā sarecē un izdalās sūkalas dzidrā, dzelteni zaļganā krāsā. Tad sūkalas nokāš, siera masu ieber atpakaļ bļodā un pievieno sakultas olas, sviestu vai saldo krējumu, ķimenes un sāli, apmēram 15—30 minūtes karsē 65—70 °C temperatūrā un strauji maisa, kamēr siera masa kļūst viendabīga ar nedaudz staipīgu konsistenci un atdalās no trauka malām. Siera masu iepilda veidnēs un vismaz 1—2 stundas iztur vēsumā. Pēc tam sieru izņem no veidnēm, ļauj tam apžūt un iesaiņo.
Raksturojums
Jāņu sieram jābūt no gaiši dzeltena līdz dzeltenas krāsas rituļa formā 8—30 cm diametrā un 4—6 cm augstumā bez acojuma ar vienmērīgi izkliedētām ķimenēm un mīkstu, saistītu, nedaudz graudainu un visā masā viendabīgu konsistenci. Pieļaujami dažādas formas tukšumi un masas sablīvējumi. Jāņu sieram jābūt ar tīru, pienskābu garšu un smaržu, ko papildina izteikta ķimeņu garša un smarža. Siera vārāmā sāls saturam jābūt no 1,2—1,8%, tauku saturam sausnā — ne lielākam par 30%, bet ūdens saturam — ne lielākam par 58%.
Upes tilbīte
Upes tilbīte (Actitis hypoleucos) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) Latvijā dzīvojoša bridējputnu suga. Ģeogrāfisko variāciju nav. Tai ir ļoti plašs izplatības areāls, ligzdo Eiropas un Āzijas mērenajā un subtropu joslā, sākot ar Rietumeiropu un beidzot ar Sahalīnu un Japānu, ziemo Āfrikā, Āzijas dienvidos un Austrālijā. Reizēm sastopama Islandē, Fēru Salās, Jaunzēlandē un Ziemeļamerikā. Sastopama no jūras krastiem līdz 4000 metriem virs jūras līmeņa augstu kalnos, izvairoties no mūžīgajiem sniegiem un ļoti karstiem reģioniem.
Latvijā
Latvijā upes tilbīte ir parasta ligzdotāja un caurceļotāja. Ligzdošanas laikā sastopama pie lielākām vai mazākām upēm, kā arī gar ezeriem un dīķiem. Ceļošanas laikā bieži novērojama gar jūras krastu, tomēr izvairās no smilšainiem liedagiem un parasti uzturas akmeņainās vai dūņainās vietās.
Izskats
Upes tilbīte ir samērā neliels bridējputns ar salīdzinoši īsām kājām, garu, taisnu knābi un neuzkrītošu apspalvojumu. Tās ķermeņa garums ir 19—21 cm, spārnu plētums 38—41 cm, svars 33—84 g. Mātītes nedaudz lielākas nekā tēviņi. Apspalvojums uz muguras, galvas un krūšu augšdaļā ir brūnganpelēks ar tumšāku, smalku raibumojumu, bet pavēdere, pakakle un krūšu apakšdaļa balta. Ap acīm balts ādas gredzens, kājas zaļganpelēkas. Vasarā apspalvojums ir košāks, ziemā pelēkāks. Lidojumā uz spārniem redzamas baltas šķērsjoslas. Jaunie putni ir pelēcīgāki, bet izteikt raibāki nekā pieaugušie.
Upes tilbīte ir ļoti līdzīga Amerikas upes tilbītei, bet ir par to nedaudz lielāka, ar garāku un taisnāku knābi, garāku asti, tumšākām kājām un košāku spārnu šķērsjoslu, lai gan abas sugas ļoti reti novērojamas kopā.
Uzvedība
Upes tilbītes galvenokārt ir gājputni, izņēmums ir atsevišķas populācijas Rietumeiropā, Lielbritānijas dienviddaļu ieskaitot. Migrācijas pārlidojumi notiek nakts laikā, pieaugušajiem putniem lidojot galvenokārt gar krasta līniju, bet jaunie putni izvēlas iekšzemi. Upes tilbītes lido pa vienai vei nelielos baros. Jaunie putni rudens migrāciju uzsāk vēlāk nekā pieaugušie, turklāt ļoti bieži jaunie putni nākamo vasaru pavada ziemošanas teritorijās, neatgriežoties ligdošanas reģionos. Lai arī lielākā daļa ziemo Āfrikā, Āzijas dienvidos un Austrālijā, daļa pārziemo arī Vidusjūras krastos.
Naktīs upes tilbītes mēdz savākties lielākos baros, lai kopīgi nakšņotu. Šādā barā var būt vairāk kā 100 īpatņu.
Barība
Upes tilbīte barojas ar dažādiem kukaiņiem, zirnekļiem, moluskiem, vēžveidīgajiem, retāk ar kurkuļiem, vardēm un krupjiem, nelielām zivtiņām un augu sēklām. Ziemas periodā tā barojas galvenokārt ar jūras bezmugurkaulniekiem. Upes tilbītes barību meklē dienas laikā, pa vienai vai apvienojoties nelielos bariņos. Barība tiek uzlasīta biežāk no zemes virskārtas vai ūdens virsmas, nevis meklēta, rakājoties pa dubļiem, jo upes tilbīte barību meklē, izmantojot redzi. Reizēm kukaiņi tiek noķerti lidojumā.
Ligzdošana
Upes tilbītes veido monogāmus pārus un ligzdot sāk tikai 2 gadu vecumā. Ligzdošana notiek maijā, jūnijā. Pāri ligzdo savrupus, apmēram 60—70 metru attālumā viens no otra. Tēviņš apsargā gan ligzdošanas teritoriju, gan mātīti. Ligzda ir sekla iedobe zemē, reizēm izklāta ar sausu zāli. Ligzda var būt paslēpta zem krūma vai koka, bet vienmēr atrodas kādas saldūdens tilpes (upes, ezera, dīķa) vai jūras krastā, apmēram 50 metru joslā no krasta līnijas. Vislabprātāk upes tilbīte izvēlas grantainus, akmeņainus liedagus strauju upīšu krastos. Dējumā ir 3—5 gaiši brūnas vai zaļganpelēkas, tumšiem raibumiņiem klātas olas, visbiežāk četras. Perē abi vecāki, inkubācijas periods ilgst 21—22 dienas. Mazuļi ir ligzdbēgļi un drīz pēc izšķilšanās seko vecākiem. Ļoti bieži viens no vecākiem, visbiežāk mātīte, pamet jaunos putnus pirms tie sākuši lidot. Lidot jaunie putni sāk 22—28 dienu vecumā. Ja upes tilbīti ar mazuļiem izbiedē, tā paceļas gaisā kopā ar tiem, kas cieši pieķeras pie vecākiem. Upes tilbīte savvaļā dzīvo līdz 8—12 gadiem.
Ahmets Davutoglu
Ahmets Davutoglu (tr,, dzimis ) ir Turcijas politiķis, no 2014. līdz 2016. gadam bija Turcijas premjerministrs, bet pirms tam bija Turcijas ārlietu ministrs. Pārstāv Taisnības un attīstības partiju. Davutoglu ir arī Beikentas Universitātes profesors, specializējies starptautiskajās attiecībās.
