cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oberosts
Kurzemes un Zemgales hercogiste
1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu, hercoga kroni piedāvājot Vācijas ķeizaram Vilhelmam II. 1918. gada 15. martā Vācijas Impērija hercogisti atzina par brīvu un patstāvīgu valsti un paziņoja gatavību ar to slēgt līgumus, kas nodrošinātu ciešu saimniecisko un militāro savienību starp abām valstīm.
Lietuvas karaliste
1918. gada 16. februārī Lietuvas Padome deklarēja Lietuvas karalistes atjaunošanu, kuras neatkarību Vācijas Impērija atzina 1918. gada 23. martā. Padome 1918. gada 4. jūlijā nolēma karaļa kroni piedāvāt Virtembergas grāfam Urahas Vilhelmam, kas pieņēma karaļa Mindauga II vārdu. Tuvojoties Vācijas sakāvei, 1918. gada 2. novembrī Padome nolēma atcelt iepriekšējos lēmumus un pasludināt Lietuvas Republiku.
Apvienotā Baltijas hercogiste
1918. gada 12. aprīlī vācbaltiešu izveidotā Vidzemes, Igaunijas, Sāmsalas un Rīgas Apvienotā Zemes padome nolēma izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti. Īsi pirms vācu okupācijas Igaunijas Zemes padome 1918. gada 24. februārī pasludināja Igaunijas neatkarību.
1918. gada 27. augustā Vācija parakstīja Berlīnes papildvienošanos, kurā Krievijas PFSR atteicās no Igaunijas un Vidzemes provincēm. Vilhelms II atzina Apvienotās Baltijas hercogistes suverenitāti 1918. gada 22. septembrī, bet 1918. gada 5. novembrī Rīgā proklamēja suverēnu Baltijas valsti. Hercoga kroni piedāvāja Meklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.
Pēc Vācijas kapitulācijas tās ģenerālpilnvarotais Baltijas zemēs Augusts Vinnigs 1918. gada 19. novembrī nodeva savas pilnvaras Igaunijas Pagaidu valdībai, bet ar 26. novembra Vinniga notu provizoriski atzina arī Latvijas Pagaidu valdību. Apvienotās Baltijas hercogistes Reģentu padome izbeidza savu darbību 1918. gada 28. novembrī.
Baltkrievijas Tautas republika
1918. gada 25. martā Baltkrievijas Tautas padome deklarēja Baltkrievijas Tautas Republikas neatkarību un lūdza Vācijas Impērijai palīdzību patstāvīgas valsts izveidei. Tās plānotā teritorija aptvēra Mogiļevas guberņu un daļas no Minskas, Grodņas, Viļņas, Vitebskas un Smoļenskas guberņām, ieskaitot Bjalistoku, Viļņu un Daugavpili. Tomēr Vācijas Impērija vilcinājās ar šī plāna atbalstīšanu.
Satelītvalstu nauda (1918)
Pēc Lietuvas un Kurzemes vasaļvalstu izveides 1918. gada aprīlī Kauņā tika iespiestas ostmarkas ar tekstu vācu, lietuviešu un latviešu valodās:
Malduguns (alus darītava)
Malduguns ir alus darītājs Latvijā, kas savu darbību uzsāka 2013. gadā, iepriekšējiem alus mājražotājiem Krišjānim Zeļģim, Valdim Jansonam un Andrim Liepiņam pārejot uz alus darīšanu komerciālos apjomos. Darītava sākotnēji atradās Raunas novada Rožu „Lejas Rozēs” bijušajās Raunas maizes ceptuves telpās. Šobrīd darītava atrodas jaunās telpās Raunā.
Taudejāni
Taudejāni, Taudejāņi var būt:
Jurajs Mikūšs
Jurajs Mikūšs (sk) var būt:
Plaužu ezers
Plaužu ezers ir nosaukums, kuru izmanto šādiem Latvijas ezeriem:
Kāpas trīsdienas
Kāpas trīsdienas ir starptautiskas orientēšanās sacensības, kas katru gadu trīs dienu garumā notiek citā Latvijas vietā. Sacensības tiek organizētas jūlija pirmajā nedēļas nogalē no piektdienas līdz svētdienai un uzvarētājs tiek noteikts summējot trīs dienu rezultātus. "Kāpas trīsdienas" organizē Carnikavas orientēšanās klubs OK Kāpa, tās notiek kopš 1987. gada, kad pirmās sacensības tika sarīkotas Tukuma apkārtnē.
Šīs sacensības pēc dalībnieku skaita ir lielākās gan Latvijā, gan Baltijas valstīs: pēdējos gados dalībnieku skaits "Kāpā" pārsniedz 1600 un uzvarētāji tiek noskaidroti gandrīz 60 grupās. "Kāpas trīsdienas" ir Latvijas kausa izcīņas posms, bet viena no sacensību trīs dienām elites grupas orientieristiem dod ieskaites punktus arī Pasaules ranga kopvērtējumā, tādēļ pēdējos gados piedalās ne vien Latvijas un Baltijas valstu labākie sportisti, bet arī spēcīgi orientieristi no citām valstīm.
Tradicionāli, bet ne katru gadu, līdzās trīsdienu sacensībām klasiskās orientēšanās distancēs sestdienas vakarā sacensību centra apkārtnē vai tuvākajā pilsētā risinās sprinta sacensības, kas netiek iekļautas "Kāpas" kopvērtējumā, toties ir Latvijas kausa posms orientēšanās sprintā. Paralēli orientēšanās sacensībām ir notikušas arī veloorientēšanās (MTB-O) un joprojām notiek taku orientēšanās (Taku O) sacensības.
Uzvarām bagātākie "Kāpas trīsdienu" elites distancēs ir Mārtiņš Sirmais (10 uzvaras) un Aija Skrastiņa (8 uzvaras).
Lordi
Lordi (tulkojumā: ‘lords’) ir smagā roka mūzikas grupa no Somijas, plašāk pazīstami kā 2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāji. Grupu 1996. gadā izveidoja Tomijs Putānsū (pazīstams kā Mr. Lordi), kas dzimis Rovaniemi. Lordi atnesa Somijai pirmo uzvaru Eirovīzijā.
Viņi pazīstami kā grupa, kas uzstājas biedējošās maskās un koncertos izmanto pirotehniku. Par savu iedvesmas grupu viņi ir ņēmuši Kiss armiju. Grupas sastāvā ir Mr. Lordi (vokāls), Amen (elektriskā ģitāra), Ox (basģitāra), Awa (taustiņi) un Otus (bungas).
Minstere
Pilsētā atrodas Minsteres Universitāte (WWU) un nanotehnoloģiju izpētes centrs CeNTech. No 1957. līdz 1998. gadam Minsterē atradās Minsteres latviešu ģimnāzija.
Cilvēki
Minsterē dzimuši:
Pruškova (Mazovija)
Pruškova - pilsēta Polijas centrālajā daļā Mazovijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Varšavas. Attīstījusies 19. un 20.gs kā rūpniecības pilsēta Varšavas tuvumā. Mūsdienās gandrīz saplūdusi ar Varšavu.
Taudejāni (Vērēmu pagasts)
Taudejāni ir apdzīvota vieta Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumu pierobežā 9 km attālumā no pagasta centra Sondoriem, 10,5 km no novada centra Rēzeknes un 246 km no Rīgas. Kādreiz Taudejāni bija vienota apdzīvota vieta ar Lendžu pagasta Taudejāniem.
