cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Negaiss
Rīcība negaisa laikā
Elektroenerģijas drošības tehnikā ir tāds jēdziens kā "soļa spriegums", t.i., elektriskā sprieguma dažādība starp tiem zemes punktiem, uz kuriem liekam kājas. Zibens spēriens ne tikai aiziet zemē, bet izkliedējas pietiekoši lielā teritorijā, pat vairāk kā 100 metrus no izlādes vietas.
Ja negaiss jūs ir pārsteidzis upes vai jūras krastā, tad pēc iespējas ātrāk jāiznāk no ūdens un jāatstāj pludmale. Nedrīkst aizmirst, ka ūdens ļoti labi vada elektrību, tāpēc zibens, ja iespēris pāris kilometrus augstāk pa straumi, var nekavējoties sasniegt peldēties gribētāju.
Nevajadzētu palikt teltī vai zem saules sarga, labāk paslēpieties mežā, tuvākajā ēkā ar zibensnovedēju, autobusā, mašīnā utt. Nav ieteicams negaisa laikā turpināt braukt ar velosipēdu vai motociklu. ir zināms, ka negaisa laikā pati drošākā vieta ir automašīna, jo tās gumijas riteņi vienlaicīgi darbojas gan kā zibensnovedēji, gan kā izolācija.
Ja negaisa laikā jūs atrodaties vasarnīcā, mājās, tad vispirms ir jāatslēdz visas elektroierīces, jāizņem to kontakdakšas no rozetēm un cieši jāaizver logi un durvis. Tiem, kas cieš no ziedputekšņu alerģijas, labāk neiet ārā pirms negaisa un 3 stundas pēc tā, jo negaisā atmosfēras stāvoklis palielina izmešu un putekļu pārvietošanos.
Par negaisu, protams, varētu stāstīt daudz vairāk, jo daudzus fascinē šī dabas parādība. Ir cilvēki, kuriem patīk vērot negaisu, kaut arī spožie zibens uzliesmojumi un dārdošie pērkona spērieni tos biedē.
Vējiem līdzi
"Vējiem līdzi" var būt:
Edgars Grabovskis
Edgars „Zirgs” Grabovskis (dzimis 1972. gada 27. maijā) ir Latvijas folkmetāla grupas Skyforger basģitārists. Pirms tam muzicējis grupā Grindmaster Dead (1991—1995).
Starp saviem iedvesmas avotiem min Dream Theater, Nevermore, Darkthrone, Emperor, Symphony X, džezu un latviešu tradicionālo tautas mūziku.
Veru
Veru ir pilsēta Igaunijas dienvidaustrumos. Tās senākais latviskais nosaukums bija Vērava vai Verava, reizēm lieto arī nosaukumus Veri un Viru.
Alūksnes sadraudzības pilsēta.
Vēsture
Vērava ir sena apdzīvota vieta Tamulas ezera krastos, kā muiža pie Kirumpejas pils pazīstama jau Livonijas Konfederācijas laikos. Līdz Pirmajam pasaules karam ietilpa Vidzemes guberņā. Pilsētas tiesības tai piešķirtas ar Veravas muižas dzimtkunga Rīgas ģenerālgubernatora G. Brauna pavēli 1784. gada 21. augustā.
Vējiem līdzi (filma)
"Vējiem līdzi" (en) ir 1939. gada ASV vēsturiskā episka drāmas filma, kuras režisors ir Viktors Flemings. Filma uzņemta pēc Mārgaritas Mičelas 1936. gada romāna ar tādu pašu nosaukumu, kas ieguva Pulicera balvu. "Vējiem līdzi" darbība notiek 19. gadsimtā ASV dienvidos, filmā galvenās lomas attēlo Klārks Geibls, Vivjena Lī, Leslijs Hauards un Olīvija de Hevilenda. Filmā tiek parādīts baltādaino dienvidnieku skatījums uz Amerikas pilsoņu karu un rekonstrukcijas ēru. Filma 1944. gadā 12 nominācijās saņēma astoņas Amerikas Kinoakadēmijas balvas.
Baringo ezers
Baringo ezers ir beznoteces saldūdens ezers Kenijas centrālajā - rietumu daļā, Lielajā Rifta ielejā, ap 285 km ziemeļziemeļrietumos no Nairobi.
Nosaukums cēlies no vietējo cilšu vārda Mparingo - "ezers". Ezerā ietek divas upes - El Molo un Ol Arabela. Nav redzamas iztekas - ūdens iesūcas lavā. Par spīti tam ezera ūdens nav sāļš, un šis ir vienīgais Rifta ielejas saldūdens ezers Kenijā, ja neskaita Naivašas ezeru. Atrodas nomaļā, karstā un sausā apvidū. Ezera apkaimē dzīvo klejojošas ciltis.
S2
S2 bija amerikāņu vasaras polārstacija glacioloģisko pētījumu veikšanai, kas bija ierīkota Lo leduskupola vidienē, ap 80 km no piekrastes stacijas Vilksas. Staciju ierīkoja 1957. gada vasarā un tā sākotnēji atradās tikai 10 km no Vilksas (Site 1). Vēlāk tā tika pārvietota leduskupola vidienē 1139 m augstumā (Site 2). Stacija sastāvēja no vienas cilindriskas barakas (t.s. Jamesway hut), ģeneratora, noliktavas un glacioloģijas laboratorijas, kas bija savienoti ar segtu tuneli. Pētniecības programmas laikā ledājā tika izrakta 36 m dziļa šahta.
Vairāku gadu laikā virs stacijas uzkrājās bieza sniega kārta, kas 1996. gadā sasniedza 15 m biezumu. Sniega un firna slāņa spiediena rezultātā lielākā daļa stacijas telpu ir sabrukušas un to apmeklēšana ir bīstama.
Kuba
Kuba (es), oficiāli Kubas Republika (República de Cuba) ir sociālistiska salu valsts Ziemeļamerikā, aizņem Kubas salu (piecpadsmitā lielākā sala pasaulē) Lielo Antiļu salu arhipelāgā, Huventudas salu un vairākas mazākas saliņas. No kontinenta to atdala Floridas jūras šaurums ziemeļos un Jukatanas jūras šaurums rietumos. Lielākā pilsēta un galvaspilsēta ir Havana.
Vēsture
Pirmie eiropieši, kas nonāca Kubā, bija Kolumba ekspedīcijas dalībnieki 1492. gada oktobrī. 1511. gadā Spānijas karakuģu eskadra iekaroja arhipelāgu, pakļaujot pamatiedzīvotājus — indiāņu taino ciltis un padarīja to par savu koloniju (1514. gadā arhipelāgā bija jau 14 spāņu apmetņu), bet 1515. gadā par kolonijas galvaspilsētu tika izvēlēta Santjago de Kuba. 1762. gadā Kubu iekaroja Lielbritānija, taču apmaiņā pret Floridu tā atdeva salu atpakaļ Spānijai. 18. gadsimta beigās sākās cukura bums, 1840. gadā Kuba bija pasaules lielākā cukura eksportētājzeme. 1868. gadā plantāciju īpašnieks Karlos Manuels de Sespedes dāvināja saviem vergiem brīvību un deklarēja Kubas neatkarību. Desmit gadus kopīga baltādaino un melnādaino partizānu armija cīnījās pret Spāniju, taču galu galā tika sakauti. 1895. gadā salinieki dzejnieka Hose Marti vadībā uzsāka karu par neatkarību, kā rezultātā tie dažu gadu laikā pārņēma savā kontrolē praktiski visu salu.
1898. gadā ASV uzbruka Spānijai, kara rezultātā okupēja virkni tās koloniju, t.sk. arī Kubu. Kopš tā laika Kuba bija ASV protektorāts, kur valdīja virkne diktatoru. Kuba ieguva neatkarību tikai 1902. gadā, taču ASV ar uzspiestiem līgumiem nodrošināja sev tiesības jebkurā brīdī militāri iejaukties Kubas iekšējās lietās un ierīkoja kara flotes bāzi Gvantanamo līcī.