Vidiena
Vidiena ir agrāk lietots nosaukums, kurā dēvēja Vidzemes novadus, kuros runā Vidus dialekta Vidzemes izloksnēs, pretstatā Malienas jeb Augšzemnieku dialektam.
Vidiena lielā mērā atbilst vēsturiskajai Tālavas letgaļu un Daugavas līvu apdzīvotajai teritorijai.
Eidžun Kijokumo
Eidžun Kijokumo (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Zvīņaugļu grīslis
Zvīņaugļu grīslis (la) ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Eiropas mērenā klimata joslas ziemeļdaļā sastopamā, tostarp visā Latvijas teritorijā, purvainās pļavās un purvos.
Plašā nozīmē šī suga ietilpst dzeltenā grīšļa grupā (Carex flava s.l.).
Apraksts
Zvīņaugļu grīslis ir daudzgadīgs, 20—40 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo auga sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir skaidri nodalīts, divzobains knābītis.
Augs veido ceru, tas ir spilgti zaļš. Stublājs ir trīsšķautņains. Lapas ir 0,2—0,3 cm platas un īsākas nekā stublājs. Stublāja galotnē viena vālesveidīga, kātaina, 1,3—2 cm gara vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir 2—3 iegareni olveidīgas 0,8—1,5 cm garas sievišķo ziedu vārpiņas, apakšējā vārpiņa ir ar kātiņu. Apakšējās sievišķo ziedu vārpiņas seglapa atstāv, tā ir makstaina, ziedkopas garumā vai garāka. Augļa pūslītis ir dzeltenzaļš, trīsšķautņains, 0,35—0,5 cm garš, knābītis pustik garš, cik pūslītis, manāmi saliekts. Segplēksne ir dzeltenbrūna, gals smails, vidū dzeltenzaļa josla, apmale plēvjaina. Segplēksne ir īsāka nekā pūslītis. Augļu laikā vārpiņas ir gludas. Zied maijā un jūnijā.
Karloss Matamoross Franko
Karloss Matamoross Franko (es; dzimis ) ir Ekvadoras starptautiskais lielmeistars šahā (2002).
Biogrāfija
1981. gadā kļuvis par Pasaules junioru šaha čempionāta bronzas medaļas ieguvēju vecuma grupā līdz 16 gadiem. 1986. gadā piedalījies Pasaules junioru šaha čempionātā vecuma grupā līdz 20 gadiem. 2005. gadā piedalījies Pasaules šaha kausa izcīņā, bet 1. kārtā zaudējis Viktoram Bologanam.
Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 1997. gadā Kubā dalījis otro vietu Hosē Raula Kapablankas memoriālā. Četras reizes uzvarējis Malagas starptautiskajā šaha turnīrā Malaga Open (2001, 2005, 2007, 2010). Divas reizes pēc kārtas bijis pirmais Seviljas starptautiskajos šaha turnīros (2002, 2003). Par panākumiem turnīros FIDE 1987. gadā viņam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2002. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu. Bijis pirmais Ekvadoras šahists, kas kļuvis par lielmeistaru.
Pārstāvējis Ekvadoras komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Būt vai nebūt
"Būt vai nebūt" (en) ir 1942. gada ASV kinokomēdija, kuras režisors, producents un viens no scenārija autoriem ir Ernsts Lubičs. Filmā galvenās lomas atveido Kerola Lombarda, Džeks Benijs, Roberts Steks, Fēlikss Bresarts un Zigs Rumans.
Filma stāsta par aktieru trupu nacistu okupētajā Varšavā, kuri izmanto savas spējas maskēties un tēlot, lai apmānītu okupācijas karaspēku.
Filmas "Būt vai nebūt" pirmizrāde notika. "Būt vai nebūt" kļuva par Lombardas pēdējo filmu, pirms viņa gāja bojā aviokatastrofā 1942. gada 16. janvārī. 1996. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". "Būt vai nebūt" mūsdienās tiek uzskatīta par vienu no gan Lubiča, gan arī Lombardas un Benija labākajām filmām, kā arī par komēdijas klasiku. Sākotnēji filma neguva panākumus, jo tajā jokoja par nacistiem, kas tolaik bija reāls drauds.
Filmas nosaukums ir atsauce uz slaveno frāzi "Būt vai nebūt" no Viljama Šekspīra lugas "Hamlets".
Matāutu
Matāutu (wls, fr) ir Francijas aizjūras komūnas Volisas un Futunas administratīvais centrs. Izvietojusies komūnas lielākās salas Uveas austrumu krastā Hahakes distriktā un ir vienlaicīgi arī Uveas karalistes un Hahakes distrikta centrs. Matāutu atrodas komūnas administratīvās iestādes, kā arī lielākā daļa finanšu un komunikācijas uzņēmumu. Nozīmīga osta. 5 km uz ziemeļiem atrodas Hihifo starptautiskā lidosta.
1435. gads
1435. gads bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās sestdienā.
Lapu kāposts
Lapu kāposts pieder pie dārza kāpostu (Brassica oleracea) šķirņu grupas, ko galvenokārt audzē to ēdamo lapu dēļ, lai gan tie tiek izmantoti arī kā dekoratīvie augi. Lapu kāpostiem ir zaļas vai purpursarkanas lapas, un centrālās lapas neveido galvu (kā galviņkāpostam). Tiek uzskatīts, ka lapu kāposti ir tuvāki savvaļas kāpostiem nekā vairums dārza kāpostu formu.
Fernando Gago
Fernando Rubens Gago (es; dzimis ) ir Argentīnas futbola treneris un bijušais futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, Argentīnas futbola izlases bijušais dalībnieks. Pašlaik (2023) Gago ir Argentīnas kluba Racing Club galvenais treneris.
Klubu karjeras laikā spēlējis gan Argentīnā, gan Spānijā, gan Itālijā. Lielāko karjeras daļu aizvadījis Argentīnas Boca Juniors klubā. Tā sastāvā divas reizes kļuvis par Argentīnas čempionu, Real Madrid sastāvā divas reizes kļuvis par Spānijas čempionu.
Kopš 2007. gada pārstāv Argentīnas nacionālo izlasi. Tās sastāvā spēlējis 2007. un 2011. gada Copa America turnīrā un, Argentīnas U-23 izlases sastāvā uzvarējis.
Sasniegumi
Boca Juniors
Real Madrid
Argentīnas U20 izlase
Argentīnas U23 izlase
Arturs Eižens Zalsters
Arturs Eižens Zalsters (dzimis, miris ) bija inženieris konstruktors nestandarta iekārtu konstruēšanā, seno laivu pētnieks un konstruktors, jūrniecības vēstures pētnieks, ķīmijas un ķīmijas tehnoloģiju vēstures pētnieks, hidroloģijas pētnieks, gleznotājs un akvarelists.
2006. gadā viņš tika ievēlēts par Latvijas Zinātņu vēstures asociācijas Goda biedru.