Aberdīna
Aberdīna ir trešā apdzīvotākā pilsēta Skotijā, Apvienotajā Karalistē, tās oficiālais iedzīvotāju skaits ir 210 400 iedzīvotāji. Aberdīnā atrodas divas universitātes, kas padara šo par ziemeļaustrumu izglītības centru. Pilsēta tiek saukta par granīta pilsētu, pelēko pilsētu un par sudraba pilsētu ar zelta smiltīm. Pēc naftas atklāšanas Ziemeļjūrā 1970. gados Aberdīna vēl tiek saukta Eiropas naftas galvaspilsētu un Eiropas enerģijas galvaspilsētu. Tradicionālās zvejniecības, papīrražotņu, kuģbūvniecības un tekstilnozares ir novecojušas, tagad galvenās nozares pilsētā ir naftas rūpniecība un Aberdīnas ostas darbība. Aberdīnas helikopteru lidosta ir viena no intensīvākajām visā pasaulē un pilsētas osta ir lielākā Skotijas ziemeļaustrumos. Pilsētā notiek Starptautiskais Aberdīnas jauniešu festivāls, kurā piedalās apmēram 1000 jaunie skatuves mākslinieki. Pilsētā ir piejūras klimats, lai arī tajā laikapstākļi ir daudz maigāki nekā citur tādos pašos platuma grādos. Aberdīnā ir bāzēts Skotijas futbola Premjerlīgas klubs Aberdeen FC. Tas bija viens no spēcīgākajiem futbola klubiem Apvienotajā Karalistē 1980. gadu laikā, kad klubu vadīja sers Alekss Fērgusons.
Ņačana
Ņačana ir ostas pilsēta Vjetnamā, Haņhoa provinces administratīvais centrs. 2009. gadā pilsētā dzīvoja aptuveni 392 tūkstoši iedzīvotāju. Ņačanas tautsaimniecība balstās galvenokārt uz tūrismu. Ņačanas skaistās pludmales piesaista daudzus tūristus. 2008. gadā pilsētā notika skaistumkonkurss Miss Universe, bet 2010. gadā — skaistumkonkurss Miss Earth. 2016. gadā notiks Āzijas pludmales spēles. Čampas valsts pastāvēšanas laikā (192–1832) pilsētas nosaukums bija Kauthara. Pilsētā atrodas Ņačanas Okeanogrāfijas institūts.
Vecumu pagasts
Daba
Vecumu pagasta teritorija pārsvarā ir līdzena ar nelieliem pauguriem Lugu, Ūlasu, Goršānu, Badnovas un Kazukalna ciemos. Garākā upe Vecumu pagastā ir Ķiras upe, mazākas ir Vjadas upe, Niedrupīte, Ludonkas un Tutinavas upes. Pašvaldības teritorijā izveidots dabas parks "Vecumu meži" (Natura 2000 teritorija) ar dzērveņu purvu "Vecumi", kurā kopš 1977.gada ir dzērvenāju liegums, purva platība - 106 ha, dzērvenāji aizņem 56,9 ha. Pagastā uzskaitīti vairāku sugu lielie koki: Lugu ciemā - dižozols (apkārtmērs 5,20m), Badnovas ciemā dižliepa (3,5m), Vecumu ciemā dižozols (3,7m), Borisovas ciemā dižoši (3,8m un 4,1m), dižliepa (2,7m), Upmalas ciemā dižpriede (4,65m), "Jungu" dižozols (6m), dižozols (3.8m), dižgle (2,5m), māzeraina vīksna (3m), dižozols (5,5m), dižliepa (3,7m), dižvīksna (3,8m), Robežnieku ciemā "Polku" dižozols (5,8m), dižozols (5m). Lielākā daļa uzskaitīto koku atrodas Ķiras upes zonā un ieskaitīti dabas retumu fondā.
Upes
Koura, Līčupe, Ludumka, Meirupīte, Nīdrupīte, Tutinova.
Vēsture
Līdz 1920. gada agrārajai reformai pagasta zemes piederēja Viļakas muižai jeb Marienhauzenes muižai, kas bija viena no lielākajām Latgales muižām un piederēja grāfu Lippe-Lipsku dzimtai. Pēc reformas muižas zemes toreizējā Jaunlatgales apriņķī sadalīja zemnieku jaunsaimniecībās. Marienhauzenas muižas fermu kompleksā (tagadējā Borisovā) izveidoja lielsaimniecības centru. Otrā pasaules kara laikā vācu kara aviācija Luftwaffe pie dzelzceļa līnijas Ieriķi—Abrene Vecumu stacijas izveidoja Vecumu lidlauku, kurā no 1944. gada marta līdz maijam bija stacionētas arī Latviešu 12. Nakts kaujas grupas (Nachtschlachtgruppe 12 (Lettisch), NSGr.12) eskadriļas. Pēc kara beigām 1945. gadā Vecumu pagasta teritorijā izveidoja Kozīnes, Vecumu un Kazukalna ciema padomes. Saimniecisko struktūru veidoja nelieli kolhozi. Ciema padomju veidošanas princips vienkāršs - vienāds saimniecību un iedzīvotāju skaits, zemes platība. Kozīnes ciema padomē - 228 saimniecības, Vecumu - 231 saimniecība, Kazukalna - 231 saimniecība. 1958. gadā 10. decembrī Latvijas PSR Lauksaimniecības ministrija izdeva pavēli par padomju saimniecības Vecumi nodibināšanu. 1958. gada 18. decembrī, apvienojoties kolhoziem "Brīvība" un "Gaišā nākotne", nodibinājās p/s "Vecumi". 1960. gada martā p/s "Vecumi" teritorijai pievienoja kolhozu "Jānis Rainis". P/s "Vecumi" kopplatība bija 7371 ha, tai skaitā 3988 ha aramzemes. Pirmais saimniecības "Vecumi" direktors bija Vasīlijs Baranovs. Kopš 1973. gada 21. maija saimniecību sāka vadīt Voldemārs Šļakota. Saimniecība nodarbojās ar piena un gaļas ražošanu, augkopību. P/s "Vecumi" bērnudārzu atvēra 1970. gada februārī. Trīs agrākās ciema padomes apvienoja Vecumu ciema padomē. Tajā iekļāva 690 mājsaimniecības, iedzīvotāju skaits bija 2990. Ciema padomi izveidoja apdzīvotā vietā "Vecumi", kur bija dzelzceļa stacija "Vecumi", naftas bāze, pasta nodaļa, bibliotēka. Vecumu sakaru nodaļa pastāv no 1941.gada. Tās priekšniece bija Tekla Vancāne. No 1979.gada par pasta priekšnieci strādā Tamāra Kokoreviča. Vecumu ciema bibliotēka nodibināta 1949.gada novembrī, un līdz 1969.gadam par bibliotekāri strādāja Zinaida Kokoreviča. Pēc vairāku darbinieku nomaiņas 1972.gadā darbu uzsāka un desmit gadus nostrādāja Veneranda Kokoreviča. No 1983. līdz 1995. gadam par bibliotekāri strādāja Anita Bernacka, pašlaik bibliotekāre ir Aija Locāne.
1983. gadā sāka veidoties Borisovas ciems, kurā uzcēla 10 Līvānu tipa mājas, administratīvo ēku un ražošanas būves. 1985. gadā nodeva ekspluatācijā trīsstāvu 18 dzīvokļu māju un vēl 5 Līvānu tipa mājas. 1985.gada pavasarī darbu sāka sadzīves pakalpojumu punkts. 1986.gadā jaunajās telpās iekārtoja feldšeru-vecmāšu punktu. 1989.gadā no Vecumu ciema uz lielsaimniecības centru Borisovā pārcēlās bibliotēka un vietējā izpildvara - Vecumu ciema izpildkomiteja, dažus gadus vēlāk - arī pasta nodaļa. 20. gadsimta beigās pēc PSRS sabrukuma padomju saimniecības likvidēja.