1933. gadā seržanta Fulhensio Batistas sarīkotajā apvērsumā gāza Džerardo Mačado i Moralesa diktatūru. 1940. gadā tika pieņemta jauna konstitūcija un sarīkotas prezidenta vēlēšanas, kurās uzvarēja Batista. Nākamajās, 1944. gada vēlēšanās Batista zaudēja Ramonam Gravam. 1952. gadā Batista kandidēja prezidenta amatam, taču, saprotot, ka vēlēšanās zaudēs, Batista 10. martā veica valsts apvērsumu un pasludināja sevi par pagaidu prezidentu. ASV atbalstītajai Batistas valdībai bija tieksme uz korupciju, vēlēšanu rezultātu viltošanu un politiskām slepkavībām, valstī bija augsts bezdarbnieku īpatsvars.
1956. gada decembrī Kubas piekrastē izkāpa 82 kaujinieki ar Fidelu Kastro un Ernesto Če Gevaru priekšgalā, kuri uzsāka partizānu karu pret Batistas režīmu. 1959. gada janvārī Batistas režīms tika gāzts un varu pārņēma kreisi orientētais Kastro un viņa domubiedri. Kastro režīms likvidēja arī rasu nevienlīdzības ekonomisko pamatu un izbeidza rasu segregāciju. 1961. gadā visai asās ASV reakcijas iespaidā, kura vēlējās atjaunot Batistas režīmu, Kuba ārpolitikā sāka orientēties uz draudzību ar PSRS kā vienīgo pretspēku, kas salu valsti varētu aizstāvēt no iebrukuma. Revolucionāru nometnē aizvien lielāku ietekmi sāka iegūt Kubas komunistiskā partija, kura 1965. gadā pārņēma varu, lielākajai daļai revolucionāru iestājoties šai partijā. Kubā tika ieviests sociālisms: veikta agrārā reforma, plantatoru zemes īpašumus sadalot zemniekiem, nacionalizēja rūpniecības un izklaides industrijas uzņēmumus, rezultātā sašķeļot Kubas sabiedrību (lielākajai daļai kubiešu diktatūras gāšana un sociālas reformas nozīmēja izraušanos no nabadzības, izglītību, uzlabotu dzīvošanas standartu un labu, visiem pieejamu veselības aprūpi, bet līdz tam dominējošā ekonomiskā un politiskā elite pameta valsti, emigrējot pamatā uz ASV un Meksiku). Otrais Kastro režīma leģitimitātes avots ir nacionālais lepnums. Kubieši uzskatīja, ka revolūcija bijušajai spāņu kolonijai, kas tūlīt pēc atbrīvošanās no Spānijas iekļuva pazemojošā atkarībā no ASV līdz tādai pakāpei, ka tika nicinoši saukta par „ASV bordeli”, atnesusi neatkarību un nacionālo lepnumu. Antiamerikāniskais nacionālisms ir viens no Fidela Kastro ilgstošās globālās popularitātes iemesliem.
1962. gadā ASV noteica embargo režīmu, aizliedzot jebkādas ekonomiskās attiecības ar Kubu. Ekonomiskā blokāde turpina darboties vēl joprojām.
Kuba aizsūtīja tūkstošiem savu karavīru uz Angolu, lai palīdzētu Tautas kustībai Angolas atbrīvošanai cīnīties pret Dienvidāfrikas uzbrukumu un uzvarēt pilsoņu karā. Dienvidāfrikas atbrīvošanas vadītājs Nelsons Mandela uzskatīja, ka Kuba šādi ir palīdzējusi gāzt Dienvidāfrikas aparteīda režīmu, un pateicās tai, vaicājot: "Kurai citai valstij ir vēsture ar šādu nesavtīgu rīcību, kādu Kuba ir izrādījusi pret Āfrikas tautām?"
Kuba arī palīdzēja Nikaragvā valdošajai Sandīnistu nacionālās atbrīvošanas frontei cīņā pret ASV trenētajām un finansētajām kontrām.
Kad 1989. gadā valsts lielākais ārējās tirdzniecības partneris PSRS ievērojami samazināja tirdzniecības apjomu ar Kubu, tajā iestājās dziļa sociāli ekonomiskā krīze. Pēc Ugo Čavesa nākšanas pie varas Venecuēlā pieauga šo valstu sadarbība. Investīcijas tūrisma nozares attīstībā, kā arī privātuzņēmumu pieļaušana pakalpojumu sfērā mīkstināja krīzi, taču valsts saimniecības izaugsme ievērojami palēninājusies.
2008. gadā, pēc 49 varas gadiem, 81 gadu vecais Fidels Kastro atkāpās no valsts un valdības vadītāja amatiem. Veselības problēmu dēļ jau 2006. gadā politisko jautājumu risināšanu Fidels bija uzticējis savam brālim Raulam, kurš tobrīd bija 75 gadus vecs.
Klimats un ģeogrāfija
Tropu pasātu klimats — divi gadalaiki — lietaina vasara (no maija līdz oktobrim) un ziema (no novembra līdz aprīlim). Vidējā temperatūra gadā ir 25,5 °C. Vidējā temperatūra janvārī (pats aukstākais mēnesis) ir 22,5 °C, temperatūra augustā (pats karstākais mēnesis) ir 27,8 °C. Ūdens temperatūra piekrastē ziemā ir 22-24 °C, bet vasarā ir 28-30 °C. Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir 1400 mm, kaut gadās sausuma pārņemti gadi. Izteiktas divas gadalaiku sezonas: lietus periods (maijs-oktobris), kurā ir 3/4 visu nokrišņu, un sausuma periods (novembris-aprīlis). Saulainākais laiks ir no janvāra līdz aprīlim. Mitruma dēļ šķiet, ka ir karstāks nekā patiesībā.
3 kalnu grēdas: rietumos — Sierra de los Organos, centrālajā daļā — Sierra del Escambray un Austrumkubas dienvidu reģionā — Sierra Maestra, kur atrodas valsts augstākais punkts — Pico Real del Turquino (1974 m vjl). Garākā upe ir 250 km garā Kauto (Cauto).
Administratīvais iedalījums
Teritorija sadalīta 14 provincēs un 169 municipalitātēs.
Iedzīvotāji
Pēc 2012. gada tautas skaitīšanas datiem Kubā bija 11 167 325 iedzīvotāji. Pēc rases pazīmēm 64% iedzīvotāju bija baltādainie, 9% — melnādainie, bet 27% — mulati.
Reliģija
Kopš 1992. gada ir aizliegta diskriminācija reliģiskās pārliecības dēļ. Dominējošā reliģija ir katolicisms. Katoļticība bieži tiek praktizēta kopā ar no Rietumāfrikas nākušu ticību Santeria. Tajā katoļu svētie un jaunava Marija tiek asociēti ar jorubu dievībām orišām. Atšķirībā no katoļu svētajiem orišas nesimbolizē pilnību, tām ir daudz cilvēcisku vājību.
Valsts pārvalde
Kubas oficiālā politiskā sistēma ir demokrātiskais centrālisms. Augstākā likumdevēja iestāde ir vienpalātas Kubas Tautas Nacionālā Asambleja ar 609 deputātiem, kurus ievēl uz 5 gadiem. Asambleja darbojas sesiju režīmā (gadā notiek 2 kārtējās sesijas). Sesiju starplaikā augstākās valsts varas institūcijas funkcijas pilda Valsts padome, kurā ietilpst valsts prezidents, seši viceprezidenti un ministri. Kopumā Tautas Nacionālajā Asamblejā darbojas 10 pastāvīgās deputātu komisijas.
Valsts pārvalde — visi vadošie amati, — atrodas Kubas komunistiskās partijas rokās (kurā ir aptuveni 800 000 partijas biedru). Nacionālās Asamblejas un pašpārvalžu vēlēšanas ir nosacīti brīvas, taču kā kandidātiem ļauts piedalīties tikai partijas biedriem.