Bērnība, kara gadi, studijas
Arturs Eižens Zalsters dzimis tālbraucēja kapteiņa ģimenē Rīgas Jūrmalā, Mellužos, 1922. gada 2. februārī. Mācījies 3. Rīgas Jūrmalas pamatskolā Mellužos un Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā. Bijis 38. vienības sauszemes skauts un 9. vienības jūras skauts. 1939. gadā A. E. Zalsters sāka mācīties Rīgas Valsts tehnikuma Ķīmijas nodaļā.
Kara laikā Arturu Eiženu Zalsteru vispirms mobilizēja Vācu armijas gaisa izpalīgos un norīkoja Tanku labošanas grupā Rīgā, ko vadīja militarizētā TODT organizācija, kara beigās 1945. gada aprīlī viņu iesauca Sarkanajā armijā. 1946. gada maijā viņš tika demobilizēts.
Pēc kara A. E. Zalsteram atkārtoti bija jāiestājas Rīgas Valsts tehnikumā, kas bija pārdēvēts par Rīgas Industriālo politehnikumu, jo vācu varas laikā izdotie diplomi netika atzīti. Tehnikumu viņš beidza 1947. gadā ar tiesībām iestāties augstskolā bez eksāmeniem. To viņš izmantoja, kļūstot par LVU Ķīmijas fakultātes studentu, sākotnēji izvēloties farmācijas tehnoloģijas nodaļu, bet pēc tās slēgšanas 1950. gadā pārgāja uz silikātķīmijas nodaļu, ko beidza 1952. gadā.
Izmēģinājumu gars un darbs arhīvā
Turpmāk strādājot Centrālajā zinātniskās pētniecības būvmateriālu laboratorijā, A. E. Zalsters pārkvalificējās par inženieri konstruktoru nestandarta iekārtu konstruēšanā. Par šajā laikā paveikto liecina iegūtās piecu izgudrojumu autorapliecības.
Pateicoties teicamajām vācu valodas zināšanām, A. E. Zalsters no 1980. gada sāka strādāt Latvijas Valsts vēstures arhīvā pie Kurzemes zemes arhīva materiāliem, kas bija atgūti no Vācijas. Ilgstošos komandējumos, strādājot Ļeņingradā, viņam bija iespēja izmantot PSRS Centrālā valsts vēstures arhīva, Ermitāžas un citas rokrakstu kolekcijas. Tad viņš arī pabeidza senās rakstības kursus, kas vēlāk lieti noderēja, pētot Kurzemes hercogu laikmeta liecības.
Rīgas kuģa arheoloģiskie izrakumi. Seno laivu pētījumi un būves iespējas
Kopā ar arheoloģi Melitu Vilsoni A. E. Zalsters no 1980. līdz 1985. gadam vadīja pētnieku grupu, izstrādājot arī Vecrīgas arheoloģiskajos izrakumos atklātā 12. gadsimta Rīgas kuģa rekonstrukcijas projektu. Inženieru grupā, kas izstrādāja rekonstrukcijas zīmējumus, visi bija vadošie konstruktori, tādēļ šo darbu atzinīgi novērtēja un akceptēja Ļeņingradas speciālisti. Tad arī tika izgatavots kuģa modelis, kas šobrīd atrodas Rīgas vēstures un kuģniecības muzejā.
Lai seno kuģu būvētāju māku aprakstītu zinātniskā valodā, A. E. Zalsters no 1991. līdz 1999. gadam darbojās Jūrmalas pilsētas muzejā par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1992. gadā A. E. Zalsters veica Carnikavā atrastā trīsmastu burinieka izpēti. 1997. gadā Rīgā tika dibināts atklāts sabiedriskais fonds “Latvijas senie kuģi”, kurā A. E. Zalsters kā eksperts aktīvi iesaistījās cerībā, ka beidzot radīsies iespēja realizēt vēsturiskā Rīgas kuģa būvi. Diemžēl 2007. gadā fonds pašlikvidējās, tā arī darbu pie kuģa būves neuzsācis.
Zinātniskā darbība un maģistra grādu iegūšana
1997. gadā A. E. Zalsters ieguva inženierzinātņu maģistra akadēmisko grādu, veiksmīgi aizstāvot maģistra darbu “Seno kuģu konstrukcijas īpatnības”, ko viņš izstrādāja RTU profesoru Jāņa Vības un Olafa Kepes vadībā.
Otru maģistra darbu “Seno kuģu būves skolas un to savstarpējā iedarbība” A. E. Zalsters izstrādāja Latvijas Kultūras akadēmijā profesora Jura Tālivalža Urtāna vadībā 1998. gadā, iegūstot mākslas zinātņu maģistra akadēmisko grādu.
Visvairāk A. E. Zalsters kā pētnieks rakstījis par senajiem kuģiem, aplūkojot to būves tradīcijas un raksturīgākās īpatnības dažādos laikmetos Rīgā, Kurzemē un citur. Šajos darbos A. E. Zalsters aizstāvēja savu metodi – seno jūras braucēju piederību vērtēt pēc viņu darināto kuģu konstruktīvajām īpatnībām. Viņa pētījumi apstiprināja līvu un kuršu dominanti kuģu būvniecībā Ziemeļeiropas un Latvijas jūrniecībā.
Monogrāfija “Hercoga Jēkaba burinieki”
A. E. Zalstera zinātniskās darbības virsotne bija 2002. gadā krāšņi izdotā monogrāfija “Hercoga Jēkaba burinieki” (māksliniece Elīza Vanadziņa). Grāmatas piecās nodaļās aplūkotas Kurzemes senās ostas un kuģu būvētavas, holandiešu skolas burinieku īpatnības 17. gadsimtā un spilgtākās liecības par senajiem Eiropas buriniekiem, Ventspils burinieku konstrukcijas īpatnības, hercoga Jēkaba Ventspils kuģubūves darbnīcas, to meistari un tēlnieki, Kurzemes hercogistes kuģu inventarizācijas akti un paši kuģi, navigācijas apstākļi Latvijas piekrastē 17. gadsimtā, Kurzemes kuģu aprīkojums šajā laikā, to navigācijas iespējas, apbruņojums u. c.
A. E. Zalsters senajos dokumentos meklējis liecības par to, kur tika būvēti hercoga Jēkaba burinieki, kādi darba paņēmieni un materiāli tika izmantoti, ar kādām ierīcēm kuģi tika aprīkoti, kādi tie izskatījās un uz kurieni tie burāja.
Grāmata, kurā izmantoti arī teksta autora A. E. Zalstera zīmējumi, bija tik vizuāli krāšņa, ka tā atzīta par 2002. gada skaistāko grāmatu Latvijā un godalgota starptautiskajā grāmatu gadatirgū Leipcigā, un izraisīja plašu pētnieku interesi daudzās pasaules valstīs.
Artura Eižena Zalstera fonds un publikācijas
A. E. Zalstera fondā Latvijas Nacionālās bibliotēkas Reto grāmatu un rokrakstu nodaļā ir 24 vienības (mapes) – manuskripti, izraksti no arhīviem, korespondence, ko sakārtojis un glabāšanā nodevis viņš pats. 18 mapes tā vai citādi ir saistītas ar atzinību neguvušiem pētījumiem par Rundāli, citas mapes satur ziņas par dažādiem vēsturiskiem kuģubūves jautājumiem, par Kurzemes iedzīvotāju etnisko sastāvu līdz 13. gadsimtam, korespondenci ar Igaunijas jūrniecības vēsturnieku Vello Mesu (Vello Mäss) u. c.