Kultūrvēsturiskais mantojums
Vecumu pagasta teritorijā ir divas kapsētas - Rejevas un Jaškovas. 1990. gada 11. novembrī Brāļu kapos iesvētīja atjaunoto tēlnieka Kārļa Zemdegas pieminekli (uzstādīts 1930. gados; akmenī kalta degoša svece) Latvijas Republikas armijas Latgales divīzijas karavīriem un igauņu karavīriem, kas Viļakas apkaimē krituši Latvijas brīvības cīņās ar sarkanarmiešiem. Jaškovas kapos ir neliela luterāņu draudzes kapliča. Vecumu stacijā uzstādīta piemiņas plāksne 1945. gada 25. martā izsūtītajiem, apcietinātos Viļakas novada cilvēkus čekisti dzina uz Vecumu staciju, lai lopu vagonos aizvestu uz katorgas vietām Sibīrijā. Vecumu pagasta teritorijā vietējas nozīmes arhieloģijas piemineklis ir Lavošnieku viduslaiku kapsēta. Arhitektūras piemineklis Borisovas ciemā ir bijušās Marienhauzenas muižas pusmuiža ar lopu novietni un krejotavu. Padomju laikā tās daļēji pārveidotas un no jauna salikti jumti. Garīgo vērtību uzturētāji Vecumu pagasta teritorijā uzcēluši vai atjaunojuši 6 krucifiksus. Kazukalna ciemā darbojās senākais keramikas centrs Viļakas apkaimē, kur Anna un Staņislavs Locāni podniecībai veltīja 60 mūža gadus.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Borisova (pagasta centrs), Vecumi, Slīpači.
Bliņica, Borisova, Cūkine, Ezermala, Gubeņi, Indriči, Kazukalns, Kozīne, Lavošnieki, Lugi, Mazie Robežnieki, Rejeva, Robežnieki, Slīpači, Šļopkine, Tālavieši, Upmala, Ūlasi, Vanagaperēklis, Vecumi, Vientuļi.
Saimniecība
Viens no lielākajiem lauksaimniecības uzņēmumiem Viļakas novadā ir SIA "Ķira". Pāris kilometrus aiz Viļakas atrodas zemnieku saimniecība "Zivsalas", kur ezera krastā ciemiņus gaida skaista divstāvu guļbūves ēka. Tur ir zāle 60 cilvēkiem, virtuve, sauna un viss cilvēku atpūtai. Sakopta ir Orlovsku ģimenes saimniecība "Madaras", Cunsku ģimenes "Lāču" saimniecība, kur nodarbojas ar graudkopību un lopkopību, Kaļānu ģimenes zemnieku saimniecība "Rūķīši". Pārtikas un neliela apjoma sadzīves priekšmetus Borisovā var iegādāties veikalā "Ingrīda un Co". Nedēļā vienu reizi attālākās apdzīvotās vietās pie māju iebraucamajiem ceļiem ierodas autovekals.
Šķidrais skābeklis
Šķidrais skābeklis, arī LOX (no en) ir skābekļa šķidrā forma. Tas ir gaiši zilā krāsā un ir paramagnētisks. Blīvums — 1140 kg/m³, un tas ir vidēji kriogēnisks (sasalšanas temperatūra: −219 °C, viršanas temperatūra: −183 °C). Šķidro skābekli plaši lieto rūpniecībā un medicīnā. Šķidro skābekli iegūst no atmosfēras skābekļa ar daļēju destilēšanu.
Izmantošana
Šķidrais skābeklis ir visbiežāk lietojamais oksidētājs kosmiskajās nesējraķetēs kopā ar šķidro ūdeņradi vai petroleju. Šķidro skābekli izmantoja pirmajās starpkontinentālajās ballistiskajās raķetēs, tomēr šādam lietojumam oksidētājs izrādījās nepraktisks, jo tā kriogēno īpašību un iztvaikošanas dēļ ar šķidro skābekli uzpildītu raķeti ir grūti ilgstoši uzglabāt.
Vilhelms Lībknehts
Vilhelms Lībknehts (de, dzimis Gīsenē, miris  Berlīnē) bija vācu politiķis. Viens no Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas dibinātājiem. Kārļa Lībknehta tēvs.
Dzimis Hesenē Gīsenes pilsētā, ierēdņa ģimenē. Studējis filoloģiju, teoloģiju un filozofiju Gīsenē, Berlīnē un Marburgā. Neilgi strādāja par skolotāju Cīrihē. 1848. gada februārī piedalījās revolucionārajos notikumos Parīzē, bet tā paša gada septembrī - Bādenē. Pēc revolūcijas sakāves Vācijā, devās uz Šveici, kur tikās ar Frīdrihu Engelsu. 1850. gadā tika izraidīts no Šveices un devās uz Londonu, tikās ar Kārli Marksu un iesaistījās komunistisko organizāciju darbībā. 1862. gadā, kad varas iestādes izsludināja amnestiju, atgriezās Vācijā.
Kādu laiku darbojās Ferdinada Lasalla vadītajā Vispārējā Vācu Strādnieku asociācijā (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein, ADA), tomēr vēlāk no tās izstājās. 1869. gadā kopā ar Augustu Bēbeli nodibināja Vācijas Sociāldemokrātisko Strādnieku partiju (Sozialdemokratische Arbeiterpartei Deutschlands, SDAP). 1874. gadā Lībknehtu ievēlēja Reihstāgā, bet 1875. gadā Gotā ADA un SDAP apvienojās, izveidojot vienotu Vācijas Sociālistisko Strādnieku partiju (Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands, SAPD) - mūsdienu Vācijas Sociāldemokrātiskās partijas (SPD) priekšteci. 1891. gadā Lībknehts kļuva par partijas avīzes "Vorwärts" galveno redaktoru. Miris 1900. gadā Berlīnē, Šarlotenburgā.
Deivids Hjūms
Deivids Hjūms (en, dzimis, miris ) bija skotu vēsturnieks un filozofs, kam bija liela nozīme divu filozofijas skolu — skepticisma un empīrisma — attīstībā. Hjūmu mēdz uzskatīt par trešo — visradikālāko — no tā sauktajiem "britu empīriķiem" (pārējie divi ir Džons Loks un Džordžs Bērklijs). Hjūma filozofijā liela nozīme bija ne tikai skepticismam, bet arī naturālismam.
Dzīvesgājums
Hjūms ir dzimis Edinburgā un turpat arī mācījies. Sākumā viņš apsvēra iespēju studēt tiesību zinātni, taču vēlāk viņu pārņēma, paša vārdiem izsakoties, "nepārvarama nepatika pret visu, izņemot nodarbošanos ar filozofiju un vispārīgu mācīšanos".
Divdesmit sešu gadu vecumā viņš Francijā pabeidza darbu "Traktāts par cilvēka dabu" (A Treatise of Human Nature). Lai arī tagad daudzi to uzskata par būtiskāko Hjūma darbu, sākotnēji tas neguva atbalstu.
Pavadījis dažus gadus darbā pie dažādiem politiķiem un militāristiem, Hjūms atgriezās pie studijām. Nolēmis, ka "Traktāta par cilvēka dabu" būtiskākā neveiksme ir stils, nevis saturs, Hjūma materiālu pārstrādāja, lai tas būtu vieglāk uztverams. Tā radās darbs "Pētījums par cilvēka sapratni" (An Enquiry Concerning Human Understanding).
Vēlākajos gados viņam tika liegti dažādi amati, jo viņš bija ateists. Tomēr viņam izdevās iegūt izcila esejista un vēsturnieka slavu. Viņa darbiem izteikti lielāku uzmanību sāka pievērst, kad Imanuels Kants apgalvoja, ka tieši Hjūms esot viņu atmodinājis no "dogmatiskas snaudas".
Hjūms uzskatīja, ka lietām pašām nepiemīt īpašības, tās noteic cilvēka maņas. Līdzīgā kārtā cilvēka saprāts nespēj radīt jaunas domas, bet gan dažādi apvienot jau zināmās un uztvertās. Prāts ir nesaraujami saistīts ar apkārtējo realitāti.