Veselība un sociālais nodrošinājums
2006. gadā Kubā ir viens ārsts uz 140 iedzīvotājiem; vidējais dzīves ilgums ir 77 gadi. Valstī darbojas 498 poliklīnikas, 14 078 ģimenes ārstu, 13 zinātniskie institūti. Bezmaksas veselības aprūpes sistēmai no valsts budžeta tiek atvēlēti 12%.
Bezmaksas izglītība, bezmaksas bērnudārzi, apmaksāti atvaļinājumi, vispārēja valsts garantēta pensiju sistēma, u.c. sociālā palīdzība. Attiecīgi tas viss atbilstoši valsts ekonomiskajām iespējām. Bērniem līdz 6 gadu vecumam valsts nodrošināti bezmaksas piena produkti.
Izglītība
Pastāv bezmaksas (apmaksāta no valsts budžeta) pamata, vidējā un augstākā izglītība.
Ārvalstu studentiem domāts Latīņamerikas medicīnas institūts, kurā bez maksas studē studenti no maznodrošinātām ģimenēm, kuri pārsvarā nāk no visām Latīņamerikas valstīm.
Zinātne
1981. gadā Kuba pievērsās biotehnoloģijām, kur no 1983. gada līdz 2007. gadam ir ieguldīti 2 miljardu ASV dolāru. Ir gūti zināmi panākumi biotehnoloģiju un biomedicīnas vakcīnu jomā, izstrādājot pretērču vakcīnas dzīvniekiem, sintētiskās vakcīnas un kombinētās vakcīnas.
Vides aizsardzība
Jau 60. gados Kubas valdība lika uz salas iestādīt 348 miljonus koku. Nacionālā Asambleja efektīvu un ilgstošu vides attīstību nostiprināja konstitūcijā un vienu piekto daļu salas noteica par aizsargājamu dabas teritoriju. Salā tika instalēti 15 000 000 enerģiju taupošo spuldžu, bet 3 000 000 ledusskapju, kuri patērēja ļoti daudz enerģijas, nomainīti pret videi draudzīgām sadzīves saldēšanas iekārtām. 90. gados Kubā importēja no Ķīnas 1 200 000 velosipēdu, lai iedzīvotāji no naftas, ogļu un dabasgāzes kurināmajiem transporta līdzekļiem pārietu uz videi draudzīgu transportu. No visa Karību jūras reģionā tieši Kubā ir saglabājusies vislielākā bioloģiskā daudzveidība. Apmēram puse Kubas dienvidu piekrastes sastāv no neskartiem mangrovju mežiem. Tās ir visplašākās mangrovju audzes visā Karību jūras baseinā — un lielākā jauno zivju attīstības vieta. Un arī koraļļu rifi visā apkārtnē nekur nav tik veselīgi kā Kubā. Taču lielāka loma te tomēr ir neattīstītajai rūpniecībai un transporta infrastruktūrai, kas ļauj saglabāt dabu maz skartu, nekā prasmīgai iekšpolitikai.
Cilvēktiesības
Režīms deva kubiešiem labklājību un sociālo taisnīgumu, bet atņēma politiskās tiesības un brīvības. Autoritārā un personificētā valsts iekārta ir iemūžināta konstitūcijā. Uz valdošās partijas sirdsapziņas ir vairāki tūkstoši upuru — gan revolūcijas pretinieki režīma pirmajos gados, gan tie, kas neveiksmīgi mēģināja bēgt no Kubas. Jebkura atklāta uz valsts iekārtas maiņu orientēta un politiski organizēta opozīcija ir aizliegta.
Kubā pastāv arī opozicionāra disidentu kustība — ap 25 000 cilvēku, — kas izvēlējusies nevardarbīga protesta ceļu. Disidentu grupas ir ne tikai galvaspilsētā, kur tās bauda Rietumu valstu vēstniecību atbalstu, bet arī reģionos. Ir aptuveni 200 cilvēku, kas notiesāti par "pretvalstisku darbību", t.i. politieslodzītie.
90. gadu sākumā strauji saruka ārējā tirdzniecība ar austrumu bloka valstīm, kas ievērojami pazemināja dzīves līmeni valstī. 1994. gada 5. augustā simtiem Havanas iedzīvotāju piedalījās plašākajos nemieros kopš revolūcijas laikiem. Tā paša gada augustā un septembrī nedrošos plostos un laivās Kubu pameta vairāk nekā 35 000 iedzīvotāju. Šīs krīzes rezultātā tika noslēgts imigrācijas līgums ar ASV, kas apņēmās ik gadu kubiešiem izsniegt vismaz 20 000 ieceļošanas vīzu.
Ārpolitiskās attiecības
1998. gadā no 21. līdz 25. janvārim pirmo reizi Kubā viesojās Romas katoļu baznīcas pāvests Jānis Pāvils II.
Attiecības ar Latviju
Latvijas valsti Kuba atzina 1921. gada 10. septembrī, bet pēc neatkarības atjaunošanas — 1991. gada 9. decembrī. Diplomātiskās attiecības starp Latviju un Kubu tika nodibinātas 1991. gada 20. decembrī. No 1993. gada beigām līdz 1998. gada septembrim Rīgā atradās Kubas Republikas vēstniecība. Vēlāk tā tika pārcelta uz Helsinkiem, no kurienes arī pašlaik sedz Latviju un pārējās Baltijas valstis. 2007. gada 6. novembrī Latvijā akreditējās Kubas vēstnieks Serhio Gonsales Gonsaless (Sergio Gonzalez Gonzalez).
2004. gada 25. novembrī LR Saeimā tika nodibināta Latvijas-Kubas parlamentārās sadarbības grupa.
Attiecības ar ASV
1962. gadā ASV noteica pret Kubu totālu ekonomikas embargo — pret valstīm un uzņēmumiem, kas ekonomiski sadarbosies ar Kubu, tiek vērstas ASV politiskas un ekonomiskas sankcijas. 1992. gadā ASV pieņēma Toričelli aktu, kas jebkuras valsts kuģiem, kuri apmeklējuši Kubu, pēc tam sešus mēnešus liedz ieiet ASV ostās. ASV prezidenta Dž. V. Buša administrācija 2003.-2005. gados vēl vairāk pastiprināja embargo, vēl stingrāk ierobežojot kontaktus starp abu valstu iedzīvotājiem: apmaiņu izglītības jomā, ģimeņu kontaktus un ar reliģiju saistītus ceļojumus. 2009. gada martā ASV Senāts atcēla iepriekšējā prezidenta Džordža Buša noteiktās sankcijas Kubai — tagad Savienoto Valstu kubieši varēja apmeklēt salu reizi gadā, kā arī sūtīt tur mītošajiem radiniekiem naudu. Mazināti arī ierobežojumi attiecībā uz medikamentu un pārtikas sūtīšanu. 2015. gada 20. jūlijā tika atjaunotas diplomātiskās attiecības ar ASV.
Sabiedrība
Iedzīvotāju vairums ir spāņu konkistadoru, no Āfrikas atvesto melnādaino — vergu, — un vietējo indiāņu pēcteči, kas ir metisizējušies. Oficiālā valoda ir spāņu (bieži var dzirdēt arī franču un angļu valodu). Augsts iedzīvotāju izglītības līmenis, kā arī attīstīta kultūra.