A. E. Zalsters ir līdzautors rakstu sērijai: “Ķīmija Livonijā (1200–1561)”, “Ķīmija Kurzemes hercogistē (1561–1795)”, “Ķīmija Vidzemē un Latgalē (17. un 18. gs.)”, “Ķīmiskā rūpniecība Latvijā (1860–1918)”.
Fondā atrodami abi A. E. Zalstera maģistra darbi.
Keidzo Imai
Keidzo Imai (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Arturs Eižens Zalsters
Artura Eižena Zalstera fonds un publikācijas
A. E. Zalstera publikāciju skaits pārsniedz 400 vienības, ieskaitot savu mākslas darbu reprodukcijas un darbus, kas eksponēti 134 dažādās izstādēs un kas lielākoties bijuši akvareļi, kā arī tušas zīmējumi, u.c.
Keidzo Imai
Nacionālā izlase
!Kopā||29||0
Arturs Eižens Zalsters
Artura Eižena Zalstera fonds un publikācijas
A. E. Zalstera sarakstījis arī memuārus “Barona dārznieka mazdēla piedzīvojumi”.
Lautere
Lautere ir ciems Madonas novada Aronas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Lauteres ezera krastā pie autoceļa P30 5 km no pagasta centra Kusas, 13 km no novada centra Madonas un 152 km no Rīgas. Lauterē atrodas tautas nams, Viesienas bibliotēka, vairāki uzņēmumi. Lauteres muižas apbūve (pils, dārznieka mājiņa, stūra tornis, klēts) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.
Zemnieku saeima
"Zemnieku saeima" ir industriālo lauksaimnieku lobija organizācija, kas dibināta 1999. gadā. Biedrības pamatdarbs ir Latvijas lauksaimnieku interešu pārstāvniecība, iesaiste likumdošanas veidošanas procesos valsts un Eiropas Savienības (ES) līmenī.
Biedrības valdes priekšsēdētājs ir Juris Lazdiņš, valdē ir 9 locekļi, to ievēl reizi divos gados.
Svētā Augustīna abatija
Svētā Augustīna abatija (en) ir benediktīniešu klostera drupas, kas atrodas Anglijas pilsētā Kenterberijā.
Viduslaikos klosteris kalpoja kā Kenterberijas arhibīskapu un Kentas karaļu kapenes. Klosteri 6. gadsimta beigās ar Kentas Bertas atbalstu dibināja Kenterberijas Augustīns un tas nosaukts viņa vārdā. Henrija VIII valdīšanas laikā 1538. gadā klosteris tika sekularizēts. Gadsimtu laikā, mainoties tā īpašniekiem, tas pamazām sabruka, līdz 19. gadsimtā tika sākts veikt pasākumus drupu saglabāšanai.
1988. gadā kopā ar Kenterberijas katedrāli un Svētā Martina baznīcu Svētā Augustīna abatija tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Amerikas upes tilbīte
Amerikas upes tilbīte (Actitis macularius) ir neliela auguma sloku dzimtas (Scolopacidae) bridējputns. Ģeogrāfisko variāciju nav. Sastopama Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā.
Izplatība
Amerikas upes tilbīte ligzdo Kanādā un ASV, sākot ar arktiskajiem reģioniem un beidzot ar ASV dienvidiem, ziemo ASV dievidos, Meksikā, Centrālamerikā, Karību salās un Dienvidamerikā. Reizēm ieklejo Eiropā un Āzijas dienvidrietumos, kā arī Sibīrijā un Klusā okeāna krastā. Populācijas, kas dzīvo ASV rietumu krastā ir nometnieki.
Izskats
Amerikas upes tilbīte ir neliels bridējputns ar vidēji garām, dzeltenām kājām un taisnu, oranžu knābi ar melnu galu. Knābis ir nedaudz īsāks par galvu. Mātītes ir 20—25% lielākas par tēviņiem. Ķermeņa garums upes tilbītei ir 10—18 cm, spārnu izplētums 37—40 cm, svars mātītēm 43—50 g, tēviņiem 34—41 g. Apspalvojums uz muguras, galvas un spārniem variē no brūna līdz olīvzaļam. Putna seja ir gaiša, kā arī gaiša ir pakakle, krūtis un vēders, kurus rotā tumši raibumi. Mātītēm raibumi ir lielāki nekā tēviņiem. Lidojumā uz spārniem ir redzama balta šķērsjosla.
Ārpus vairošanās sezonas raibumu ķermeņa apakšdaļā izzūd un Amerikas upes tilbīte kļūst ļoti līdzīga Eiropā ligzdojošajai upes tilbītei, bet ir par to mazāka, baltā spārnu šķērsjosla mazāk kontrastaina un tās kājas dzeltenas vai dzeltenpelēkas, salīdzinot ar zaļganajām upes tilbītes kājām.
Uzvedība
Upes tilbītes ligzdo saldūdens upju un ezeru krastos, daļēji atklātiem laukumiem mijoties ar biezu veģetāciju. Tie var būt gan krūmāji, gan augsti zālāji, meži un pļavas. Amerikas upes tilbītes sastopamas, sākot ar jūras līmeni un beidzot ar 4700 metriem virs jūras līmeņa augstu kalnos. Lai arī šī suga migrācijas laikā priekšroku dod saldūdens tilpnēm, to reizēm var novērot arī jūras krastā. Ziemas sezonā upes tilbītes sastopamas jebkur, kur ir ūdens tilpne: gan jūras krastos, gan iekšzemē. Putni nav sabiedriski un baros novērojami reti, parasti migrē pa vienam vai nelielā bariņā.
Barība
Amerikas upes tilbīte barību meklē gan uz sauszemes, gan ūdenī un to atrod, izmantojot redzi. Tā barojas ar jebkādu dzīvnieku izcelsmes barību, ja tikai tā ir pietiekami maza: kukaiņiem, vēžveidīgajiem un citiem bezmugurkaulniekiem, zivīm, vardēm, kurkuļiem, izņemot krupju kurkuļiem, un pat ar maitu. Reizēm kukaiņi tiek noķerti gaisā lidojumā. Upes tilbītes arī peld un nirst, ja ir nepieciešams.