Uzskati par morāli un brīvo gribu
Hjūms savās idejās par ētiku un morāli noliedz prāta lomu morālas rīcības izvērtēšanā un apgalvo, ka amorālu rīcību nenosaka, tas, ka tā ir pretēja saprātam. Hjūms uzskata, ka morālie ieskati ir iekšējās ticības motivēti. Viņš apgalvo, ja kāds tic tam, ka slepkavošana ir morāli nosodāma, tad viņš arī nekad tā nerīkosies. Saprāts pēc Hjūma var nodarboties ar loģiku un reģistrēt faktus, turpretim morālai rīcībai nepieciešama iekšēja ticība un sajūta, ka tā vai cita rīcība ir morāla vai amorāla. Hjūms brīvas gribas jēdzienu radikāli problematizē, norādīdams, ka brīvā griba nav savienojama ar indeterminismu un kā morāliskums nav rodams ne brīvajā gribā, ne determinisma, jo abu pieņēmumu konsekvences novestu pie bezatbildības. Tā piemēram, ja pieņemam, ka cilvēka rīcība ir determinēta, tad kā viņš var būt atbildīgs par to, ko viņš dara, ja viss jau ir noteikts iepriekš? Tomēr Hjūms apgalvo, ka arī brīva griba nevar būt avots morālai un ētiskai rīcībai, jo, ja pieņem, ka cilvēka darbībā ir neatkarīga un tā rodas spontāni, tad var secināt, ka tā nav arī atkarīga no cilvēka rakstura un nodomiem, līdz ar to no viņa nedrīkst prasīt nekādu atbildību. Šeit Hjūma uzskati šķiras no Kanta, kurš cilvēka rīcību uzskata par brīvu un kategoriskā imperatīva uzraudzītu. Hjūms gan apšauba saprāta spēju noteikt morāles īpašības, gan neuzticas brīvas gribas jēdzienam, kamēr abi nojēgumi ir ļoti svarīgi Kanta idejās.
Parastais miežabrālis
Parastais miežabrālis (la) - daudzgadīgs 50 - 200 cm augsts lakstaugs. Diezgan bieži sastopams stāvošu vai lēni tekošu ūdeņu malās, mitrās pļavās. Stumbrs tievs, ložņājošs, ar gariem pazemes dzinumiem. Stumbrs spēcīgs, taisns, gluds. Lapas pamīšus, vienkāršas, veselas, plati lineāras, līdz 2 cm platas, zilganzaļas, gar malām ļoti skarbas. Lapu makstis gludas, mēlīte līdz 0,6 cm gara, dažreiz šķelta. Zied jūnijā un jūlijā. Ziedkopa - zaraina, ļoti skarba skara, katrs tās zars pie pamatnes ar atzarojumu, ar daudzām satuvinātām vārpiņām. Vārpiņas 0,5 cm garas, ar 1 ziedu, iegareni lancetiskas, ar īsu kātu, bālas vai gaiši violetas. Vārpiņas plēksnes 4, no tām 2 augšējās (2 neattīstītu ziedu atliekas) sīkas, lineāri īlenveida, ar matiņiem. Zieda plēksnes 2, biezas, spīdīgas, apakšējā daļā kailas, augšējā - ar baltiem, piespiestiem matiņiem; zieda ārējās plēksnes šķautne bez spārna vai tas ļoti šaurs, dzīslas 5, iekšējai plēksnei 2 dzīslas. Auglis - 0,3 - 0,4 cm garš grauds. Vērtīgs lopbarības augs, mājdzīvnieki to ēd labprāt. Attīstās agri un, vēlāk pļauts, dod rupju un grūtāk sagremojamu lopbarību. Dod labu atālu.
Vīksnas pagasts
Vīksnas pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Bērzkalnes, Kubulu, Žīguru, Kupravas un Susāju pagastiem, kā arī Alūksnes novada Mālupes un Liepnas pagastiem.
Upes
Bolupe, Kačupīte, Kurna, Oknupe, Palnupe.
Ezeri
Lielais Pokuļevas ezers, Sprogu ezers.
Vēsture
Vīksnas pagasts izveidots 1936. gadā, teritoriju atdalot no Balvu pagasta. 1945. gadā Abrenes apriņķa Vīksnas pagastā izveidoja Georgijevas, Nikolajevas un Oknupes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Balvu rajona Nikolajevas ciemam pievienoja likvidēto Oknupes ciemu, bet kolhoza «Zaveti Iļjiča» teritoriju pievienoja Georgijevas ciemam. 1960. gadā pievienoja Liepnas ciema kolhoza «Pobeda» teritoriju. 1965. gada jūlijā pievienoja daļu likvidētā Georgijevas ciema, bet tā paša gada novembrī pārdēvēja par Vīksnas ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vīksnas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vīksna (pagasta centrs), Annasbirzs, Ašusils, Čāgas, Dampadruva, Derdziņi, Kačupe, Makšinava, Makšinavas Strauti, Mežārija, Miezāji, Oknupe, Pakalnieši, Pokuļeva, Rimši, Sprogas, Strauti, Ukraina, Valentinova, Veckuprava.
Transports
Vīksnas stacija atvērta 1930 gadā. Līdz 2001. gada 1. jūlijam Rīgas-Pitalovas vilciens kursēja līdz Vecumiem, pieturot arī Vīksnas stacijā. 2001. gada 29. augustā garām Vīksnas stacijai pabrauca pēdējais kravas vilciena sastāvs no Žīguriem uz Gulbeni. 2009. gadā sliedes demontēja.
Pēc dzelzceļa slēgšanas no pagasta centra Vīksnas ar autobusu var nokļūt novada centrā Balvos un Viļakas novada Kupravā.
Izglītība un kultūra
Vīksnas pagastā vienīgā izglītības iestāde ir Stacijas pamatskolas Vīksnas filiāle. Mācības tagadējā skolas ēkā uzsāktas 1962. gada februārī. Ar 2008.gadu pamatskola apvienota ar Vīksnas pagasta Pirmskolas izglītības iestādi. Interesanti, ka skolas ēka atrodas tieši pie bijušās Ieriķu-Abrenes dzelzceļa līnijas.
Polocka
Polocka (ru) jeb Polacka (be vai Полацак) ir senākā Baltkrievijas pilsēta Daugavas vidustecē, 232 km no galvaspilsētas Minskas un 175 km no Daugavpils Latvijā. Vitebskas apgabala Polockas rajona administratīvais centrs ar 83 700 iedzīvotājiem (2009).
Nosaukuma izcelsme
Polockas nosaukums ir radies no Daugavas labā krasta pietekas Palatas upes vārda. Nosaukums Palata visticamāk ir baltu izcelsmes. Krieviski upi sauc par Polotu, baltkrieviski par Palatu. Varjagu pārvaldītais pilskalns kriviču zemē senajās ziemeļnieku sāgās dēvēts par Paltejsborg vai Palteskja. Polockas kņazistes laikā tā dēvēta par Polotesku (Полотескъ), Lietuvas dižkunigaitijas laikā par Polacaku, pēc pievienošanas Krievijas Impērijai par Polocku (Полоцк), neatkarīgajā Baltkrievijas valstī par Polacku (Полацк).
Cilvēki
Polocka ir svētās Polockas Eifrosīnijas (Еўфрасіння Полацкая, 1101/1105—1173), grāmatizdevēja Franciska Skarinas (Францыск Скарына, ap 1490—1551), dzejnieka Polockas Simeona (Симеон Полоцкий, 1629—1680) un lielkņaza Vseslava Bračislaviča (Усясла́ў Брачысла́віч, ap 1029—1101) dzimtā pilsēta.
Stensils
Stensils (no en — 'trafarets') ir ielu mākslas žanrs, kurā, izmantojot trafaretu, spiežamotu vai krāsas aerosolu, veido grafisku vienkrāsas vai vairākkrāsu attēlu uz virsmas pilsētvidē (sienas, pamestas vai apdzīvotas mājas, tilti, ceļu pārvadi utt.).