Svētki
Februāra nogalē vai marta sākumā svin Havanas karnevālu (Havana Carnival) ar savām vērienīgajām un krāšņajām parādēm piektdienu, sestdienu un svētdienu vakaros. Februāra pirmajās divās nedēļās notiek festivāls Jornadas de la Cultura Camagneyana, bet Havanas Starptautiskais džeza festivāls (Havana International Jazz Festival), kas notiek februārī katru otro gadu. Aprīlī notiek Semana de la Cultura, kas tiek svinēts Barakoas pilsētā, tai pašā laikā Elektroakustiskais mūzikas festivāls (Electroacoustic Music Festival), kas tiek svinēts Varadeao pilsētā. Maija pirmā nedēļā svin Romeria de Mayo Holguinā. Jūnija beigās Trinidadā notiek Fiestas Sanjuaneras. San Diego bungu karnevāls tiek svinēts jūlija pēdējās divās nedēļās un augusta pirmajā nedēļā, kas sakrīt ar 26. jūlija brīvdienām — tiek svinēts cukura ražas novākšanas laiks.
Sadzīve
Viena no lielākajām problēmām, ar ko ikdienā sastopas šīs valsts iedzīvotāji, ir lielais preču deficīts. Kopš 1962. gada (kad ASV noteica pret Kubu embargo) spēkā ir pārtikas talonu sistēma, saskaņā ar kuru katram iedzīvotājam pienākas noteikts daudzums noteiktu pārtikas produktu (visu, kas virs šīs normas, jāmeklē "melnajā tirgū"). Katrs var saņemt minimālo mēneša pārtikas devu, ja nav līdzekļu. Virkni produktu un saimniecības preču, kuras pienākas oficiāli, taču nav pieejamas (jo tās vienkārši neieved embargo dēļ), tāpat jāmeklē "melnajā tirgū", vai jāiztiek bez tām. Šī iemesla dēļ praktiski nav jaunu automašīnu, ļoti mazs skaits televizoru, radioaparātu, ledusskapju u.c. sadzīves tehnikas, ko pašā Kubā neražo.
Kubas imports 2009. gadā samazinājies par 20% (Kuba importē 60% sadzīves preču). Tā kā trūkst produktu, valdība pieņēmusi lēmumu samazināt cenas 24 sociāli nozīmīgām precēm. Dažām pārtikas, personīgās higiēnas precēm un medikamentiem cenas samazinātas par 5-27%. Spriegums tīklā: 110 volti, nesen uzceltās viesnīcās arī 220 volti.
Kopš 2005. gada februāra ir spēkā smēķēšanas ierobežojumi, aizliedzot smēķēt dažās sabiedriskajās vietās (aizliegums attiecas uz teātriem, autobusiem, taksometriem, vilcieniem, skolām, pārtikas sagatavošanas vietām un sporta laukumiem; aizliegts pārdot bērniem, kas jaunāki par 16 gadiem, un veikaliem simt metru attālumā no skolām aizliegts pārdot tabakas produktus).
Nacionālā virtuve
Kubas nacionālā virtuvē ir jūtama spāņu, Āfrikas, un Āzijas ietekme. Ēdienos dominē pārsvarā rīsi, pupiņas, juka, kukurūza, banāni un cūkgaļa, tāpat liela tropisko augļu dažādība. Tipisks Kubas ēdiens ir ajiaco — gaļas zupa. Liels pieprasījums ir cūkgaļai un teļa gaļai. Zivju ēdienus pārsvarā patērē pilsētās. Vispieprasītākā ir pargo zivs, tāpat arī garneles, vēži un citi jūras veidīgie. Daudz kreolu (creole) ēdienu — rīsi ar vistas gaļu un romeritos.
Sports
Sports un terapeitiskās procedūras ir bezmaksas un pieejamas visām vecuma grupām. Populārākie sporta veidi ir beisbols, volejbols, basketbols un bokss.
Saimniecība
Sociālistiska saimniecības sistēma: personai nevar piederēt ražošanas līdzekļi (rūpnīcas, derīgo izrakteņu ieguves karjeri u.tml.) un resursi. Privātpersonām ir atļauta individuāla uzņēmējdarbība, taču nav atļauts izmantot citu personu algotu darbu lielākas peļņas gūšanai. Ekonomikas izaugsmi ievērojami kavē kopš 1962. gada ASV noteiktais pilnīgais ekonomikas embargo — pret valstīm un uzņēmumiem, kas ekonomiski sadarbosies ar Kubu, tiks vērstas ASV politiskas un ekonomiskas sankcijas Tomēr Kubas IKP uz vienu iedzīvotāju 2008. gadā bija 9500 ASV dolāru un tā ierindojās 107. vietā no 229 valstīm, atstājot aiz sevis daudzus desmitus t.s. "brīvā tirgus" ekonomikas zemes. Ražots tiek rums, cigāri un kafija, kas ir iecienīti visā pasaulē. Ir rajoni, kuri ir bagāti ar dažādiem derīgiem izrakteņiem un naftu, un ir rajoni, kuri ir bagātīgi ar tropu augļu ražām. Liela uzmanība tiek veltīta izglītības un veselības iestādēm un to attīstībai.
Līdz 1989. gadam vairāk nekā 85% tirdzniecības Kuba īstenoja ar PSRS. Mūsdienās ārējā tirdzniecība tiek realizēta caur 3 brīvajām ekonomiskajām zonām: Marielu, Havanu un Vahaju. Lielākās eksporta valstis ir: Ķīna, Kanāda un Nīderlande; lielākās importa valstis ir: Ķīna, Spānija un Venecuēla.
Svarīgākās nozares un ienesīgākie uzņēmumi atrodas militārās elites tiešā pakļautībā. Piemēram, kopuzņēmumu ar globālajām viesnīcu ķēdēm Sol Melia un Club Med (vislabākās viesnīcas šajā valstī) izveidoja kompānija Gaesa, kas pieder Kubas Aizsardzības ministrijai. Līdzīgi karaspēks kontrolē citus tūrisma uzņēmumus, arī zvejniecību, cukura ražotni, telesakaru, elektronikas un IT uzņēmumus. Armijai pakļautā ekonomiskā impērija kontrolē 89% Kubas eksporta un 59% ienākumu, ko Kuba saņem no tūrisma. Karaspēks ir kvalificētu menedžeru kalve, un uzņēmumu vadošie darbinieki ārzemēs vai elitāros kursos Havanā apgūst vadībzinības.
Vidējā alga mēnesī ir aptuveni 20—25 ASV dolāru (papildus virkne bezmaksas pakalpojumu, kurus sedz valsts: bezmaksas darba apģērbs, ēdiens trūcīgajiem u.tml.). Apgrozībā lieto divu veidu naudaszīmes: kubiešu rīcībā ir melnbaltie Kubas peso, bet ārzemju tūristi lieto krāsainos Kubas peso (norēķini bieži notiek, izmantojot arī ASV dolārus).
Izaugsme:
Derīgie izrakteņi
Ievērojamos daudzumos iegūst azbestu, fosfātus, sāli, kā arī hromu, dzelzs un vara rūdas. Valsts rietumdaļā vērāņemamas naftas un dabasgāzes iegulas (vēl neapgūtas).
Lauksaimniecība
Lauksaimniecībā dominē tabakas un cukurniedru cukura (~9-9,5 000 000 t gadā) audzēšana un galaprodukta ražošana. Tāpat audzē un eksportē kafiju un citrusaugļus.
Rūpniecība
Smagajā rūpniecībā dominē ir metālrūpniecība (rūdu pārstrāde). Viena no pasaulē lielākajām niķeļa ražotājvalstīm.
Vieglajā rūpniecībā attīstīta ir farmācijas rūpniecība — medikamenti ieņem svarīgu vietu Kubas eksportā un ir pieprasīti daudzās valstīs (kuras nekontrolē Rietumu farmācijas karteļi), jo kvalitātes ziņā neatpaliek, toties cenas ziņā ir ievērojami lētāki par Rietumu analogiem.
Visai attīstīta ir tabakas izstrādājumu rūpniecība (slaveno Kubas cigāru tirdzniecība Kubas saimniecībai nes 200 000 000 USD — 108 miljonus latu, — gadā ) un alkoholisko dzērienu (slavenais Kubas rums) ražošana.