Ligzdošana
Amerikas upes tilbītēm ir raksturīga poliandrija. Mātītei var būt līdz 4 tēviņiem. Monogāmā pārī par mazuļiem rūpējas abi vecāki, bet, ja mātīte iegūst vēl kādu tēviņu, mazuļu aprūpe tiek atstāta tēviņiem. Ligzdošanas teritoriju izveido mātīte un to agresīvi aizsargā. Kad ir izveidotas attiecības ar pirmo tēviņu, abi kopā būvē ligzdu, kas ir neliela iedobe zemē un kas ir izklāta ar sausu zāli. Ligzda parasti atrodas saldūdens tilpes tuvumā. Dējumā ir 4 olas, retos gadījumos 3. Katra mātīte gadā izdēj līdz 5 dējumiem. Inkubācijas periods ilgst 19—22 dienas, perējot abiem vecākiem, lai gan galvenokārt perē tēviņš. Mazuļi ir ligzdbēgļi un drīz pēc izšķilšanās seko vecākiem un barojas paši. Mazuļi pirmajās dienās tiek sildīti un aprūpēti, galvenokārt to dara tēviņš. Jaunās tilbītes paliek kopā ar saviem vecākiem vai tēvu vismaz 4 nedēļas. Dzimumbriedumu Amerikas upes tilbītes sasniedz viena gada vecumā un gada vecumā tās jau ligzdo.
Grieze (Ezeres pagasts)
Grieze (arī Marijas skola) ir ciems Saldus novada Ezeres pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 9,8 km no pagasta centra Ezeres, 43,3 km no novada centra Saldus un 165,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1165 (Mauri–Andziņas), Pestīles upes krastā.
Staņislavs Penkoslavskis
Dzīvesstāsts
Dzimšanas gads un vieta nezināma. Zināms, kā Staņislava tēvs Pjotrs mira pirms 1574. gada, un Staņislavs bija vecākais no četriem brāļiem. 1576. gadā kā Krakovas vojevodistes pārstāvis sejmā Toruņā. Karoja poļu armijā Livonijas kara laikā kampaņās pie Polockas, Veļikije Lukiem un Pleskavas
Stefana Batorija uzturēšanās laikā Rīgā (no 1582. gada 12. marta līdz 2. maijam) komandēja Alūksnes garnizonu un tika iecelts par Poļu Vidzemes ģenerālkomisāru. Pārbaudīja Vidzemes muižnieku titulu legalitāti. 1583. gadā pabija Krakovā, kur kārtoja jautājumus par Vidzemes valsts iekārtu. Veica muižniecības īpašumu revīziju. Piedalījās sadursmēs ar dāņiem par Piltenes bīskapiju. 1584. gadā tika ievēlēts Sejmā un tajā pašā gadā veica Sejma maršala pienākumus. Piedalījās karaļa ievēlēšanas sejmā 1587. gadā.
Amoss Ozs
Dzimis Palestīnā Austrumeiropas izcelsmes ebreju ģimenē un uzauga Jeruzalemē. Tēvs bija Izraēlas Nacionālās bibliotēkas bibliotekārs. Kad Amosam bija 12 gadu, māte izdarīja pašnāvību. 14 gadu vecumā Amoss pameta mājas un sāka strādāt Huldas kibucā, kur mainīja uzvārdu. Karojis Sešu dienu karā 1967. gadā un Jom Kipur karā 1973. gadā. Kopā ar ģimeni dzīvoja kibucā līdz 1986. gadam, kad pārcēlās uz Aradu. Pirmās literārās publikācijas no 1965. gada.
Voyager 2
Voyager 2 ir starpplanētu zonde, kas bija paredzēta Saules sistēmas ārējo planētu pētīšanai, viens no diviem Voyager programmas aparātiem. Tā tika palaista 1977. gadā un no tās joprojām tiek saņemta zinātniska informācija. Voyager 2 pārlidoja Saules sistēmas visas milzu planētas: Jupiteru, Saturnu, Urānu un Neptūnu. Pašlaik tā atrodas Saules sistēmas ārējā zonā, kur 2020. gada novembrī tā bija aptuveni 126 AU attālumā no Zemes.
Voyager 2 misija tika veidota tā, lai varētu izmantot tolaik jauno metodi — gravitācijas manevru. Veiksmīgas apstākļu sakritības dēļ Voyager misija notika laikā, kad Jupiters, Saturns, Urāns un Neptūns atradās pozīcijās, kur varēja sekmīgi veikt gravitācijas manevrus.
Lidojuma gaita
Voyager 2 palaida no Kanaveralas zemesraga ar Titan IIIE nesējraķeti. Pēc divām nedēļām tika palaists Voyager 1. Neskatoties uz to, ka Voyager 2 startēja agrāk, tā trajektorija bija garāka, vairāk apļveidīga, un Jupiteru tas sasniedza vēlāk par Voyager 1.
Garozas
Garozas ir ciems Saldus novada Ezeres pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4,2 km no pagasta centra Ezeres, 37,8 km no novada centra Saldus un 159,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu P106 (Ezere—Embūte—Grobiņa) un P107 (Skrunda—Ezere) krustojuma. Veidojusies ap vēsturisko Garozas (Garrosen) pusmuižu.
Sint-Truidense VV
Sint-Truidense VV ir Beļģijas futbola klubs no Sinttreidenas, kas spēlē Beļģijas futbola Pro līgā.
Astrahaņas guberņa
Astrahaņas guberņa (krievu: Астраханская губерния) bija Krievijas Impērijas, Krievijas Republikas, KPFSR un PSRS administratīva vienība, kas pastāvēja no 1717. līdz 1928. gadam. Guberņas centrs bija Astrahaņa.
Bijušās Astrahaņas guberņas teritorijā (1914. gada robežās) tagad pilnībā atrodas Astrahaņas apgabals un Kalmikijas Republika, daļēji — Volgogradas apgabals, Stavropoles novads, Rostovas apgabals un Dagestānas Republika. Daļa iekļauta arī Kazahstānas sastāvā — Atirau apgabals.
Impērijas brīvpilsēta
Impērijas brīvpilsēta (de vai Freie Reichsstadt) bija pilsētas juridiskā forma Svētās Romas impērijā, kas parasti norādīja uz to, ka pilsēta pakļaujas tieši imperatoram (nevis vietējiem augstmaņiem). Nosaukums arī varēja norādīt, ka pilsēta dibināta uz imperatoram piederošās zemes. Nosaukumu "Brīvā impērijas pilsēta" (Freie Reichsstadt) precīzi varēja attiecināt tikai uz septiņām pilsētām: Bāzeli, Strasbūru, Špeijeru, Vormsu, Maincu, Ķelni un Regensburgu, kuras bija izcīnījušas brīvību no baznīcas augstmaņu varas. 1422. gada sarakstā minētas 75 brīvpilsētas, 1521. gada sarakstā ir jau 84 brīvpilsētas, bet 18. gadsimta beigās to skaits bija samazinājies līdz 51.
Daudzas pilsētas Impērijas brīvpilsētas statusu ieguva mierīgā ceļā, izmantojot politiskās jukas impērijā, vai ar kukuļu palīdzību. Šo statusu varēja arī zaudēt. Maincas brīvpilsētu 1462. gadā iekaroja un pakļāva vietējais arhibīskaps. Trīre no brīvpilsētas statusa atteicās pati, lai atbrīvotos no augstajām izmaksām. Dažreiz imperatori statusu atņēma kā sodu dumpīgajiem pilsētniekiem. Bezansona nonāca Spānijas un vēlāk Francijas pakļautībā. Bāzele pievienojās Šveices konfederācijai. Strasbūru, Kolmaru, Hāgenavu un vairākas citas brīvpilsētas iekaroja Francija.