Visbiežāk tie ir asprātīgi attēli, īsi izteikumi vai abi kopā, kas aktualizē kādu sociālu vai politisku problēmu. Tas stensilu tuvina tādam žanram kā plakāts, kura uzdevums ir vai nu skatītāju sasmīdināt, samulsināt vai sapurināt, likt aizdomāties. Tieši tādēļ stensils kā žanrs parasti piedzīvo savu pieaugumu mirkļos, kad sabiedrība pārdzīvo kādas sociālekonomiskas pārmaiņas vai krīzi. Stensils dod iespēju katram parastajam iedzīvotājam izteikt savu viedokli — anonīmi, bez maksas un ļoti publiski.
Trafaretu izgriež no kartona, plastikāta vai skārda, veidojot tekstu vai attēlu. Tad trafaretu liek pie virsmas, un noklāj — uzspiežot vai izsmidzinot, — ar krāsu — noņemot trafaretu no sienas uz tās paliek izgrieztās figūras nospiedums, ko veido cauri trafaretam tikusī krāsa. Bieži vien tie tiek atkārtoti un variēti cieši izkārtojot uz sienas. Tie var būt vienkrāsaini, vai daudzkrāsaini, veidoti no vairākiem trafaretiem, ko secīgi uzklāj darba virsmai. Stensilu autori, kuri uzzīmēto izgriež un tiražē kā uzlīmes, vienu un to pašu domu var izpaust neskaitāmos variantos.
Žanra rašanās un attīstība
Stensilu izcelsme parasti tiek saistīta ar Dienvidamerikas un Dienvideiropas zemēm, kur 20. gadsimta pirmajā pusē trafaretus sāka izmantot apspiestie sabiedrības slāņi kā vienīgo daudzmaz drošo sociāli politiskā protesta formu. Pirms Otrā pasaules kara un tā laikā Itālijas fašisti izmantoja stensilus savas propagandas nolūkos.
Situācija kvalitatīvi mainījās 1960. gadu beigās Francijas studentu maija nemieros izmantoja šo pilsētmākslas formu sava viedokļa paušanai. Taču nemieru ideoloģijas veidotāji — situacionisti, — stensilu pacēla jaunā kvalitātē padarot tos gan saturiski, gan grafiski daudz kvalitatīvākus, kas ļāva sākt pieskaitīt stensilu modernajai mākslai.
Mūsdienās stensils ir kļuvis ne tikai par ielu kultūras sastāvdaļu, bet tiek izmantota arī kā interjera un dizaina elements. Ja agrāk savu istabu, biroju, ēku sienas cilvēki krāsoja, apšuva vai aplīmēja ar tapetēm, tad tagad ir ne tikai populāri, bet arī jau ierasti izmantot sienu dekorēšanai arī stensilus. Visai bieži šo tehniku, lai vairāk piesaistītu mērķauditoriju, sāk izmantot arī reklāmā.
Stensils Latvijā
Arī Latvijā ir sastopami autori, kas veido darbus šajā tehnikā, taču to ir visai maz, jo žanrs prasa zināmu intelektuālo piepūli un prasmi zīmēt. 2006. gada jūlijā Jelgavas kultūras nama otrajā stāvā tika atklāta Trešā starptautiskā grafiti festivāla ietvaros stensilu un foto izstāde, kurā savus darbus izstādījuši pieci stensila mākslinieki no Latvijas — Saimis, PAL, lphnt, ZAI un Četrinieks.
2012. gadā ielu mākslinieku vidū parādījās jauns autors Dainis Rudens ar vārdu Rudens Stencil, kura kopā ar KIWIE radītais stensils "Saule, Pērkons, Daugava" Tallinas ielā 46 ir izmērā ziņā lielākais mākslas darbs Latvijā un kādu laiku bija arī lielākais mākslas darbs visās Baltijas valstīs.
Ievērojamākie mākslinieki
Viens no populārākajiem mūsdienu autoriem, kuru bieži piemin medijos, ir Londonā darbojošais Banksy (viņa īstais vārds nav zināms), kurš ir kļuvis populārs visā pasaulē, un viņa darbu pircēju vidū ir tādas zvaigznes kā Andželīna Džolija un Kristīna Agilera.
Igaunijas stensila mākslinieks Edvards fon Lenguss ir ieguvis vairākus valsts apbalvojumus.
Salo
Salo var būt:
Maija Tīruma
Maija Tīruma-Eihorna (dzimusi Rīgā) ir bijusī latviešu kamaniņu braucēja, 2008. gada Eiropas čempione komandu stafetē. Ar kamaniņu braukšanu nodarbojas kopš 1998. gada, piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs. 2013. gada martā paziņoja par karjeras beigām. Kopš 2013. gada novembra ir Francijas kamaniņu sporta izlases galvenā trenere.
Karjera
18 gadu vecumā piedzīvoja olimpisko debiju 2002. gada olimpiskajās spēlēs Soltleiksitijā, kur izcīnīja 18. vietu. 2006. gada olimpiskajās spēlēs Turīnā viņa ieguva 17. vietu. Lielākos panākumus guvusi stafetes komandas sastāvā, kur izcīnītas divas bronzas medaļas Pasaules čempionātos (2008. un 2009. gadā) un zelta medaļa Eiropas čempionātā Čezānā, Itālijā, 2008. gadā. Individuāli augstākā izcīnītā vieta ir 7., ko M. Tīruma ieņēma tai pašā 2008. gada čempionātā un arī 2010. gada Eiropas čempionātā Siguldā.
2010. gada olimpiskajās spēlēs Vankūverā M. Tīruma pirmajā braucienā izvirzījās ceturtajā vietā, tomēr saglabāt to nespēja un pēc četriem braucieniem finišēja kā 9., kas bija augstākais Latvijas sportistu sasniegums līdz tam aizvadītajās četrās olimpiādes dienās.
2011. gada Pasaules čempionātā Čezānā, Itālijā, viņa ieņēma 19. vietu, lai arī pēc pirmā brauciena bija 14. vietā. 2013. gada martā M. Tīruma paziņoja par sportistes karjeras beigām.
2013. gada novembrī kļuva par Francijas kamaniņu sporta izlases galveno treneri.
Privātā dzīve
M. Tīruma dzīvo Raganā. Viena no viņas trīs māsām Elīza Tīruma ir kamaniņu braucēja, olimpisko spēļu medaļniece. Vecākā māsa Solvita ir kalnu slēpošanas trenere, arī otra vecākā māsa Marta agrāk bijusi kamaniņu braucēja. Izglītību ieguvusi Siguldas Valsts ģimnāzijā, Murjāņu sporta ģimnāzijā un Latvijas Biznesa koledžā. 2014. gadā absolvējusi Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmiju un ieguvusi sporta speciālistes diplomu.
2018. gada vasarā apprecējās ar bijušo Vācijas izlases kamaniņbraucēju Janu Eihornu, tajā pašā gadā pārim piedzima meita Šarlote.
Plaudis (nozīmju atdalīšana)
Plaudis var būt:
Tarnobžega
No 17. gadsimta pilsēta bija Tarnovsku šļahtas dzimtas rezidence. Līdz 1918. gadam pilsēta ietilpa Austroungārijā. Pēc Otrā pasaules kara - ķīmiskās rūpniecības (sēra ieguve un pārstrāde) centrs, tomēr mūsdienās šahtas ir slēgtas nerentabilitātes dēļ.
Laidu pagasts
Laidu pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Turlavas, Snēpeles, Raņķu un Rudbāržu pagastiem un Dienvidkurzemes novada Kazdangas pagastu.
Hidrogrāfija
Upes: Dzirnavupe (lejtecē), Elkupīte, Lodeskalnupīte, Smiltnieku upīte.
Ezers: Bezdibenis.