Tūrisms
Valsts saimniecībā nozīmīgs sektors ir tūrisms. Salas politiskā izolācija ir to pasargājusi no tūristu tūkstošiem, tāpēc vietējo iedzīvotāju attieksme pret tiem ir patiesi sirsnīga. Atpūtniekus no citām zemēm vilina ne tikai tīrās pludmales, dzīvespriecīgie un viesmīlīgie, "naudas nesabojātie" iedzīvotāji, "sociālistiskā eksotika" un lētās cenas, bet arī liela loma ir kvalitatīvajiem un lētajiem medicīnas pakalpojumiem (no daudzām valstīm cilvēkiem izdevīgāk ir doties uz Kubu veikt operāciju vai izmantot stomatologa pakalpojumus ir izdevīgāk, nekā to pašu meklēt mītnes zemē). 2006. gadā valdība atļāva privātpersonām izvietot pie sevis tūristus, jo valsts viesnīcās pietrūka vietu.
Kruīzu kuģu bizness sasniedza kulmināciju 2005. gadā, kad Kubas ostās ienāca 122 kuģi, atvedot 102 440 pasažieru, un Kubai deva 15 miljonus dolāru (13,2 miljoni eiro) ieņēmumu no preču un pakalpojumu piegādes, sākot no degvielas un ūdens piegādes un atkritumu izvešanas līdz ieņēmumiem restorānos, bāros, taksometros un no suvenīru pārdošanas. ASV prezidenta Dž.V.Buša administrācija 2005. gadā vēl vairāk pastiprināja embargo, kā rezultātā 2007. gadā Kubā ieradās tikai 23 kuģi (11 000 pasažieri). Vācijas kruīza kuģi, kas pieder “Hapag-Lloyd” līnijai, kuru pārzina kuģniecības un tūrisma grupa TUI AG, 15 reizes ieradās Kubas ostās, taču atteicās no Kubas, kad kruīza programmā tika iekļautas ASV ostas.
Poso ezers
Poso ezers (id) ir ezers Indonēzijā, Sulavesi salā, Centrālās Sulavesi provincē. Trešais dziļākais un trešais lielākais Indonēzijas ezers. Tektoniskas izcelsmes ezers, atrodas lūzumā. No Poso ezera iztek Poso upe, kas ietek Moluku jūras Tomini līcī pie Poso pilsētas.
Kuba
Tūrisms
Vislielākais tūristu skaits Kubā ir no ES valstīm un Kanādas (ap 2 miljoniem tūristu gadā). ASV tūristu skaits ir mazs, jo ASV ir liegušas saviem pilsoņiem apmeklēt Kubu un noteikusi sodu par šī aizlieguma pārkāpšanu 50 000 dolāru apmērā. 2000. gadā Kubu apmeklējuši 50 tūristi no Latvijas, 2006. gadā — 710 tūristi, bet līdz 2007. gada maijam — 400 tūristi.
Poso ezers
Ezerā divas endēmiskas zivju sugas — Adrianichtys kruyti un Xenopoecilus poptae. Ezerā atklātas arī citas endēmas sugas, tai skaitā 14 vēzīšu sugas, neparasta molusku sugas (Posostrea). Diemžēl izcilo ezera bioloģisko daudzveidību apdraud ievestās zivju sugas un iespējams, ka vietējās zivju sugas jau ir iznīkušas.
Ezera krastā esošajā Bančejas ciematā atrodas parks ar orhideju kolekciju. Poso ezera krasta džungļos joprojām sastopami anoa un babirusa. Ezera ūdens vienmēr ir ļoti dzidrs, krasti vietām stāvi, klāti ar mežu.
Berijs
Berijs var būt:
Varavīksne
Varavīksne ir optiska parādība atmosfērā, kuru rada Saules staru laušana un atstarošana krītošos lietus pilienos. Tā parādās iepretim Saulei uz mākoņu fona, kad līst.
Varavīksnes loks pāri debesjumam ir viens no krāšņākajiem dabas skatiem. Krāšņā loka ārējā mala ir sarkana, leņķis 42°, turpretī iekšējā — violeta. Pārējās krāsas izvietojušās atbilstoši tā loka gammai.
Parasti varavīksne nav lielāka par pusloku, vienīgi brīvā atmosfērā (no lidmašīnas vai gaisa balona) un kalnos var novērot gandrīz pilna apļa varavīksni. Savukārt miglas slānī novērojama balta varavīksne.
Varavīksnes centrs vienmēr atrodas uz taisnes, kas iet caur Sauli (Mēnesi) un novērotāja aci, pie tam pretējā virzienā no saules, tādējādi vienlaicīgi redzēt sauli un varavīksni nav iespējams. Novērotājam uz zemes varavīksne parasti izskatās kā apkārtnes daļa, jo augstāk novērotājs atrodas, jo pilnīgāka ir varavīksne.
Varavīksnes veidošanās
Lai ieraudzītu varavīksni, ir vajadzīga īpaša apstākļu sakritība. Saulei ir jābūt tieši aiz novērotāja un tā nedrīkst būt pārāk augstu virs horizonta. Varavīksne parādās tādā gadījumā, ja Saules augstums virs horizonta nav lielāks par 42°. Jo zemāk Saule, jo augstāk atrodas varavīksnes virsotne un, sekojoši, lielāka novērojama varavīksnes daļa. Sekundārā varavīksne var būt novērojama, ja Saules augstums virs horizonta nav lielāks par 53° un gaisma ir pietiekami spoža.
Izveidojoties šai varavīksnei, novērotājam šķiet, ka visumā koncentrējas loks, kas veidojas no daudzkrāsainas gaismas, pie tam sākumpunkts košajām gaismām vienmēr sākas aiz novērotāja muguras. Košā mēness naktī var redzēt mēness varavīksni. Tā kā cilvēka redze ir tāda, ka pie slikta apgaismojuma jutīgas ir tikai redzes nūjiņas, tad cilvēks neuztver šo gaismu kā krāsainu. Tādēļ mēness varavīksne izskatās balta. Tomēr ar palielinātas ekspozīcijas fotogrāfiju palīdzību var redzēt, ka arī Mēness varavīksne ir krāsaina.
Visbiežāk ir redzama sākotnējā varavīksne, kuru veidojošā gaisma ir vienreiz iekšēji atstarota lietus lāsē, Gaismas staru gaita parādīta zīmējumā, zīmējuma augšpusē. Sākotnējajā varavīksnē sarkanā krāsa atrodas joslas malā, un tās telpas leņķa lielums ir 40° līdz 42°. Šad tad var redzēt vēl vienu varavīksni, kas nav tik koša kā pirmā, tā ir sekundārā varavīksne, kuru veidojošā gaisma ūdens lāsē atstarojas divas reizes. Sekundārajai varavīksnei ir apgriezta krāsu secība, tās ārpusē ir violetā krāsa, bet sarkanā ir iekšpusē, leņķa lielums sekundārajai varavīksnei 50° līdz 53°. Debesis starp šīm divām varavīksnēm ir ievērojami tumšākas. Dažreiz, kad ir ļoti tīrs gaiss (parasti kalnos), var novērot arī trešo varavīksni, kuras telpas leņķis ir aptuveni 60°.
Krāsas
Tradicionāli pieņemts, ka varavīksnes lokā ir septiņas krāsas — sarkana, oranža, dzeltena, zaļa, gaiši zila, tumši zila un violeta. Patiesībā tajā ir bezgalīgs krāsu spektrs — no sarkanās krāsas līdz violetajai, kā arī krāsu toņi, kas cilvēka acīm nemaz nav saskatāmi, piemēram, infrasarkanais starojums un ultravioletais starojums, kas attiecīgi novietojušies virs sarkanā un zem violetā krāsu spektra.