Bagātākās brīvpilsētas, tādas kā Lībeka, Nirnberga un Augsburga darbojās gandrīz kā neatkarīgas valstis. Tās sāka karus, slēdza līgumus un veidoja pilsētu savienības. Brīvpilsētas sadalījās divos lielākos grupējumos — Reinas un Švābijas. 1489. gada impērijas parlaments Frankfurtē nolēma, ka brīvpilsētām ir tiesības piedalīties impērijas parlamentā. Vestfālenes miera līgums 1648. gadā apstiprināja brīvpilsētas kā trešo politisko spēku impērijā.
1815. gadā, izveidojoties Vācu savienībai, vienīgi Hamburga, Lībeka, Brēmene un Frankfurte pie Mainas saglabāja brīvpilsētas statusu. 1866. gadā Frankfurti pie Mainas anektēja Prūsijas karaliste. Nacistiskās Vācijas laikā Lībeka zaudēja brīvpilsētas statusu un mūsdienās vienīgi Hamburga un Brēmene oficiāli saglabā brīvpilsētas statusu un neatkarīgu pašpārvaldi.
Alīda Vāne (operdziedātāja)
Alīda Elizabete Vāne (1899—1969) bija latviešu operdziedātāja (soprāns).
Dzīvesgājums
Pēc Otrā pasaules kara Alīda Vāne strādāja Latvijas PSR Valsts Filharmonijā (1945—1952), uzstājās koncertos Rīgā un Jūrmalā, bet visbiežāk nelielos lauku tautas namos. Savas dzīves pēdējos gadus pavadīja tagadējā Ventspils novada Tārgales pagasta „Jaunalkšņos”.
Mirusi 1969. gada 27. februārī Rīgā, apglabāta Venstpils Doku kapos.
Piemiņa
Kopš 1999. gada Ventspilī notiek Starptautiskais vokālistu konkurss par operdziedātājas Alīdas Vānes balvu (the Alīda Vāne Award for classical singers).
Čehoslovākijas hokeja līga
Čehoslovākijas hokeja līga bija Čehoslovākijas hokeja meistarsacīkstes, kuras notika no 1930. līdz 1993. gadam. Turnīra uzvarētājs izcīnīja Čehoslovākijas čempiona titulu.
Pēc Čehoslovākijas sadalīšanās, Čehoslovākijas hokeja līgas vietā izveidojās Čehijas Ekstralīga un Slovākijas Ekstralīga.
Breidisa
Breidisa (en vai Brades Estate) ir pilsēta Apvienotās Karalistes aizjūras teritorijā Montserratā, tās pagaidu galvaspilsēta. Izvietojusies salas ziemeļrietumu daļā Karību jūras krastā. Kopš 1998. gada Montserratas pagaidu galvaspilsēta, kurai līdzās pie Litlbeja līča tiek būvēta jaunā oficiālā galvaspilsēta.
Borna Barišičs
Borna Barišičs (hr, dzimis ) ir Horvātijas futbolists, spēlē kreisās malas aizsarga pozīcijā, pārstāv Horvātijas futbola izlasi. Kopš 2018. gada Barišičs pārstāv Skotijas Premjerlīgas komandu Rangers.
Iepriekš Barišičs ir spēlējis Horvātijas komandās Osijek, Dinamo Zagreb un Lokomotiva.
Horvātijas futbola izlases sastāvā debitējis 2017. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvam 2020. gada Eiropas čempionātam un 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Sasniegumi
Dinamo Zagreb
Rangers
Horvātijas izlase
Vērpjamā vārpsta
[[Attēls:Wirtel01.png|thumb|241x241px|
]] Vērpjamā vārpsta (vārpstiņa) ir rīks dzijas vērpšanai ar rokām. Viens no senākajiem instrumentiem.
Luišs Felipe Skolari
Luišs Felipe Skolari (pt; dzimis ) ir bijušais Brazīlijas futbolists, tagad — futbola treneris.
Pēc tās sācis trenera karjeru. Kopš 1982. gada ir vadījis 17 dažādus klubus un izlases. Vadīdams dzimtās Brazīlijas izlasi, ir ieguvis FIFA Pasaules kausu, FIFA Konfederāciju kausu (2013). Vadīdams Portugāles izlasi, ir sasniedzis. gada Eiropas čempionāta finālu un izcīnījis. gada Pasaules kausa 4. vietu. Vadīdams dažādus klubus, ir vairākas reizes kļuvis par nacionālo čempionu.
1999. un 2002. gadā ticis atzīts par Dienvidamerikas labāko treneri.
Grīvaiši
Grīvaiši ir ciems Saldus novada Ezeres pagastā. Atrodas pagasta dienvidaustrumos 4,6 km no pagasta centra Ezeres, 29,0 km no novada centra Saldus un 151,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļu P105 (Butnāri—Saldus—Ezere) un P96 (Pūri—Auce—Grīvaiši) krustojuma, Ezeres upes labajā krastā.
Latvija 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latviju 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pārstāvēja 23 sportisti, 19 vīrieši un 4 sievietes, kas sacentās 6 ziemas olimpiskajos sporta veidos. 1992. gada ziemas olimpiskās spēles notika Francijas pilsētā Albērvilā no 1992. gada 8. februāra līdz 23. februārim. Šīs bija 4. ziemas olimpiskās spēles, kurās startēja Latvijas olimpiskā komanda. Iepriekšējās ziemas olimpiskās spēles, kurās Latvija startēja norisinājās 1936. gadā Garmišā-Partenkirhenē. No 1956. līdz 1988. gadam, kad Latvija atradās Padomju Savienības okupācijā, Latvijas sportisti startējā Padomju Savienības olimpiskajā komandā.
1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs labākos rezultātus Latvijas komandā izcīnīja kamaniņu sporta pāris Aivars Polis un Roberts Suharevs, kas ieguva 11. vietu divnieku sacensībās, kā arī kamaniņu braucēja Anna Orlova, kas ieguva 11. vietu sieviešu vieninieku sacensībās.
Latvijas karognesējs atklāšanas ceremonijā bija bobslejists Jānis Ķipurs. Noslēguma ceremonijā Latvijas karogu nesa frīstaila pārstāvis Dans Jansons.
Sportistu sadalījums pa sporta veidiem
• — Sportists(-i) startēja vairākos sporta veidos
Rezultāti
1 — Par katru nesašauto mērķi tika piešķirta papildus minūte. 2 — Par katru nesašauto mērķi jānoslēpo sods 150 metru garumā.
Ikaunieks
Ikaunieks (sieviešu dzimtē Ikauniece) ir izplatīts latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vietvārda Ikaunieki. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Jukitaka Omi
Jukitaka Omi (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Beršada
Beršada ir pilsēta Ukrainā, Vinnicas apgabala Hajsinas rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Dohnas upes krastos 160 km no apgabala centra Vinnicas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.