Vēsture
Mūsdienu Laidu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ēnavas muiža (Gut Ehnau), Laidu muiža (Gut Laiden, Laidi), Rudes muiža (Gut Rudden, Rude), Sermītes muiža (Gut Sergemiten, Sermīte), Valtaiķu muiža (Gut Neuhausen, Valtaiķi), Vangas muiža (Gut Wangen, Vanga).
1945. gadā Valtaiķu pagastā izveidoja Valtaiķu un Rudu ciema padomes, kuras 1954. gadā apvienoja Laidu ciemā. 1965. gadā tam pievienoja daļu Induļa ciema, 1977. gadā — daļu Turlavas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Laidu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Laidi (pagasta centrs), Sermīte, Rude, Valtaiķi, Vanga.
Budjonija zirgs
Budjonija zirgs ir viena no siltasiņu šķirnēm, kas ir izveidota Krievijā pēc Oktobra revolūcijas, šķirne ir nosaukta par godu revolūcijas varonim maršalam Budjonijam. Budjonija zirgi ir ļoti izturīgi un ātri jājamzirgi, bet tos izmanto arī kā konkūra zirgus.
Izskats un raksturs
Lielākā daļa Budjonija zirgu ir rudi, bieži ar metālisku spīdumu, kas ir iegūts no Donas zirgiem, kuri savukārt spalvas metālisko spīdumu ieguva no ahaleteke zirgiem. Bet tie var būt arī melni, bēri un sirmi. To augums skaustā ir apmēram 160 cm. Budjonija zirga uzbūve ir viegla un eleganta. Tiem ir smalki veidota galva, ar taisnu profilu, zirgam ir garš kakls, slīpi pleci, platas krūtis un gara, taisna mugura, ar viegli slīpiem krustiem. Kājas ir garas un stipras, ar labām locītavām un spēcīgiem nagiem. Tie ārēji atgādina tīrasiņu zirgus.
Vēsture
Donas un tīrasiņu zirgu krustojumu sauca par anglo-doniem, kuri tika pēc tam krustoti ar arābu zirgiem, un tad vēlreiz atpakaļ ar tīrasiņu zirgiem. Laikā starp 1926. un 1940. gadu tika izmantoti vairāk kā 70 tīrasiņu zirgi, tomēr tikai trīs no tiem kļuva par šķirnes ciltstēviem: Simpatjaga, Inferno un Kokas. Šie trīs ērzeļi kļuva par ciltstēviem sešām galvenajām līnijām. Simpatjagas trīs dēli: Sagib, Saksagan un Sagar. Inferno divi dēli: Imam un Islam un viens Kokas dēls - Kaguls.
Budjonija zirga šķirne oficiāli tika atzīta 1949. gadā. Ironiski, ka tas notika dažus gadus pirms tika likvidēta Krievijas kavalērija (1954. gadā).
tika veikts eksperiments ar Budjonija zirgu šķirni - Maničas ezera salā Rostovas apgabalā tika palaisti zirgi, kurus nepieskatīja neviens cilvēks. Eksperimenta mērķis bija pārliecināties, cik izturīga ir šķirne savvaļas apstākļos. Zirgi salā dzīvo joprojām, un ir pierādījuši, ka spēj izdzīvot savvaļā bez cilvēku aprūpes.
Mūsdienās šo šķirni audzē Krievijā, Ukrainā, Kirgizstānā un Kazahstānā.
Debates 10. Saeimas vēlēšanās
Priekšvēsture
laikraksts "Diena" izplatīja informāciju, ka naudas trūkuma dēļ Latvijas Televīzija (LTV) pirms vēlēšanām varētu nerīkot debates, kā tas bija ierasts iepriekšējās vēlēšanās. Tāpat Latvijas Neatkarīgās Televīzijas (LNT) vadītājs Andrejs Ēķis izteica gatavību rīkot debates, ja tās neveidos LTV. koalīcijas padome paziņoja, ka tiks meklēta nauda, lai debates sarīkotu. tika ziņots, ka Nacionālā radio un televīzijas padome (NRTP) šajā sakarā lūgs iesaistīties arī opozīcijas partijas. LTV ģenerāldirektors Edgars Kots paziņoja, ka LTV varētu izvērst politiķu boikotu, viņu vietā uz raidījumiem aicinot tikai ekspertus un sabiedrības pārstāvjus, ja gadījumā netiks nodrošināta apsardze LTV ēkai un tiks apstiprināti likuma grozījumi, kas liktu daļu sabiedriskā pasūtījuma naudas nodot komercmedijiem.
Plaužu ezers (Straupes pagasts)
Plaužu ezers (arī Plaudis, Plaudes ezers) ir ezers Cēsu novada Straupes pagasta centrālajā daļā. Atrodas Gaujas nacionālā parka ainavu aizsardzības zonā.
Debates 10. Saeimas vēlēšanās
Priekšvēsture
NRTP rīkotajās sarunās tika panākta vienošanās, ka Latvijas Televīzijā jābūt atsevišķam priekšvēlēšanu informatīvajam raidījumam, bet E. Kots paziņoja, ka LTV neprasīs papildus naudu debašu rīkošanai. LTV paziņoja, ka tiks veidots desmit raidījumu cikls "Izvēlies nākotni!" Par spīti tam, arī LNT neatteicās no nodoma rīkot debates.
Plaužu ezers (Straupes pagasts)
Gultne smilšaina, ziemeļos un rietumos - dūņaina. Iztek Plaužupīte uz Strauteni. Ietek Ačgārņa un strauts no Pekša ezera. Krasti dienvidos un austrumos pārsvarā stāvi, ziemeļos un rietumos - zemi. Austrumu krastā divas peldvietas.
Debates 10. Saeimas vēlēšanās
LNT (Līderu debates)
LNT rīko reģionālās, kā arī vēlēšanu programmu autoru un Ministru prezidentu debates. Visas debates vada Ģirts Timrots un Daina Lipeniece. Tika aicinātas tikai tās partijas, kuras debašu rīkošanas laikā, saskaņā ar vēlētāju aptaujām, pārsniedza 2% barjeru.
LTV (Izvēlies nākotni!)
Priekšvēlēšanu raidījumu cikla "Izvēlies nākotni!" ietvaros LTV rīko reģionālās, tematiskās un Ministru prezidenta kandidātu debates. Debatēs piedalās spēki, kuru atbalsts, saskaņā ar socioloģiskajām aptaujām, ir lielāks nekā 2%, jo LTV ir Valsts televīzija un turpmāk visi politiskie spēki, kuru atbalsts vēlēšanās ir vismaz 2%, iegūs Valsts finansējumu.
tika rīkotas papildus debates, kurās piedalījās to partiju kandidātu, kuru atbalsts aptaujās ir zemāks, nekā 2%. Piedalījās Rihards Jablokovs (Tautas kontrole), Einars Grigors (Par prezidentālu republiku), Raimonds Strazdiņš (Pēdējā partija), Mareks Raups (Kristīgi demokrātiskā savienība), Atis Apinis (Ražots Latvijā), Imants Burvis (Daugava — Latvijai) un Jānis Dinevičs (Atbildība). Debates vadīja Arnis Krauze un Egils Zariņš.
PBK
29. un Pirmajā Baltijas kanālā notika debates. Tās, atšķirībā no LNT un LTV debatēm, norisinājās krievu valodā ar sinhrono tulkojumu latviski digitālās televīzijas skatītājiem. Uz tām nebija uzaicinātas apvienības PCTVL un VL-TB/LNNK, kas piedalās latviski raidošo kanālu debatēs, jo, saskaņā ar augustā veiktu "Latvijas faktu" vēlētāju aptauju, to atbalsts ir mazāks nekā 5%, kas ir minimālais balsu procents, lai iekļūtu Saeimā. Ministru prezidentu debatēs nepiedalījās "Vienotības" kandidāts Valdis Dombrovskis, jo viņam bija nepieņemami Gordona izteikumi presē.
Tās vadīja Aleksandrs Gordons.
Ostadvares bāka
Ostadvares bāka atrodas Lietuvas Šilutes rajonā Rusnes salā, Atmatas upes kreisajā krastā, ~5 km uz ziemeļrietumiem no Rusnes. Ietilpst Nemūnas deltas reģionālajā parkā.
Darbu sāka 1876. gadā. Bāku veido ~13 m augsts oktagonāls sarkanu ķieģeļu mūris, kurš savienots ar bākas uzrauga māju. Bāka pašreiz nav aktīva. Tā ir tehnikas vēstures piemineklis. 2003. gadā Lietuvas pasts izdeva pastmarku ar bākas attēlu.
Žīguru pagasts
Žīguru pagasts ir viena no Balvu novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļos, Krievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Vecumu, Susāju un Vīksnas pagastiem, Alūksnes novada Liepnas pagastu, kā arī Krievijas Pleskavas apgabala Pitalovas un Palkinas rajoniem.
Daba
Žīguru pagasts ir mežainākais pagasts novadā, 86% no tā teritorijas aizņem meži.
Upes
Gruzdovka, Liepna, Pērdeja, Poseļnīca, Vēda, Virica.
Vēsture
1958. gadā Abrenes rajona Sosnīcas ciema Žīguriem piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada — pilsētciemata) statusu, tajā iekļaujot arī daļu no Pļeševas ciema. 1959. gadā Žīguriem pievienoja daļu likvidētā Sosnīcas ciema (kolhozu «Gaišais rīts» un «Jaunkatleši» teritoriju), izveidojot Žīguru lauku teritoriju. 1990. gadā Žīguri pilsētciemata statusu zaudēja un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēti par pagastu. 2009. gadā Žīguru pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Viļakas novadā. 2021. gadā Viļakas novadu iekļāva Balvu novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Žīguri (pagasta centrs), Katleši, Černova, Sosnīcas, Brizgova.
Izglītība un kultūra
Izglītības iestādes:
Kirgīzu valoda
Kirgīzu valoda (кыргыз тили, kyrgyz tili, ) ir tjurku saimes valoda, Kirgizstānas (kopā ar krievu valodu) valsts valoda. Oficiāla valoda arī Ķīnas Šindžanas Uiguru autonomā reģiona Kizilsu Kirgīzu autonomajā prefektūrā. Kirgīzu valodā runā vairāk kā pieci miljoni cilvēku (galvenokārt kirgīzi), no kuriem lielākā daļa dzīvo Kirgizstānā un tās pierobežā kaimiņvalstīs.
Ģenētiski kirgīzu valoda radniecīga altajiešu un hakasu valodām, bet pēdējo gadu desmitu valodu mijiedarbības ietekmē ciešākas saites izveidojušās ar kazahu valodu, ar kuru novērojama zināma savstarpējās saprotamības pakāpe.
Kirgīzu literārā valoda noformējusies 17.-18. gadsimtā, kad tika pabeigta varoņeposa «Manass» radīšana. Vēl 19. gadsimtā kirgīzi rakstos lietoja čagataju valodu ar dažām vietējām īpatnībām. Kirgīzu valoda rakstos lieto pēc uiguru valodas parauga modificētu arābu alfabētu (ārpus bijušās PSRS teritorijas) un kirilicas rakstību (Kirgizstānā no 1940. gada; 1928.-1940. gados tika lietota uz latīņu alfabēta bāzēta rakstība).
Oforts
Oforts (no fr — 'stiprais ūdens', domājot slāpekļskābi) ir dobspieduma tehniku grupa, kurā zīmējumu metāla plātnē iekodina ar skābi, pēc tam kodinātās vietas noklāj ar krāsu un ar spiedienu iegūst nospiedumu. Parasti mākslinieks noklāj metāla plātni ar vaskam līdzīgu masu, kas izturīga pret skābi, tad tajā ar irbuli iezīmē vēlamo zīmējumu. Pēc tam plātni iegremdē skābē, kas reaģē ar pieejamajām metāla vietām, veidojot zīmējumu.
Par ofortu sauc arī šādā tehnikā veidotu mākslas darbu.
Esi sveicināta, Marija
Esi sveicināta, Marija ir katoļu lūgšana, kas veltīta Jaunavai Marijai, Jēzus Kristus mātei. Liela daļa no lūgšanas nāk no Lūkas evaņģēlija, lai gan tai ir daži papildinājumi no 13. gadsimta. Šī lūgšana ir daļa no rožukroņa.
Tčeva
Tčeva (, de — Diršava) ir sena pilsēta Polijas ziemeļos - Pomerānijā, Vislas krastos, Pomožes vojevodistē. 13. gadsimtā Tčeva bija kņazistes centrs. 1433. gadā pilsētu ieņēma husītu karaspēks. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas (1772) ietilpa Prūsijā un saucās Diršava (Dirschau), no 1920. gada - Polijā. No 1920. līdz 1930. gadam Tčevā darbojās pirmā jūrskola Polijā. Aizkraukles sadraudzības pilsēta.
Cilvēki
Tčevā dzimuši:
Zaķu dzimta
Zaķu dzimta (Leporidae) ir zaķveidīgo kārtas (Lagomorpha) maza auguma zīdītāju (Mammalia) dzimta, kas apvieno zaķus un trušus. Zaķu dzimtā ir 62 sugas, kas sistematizētas 11 ģintīs.
Zinātniskais nosaukums ir atvasināts no latīņu vārda lepus, kas latviski nozīmē zaķis. Visas zaķu dzimtas ģintis, izņemot zaķu ģints (Lepus), aptver dažādu sugu trušus. Tomēr ir daži izņēmumi, piemēram, hispīdu trusis (Caprolagus hispidus) tiek saukts reizēm par zaķi, vai klinšu trušus (Pronolagus) sauc arī par klinšu zaķiem.
Izplatība
Zaķu dzimtas dzīvnieki ir sastopami visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. To dabīgais izplatības areāls neattiecas arī uz Okeāniju un Dienvidamerikas dienvidu daļu. Piemēram, trušu introducēšana Austrālijā ir radījusi milzīgu postu Austrālijas dabai, jo šajā kontinentā trusim nav dabīgo ienaidnieku.
Latvijā ir sastopamas 2 sugas: pelēkais zaķis (Lepus europaeus), kas Latvijas teritorijā ieceļoja tikai 17. gadsimtā, un baltais zaķis (Lepus timidus). Tomēr pēdējo gadsimtu laikā pelēkais zaķis kļuvis par dominējošo sugu.
Izskats un īpašības
Zaķu dzimtas dzīvnieki ir maza vai vidēja auguma, kas piemērojušies ātrai skriešanai, izmantojot lēkšanu. Tiem ir garas pakaļkājas, un katrai pakaļkājas pēdai ir 4 pirksti. Priekškājas ir krietni īsākas nekā pakaļkājas, un tām ir 5 pirksti. Zoles visām kājām ir matotas, kas skrienot uzlabo pēdu labāku saķeri ar pamatni. Zaķu dzimtas dzīvniekiem ir gari un spēcīgi nagi, kā arī garas un kustīgas ausis. Tiem ir ļoti laba dzirde. Acis ir lielas, un tie ļoti labi redz tumsā, kas liecina, ka pirmkārt zaķu dzimtas dzīvnieki ir nakts un krēslas dzīvnieki. Toties aste tiem ir īsas. Apmatojums ir biezs, mīksts, tā krāsa galvenokārt ir pelēka, brūna, iedzeltena, bet dažkārt balta.
Mazākais zaķu dzimtā no savvaļas dzīvniekiem ir pundurtrusis (Brachylagus idahoensis), kura ķermeņa garums ir 25–29 cm un svars 300 g. Lielākā daļa informācijas avotu kā lielāko zaķu dzimtas dzīvnieku savvaļā min plaši izplatīto pelēko zaķi (Lepus europaeus), kura ķermeņa garums ir 52–60 cm un svars 3—5 kg. Tomēr par to smagāks ir Aļaskas zaķis (Lepus othus), kura ķermeņa garums ir 50–60 cm, svars ir 3,2—6,5 kg. Liels zaķis ir arī polārzaķis (Lepus arcticus), kura svars ir 4–5 kg. Cilvēki ir selekcionējuši mājas truša šķirnes, kas ir gan ļoti mazas, gan ļoti lielas. Pasaules lielākā mājas truša garums ir 1,29 m, bet mazākais ir Nīderlandes pundurtrusis, kas pēc šķirnes standartiem nedrīkst būt smagāks par 1,13 kg.
Gan zaķi, gan truši ir zālēdāji, kas barojas ar dažādiem augiem, lapām, atvasēm, zariem, dzinumiem, augļiem un sēklām. Dažas zaķu sugas ziemas periodā barojas arī ar maitas gaļu. Barība gremošanas sistēmai iziet cauri 2 reizes. Pirmo reizi tā tiek izdalīta kā mīkstas, zaļas spiras, kuras tiek apēstas vēlreiz, un barība tikai pēc tam tiek sagremota pilnībā. Pēc otrās reizes tā izdalās kā cietas un tumšas spiras. Tāpat kā grauzējiem zaķu dzimtas dzīvniekiem ir spēcīgi un asi 4 priekšzobi (2 augšā un 2 apakšā), kas aug visu mūžu. Augšžoklī blakus centrālajiem priekšzobiem ir vēl divi priekšzobi, kas aktīvi piedalās barības graušanā un arī šie zobi aug visu mūžu. Zaķu dzimtas sugām nav ilkņu tāpat kā grauzējiem, bet tām ir vairāk dzerokļu.
Uzvedība
Zaķu dzimta ir piemērojusies dzīvei ļoti dažādos apstākļos, sākot ar tundru, mežu, purvu un beidzot ar tuksnesi. Tie ir sastopami zemienēs un kalnos. Truši mājvietai izrok alas, bet zaķi alas parasti nerok. Zaķi ir arī labāki skrējēji kā truši.
Zaķu dzimtas dzīvniekiem grūsnība ilgst 28—50 dienas, bet trušiem šis periods ir īsāks kā zaķiem. Zaķi piedzimst pilnībā attīstījušies atšķirībā no trušiem, kas piedzimst akli un nevarīgi pazemes alā. Ja pietiek barības, zaķu dzimtas dzīvnieki vairojas vairākas reizes gadā, tādējādi tie spēj ļoti ātri atjaunot vai palielināt populāciju.
Evolūcija
Senākās zināmās zaķu dzimtas sugas dzīvoja eocēna beigās. Šajā laikā zaķu dzimtas dzīvnieki bija sastopami gan Ziemeļamerikā, gan Āzijā. Evolūcijas gaitā tie attīstījās par ātri skrienošiem dzīvniekiem, izmantojot lēkšanu. Piemēram, oligocēna laika senajam zaķim Palaeolagus pakaļkājas ir daudz īsāks kā mūsdienu sugām, kas liecina, ka tie spēja skriet vairāk "klasiskā veidā" nevis ar lēcieniem. Tādējādi tie bija vairāk līdzīgi trušiem nekā mūsdienu zaķiem.
Aivars Kreituss
Aivars Guntis Kreituss (dzimis ) ir latviešu politiķis, bijušais Latvijas ekonomisko reformu un finanšu ministrs.
Darbs ministrijās
Aivars Kreituss tika iecelts par ekonomisko reformu ministru Godmaņa valdībā. Amatu ieguva pēc tam, kad iepriekšējais ministrs Arnis Kalniņš bija to pametis. , pēc Saeimas vēlēšanām, Godmaņa valdības vietā tika apstiprināts Birkava Ministru kabinets, kurā par ekonomikas ministru iecēla Ojāru Kehri.
Pirmajā 6. Saeimas laikā apstiprinātajā valdībā, Šķēles 1. kabinetā, Kreitusu iecēla par finanšu ministru. Amatā palika līdz, kad pameta partiju un valdību. Jauns ministrs netika izvēlēts līdz nākamā gada janvārim.
Pirmais ieteica un savas darbības laikā arī pieņēma valsts budžetu ar deficītu.
DCP un «Saimnieks»
Atjaunotajā Latvijā Kreituss iestājās Demokrātiskajā Centra partijā. 1993. gadā tika ievēlēts 5. Saeimā, bija DCP frakcijas priekšsēdētājs. Šajā Saeimas sasaukumā bija Budžeta un finanšu (nodokļu) komisijas, kā arī Latvijas un Francijas parlamentu atbalsta grupas loceklis. Savulaik ir bijis partijas priekšsēdētājs.
Pameta partiju 1996. gada oktobrī, kopš tā laika nepiederēja ne pie vienas frakcijas.
Darba partija
Kreituss paziņoja, ka gatavojas dibināt jaunu partiju, kas «aizstāvēs darba ņēmēju intereses, taču pretēji dažiem sociāldemokrātu aktīvistiem arī stingri iestāšoties par privātīpašuma neaizskaramību, kā arī domās par tiem, kam iet grūti». tika paziņots, ka drīzumā notiks Darba partijas dibināšanas kongress. Partijas dibināšanas kongresā Aivars Kreituss vienbalsīgi tika ievēlēts par partijas priekšsēdētāju.
2001. gada pašvaldību vēlēšanās Aivars Kreituss ieguva pirmo numuru Darba partijas sarakstā. Partija ieguva vienu vietu. Sieva Ilga Kreituse atteicās no vietas domē, tādēļ Kreituss kā otrais populārākais kandidāts kļuva par domnieku. Tā paša gada augustā kļuva par mēra vietnieku. 2005. gada vēlēšanās netika ievēlēts. 9. Saeimas vēlēšanās Darba partijas kandidāti startēja LSDSP sarakstā. Apvienība netika ievēlēta.
2008. gadā tika uzsākta Darba partijas likvidācija. Piedalījās 10. Saeimas vēlēšanās no apvienības «Par labu Latviju» saraksta un 12. Saeimas vēlēšanās no partijas «Saskaņa» saraksta, abas reizes netika ievēlēts.
Personīgā dzīve
Precējies ar Ilgu Gravu (Kreitusi). Viņa ir bijusi 6. Saeimas priekšsēdētāja līdz brīdim, kad kopā ar vīru Aivaru pameta DPS Saeimas frakciju.
Zviedrijas futbola izlase
Zviedrijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Zviedrijas valsti starptautiskās futbola sacensībās, to pārvalda Zviedrijas Futbola asociācija. Zviedrija mājas spēles aizvada Friends Arena stadionā Stokholmā. Komandas galvenais treneris ir Janne Andešons.
Vēsture
Zviedrija tradicionāli ir bijusi stipra komanda starptautiskajā futbolā, to apliecinot vienpadsmit reizes spēlējot FIFA Pasaules kausā un iegūstot trīs medaļas Olimpiskajās spēlēs. Zviedri izcīnīja otro vietu 1958. gada Pasaules kausā, kad tā bija rīkotājvalsts, finālā zaudējot Brazīlijai ar 2–5. Zviedri divreiz ir ierindojušies trešajā vietā — 1950. un 1994. gadā. 1938. gadā viņi palika ceturtie.
Agrīnā vēsture
Zviedrija savu pirmo starptautisko spēli nospēlēja pret Norvēģiju 1908. gada 12. jūlijā un uzvarēja ar 11–3. Citas spēles 1908. gadā bija pret Angliju, Nīderlandi (divreiz) un Beļģiju. Zviedrija zaudēja visās šajās spēlēs. Tajā pašā gadā Zviedrija pirmo reizi piedalījās Olimpiskajās spēlēs. Zviedri zaudēja Lielbritānijas olimpiskajai komandai ar 1–12, tas kļuva par lielāko zaudējumu Zviedrijas futbola vēsturē.