Varavīksnes krāsas var saskatīt arī istabā uz baltas papīra lapas. Lai to saskatītu, ir nepieciešama stikla prizma. Kad baltās gaismas kūlis ieiet prizmas stiklā, katras krāsas stari lūst dažādi. Tā notiek tāpēc, ka dažādām krāsām ir dažādi laušanas koeficienti un līdz ar to arī laušanas leņķis ir atšķirīgs. Tāpēc gaismas stariem iznākot no prizmas, tie ir vērsti katrs uz savu pusi un tur, kur stari krīt, veidojas krāsainas josliņas. Sarkanās gaismas stariem pārejot stiklā, to izplatīšanās ātrums mainās vismazāk. Prizmā tie lūst visvājāk un noliecas vismazāk, bet vislielākais gaismas laušanas koeficients ir violetās gaismas stariem, tāpēc tad, kad violetie gaismas stari iziet no prizmas, tie noliecas visvairāk.
Parasti uzskata, ka baltā gaisma sastāv no septiņām krāsām — sarkanas, oranžas, dzeltenas, zaļas, gaiši zilas, zilas, violetas. Šīs krāsu joslas sauc par baltās gaismas spektru. Šo baltās gaismas spektru var novērot ne tikai caur prizmu, tas ir novērojams arī caur slīpētu biezu stikla trauku vai spoguļa malu.
Vēsture
Persiešu astronoms Kutbs al-Din al-Širasī (1236—1311) un viņa skolnieks Kamāls al-Din al-Fārisī (1260—1320), iespējams, bija pirmie, kas visprecīzāk skaidroja šo parādību. Kopējā fiziskā varavīksnes aina tika aprakstīta tikai 1611. gadā., un to veica Marks Antonijs de Dominis. Pētījumi balstījās uz novērojumu slēdzieniem par to, ka varavīksne veidojas lietus lāses iekšējās atstarošanās un divkāršā stara lūzuma rezultātā, gaismas staram ieejot un izejot no lāses. Renē Dekarts visprecīzāk izskaidroja šo parādību savā darbā "Meteori" nodaļā "Par varavīksni" 1637. gadā.
Lai arī daudzkrāsainais varavīksnes spektrs ir nepārtraukts, pēc tradīcijas to dala septiņās krāsās. Uzskata, ka pirmais skaitli 7 ir izvēlējies Īzaks Ņūtons, kuram skaitlis septiņi bija īpaši simbolisks. Pie tam sākotnēji viņš minēja tikai piecas krāsas — sarkano, dzelteno, zaļo, zilo un violeto, par ko viņš arī rakstīja savā „optikā”. Bet pēc tam tiecoties izveidot atbilstību starp spektra skaitļiem un atsevišķām muzikālo toņu gammām Ņūtons pievienoja šiem pieciem spektra toņiem vēl divus.
Lai atcerētos krāsu secību, pastāv frāzes, burti katram vārdam, kurš atbilst krāsu pirmajiem burtiem. Skatoties no augšas uz leju, varavīksnei no loka malas krāsas ir šādā secībā: sarkanā, oranžā, dzeltenā, zaļā, gaiši zilā, zilā (indigo), violetā. "Sīks olis dzelmē zib, gaidot zivis viesos."
Konsuela
"Konsuela" (fr) ir Žoržas Sandas vispazīstamākais romāns. Tas ir sarakstīts 1842/43 gadā. Tas ir romantiski sociālais romāns. Tajā tiek atmaskota netaisnība, valdošo slāņu divkosība un netaisnība. Šajā romānā atainota jaunas mākslinieces cīņa par mīlestību un slavu. Darbība norisinās Venēcijā un Milžu pilī, kur nostāsti un dīvaini atgadījumu savijušies kopā, ka vairs nevar atšķirt, kur patiesība, kur izdomājums, kur mīts un fantāzija.
Romualds Jermaks
Romualds Jermaks (dzimis 1931. gadā Šķaunes pagastā) ir latviešu komponists un pedagogs. Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas pedagogs, docents.
Dzīvesgājums
Dzimis 1931. gada 10. jūnijā Šķaunes pagastā ērģelnieka Boļeslava Jermaka ģimenē. Pēc Otrā pasaules kara mācījās Slokas vidusskolā, tad Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā (1954–1957). Studēja Latvijas Konservatorijas Jāņa Ivanova kompozīcijas klasē, kuru beidza ar izcilību (1962). Strādāja Rēzeknes (1962–1963) un Cēsu (1963–1964) mūzikas vidusskolā, strādāja par skaņu režisoru Latvijas Televīzijā (1964–1971). Kopš 1971. gada strādāja Latvijas konservatorijā, 1976. gadā viņu ievēlēja par Kompozīcijas katedras vecāko pedagogu, 1988. gadā par docentu.
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas strādāja Daugavpils mūzikas vidusskolā (1992–1997), kur atjaunoja Ērģeļu klasi.
Darbi
Sacerējis ap 20 koncertu dažādiem instrumentiem un kamerorķestrim. Reliģiskā mūzika - 13 mesas, to vidū "Missa Solemnis", kas veltīta Romas pāvestam Jānim Pāvilam II. Kora oratorijas "Salaspils sirdspuksti", "Es tēvu zemei noliecos", "Sāpju ceļš". Kora poēmas, kantātes, dziesmu cikli. Skaņdarbi ērģelēm ciklā "Latvijas vēsturiskās ērģeles". Skaņdarbi ērģelēm: 10 koncerti, 3 sonātes, "Rīgas ainavas", "Pastorāle". Paskalja "Pūt vējiņi". Latviešu tautasdziesmu apdares koriem, ērģelēm, klavierēm. Dziesmas bērniem. Skaņdarbi koklei.
Anglicisms
Anglicisms jeb anglisms ir aizguvums no angļu valodas kādā citā valodā.
Definējums
Angļu valodas daudzveidīgā etimoloģiskā sastāva un citvalodu aizguvumu dēļ mūsdienu valodnieku vidū ir domstarpības, par to, kas uzskatāmi par anglicismiem, jo īpaši, ja runa ir par vārdiem, kas aizgūti pašā angļu valodā, iegūstot jaunu nozīmi un/vai formu (piemēram, budžets, humors, pionieris). Kopš 18. gadsimta nevienprātība ir arī par vārdiem, kas angļu valodā darināti no klasisko valodu (grieķu un latīņu valodas) elementiem (piemēram, fonogrāfs, kaleidoskops, traktors). Daļa valodnieku tos uzskata par anglicismiem, savukārt citi — par internacionālismiem, „jaunlatīnismiem”, „neoklasicismiem” vai pat aizguvumiem no klasiskajām valodām. Latviešu valodnieks Juris Baldunčiks latviešu valodā par anglicismiem atzīst:
Vēsture
Pirmie anglicismi latviešu valodas rakstveida avotos parādījās 18. gadsimta beigās, tomēr līdz pat 20. gadsimta 70. gadu vidum tie tikpat kā netika pētīti, jo latviešu valodā saglabājās nelielā skaitā (galvenokārt tikai sportā un tehnikā). Latviešu un angļu valodas tiešie sakari tolaik bija ļoti ierobežoti, tāpēc anglicismi lielākoties ienāca ar vācu un krievu valodas starpniecību. Piemēram, 1950. gados latviešu valodas vārdnīcās pirmo reizi parādījās anglicisms „bizness”, 1960. gados — „dizains” un „klīrenss”, 1970. gados — „displejs”, 1980. gados — „listings” un 1990. gados — „līzings” un „peidžer(i)s”.
Mūsdienās pret anglicismiem ir dažāda attieksme. Piemēram, latviešu valodnieks, tulks un tulkotājs Andrejs Veisbergs uzskata, ka anglicismi latviešu valoda neapdraudot, jo valodas iekšējie spēki tos ar laiku latvisko, bet valodnieks Juris Baldunčiks pieaugošo anglicismu izmantošanu latviešu valodā un latviešu valodas tuvināšanu angļu valodai uzskata par pārmērīgu un kropļojošu.