Vēsture
Apdzīvotā vieta zināma no 1459. gada kā cietoksnis pie Lietuvas Lielkņazistes dienvidu robežas. No 1648. gada Umaņas kazaku pulka sotņas pilsēta, bet pēc 1667. gada miera līguma tika atdota Žečpospolitai. 1793. gadā iekļauta Krievijas impērijas sastāvā, 1795. gadā kļūst par miestu, no 1797. līdz 1804. gadam — apriņķa pilsēta. 19. gadsimta beigās Beršadā darbojās spirta un cukura rūpnīcas. 1966. gadā piešķirts pilsētas statuss. Mūsdienās pilsētā vairāki pārtikas rūpniecības un metālapstrādes uzņēmumi.
Riko Maskarinjass
Riko Maskarinjass (es; dzimis ) ir Filipīnu starptautiskais meistars šahā (1978).
Biogrāfija
1980. un 1990. gados bijis viens no Filipīnu vadošajiem šahistiem. Daudzu starptautisko šaha turnīru laureāts. 2000. gadā Vjetnamā ieņēmis 3. vietu Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas zonas turnīrā. 2005. gadā izcīnījis otro vietu Singapūras atklātajā šaha čempionātā. Par panākumiem turnīros FIDE 1978. gadā Maskarinjasam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Peldēšana 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 200 metri brīvajā stilā vīriešiem
200 metri brīvā stilā peldēšana vīriešiem bija viena no septiņām peldēšanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē. Sacensības notika divas dienas, 1900. gada 11. augustā tika aizvadīti pieci kvalifikācijas posmi, savukārt 12. augustā notika fināla sacensības. Disciplīnas norises vieta bija Sēnas upes daļa starp Kurbevuē un Aņēras tiltiem. Sacensībās kopā startēja 26 sportisti no 10 pārstāvošajām valstīm.
Zelta medaļu izcīnīja Austrālijas sportists Frederiks Leins, sudraba medaļu ieguva Ungārijas sportists Zoltāns Halmai, savukārt bronzas medaļu ieguva Austrijas sportists Karls Ruberls.
Rezultāti
— kvalifikācija finālam pēc vietas; — Kvalifikācija finālam pēc laika;  — Olimpiskais rekords.
Pārstāvētās valstis un sportisti
200 metru brīvā stila sacensībās startēja 26 sportisti (visi vīrieši) no 10 valstīm. Visas valstis šajā disciplīnā startēja pirmo reizi.
Filipsburga
Filipsburga (nl) ir Nīderlandes Karalistes autonomās valsts Sintmārtenas galvaspilsēta. Izvietojusies Sintmārtenas salas dienvidu krastā pie Karību jūras uz šauras strēles starp jūru un sālsezeru. Pilsētu 1763. gadā dibināja skotu kapteinis Nīderlandes dienestā Džons Filipss, kura vārdā tā nosaukta. Pilsēta ir ievērojams tūrisma un tirdzniecības centrs, kā arī nozīmīga osta.
Hanss fon Volfs
Dzīvesgājums
Otrā pasaules kara sākumā piedalījās Polijas kampaņā kā kavalērijas virsnieks. Pēc Francijas kampaņas 1940. gada 13. jūlijā apbalvots ar Dzelzs krustu. Par kaujām Austrumu frontē 8. tanku divīzijas satāvā 1942. gada 16. janvārī kā 61. Vērmahta karavīrs saņēma Dzelzs krusta Bruņinieka krustu ar Ozollapām (Eichenlaub zum Ritterkreuz). Vēlāk paaugstināts par pulkvedi un 4. Kubaņas kazaku pulka (4-й кубанский казачий полк) komandieri.
Miris pēc ievainojuma kaujā pie Pinskas 1944. gada 20. jūnijā.
Borna Sosa
Borna Sosa (hr, dzimis ) ir Horvātijas futbolists, spēlē kreisās malas aizsarga pozīcijā, pārstāv Horvātijas futbola izlasi. Kopš 2018. gada Sosa pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu VfB Stuttgart.
Iepriekš spēlējis Horvātijas komandā Dinamo Zagreb.
Horvātijas futbola izlases sastāvā debitējis 2021. gadā. Ticis iekļauts izlases sastāvam 2022. gada FIFA Pasaules kausam.
Sasniegumi
Horvātijas izlase
Plzeņas "Viktoria"
Plzeņas "Viktoria" (cs) ir profesionāls Čehijas futbola klubs no Plzeņas. Dibināts 1911. gadā, pašlaik spēlē Čehijas 1. līgā (augstākajā līmenī). Kluba futbolisti ir piecas reizes izcīnījuši Čehijas čempiontitulu un vienreiz uzvarējuši Čehijas kausa izcīņā.
Peru karognesēji olimpiskajās spēlēs
Šajā uzskaitījumā apkopoti Peru pārstāvji un sportisti, kas olimpisko spēļu oficiālajās ceremonijās nesuši valsts karogu.
Pirmo reizi Peru vasaras olimpiskajās spēlēs piedalījās 1900. gadā, savukārt ziemas olimpiskajās spēlēs — 2010. gadā.
Jūdži Kišioku
Jūdži Kišioku (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||10||2
Rūdolfs Lapsa
Rūdolfs Lapsa (, miršanas datums nezināms) bija latviešu lauksaimnieks, literāts un politiķis. Bijis Tautas padomes un Latvijas Satversmes sapulces deputāts no Latvijas Sociāldemokrātiskās Strādnieku partijas saraksta. 1922. gadā izstājies no frakcijas.
Dzimis 1886. gada 21. maijā Lubānas "Apogu" saimnieka Pētera Lapsas un Edes, dzimušas Pumperaus ģimenē.
1920. gadā saimniekoja Lubānas pagasta "Apogos".
Pirmās latviešu presē atrodamās publikācijas - miniatūras "Modernā iluminācija" un "Liesmu jūrā" 1920. gadā. Nozīmīgākie darbi - pieci miniatūru krājumi, līdzīgi pēc satura un formas: "Dzelzs gadu simteņa mokās", "Mamons un asinis", "Molohs un zelts", "Vampīra skavās" (visi 1921) un "Vergu tuksneša smilšu graudiņi" (1922). Darbos atsedz kapitālisma iekārtas necilvēcību, izmantojot kontrasta metodi, - smagās, nežēlīgās fabriku mašīnas samaļ tiešā un pārnestā nozīmē cilvēku miesu un dvēseli, darba devēji "izsūc" līdz pēdējam fabriku strādniekus. Kreisajā presē publicējis rakstus par Latvijas iekšpolitiku, kā arī miniatūras, skices un dzejoļus. Pēc 1924. gada presē nav publicējies.
Marijas muiža (Ezeres pagasts)
Marijas muiža ir ciems Saldus novada Ezeres pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 8,5 km no pagasta centra Ezeres, 42,1 km no novada centra Saldus un 164,2 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V1165 (Mauri–Andziņas), Pestīles upes krastā. Veidojusies ap vēsturisko Marijas (Marienhof) pusmuižu.
Avārijas nosēšanās
Avārijas nosēšanās ir prioritāra nosēšanās, ko veic gaisa kuģis, reaģējot uz ārkārtas situāciju, kad radušies tūlītēji vai pastāvīgi draudi gaisa kuģa drošībai un ekspluatācijai, vai arī pēkšņi nepieciešams pasažieri vai apkalpes locekli nogādāt uz zemes, lai tam sniegtu medicīnisko palīdzību.
Parasti tā ir novirzīšana uz tuvāko vai vispiemērotāko lidostu vai gaisa spēku bāzi, ko Gaisa satiksmes kontrolei jāveic nekavējoties pēc briesmu ziņojuma saņemšanas.
Avārijas nosēšanos veidi
Ir dažādi avārijas nosēšanos veidi, nosēšanās var būt plānota vai neplānota.
Veicamās procedūras
Ja piespiedu nosēšanās laikā nav pieejama dzinēja jauda, lidmašīna planē, savukārt helikopters izmanto autorotāciju, lai nolaistos uz zemes, saglabājot kontroli pār lidaparātu. Piloti bieži veic treniņus, kuros tiek simulēta dzinēja atteice, un pilotam jāveic droša nosēšanās, izvēloties nolaišanās vietu un pēc tam noplanējot ar optimālāko ātrumu.
Daži avārijas nosēšanās gadījumi
Lielajās lidmašīnās ir vairāki dzinēji un lidaparāta sistēmas tiek dublētas, tādēļ piespiedu nosēšanās tām atgadās ārkārtīgi reti, taču dažas šādas nosēšanās tomēr var atzīmēt. 1983. gada 23. jūlijā lidsabiedrības Air Canada lidmašīna Boeing 767 bija iztērējusi visu degvielu, taču pēc planēšanas veiksmīgi piezemējās Gimli lidostā Manitobā, Kanādā. Šis atgadījums tiek dēvēts par Gimli planētāju (Gimli Glider).
1982. gada jūnijā British Airways lidmašīna Boeing 747. kas veica lidojumu no Kualalumpuras uz Pērtu, iekļuva vulkānisko pelnu mākonī un zaudēja vilkmi visos četros dzinējos, trim no tiem darbību vēlāk izdevās atjaunot, un lidmašīna veiksmīgi nosēdās Džakartā.''
1988. gada 28. aprīlī lidsabiedrības Aloha Airlines lidmašīnai dekompresijas rezultātā no fizelāžas atdalījās apmēram 35 kvadrātmetri alumīnija apšuvuma. Lidojumu novirzīja uz Kahului lidostu, kur lidmašīna veiksmīgi nosēdās, taču šai negadījumā bija viens upuris — stjuarte, kura dekompresijas brīdī tika izsviesta no kabīnes. Dažas avārijas nosēšanās notikušas arī pēdējos gados.
Neveiksmīga avārijas nosēšanās notika 1977. gada 4. aprīlī, kad Southern Airways lidmašīna DC-9 spēcīga pērkona negaisa laikā krusas un lietus dēļ zaudēja vilkmi abos dzinējos un, nespējot aizlidot līdz lidostai, veica piespiedu nosēšanos uz ātrgaitas šosejas netālu no Ņūhofas (New Hofe) ASV Džordžijas štatā. Lidmašīna veica smagu piezemēšanos, bez tam tās tvertnēs bija liels daudzums degvielas, tādēļ tā uzliesmoja, gāja bojā lielākā daļa lidmašīnas pasažieru un vairāki cilvēki uz zemes.
Ārkārtas nosēšanās aviokompānijas veic samērā bieži, un gandrīz visas no tām beidzas bez starpgadījumiem. Tomēr, ņemot vērā šādu nosēšanos neprognozējamo raksturu, tās viegli var izvērsties par avārijas nosēšanām vai pat katastrofām.
Salīdzinoši liels avārijas nosēšanos skaits ir Īrijas Šenonas (Shannon) lidostā, jo tā ir pirmā lielākā lidosta, ko pēc okeāna šķērsošanas sasniedz transatlantiskie laineri.
Juzefs Urbanovičs
Juzefs Urbanovičs (pl, dzimis, miris ) bija Latvijas poļu izcelsmes Polijas ģenerālis (generał broni) un valsts darbinieks. No 1965. līdz 1971. gadam — Polijas armijas Galvenās politiskās pārvaldes vadītājs, no 1968. līdz 1984. gadam — Polijas Aizsardzības ministra vietnieks. PASP Centrālās komitejas loceklis. Piecu sasaukumu Sejma deputāts.
Dzīvesstāsts
Dzimis Pirmā pasaules kara laikā Orlā no Latvijas evakuēto Juzefa un Adeles, dzimušas Gutakovskas, ģimenē. 1920. gadā kopā ar ģimeni atgriezās Rīgā. Beidzis poļu pamatskolu, 1932. gadā īsu laiku mācījās poļu ģimnāzijā Rīgā, no kuras izstājās līdzekļu trūkuma dēļ. No 1932. līdz 1935. gadam bija metālapstrādes strādnieks. No 1934. līdz 1938. gadam mācījās Rīgas Jūrskolā. No 1935. līdz 1938. gadam — tirdzniecības flotes matrozis. No 1938. līdz 1939. gadam dienēja Latvijas armijā Alūksnē. Strādāja Rīgā tekstilrūpnīcā. 1939. gadā iestājās LKP.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā kļuva par Rīgas poļu avīzes Czerwony Sztandar galveno radaktoru. Vācijai iebrūkot PSRS, devās uz PSRS iekšējiem apgabaliem. Kā Sarkanās armijas virsnieks cīnījās pie Maskavas un Staraja Rusas.
1943. gadā, nodibinoties poļu bruņotajiem spēkiem PSRS (t.s. Berlinga armijai), iekļāvās tās sastāvā. No 1943. līdz 1945. gadam bija 4. divīzijas komadiera vietnieks politiskajā darbā. Pēc Polijas Tautas republikas nodibināšanas strādāja Polijas armijā partijas amatos. No 1945. līdz 1952. gadam bija Polijas Kara flotes politiskās daļas priekšnieks, vēlāk līdzīgos amatos Pomerānijas kara apgabalā un Ģenerālštāba akadēmijā. No 1958. līdz 1960. gadam bija Kara politiskās akadēmijas (Wojskowa Akademia Polityczna) komendants. Polijas armijas Galvenās politiskās pārvaldes (Główny Zarząd Polityczno-Wychowawczy Wojska Polskiego) vietnieks no 1960. līdz 1965. gadam, bet no 1965. līdz 1971. gadam — tās vadītājs. No 1968. līdz 1984. gadam — Polijas Aizsardzības ministra vietnieks. No 1984. līdz 1987. gadam — Polijas vēstnieks Mongolijā. Saņēmis Polijas, PSRS un citu valstu apbalvojumus. Miris un apglabāts Varšavā.
Abijs Ahmeds
Abijs Ahmeds Alī (am, dzimis ) ir Etiopijas politiķis. No 2018. gada ir Etiopijas premjerministrs. 2019. gadā saņēma Nobela miera prēmiju par “viņa centieniem panākt mieru un starptautisko sadarbību un jo īpaši par viņa izlēmīgo iniciatīvu atrisināt robežkonfliktu ar kaimiņvalsti Eritreju”.
Kodzo Tašima
Kodzo Tašima (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||7||1
Kalts
Kalts ir darbarīks materiāla (koksnes, akmens, metāla) slāņa atdalīšanai vai padziļinājumu izveidošanai materiālā.