2012. gadā rezonansi plašsaziņas līdzekļos guva gadījums, kad Optika Outlet izkārtnē esoša anglicisma „outlet” dēļ Valsts valodas centrs pret salonu uzsāka pārbaudi par tā nosaukuma atbilstību latviešu valodai, uz ko Optika outlet savukārt reaģēja uz vienu dienu nomainot izkārtnes uz „Optika izpārdotava”.
Vairāki anglicismi Rīgas Latviešu biedrības Latviešu valodas attīstības kopas kopā ar Latvijas Rakstnieku savienību un Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisiju rīkotajā akcijā „Gada vārds Latvijā” atzīti par gada nevārdiem (2004. gadā — „māsterplāns”, 2006. gadā — „hendlings”, 2007. gadā — „siera produkts”, 2013. gadā — „dīli/dīlošana/dīlot”, 2014. gadā „aplikācija” (ar nozīmi „lietotne”), 2016. gadā — „ekselence”, 2018. gadā — „influenceris” un 2020. gadā — „vaibs”).
Anglicismu izplatības ierobežošana notiek arī citās valodās, piemēram, franču, kur Francijas Akadēmija savā tīmekļa vietnē 2011. gadā izveidoja sadaļu „Dire, ne pas dire” ('Teikt, neteikt'), kurā iekļāva no franču valodas izskaužamos anglicismus un to franciskās atbilsmes, piemēram, izteicienu best of, ko akadēmija aicina aizstāt ar „le meilleur de” un franču un angļu valodas sajaukumā radušos vārdu „impacter” ('ietekmēt'), ko aicina aizvietot ar „affecter”.
Hiperbola
Hiperbola ir tāda plaknes punktu kopa, kuras brīvi izraudzīta punkta attālumu starpība līdz diviem dotiem šīs plaknes punktiem (fokusiem) ir konstanta.
Nikolajs Katiševs
Nikolajs Katiševs ( — ) bija Latvijas krievu izcelsmes Latvijas armijas un vēlāk Latviešu leģiona virsnieks (pulkvedis—leitnants). Dzelzs krusta II un I pakāpes kavalieris.
Biogrāfija
Dzimis Daugavpilī. Dienējis Latvijas armijā. 1926. gadā komandēts uz Kara skolu. No 1931. gada dienējis Latvijas armijas Smagās artilērijas pulkā. 1934. gada 27. augustā Katiševs ar atzīmi "ļoti sekmīgi" pabeidza Kara politehniskos kursus un septembra sākumā Latvijas Universitāte Ķīmijas fakultāti, iegūstot kara inženiera grādu. 1934. gada 13. septembrī Katiševu aizkomandēja uz Intendantūras galveno pārtikas noliktavu.
Pēc Latvijas okupācijas turpinājis dienestu armijā, kura vēlāk tika pārveidota par 24. teritoriālo strēlnieku korpusu, tomēr 1941. gada jūnijā Katiševu atvaļināja no dienesta.
Otrā pasaules kara laikā dienējis Latviešu leģionā (mobilizēts 1943. gadā), kur viņš bija 15. ieroču SS grenadieru divīzijas 15. artilērijas pulka diviziona komandieris, bet vēlāk pulka komandiera vietnieks. Piedalījies arī kaujās Kurzemes cietoksnī, jo 15. ieroču SS grenadieru divīzijas artilērijas vienības tika piekomandētas 19. ieroču SS grenadieru divīzijai. Pēc artilērijas pulka komandiera Skaistlauka saslimšanas un evakuācijas uz Vāciju Katiševs komandēja artilērijas smagos divizionus. Kaujās Kurzemes cietoksnī apbalvots ar Dzelzs krusta II un I pakāpi. Pirms Otrā pasaules kara beigām Katiševam izdevās pamest Latvijas teritoriju.
Pēc Otrā pasaules kara Katiševs dzīvojis trimdā Vācijā un vēlāk Anglijā, kur 1978. gadā miris Dārbi.
Fišere
Fišere var būt:
Mazā Fadete
Mazā Fadete (fr) ir franču rakstnieces Žoržas Sandas 1849. gada romāns. Tas vēsta par nabadzīgu meiteni ar savdabīgu raksturu. Romānu publicēja izdevniecība Henry Holt and Company. 2004. gadā tika uzņemta televīzijas filma ar tādu pašu nosaukumu. Tās režisore ir Mišela Vatoksa.
Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja
Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja (ru), saukta arī Čeka, bija politiski represīva PSRS okupācijas institūcija ar militāru struktūru Latvijas PSR teritorijā līdz 1991. gadam, kuras uzdevumi bija okupācijas režīma drošība, izlūkošana un pretizlūkošana. Iepriekšējie nosaukumi — Latvijas PSR iekšlietu tautas komisariāts, Iekšlietu tautas komisariāta Valsts Drošības pārvalde un Valsts drošības tautas komisariāts (ru). Juridiski hierarhiski Drošības komiteja bija pakļauta Latvijas PSR Ministru padomei, kā arī PSRS Valsts drošības komitejai kā teritoriāla struktūrvienība, rīkojumus deva PSKP Centrālā komiteja, LKP Centrālā komiteja un PSRS Valsts Drošības komiteja. Komitejas štata un ārštata darbiniekus pieņemts dēvēt par "čekistiem".
Endeavour (kosmoplāns)
Endeavour bija viens no ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) Space Shuttle kosmoplāniem. Tas bija piektais no izgatavotajiem orbitālajiem kosmoplāniem, un tika uzbūvēts bojā gājušā Challenger vietā. 2011. gadā misijā STS-134 notika pēdējais Endeavour lidojums.
Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja
Latvijas Republikas Satversme nosoda pret Latvijas tautu vērstos padomju totalitārā režīma noziegumus, kuru veikšanā piedalījās Valsts Drošības komiteja.
Genocīds, terors un noziegumi pret cilvēci
Tūlīt pēc Latvijas okupācijas Rīgā ieradās PSRS NKVD darbinieki Simona Šustina vadībā, kas līdz oficiālajai valsts aneksijai 5. augustā konspirācijas nolūkos darbojās ar izdomātu uzvārdu "Silnieks" Latvijas Republikas Politiskās policijas priekšnieka Vikentija Latkovska formālā pakļautībā.
Endeavour (kosmoplāns)
Kosmoplāns tika nosaukts par godu 18. gadsimta jūrasbraucēja Džeimsa Kuka buriniekam Endeavour.
Latvijas PSR Valsts Drošības komiteja
Genocīds, terors un noziegumi pret cilvēci
1940. gada 6. novembrī sāka darboties M. Kaļiņina parakstītais dekrēts par Krievijas PFSR krimināllikuma piemērošanu Latvijā. Šā dekrēta 3. pants paredzēja kriminālatbildību arī par darbošanos Latvijas Zemnieku savienībā, aizsargu organizācijā, Latvijas speciālajos dienestos, armijā un robežsardzē. Baltezerā, Katlakalnā un Dreiliņos (Ulbrokas mežā) tika izveidoti kapulauki nošauto aprakšanai.
Komitejas un tās priekšteču veiktais terors satur genocīda pazīmes, kas noteiktas Apvienoto Nāciju Organizācijas 1948. gada 9. decembra Konvencijas par genocīda novēršanu un sodīšanu par to 2. pantā, tāpēc Latvijas Ģenerālprokuratūra 1996. gada 8. februārī pret Semjonu Šustinu ierosināja krimināllietu pēc Latvijas Kriminālkodeksa 68-1 panta "Noziegumi pret cilvēci, genocīds". Čekistu Alfonu Noviku par genocīdu un noziegumiem pret cilvēci 1995. gada 13. decembrī Latvijas tiesa atzina par vainīgu un piesprieda mūža ieslodzījumu.
Iesaiste spiegošanā
Pēc Otrā pasaules kara beigām Latvijas PSR Iekšlietu ministrija izveidoja fiktīvu nacionālo partizānu tīklu, kas uzdevās par Latvijas brīvības cīnītājiem. Viņi veica viltus pārraides izlūkiem Zviedrijā un dibināja sakarus ar īstajiem mežabrāļiem Latvijas mežos. Tādēļ Lielbritānijas izlūkdienesta iesūtītie latviešu aģenti nonāca VDK rokās, viens no viņiem bija Rihards Zande. Savukārt VDK aģentus – viltus nacionālos partizānus iefiltrēja britu dienestā, kur viņi izgāja apmācības Londonā un Latvijā atgriezās jau kā britu spiegi un turpināja strādāt VDK labā. Vēlāk izrādījās, ka VDK bija savervējusi pat britu ārējā izlūkdienesta MI-6 Austrumu bloka vadītāju Kimu Filbiju, kurš pēc aizbēgšanas uz PSRS apciemoja arī Rīgu.
VDK struktūra
Pamata normatīvais akts bija reglamentē tiesību normas, kas noteiktas "Nolikums par PSRS Valsts drošības komiteju pie PSRS MP un tās reģionālajiem orgāniem". Pamatstruktūrvienība institūcijā bija daļa. Nākamās lielākās struktūrvienības bija nodaļas un grupas. Komitejas struktūru veidoja:
Komiteju vadīja priekšsēdētājs un trīs vietnieki — pirmais vietnieks bija PSRS Valsts Drošības komitejas emisārs, otrais vietnieks parasti bija "nacionālais", kura atbildības lauks bija ideoloģija jeb 5.daļa, trešais vietnieks risināja personālsastāva lietas.
Komitejas vadošais orgāns bija kolēģija, kurā ietilpa divpadsmit augstākie virsnieki, proti, priekšsēdētājs, tā vietnieki, 1., 2., 5. daļu priekšnieki, 4. daļas vai 6. daļas priekšnieks, Ventspils pilsētas daļas priekšnieks, kāds no Daugavpils, Liepājas vai Jelgavas daļas priekšniekiem, viens no rajonu nodaļu priekšniekiem, Baltijas kara apgabala sevišķās daļas priekšnieks vai kāds no citu ieroču šķiru sevišķo daļu priekšniekiem. Tāpat LPSR VDK iekšienē eksistēja PSKP partijas komiteja.
Centrālā iestāde atradās Ļeņina (Brīvības) ielas un Frīdriha Engelsa (Stabu) ielu stūrī, dēvēta par "Stūra māju", šobrīd Brīvības iela 61 Rīgā. VDK izveidoja konspiratīvos dzīvokļus, kur tās štata darbinieki tikās ar ziņotājiem jeb "stukačiem". Tāpat bija iekārtoti čekistu darba kabineti dažādās iestādēs, piemēram, Preses nama 18. stāvā.
Drošības komiteja likvidēta ar Latvijas Republikas Augstākās padomes 1991. gada 24. augusta lēmumu Par PSRS valsts drošības iestāžu darbības izbeigšanu Latvijas Republikā.
Vadošie čekisti
Latvijas PSR Valsts Drošības komitejas un tās priekšteču vadītāji bija:
Valsts Drošības komitejas arhīvs
Komitejas dokumenti sistematizēti astoņos fondos Latvijas Nacionālā arhīva Latvijas Valsts arhīvā. Dokumentu krājuma pamatgrupu veido dokumenti par padomju totalitārā režīma represijām pret Latvijas iedzīvotājiem. Atbilstoši likumam Par bijušās Valsts drošības komitejas dokumentu saglabāšanu, izmantošanu un personu sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu komitejas dokumentus ar valsts noslēpuma statusu — VDK aģentu kartotēku — uztur Satversmes aizsardzības birojs, tā Totalitārisma seku dokumentēšanas centrs. Saskaņā ar likumu šo arhīva materiālu zinātniskā starpdisciplinārā izpēte ir pakļauta valdības VDK zinātniskās izpētes komisijai, kura kā iestāde pārraudzības formā padota tieši Izglītības un zinātnes ministram, kuru Ministru kabinets izveidoja 2014. gada 5. augustā. VDK dokumentu zinātniskā izpēte pabeidzama līdz 2018. gada 31. maijam.
Pieņemtie likuma grozījumi nosaka publiskot aģentūras alfabētisko un statistisko kartotēku, ārštata operatīvo darbinieku uzskaites kartotēku, kā arī VDK darbinieku telefongrāmatas, kuras satur informāciju par VDK štata darbiniekiem, un arhīvā pieejamos "Latvijas Komunistiskās partijas Centrālās komitejas" aprakstus. Noteikts, ka Totalitārisma seku dokumentēšanas centrs līdz 2018. gada 3. decembrim nodod šos dokumentus Latvijas Nacionālajam arhīvam publicēšanai tā mājaslapā līdz 2018. gada 31. decembrim.
Matano ezers
Matano ezers (id) ir ezers Indonēzijā, Dienvidsulavesi provincē, Sulavesi salā. Indonēzijas un Dienvidaustrumu Āzijas dziļākais ezers, astotais dziļākais ezers pasaulē. Ezers ir kriptodepresija — tā gultne atrodas 208 metrus dziļāk par jūras līmeni.
Ezers ir 1—2 miljoni gadu vecs, izvietojies tektoniskā lūzumā. Šajā lūzuma zonā atrodas vēl četri ezeri (Mahalonas ezers, Lontoa ezers, Tovuti ezers un Masapi ezers), šo ezeru grupu sauc par Malili ezeriem. Ezers, tāpat kā pārējie Sulavesi centrālās daļas ezeri, ļoti bagāts ar retām un endēmām sugām. Šeit dzīvo zivis, moluski, vēžveidīgie un citi organismi, kas nav sastopami citur pasaulē. Ezers oligotrofs ar ļoti dzidru ūdeni.
Ezera piekrastē atrodas bagātīgas niķeļa rūdas atradnes. Niķeļa rūdas ieguve (uzņēmums PT Inco) negatīvi ietekmē unikālo ezera ekosistēmu.
Raunas viduslaiku pils
Raunas viduslaiku pils 13. - 16. gadsimtā bija Rīgas arhibīskapu rezidence Raunā. Mūra pils sākta celt arhibīskapa Alberta II valdīšanas laikā 13. gadsimta vidū sena Vidzemes letgaļu pilskalna tuvumā. Pils bija viena no Rīgas arhibīskapu rezidencēm, kurā no Miķeļiem (29. septembra) līdz Sveču dienai (7. februārim) katru gadu uzturējās arhibīskaps ar savu svītu. No 1530. gada tajā pastāvīgi dzīvoja arhibīskapa koadjuktors Brandenburgas markgrāfs Vilhelms.
Vēsture
Pēc vienas no versijām 13. gadsimta sākumā Raunas Tanīsa kalnā atradusies Satekles pils, kurā valdīja latgaļu karavadonis Rūsiņš. Šajā laikā noritēja ilgstoši latgaļu un to sabiedroto Zobenbrāļu ordeņa bruņinieku kari ar igauņu ciltīm. 1224. gadā, pēc Tālavas zemju dalīšanas, pilsnovadu ieguva Livonijas bīskapija, kas vēlāk pārveidojās par Rīgas arhibīskapiju. Ap 1262. gadu, pirmā Rīgas arhibīskapa Alberta II Zauerbēra laikā, tika uzcelta mūra pils, vēlāk dēvēta par Roneburgu (Rownenborgh), kas ar laiku izveidojās par plašāko un vislabāk nocietināto pili Rīgas arhibīskapijā. 13. gadsimta beigās uzcēla Raunas baznīcu.
Arhibīskaps Jaspers Linde līdz 1524. gadam veica vērienīgu pils pārbūvi un kapitula zāles sienas izrotāja ar visu Rīgas bīskapu un arhibīskapu portretiem. Pēc Livonijas kara beigām 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Raunas pilsnovada citadeli (, Ровный). pēc līguma noslēgšanas Raunas pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā.