cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Melnais caurums
Vēsture
1971. gadā Stīvens Hokings pierādīja, ka melnā cauruma notikumu horizonts klasiskos (ne kvantu) procesos nevar samazināties — apgalvojums, kas ļoti līdzīgs termodinamikas otrajam likumam, kurš apgalvo, ka nevar samazināties entropija. Tāpēc Džeikobs Bekenšteins ierosināja, ka melnā cauruma entropija varētu būt vienāda ar tā notikumu horizonta platību. 1975. gadā Stīvens Hokings piemēroja kvantu mehānikas principus daļēji klasiskai izliektai laiktelpai. Viņš atklāja, ka melnie caurumi īpašā procesā, ko sauc par Hokinga starojumu, izdala siltumstarojumu. Tas viņam ļāva aprēķināt melno caurumu entropiju, kas patiešām izrādījās proporcionāla notikumu horizontam, kā bija paredzējusi Bekenšteina hipotēze. Vēlāk tika atklāts, ka melnajiem caurumiem piemīt maksimālā iespējamā entropija — augstākā iespējamā laiktelpas daļas entropija ir vienāda ar lielākā melnā cauruma entropiju, kas šajā daļā var ietilpt.
Melno caurumu esamība
Vispārīgā relativitātes teorija paredz, ka melnajam caurumam jāizveidojas katru reizi, kad gravitācijas rezultātā matērija tiek ļoti blīvi saspiesta. Ja zvaigznes ir apmēram trīs (vai vairāk) reizes masīvāka par Sauli, tās mūža laikā gandrīz noteikti pienāks brīdis, kad būs sadegusi tās kodoldegviela un gravitācijas rezultātā tā kļūs par melno caurumu. Daži fiziķi gan uzskata, ka jābūt kaut kam (iespējams — piektajai mijiedarbībai), kas zvaigzni pasargātu no sabrukšanas, taču šai teorijai nav pamatojuma.
Melnos caurumus nav iespējams novērot tieši, jo no tiem nevar izkļūt gaisma, taču ir iespējams novērot to radītos efektus, piemēram, spēcīgās gravitācijas radīto gaismas izliekšanu vai lielus debesu ķermeņus, kuri riņķo ap kaut ko neredzamu. Vēl būtiskāks efekts ir starojums, ko izstaro melnā cauruma akrēcijas disks. Akrēcijas disks ir ap melno caurumu izveidojies matērijas disks, kas ātri griežas. Berzes dēļ tas sakarst un izdala daudz starojuma. Diemžēl ļoti līdzīgi ir efekti, kas rodas ap neitronu zvaigznēm (zvaigznēm, kuras ir ļoti blīvas, taču nav pietiekami masīvas, lai kļūtu par melnajiem caurumiem).
1994. gadā zinātniekiem ar Habla teleskopa palīdzību izdevās novērot akrēcijas disku riņķojam ap galaktikas M87 centru. Gravitācijas efekti liecināja, ka tuvumā jābūt debesu ķermenim, kas ir apmēram 2,5—3,5 miljardus reižu masīvāks par Sauli. Līdz 2000. gadam tika atrasti netieši pierādījumi par supermasīvu melno caurumu esamību vēl vairāku citu galaktiku centros.
Netieši novēroti divi melno caurumu veidi — zvaigžņu masas melnie caurumi (4—15 reizes masīvāki par Sauli) un supermasīvie melnie caurumi (kuru masa ir apmēram vienāda ar 1% tipiskas galaktikas masas).
2004. gadā tika novērots melno caurumu sakopojums, kas pēc sīkākas izpētes ļaus spriest par melno caurumu daudzumu mūsu Visumā. Tāpat 2004. gada jūlijā astronomi novēroja melno caurumu Q0906+6930 tālas galaktikas centrā Lielā Lāča zvaigznājā.
Divu melno caurumu sadursme
Ja divi melnie caurumi nonāk viens otram pietiekami tuvu, vienīgais iespējamais iznākums ir jauna melnā cauruma izveide, saplūstot abiem iepriekšējiem.
Sākotnēji gan iespējamas dažas interesantas situācijas. Ja viens otram tuvojas divi elektriski lādēti melnie caurumi, tad to elektriskā mijiedarbība rada papildus spēku līdztekus gravitācijai. Ja abu caurumu lādiņi ir ar vienādu zīmi, tad melnie caurumi sākotnēji viens no otra atgrūdīsies. Pēc tam var sākties īpatnēja riņķa deja, abiem caurumiem rotējot vienam ap otru, izstiepjoties ovālās formās, saskaroties un atgrūžoties, lai beigās saplūstu vienā. Ja melno caurumu lādiņi ir ar pretējām zīmēm, to savstarpējais pievilkšanās spēks tikai palielinās.
Nesenie novērojumi observatorijās liek zinātniekiem domāt, ka visā drīzumā radiogalaktikā NGC 326 saplūdīs divi melnie caurumi. Galaktikas centrā fiksētas izstieptas struktūras, kuras var uzskatīt par melno caurumu pirmssaplūšanas rotācijas asīm. Šis minējums gan vēl tiek apstrīdēts.
Melno caurumu iespējamās atrašanās vietas
Dubultsistēmas, kurās, iespējams, atrodas melnie caurumi
Linards Skuja
Linards Skuja (dzimis 1952. gada 8.februārī) ir latviešu fiziķis, habilitētais fizikas zinātņu doktors, Latvijas Universitātes Cietvielu fizikas institūta vadošais pētnieks. Nodarbojas ar stiklveida silīcija dioksīda punktdefektu optisko īpašību pētīšanu. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.
Dzīvesgājums
Mācījies Rīgas 1. vidusskolā. Studējis Latvijas Valsts universitātē. Jau studiju laikā sācis strādāt Latvijas Valsts universitātes Pusvadītāju fizikas problēmu laboratorijā (tā vēlāk pārtapa par Cietvielu fizikas institūtu).
1996. gadā kļuvis par Latvijas zinātņu akadēmijas korespondētājlocekli. 2003. gadā tika ievēlēts par Latvijas Zinātņu akadēmijas īsteno locekli, un tajā pašā gadā saņēma Zinātņu akadēmijas Edgara Siliņa balvu fizikā. Skuja ir viens no visvairāk citētajiem Latvijas fiziķiem pasaulē. Viņa pētījumu rezultātus izmanto optisko gaismas vadu izgatavošanā.
2019. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu par izciliem sasniegumiem optisko stiklu fizikas un fotonikas attīstībā.
Publikācijas
Ievērojamākās Linarda Skujas publikācijas:
Azerbaidžāņu alfabēts
Azerbaidžāņu alfabēts tiek lietots azerbaidžāņu valodas rakstībā. Mūsdienās oficiālais azerbaidžāņu alfabēts ir latīņu alfabēta modifikācija. Neoficiāli vēl joprojām tiek lietota arī PSRS laikā ieviestā kirilica.
Līdz 1929. gadam azerbaidžāņi lietoja tikai arābu alfabētu. Laikaposmā no 1929. līdz 1938. gadam tika lietots latīņu alfabēts, bet no 1938. līdz 1991. gadam - kirilica. 1991. gadā tika atjaunota rakstība ar latīņu alfabētu. Irānā dzīvojošie azerbaidžāņi vēl mūsdienās izmanto nestandartizētu arābu alfabēta modifikāciju.
Teofrasts
Teofrasts (dzimis ap 371. gadu p.m.ē., miris ap 287. gadu p.m.ē.) bija sengrieķu zinātnieks un filozofs, Aristoteļa skolnieks un sekotājs. Likeja vadītājs pēc Aristoteļa. Tiek uzskatīts par botānikas "tēvu".
Dzimis Lesbas salā. Mācījies pie Platona, vēlāk kļuva par Aristoteļa tuvu draugu un līdzgaitnieku. Visticamāk sekoja Aristotelim uz Lesbosu un uz Maķedoniju, vēlāk kopā atgriežoties Atēnās. Kad pēc Maķedonijas Aleksandra nāves Aristotelis devās prom no Atēnām, Teofrasts palika Atēnās un vadīja Likeju. Bija parapatētiķu skolas līderis turpmākos 35 gadus. Teofrasta laikā skola uzplauka, kādā brīdī tur esot mācījušies ap 2000 skolnieku. Miris 85 gadu vecumā.
Vairāk nekā 200 darbu autors par visdažādākajām tēmām. Daudzi no darbiem zuduši. No saglabātajiem īpaši pazīstami darbi botānikā - "Augu vēsture" (Περὶ φυτῶν ἱστορίας) un "Augu cēloņi" (Περὶ φυτῶν αἰτιῶν), kurā aprakstīti botānikas pamati, un mineraloģijā - "Par akmeņiem" (Περὶ λίθων). Pazīstams Teofrasta darbs ir "Raksturi" (Ἠθικοὶ χαρακτῆρες), kurā aprakstīti cilvēku psiholoģiskie tipi.
Franču alfabēts
Franču alfabēts ir alfabēts, kuru lieto franču valodā. Tas ir atvasināts no latīņu alfabēta.
Ligatūras
Dažiem vārdiem pastāv īpašas ligatūras:
1984. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1984. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
HK 11A1
HK 11A1- Vācijas kompānijas Heckler & Koch ložmetēja HK 11 modifikācija. Tas ir tipisks vieglā ložmetēja piemērs, ko var pārnest un apkalpot viena persona. To parasti nelieto tuvā attālumā, telpu kaujās, bet tas lieliski der kā kājnieku atbalsta ierocis. Šis ir diezgan vērtīgs Heckler und Koch izstrādājums, kas ir apveltīts ar vairākām labām īpašībām, tāpat kā tā sencis HK 11. Faktiski HK 11A1 ir no magazīnām barojama ložmetēja HK 21A1 versija. Tas ir ievērojami vieglāks, ar īsāku stobru, un tiek barots no tādām pašām 20 ložu magazīnām, kā G3 kaujas šautene.
Darbības principi
HK 11A1 darbojas ar aizslēga galvas aizmugurējās kustības palēnināšanu pārlādēšanas cikla sākumposmā, šaušanu no aizslēgta aizslēga. Tas ir lielstobra, ar gaisu dzesināms (notiek ātra stobra caurules nomaiņa) vieglais ložmetējs, spējīgs šaut pusautomātiski un pilnīgi automātiski. Tas lieto tās pašas 20 ložu magazīnas, ko G3 šautene. Stobra caurules nomaiņa ir ātra un vienkārša. Šis ierocis ir viegli, bez instrumentiem izjaucams lauka apstākļos.
Izgatavošana
Auksti kaltā dzelzs stobra caurule ir ražota no īpašas izturības tērauda, tās kamera un stobra kanāls ir izklāti ar hromu, lai paildzinātu darbības laiku. Visas citas metāla detaļas arī ir veidotas no īpaša tērauda, savukārt pistoles spals un laide ir veidoti no augstas izturības plastmasas. Vienkāršā darbošanās un ekspluatācija, augstā precizitāte un uzticamība, daudzpusība un vieglā transportēšana padara šo ieroci ideālu bruņotajiem spēkiem. Šobrīd ierocis ir vairāku DA Āzijas valstu bruņojumā (Singapūrā, Bangladešā, Malaizijā), ar licenci to ražo Grieķijā.
Aprīkojums
Mērķēšanas sistēma iekļauj diskveida tēmēkli ar objektīva diametru, kas ir pielāgojams šāviņa novirzei vēja ietekmē un tēmēšanas leņķim. Teleskopiskā vai nakts redze arī var tikt vienkārši pievienota. Vieglais divkājis, kas nodrošina lielāku stabilitāti šaušanai guļus stāvoklī, var tikt piestiprināts un noņemts acumirklī. Veltņu nodrošinātā aizslēga galvas aizmugurējās kustības palēnināšana pārlādēšanas cikla sākumposmā un atsitiena amortizators dod lielu ieguldījumu precizitātē, jo šāvējs izjūt ļoti vāju atsitienu un minimālu stobra purna celšanos, īpaši pilnīgi automātiskajā režīmā. HK 11A1 vieglais ložmetējs ir viegls, bet rupjš ierocis, spējīgs dot arī lielāka apmēra ciešu uguni līdz maksimālajam efektivitātes tālumam, kas ir 1200 m, ar augstu precizitāti un uzticamību. Tas ir apgādāts ar nesamo siksnu un pilnīgu lauka-darbības komplektu.
Ivanovs
Ivanovs (krievu un bg; sieviešu dzimtē Ivanova (Ивано́ва)) ir izplatīts krievu vai bulgāru cilmes uzvārds, otrs izplatītākais uzvārds Latvijā (aiz Bērziņš).
Latvijas Literatūras centrs
Latvijas Literatūras centrs ir biedrība, kas nodrošina augstvērtīgas Latvijas prozas, dzejas, dramaturģijas, publicistikas un bērnu literatūras atpazīstamību un pieejamību pasaulē.
LLC darbības virzieni ir Latvijas literatūras tulkojumi, starptautiskā sadarbība, informatīvās bāzes veidošana, izdevējdarbība, kā arī pilsoniskās sabiedrības un attīstības sadarbības veicinošu pasākumu īstenošana.
LLC mērķauditorija ir rakstnieki, dzejnieki, publicisti, tulkotāji, literatūrzinātnieki, izdevēji, autortiesību aģenti Latvijā un ārvalstīs, valstiskās un nevalstiskās organizācijas Latvijā un ārpus tās, kā arī literatūras un kultūras cienītāji visā pasaulē.
LLC dibināts 2002. gadā, dibinātāji bija Andris Akmentiņš (Grīnbergs), Pauls Bankovskis, Pēteris Draguns, Maima Grīnberga, Nora Ikstena, Liāna Langa (Bokša), Ieva Lešinska-Geibere, Karstens Lomholts (Karsten Lomholt), Kārlis Vērdiņš un Latvijas Kultūras fonds.
Centra sadarbības partneri ir LR Kultūras ministrija, Valsts kultūrkapitāla fonds, Starptautiskā Rakstnieku un tulkotāju māja, Rīgas domes Kultūras departaments, Latvijas institūts, Valsts valodas aģentūra, Lietuvas Literatūras centrs, Igaunijas Literatūras informācijas centrs, Literature Across Frontiers (Literatūra pāri robežām) u.c.
Sporting CP
Sporting Clube de Portugal, zināms arī kā Sporting CP, Sporting un Lisabonas "Sporting", ir Portugāles sporta klubs, kurš atrodas Portugāles galvaspilsētā Lisabonā. Plašāk klubu pazīst tā futbola komandas dēļ. Klubs dibināts 1906. gadā. Tajā ir reģistrēti vairāk kā 96 000 dalībnieku, līdz ar to Sporting ir viens no populārākajiem sporta klubiem Portugālē un Eiropā. Tas ir otrais klubs Eiropā, kuram ir visvairāk Eiropas un nacionālo titulu visos sporta veidos, piekāpjoties tikai FC Barcelona. Tās komandas, sportistus un līdzjutējus atbalstītāji bieži vien sauc par lauvām, bet pretinieki - par ķirzakām.
Sporting futbola komanda spēlē Portugāles futbola čempionāta augstākajā līmenī Primeira Liga un savas mājas spēles aizvada Žuze Alvalades stadionā, kur ir 50 095 skatītāju vietas. Sporting futbolisti 18 reizes ir kļuvuši par Portugāles čempioniem, kā arī 16 reizes izcīnījuši Portugāles kausu. Lielākais panākums Eiropas klubu turnīros ir uzvara UEFA Kausu ieguvēju kausa izcīņā 1963.–1964. gada sezonā.
Valmieras apriņķis
Valmieras apriņķis (de, ru, et) bija administratīva vienība Vidzemes guberņas (1783—1918), Baltijas hercogistes (1918), Latvijas SPR (1919), Latvijas Republikas (1918—1940), Latvijas ģenerālapgabala (1941—1944) un Latvijas PSR (1940/1944—1949) sastāvā.
Rīgas vietniecības sastāvā
Valmieras apriņķis tika izveidots pēc 1783. gada teritoriāli administratīvās reformas, to atdalot no Rīgas apriņķa un pievienojot Pērnavas apriņķa dienviddaļu (Salacgrīvas, Mazsalacas un Rūjienas draudzes novadus).
Vidzemes guberņas sastāvā
Apriņķī ietilpa apriņķa pilsēta Valmiera (Wolmar), pilsēta Limbaži (Lemsal) un 13 draudzes novadi: Alojas draudzes novads (Allendorf), Burtnieku draudzes novads (Burtneck), Dikļu draudzes novads (Dikkeln), Limbažu draudzes novads (Lemsal), Matīšu draudzes novads (Matthäi), Rubenes draudzes novads (Pappendorf), Liepupes draudzes novads (Pernigel), Straupes draudzes novads (Roop), Rūjienas draudzes novads (Rujen), Salacgrīvas draudzes novads (Salis), Mazsalacas draudzes novads, (Salisburg), Umurgas draudzes novads (Ubbenorm), Valmieras draudzes novads (Wolmar).
1913. gadā Valmieras apriņķī bija 56 pagasti un 2 pilsētas:
Latvijas Republikas sastāvā
1919. gadā Stienes-Duntes pagasts tika sadalīts divos patstāvīgos: Stienes pagasts un Duntes pagasts.
1920. gadā viss Plātera pagasts (citos avotos saukts arī par Meizakilas pagastu ), izņemot dienvidrietumu sektoru ar dzelzceļa līniju, pievienots Igaunijai — (tagad Laatre Abjas pagastā, Viljandi apriņķī).
1920. gadā Mujānu pagasts pārdēvēts par Imantas pagastu.
1921. gadā Pernigeles pagasts pārdēvēts par Liepupes pagastu.
No 1921. gada Raiskuma pagasts nodots Cēsu apriņķa pārvaldījumā.
1924. gadā no Valmieras apriņķa tika atdalīti Lielstraupes pagasts, Mazstraupes pagasts, Rozbeķu pagasts, Stalbes pagasts un Unguru pagasts un piešķirti Cēsu apriņķim. Jaunvāles pagasts un Vecbrenguļu pagasts tika pievienoti Valmieras apriņķim no Valkas apriņķa.
1925. gadā Imantas pagasts atkal pārdēvēts par Mujānu pagastu, Ķirbišu pagasts par Vitrupes pagastu, Koku pagasts par Kokmuižas pagastu, Mūru pagasts par Mūrmuižas pagastu, Puiķeles pagasts par Puikules pagastu, Skulberģu pagasts par Skaņkalnes pagastu, Svejciema pagasts par Svētciema pagastu, Ungurpils pagasts par Alojas pagastu, Umurgas-Sārumu pagasts par Umurgas pagastu, Valtenberģu pagasts par Mazsalacas pagastu, Vecbrenguļu pagasts par Brenguļu pagastu, Vecmuižas pagasts par Tūjas pagastu.
Valmieras apriņķī 1927. gadā atradās 4 pilsētas un 2 miesti, vairāki miesti bez savas pašvaldības un 52 pagasti. Lielākās apdzīvotas vietas Valmieras apriņķi bija: Valmiera, Rūjiena, Matīši, Naukšēni, Mazsalaca, Staicele, Aloja, Ainaži, Salacgrīva un Limbaži.
1933. gadā Arakstu pagastu pievieno Lodes pagastam, bet Mūrmuižas pagastu — Kauguru pagastam (lēmums Vilzēnu pagastu pievienot Braslavas pagastam atlikts).
1939. gadā Kokmuižas pagasts pārdēvēts par Kocēnu pagastu.
Latvijas PSR sastāvā
1947. gada 16.oktobrī no Valmieras apriņķa tika atdalīts Limbažu apriņķis. 1949. gada 31. decembrī Valmieras apriņķis tika likvidēts, tā teritoriju iekļāva Rūjienas un Valmieras rajonos.
Kihnu bāka
Kihnu bāka (igauniski - Kihnu tuletorn, zviedriski - Fyrtornet på Kynö) atrodas uz Kihnu salas Baltijas jūrā, Kihnu salas dienviddaļā.
Vēsture
Bāka sāka darboties 1865. gadā. Bākas tornis izgatavots Anglijā. To, izjauktu pa daļām, pārveda uz salu un samontēja uz vietas
Raksturojums
Kihnu bāka ir 28 m augsta. Bākas tornis ir no čuguna, stiprināts kniedējot. Bākai ir laterna un galerija. Bākas tornis ir balts, laterna sarkana. Bākas gaismas elements atrodas 29 m virs jūras līmeņa. Gaisma balta vai sarkana, atkarībā no virziena, kādā skatās (1,5 s deg, 1,5 s pārtraukums, 1,5 s deg, 7,5 s pārtraukums). Baltā gaisma redzama 11 jūras jūdžu attālumā, sarkanā gaisma — 7 jūras jūdžu attālumā. Bāka darbojas visu gadu diennakts tumšajā laikā.
Kubiskais cirkonijs
Kubiskais cirkonijs (saīsinājums - CZ) - sintētisks, ar itriju stabilizēts cirkonija oksīda (ZrO2) kristāls, kas kristalizējies kubiskajā singonijā. Izmanto kā kvalitatīvu dimanta atdarinātāju juvelierizstrādājumos.
Tirgū ir kopš 1975. gada. PSRS tika saukts par fianītu, rietumvalstīs - par dževalītu. Krāsainajos kubiskā cirkonija kristālos ir lantanīdu (oranžajos - cērija, violetajos - neodīma, rozā krāsas akmeņos - erbija) piejaukumi. Šo sintētisko vielu nereti sajauc ar cirkonu, kas ir cits - dabisks minerāls ar ķīmisko formulu ZrSiO4.
Sils
Sils (Cladinoso-callunosa) ir sausieņu meža tips, kurā kokaudzi veido mazražīgas IV un V bonitātes priedes tīraudzes, kas aug sausās, ar barības vielām nabadzīgās smilts augsnēs. Vietām ļoti reti var būt arī ar nelielu sliktas kvalitātes bērzu piemistrojumu. Apzīmēšanai lieto burtu kombināciju"Sl". Tie sastopami piejūras un iekšzemes kāpu un smiltāju rajonos. Pameža nav vai tas ir skrajš, dažkārt sastopami paegļi un nelielas eglītes, varbūt bērziņi. Silu kopplatība Latvijā arvien samazinās, jo laika gaitā augsne kļūst auglīgāka, meža ugunsgrēki retāki. Mežs pēc izciršanas aizzeļ ļoti lēni, panīkst ogulāji un sūnas un dabiski atjaunojas ar priedi, pamežs netraucē priedes atjaunošanos.
Sili ir iecienītas ogošanas, sēņošanas un atpūtas vietas.
Zemsedze
Raksturīga dažāda vecuma mozaīkveida zemsedzes veģetācija. Sastopamas līdz aptuveni 50 augu sugām, lakstaugu nav, toties ir sastopami sīkkrūmi, ķērpji un sūnas. Raksturīgākie augi ir sila virsis un zvaigžņveida kladīna, tomēr bieži sastopamas ir arī parastās brūklenes, aitu auzenes, parastās miltenes, Islandes cetrārijas, Šrēbera rūsaines, spīdīgās stāvaines, vietām arī parastās mellenes, divzobes, dzegužlini un straussūnas. Ipaši sausās vietās arī sarmenītes.
Augsne
Augsni sedz ļoti plāns nobiru slānis. Virskārtā ir diezgan plāns jēlhumusa slānis (~3 cm). Kūdras slāņa nav. Minerālaugsne nabadzīga, ļoti skāba smilts augsne ar labu nestspēju, izteiktu podzolēšanos.
Aizputes lidlauks
Aizputes lidlauks (ICAO: EVAA) ir nesertificēts lidlauks Dienvidkurzemes novadā. Izvietojies Lažas pagastā pie autoceļa P115 3 km uz dienvidaustrumiem no Aizputes pilsētas centra. Lidlaukā ir viens 400 m garš un 20 m plats asfalta seguma skrejceļš. Lidlauks izbūvēts padomju laikā starp 1975. un 1985. gadu un tika izmantots kā lauksaimniecības lidlauks. Lidlauka perons tiek izmantots kā autostāvvieta.
Kolumbusas "Blue Jackets"
Savas pastāvēšanas vēsturē "Blue Jackets" ne reizi nav uzvarējis NHL, kā arī ne reizi nav uzvarējis divīzijā vai konfercē. Pirmoreiz Stenlija kausa izcīņai (NHL sezonas izslēgšanas spēlēs) komanda kvalificējās 2009. gadā, līdz tam "Blue Jackets" bija vienīgais pašreizējais NHL klubs, kam to nebija izdevies izdarīt. Mājas spēles komanda aizvada Nationwide Arena hallē.
Šobrīdējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.''
Visums
Visums jeb Universs ir viss laiktelpas kontinuums, kurā mēs pastāvam, ieskaitot visu tajā atrodošos matēriju un enerģiju. Citā definējumā tā ir laiktelpas daļa, ko jebkādiem cilvēkam pieejamiem līdzekļiem iespējams novērot (Metagalaktika). Līdz aptuveni 20. gadsimta vidum populārāka bija pirmā no šīm definīcijām, taču tagad ar terminu novērojamais Visums saprot tieši otro definīciju, jo nav iespējams eksperimentāli pārbaudīt, vai tas, kas atrodas aiz novērojamās laiktelpas robežām, atbilst paredzējumiem. Tam nav arī nozīmes fizikas teoriju izveidē. Ar Visuma pētniecību nodarbojas kosmoloģija, kas attīstījusies no fizikas un astronomijas. Teorētiskās kosmoloģijas pārstāvji uzskata, ka šādi ierobežojumi nepastāv vai tos iespējams bez nopietnām sekām pārkāpt, savukārt novērošanas kosmoloģijas pārstāvji uzsver, ka pilnīgi novērojumi nav iespējami, ja fizika vēlas saglabāt vismaz salīdzinošu objektivitāti.
Novērojamo Visumu mēdz saukt arī par zināmo Visumu, redzamo Visumu vai mūsu Visumu. Visu eksistējošo mēdz dēvēt arī par pasauli vai kosmosu. Lai arī mūsdienās "pasaule" gandrīz visās valodās pamatā nozīmē "Zeme", agrāk šo vārdu lietoja, lai apzīmētu visu pastāvošo.
Visuma lielums nav zināms, iespējams, tas ir bezgalīgs. Lai gan Visums ir ļoti liels, vienīgā zināmā vieta, kur eksistē dzīvība, ir planēta Zeme.
Ar mūsdienu tehnoloģijām cilvēkiem ir ļauts kosmosā ieskatīties apmēram desmit miljardu gaismas gadu attālumā. Gaismai ir nepieciešams laiks, lai tā no kosmosa objektiem nokļūtu līdz Zemei, tādēļ objekti redzami tādi, kādi tie bijuši tālā pagātnē.
Etimoloģija
Vārds Visums ir cēlies no latviešu valodas vārda viss, kas norāda to, ka Visums ir viss, kas ir ap mums apkārt. Savukārt Visuma sinonīms Universs ir cēlies no latīņu valodas vārda universum. Šo vārdu, lai apzīmētu visu apkārtējo, pirmais lietoja romiešu filozofs Cicerons.
Visuma izveidošanās teorija
Mūsdienu kosmoloģija uzskata, ka Visuma sākums bijis Lielais Sprādziens, kas notika apmēram pirms 10—15 miljardiem gadu. Pēc šī modeļa Visuma vecums varētu būt aptuveni 13,7 miljardi gadu. Par Lielā Sprādziena modeļa pareizības pierādījumu tiek uzskatīts fakts, ka, jo tālāk kāda galaktika atrodas no mūsējās, jo ātrāk tā šķiet attālināmies. Tādējādi Lielais Sprādziens vēl nav beidzies — Visums turpina izplesties. Sākumā Visums bija ļoti blīvs, karsts un sastāvēja tikai no sīkām daļiņām — elementārdaļiņām. Visumam izplešoties, tas pamazām atdzisa un tajā sāka veidoties gāzes — hēlijs un ūdeņradis, tas viss notika Visuma pastāvēšanas pirmajās minūtēs. Miljoniem gadu vēlāk Visums bija tik tālu atdzisis, ka no gāzēm sāka veidoties sablīvējumi. Miljardiem gadu vēlāk no sablīvējumiem sāka veidoties galaktikas. Pēc tam galaktikās sāka veidoties zvaigznes.
Viedokļi par to, vai Visumam ir galīgs izmērs, atšķiras, toties ir pilnīgi skaidrs, ka tāds ir novērojamajam Visumam. Novērojamajā Visumā ir apmēram 7×1022 zvaigžņu, kas veido aptuveni 1010 galaktiku, kas savukārt veido galaktiku kopas un superkopas.
Balstoties tikai uz novērojumiem, jāsecina, ka mēs atrodamies Visuma centrā, jo visos virzienos galaktikas no mums attālinās ar aptuveni vienādu ātrumu. Tomēr jāņem vērā, ka pie šāda secinājuma novērotājs nonāktu arī tad, ja viņš atrastos jebkur citur Visumā.
Visuma uzbūve
Visums satur 4,9 % matērijas, 26,8 % tumšās matērijas un 68,3 % tumšās enerģijas. Tātad 95% Visuma veido mums pavisam nepazīstama matērija un enerģija.
Visuma nākotne
Pašreizējie pētījumi gan rāda, ka Visums drīzāk turpina izplesties un ka šis izplešanās ātrums pieaug, nevis sarūk.
Činkotīgas ponijs
Činkotīgas ponijs ir neliela auguma, izturīga savvaļas poniju šķirne, kas attīstījusies Asatīgas salā, kas atrodas Atlantijas okeānā netālu no ASV krastiem. Turpat netālu atrodas otra sala - Činkotīga, kas nozīmē "skaistā zeme pāri ūdenim". Poniji ir savvaļā atgriezušies dzīvnieki, kurus aizsargā Činkotīgas Nacionālais parks. Poniju skaits katru gadu tiek regulēts, dzīvniekus pārdodot un iegūtos līdzekļus izmantojot Nacionālā parka vajadzībām. Ponijus parasti iegādājas privātpersonas. Lai arī dzimuši brīvībā, nokļuvuši atpakaļ pie cilvēkiem, tie ātri atkal kļūst par mājas zirgiem. Činkotīgas ponijus parasti izmanto jāšanai.
Raksturs
Tā kā šķirnei netiek veikta cilvēku kontrolēta selekcija, tad poniju fiziskās kvalitātes var būt ļoti dažādas. Tomēr kā galvenās Činkotīgas ponija kvalitātes tiek atzīmētas ponija pieticība barības izvēlē un veselīgie nagi. Vietējie mēdz teikt, ka Činkotīgas ponijs var palikt resns, stāvot uz betona. Lielākā daļa poniju ir izmērā starp 120 - 140 cm skaustā, bet, atgriežoties pie cilvēka un saņemot pilnvērtīgāku uzturu, ponijiem dzimst lielāki bērni, kas var izaugt pat līdz 160 cm skaustā. Činkotīgas poniju krāsas ir ļoti dažādas, bet vispopulārākā krāsa ir raibie (dārki) poniji.
Vēsture
Pastāv divas teorijas, kā uz Asatīgas salas sāka dzīvot poniji savvaļā. Pirmā leģenda ir tāda, ka pie salas krastiem 16. gadsimtā ir avarējusi spāņu galera un poniji, kas ir atradušies uz kuģa, izpeldējuši krastā. Tomēr vairāk ticama teorija ir tā, ka 17. gs. sākumā spāņu kolonisti ir palaiduši ponijus uz salas ganīties savā vaļā, lai nebūtu jāmaksā mājdzīvnieku nodoklis. Par mājdzīvniekiem tika uzskatīti tādi dzīvnieki, kas ganās iežogotos aplokos. Lai arī nav zināms, kā dzīvnieki sāka dzīvot uz salas, tomēr ir zināms, ka tie tur dzīvo jau vairākus simtus gadu.
Činkotīgas poniji mūsdienās
Visi Činkotīgas poniji mūsdienās pieder Činkotīgas brīvprātīgo ugunsdzēsēju nodaļai. Valdība atļauj uz salas turēt līdz 150 pieaugušiem dzīvniekiem.
Kopš 1925. gada pēdējā jūlija trešdienā un ceturtdienā poniji tiek dzīti no Asatīgas salas uz Činkotīgas salas aplokiem, kuros atlasa jaunos dzīvniekus un pārdod. Piektdienā poniji dodas atpakaļ uz Asatīgas salu. Abas salas vienu no otras atdala neliels jūras šaurums, kuru poniji pārpeld. To sabrauc vērot tūkstošiem skatītāju. Tā kā poniji tiek pirkti Činkotīgas salā, tad cilvēki mēdz saukt šos ponijus šīs salas vārdā, lai arī tie piedzimst Asatīgas salā. Tomēr ir valodas, kurās šos ponijus sauc par Asatīgas ponijiem, piemēram, vācu valoda.
Iegūtie līdzekļi tiek izmantoti Nacionālā parka un Ugunsdzēsēju nodaļas vajadzībām. Poniji tiek dzīti uz Činkotīgas salu vēl otro reizi gadā, lai tos pārbaudītu veterinārārsts, kā arī tiek uzskaitīti jaundzimušie vasaras kumeļi.
Ārējās saites
http://www.pony-chincoteague.com/
Fotons
Fotons (grc — ‘gaisma’) ir elementārdaļiņa, elektromagnētiskā lauka kvants, kā arī gaismas un visu citu elektromagnētiskā starojumu veidu pamatvienība. Tas ir arī elektromagnētiskā spēka nesējs. Šis spēks ir viegli novērojams makroskopiskās parādībās, sākot no saules gaismas līdz pat radiotelefoniem, bet tai pašā laikā fotonam nav miera masas un tas var veikt ļoti lielus attālumus. Tāpat kā visas citas elementārdaļiņas, fotons tiek apskatīts kvantu mehānikā, un tā ir daļiņu fizikas standartmodeļa vecākā daļa. Fotoni izrāda viļņu—daļiņu dualitāti, tas ir, fotoniem piemīt gan viļņu, gan daļiņas īpašības. Piemēram, viens fotons var veikt gaismas laušanu lēcās, bet tikpat labi tas var parādīt viļņu interferenci, kā arī tā parāda savu daļiņas dabu, kas dod noteiktu rezultātu, kad nosaka tās atrašanās vietu.
Mūsdienu fotona jēdzienu pakāpeniski attīstīja (1905—1917) Alberts Einšteins, izskaidrojot eksperimentālus novērojumus, kuri neatbilda gaismas klasiskajam viļņu modelim. Konkrētāk, fotona modelis noteica saistību ar gaismas enerģiju un izskaidroja vielas un starojuma iespējamību, atrodoties siltuma līdzsvarā. Citi fiziķi tiecās izskaidrot šos anomālos novērojumus ar pusklasiskajiem modeļiem, kuros gaisma joprojām tika aprakstīta ar Maksvela vienādojumiem, bet materiālie priekšmeti, kuri emitēja un absorbēja gaismu, ir kvantēti. Kaut arī šie pusklasiskie modeļi sekmēja kvantu fizikas attīstību, tālāki eksperimenti pierādīja Einšteina hipotēzi, ka gaisma pati ir kvantēta; gaismas kvants ir fotons.
Fotoni veido elektromagnētisko lauku, t.i., fotons ir "gaismas daļiņa". Parasti fotonus saista ar redzamo gaismu, kas gan ir tikai ļoti neliela daļa no elektromagnētiskā spektra. Lai gan fotoniem nepiemīt miera masa, tiem ir enerģija. Tā kā tiem ir enerģija, tad vispārīgā relativitātes teorija apgalvo, ka tos ietekmē gravitācija. Tas ir eksperimentāli pierādīts. Fotoniem nav arī elektriskā lādiņa. Fotons tiek izstarots brīdī, kad elektrons ap atoma kodolu pāriet no augstāka enerģijas līmeņa uz zemāku.
Fotona spins ir 1, tātad tas ir bozons. Fotonam nepiemīt paātrinājums, jo tie jau sākotnēji izplatās ar gaismas ātrumu, t.i., 299 792 458 m/s.
Centrālā un Austrumeiropa
Centrālā un Austrumeiropa ir viens no politiskajiem un kulturālajiem Eiropas reģioniem, kurā ietilpst tās bijušās Austrumu militārā bloka valstis, kas pēc bloka sabrukuma 1989. - 1990. gadā pakāpeniski integrējās Eiropas Savienības struktūrās.
Teritorija
Pēc Eiropas Savienībā lietotās definīcijas Centrālās un Austrumeiropas reģionā ietilpst šādas dalībvalstis:
Plašākā nozīmē reģonam pieskaita arī Eiropas Savienības Balkānu esošās un potenciālās kandidātvalstis:
Vēsturiskais reģions
Vēsturiski šis reģions lielā mērā atbilst jau 19. gadsimtā tapušajai politiskajai koncepcijai par "Starpeiropas reģionu" starp Vācijas un Krievijas impērijām vai "Starpjūras reģionu"  starp Baltijas un Melno jūru.
Kultūrreģions
Šveices antropologs Kristiāns Džordāno (Giordano) 1990. gados sadalīja Eiropu sešos vēsturski kulturālos regionos, no kuriem vienu viņš nodēvēja par "Austrumviduseiropu". Tajā ietilpināja ne tikai Polijas, Ungārijas, Slovākijas un Rumānijas teritorijas, bet arī Slovēniju un Baltijas valstis. Uzskata, ka šo reģionu raksturoja vēsturiski noteiktā funkcija piegādāt Ziemeļrietumeiropas reģionam izejvielas un cilvēku resursus. Kā vienojoša pazīme ir Jauno laiku sākumā notikusī "refeodalizācija" jeb dzimtbūšanas ieviešana lielajos zemes īpašumos, kas dažās šī reģiona zemēs saglabājās līdz pat 19. gadsimta vidum.
1983. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti 1983. gada notikumi Latvijas teritorijā. Tā atradās PSRS sastāvā kā Latvijas PSR.
Meteoru plūsma
Meteoru plūsma jeb zvaigžņu lietus ir debess parādība, kad var novērot meteorus, kuri ik pa laikam redzami nākam no viena debess apgabala (radianta). Šie meteori ir sīkas daļiņas, kuras milzīgā ātrumā nonāk Zemes atmosfērā un spilgti uzliesmo. Vairums daļiņu ir sīkākas par smilšu graudu un tās sadeg, nenonākot līdz Zemes virsmai. Vienīgi lielākās daļiņas spēj sasniegt Zemes virsmu (meteorīti).
Meteoru plūsmas iemesli
Meteoru plūsma izveidojas, mijiedarbojoties Zemes atmosfērai un komētām. Komētas ir kā netīras sniega pikas (veidotas no sasaluša ūdens un iežiem), kuras ceļo Saules sistēmā. Katru reizi, kad komēta lido gar Sauli, daļa ūdens iztvaiko un reizē ar putekļu daļiņām izplūst kosmiskajā telpā. Tā veidojas komētām raksturīgā, no Zemes redzamā „aste”. Šīs daļiņas veido meteoroīdus, kuri izplatās pa visu komētas orbītu. Zemei riņķojot ap Sauli, Zemes orbīta reizēm šķērso komētas orbītu. Tad arī sākas meteoru plūsma, jo Zemes atmosfērā nonāk komētas orbītā esošie meteoroīdi. Astronomi ir noskaidrojuši gandrīz visas meteoru plūsmas radošās komētas. Meteoroīdu plūsmas lido pa noteiktām orbītām un Zemes orbīta šīs plūsmas šķērso noteiktos laikos. Meteoru plūsmas tiek sauktas pēc tā, kurā zvaigznājā atrodas to radiants. Piemēram, Leonīdas vērojamas nākam no Lauvas zvaigznāja.
Gaisa kondicionēšana
Gaisa kondicionēšana ir gaisa apstrādes process un automātiska gaisa temperatūras, mitruma, kustības ātruma un tīrības uzturēšana slēgtā telpā vai telpas daļā neatkarīgi no ārējiem meteoroloģiskiem apstākļiem un mainīgiem telpas siltuma un mitruma izdalījumiem." Plašākā nozīmē termins var attiekties arī uz apkuri, ventilāciju un telpas gaisa kvalitāti.
Gaisa kondicionēšanas mērķis:
Gaisa kondicionieris ir iekārta vai vesela sistēma, ar kuras palīdzību gaisu kondicionē, lai uzturētu vēlamo telpas mikroklimatu.
Vēsture
"Ēku dzesēšanas" jēdziens parādījās jau Senajā Romā, kur akvedukta ūdens tika cirkulēts starp ēku sienām, lai šīs ēkas atdzesētu. Tā kā šāds ūdens izmantošanas veids bija dārgs pasākums, tad tikai bagātie varēja atļauties šādu greznību.
2. gadsimtā ķīniešu izgudrotājs Ding Huan no Haņu dinastijas izgudroja manuāli darbināmu ventilatoru, 3m diametrā. 747. gadā imperators Xuanzong (712-762) no Tang dinastijas savā pilī izbūvēja "aukstuma halli", kurai bija jau ar ūdeni darbināmi ventilatori. 1820. gadā britu zinātnieks un izgudrotājs Maikls Faradejs (Michael Faradey) atklāja, ka, saspiežot un sašķidrinot amonjaku (NH3), ir iespējams atdzesēt gaisu, šķidram amonjakam iztvaikojot. 1842. gadā ASV fiziķis Džons Gorijs (John Gorrie) pielietoja kompresoru tehnoloģiju, lai radītu ledu, kas tālāk tika izmantots, lai atdzesētu telpas gaisu viņa slimnīcā Floridā. Dž.Gorijs cerēja izmantot savu aparātu ledus veidošanai ēkas telpu temperatūras regulēšanai. Viņš arī aizdomājās par centralizēto gaisa kondicionēšanu, kas spētu dzesēt veselas pilsētas. Diemžēl viņa aparāts ledus veidošanai darbojās neregulāri. Neskatoties uz to, ka 1851. gadā Dž.Gorijam tika piešķirts patents viņa izgudrojumam, viņš nesaņēma naudu savas ierīces pilnveidošanai. Dž.Gorijs mira 1855. gadā nabadzībā, un viņa ideja par gaisa kondicionēšanu izzuda uz 50 gadiem. 1902. gadu var saukt par mūsdienu gaisa kondicionēšanas ēras sākumu, kad Vilis Keriers (Willis Carrier) izmantoja gaisa kondicionēšanas sistēmu ar slēgtu dzesēšanas ciklu, lai uzlabotu apstrādes un izgatavošanas procesu kontroli tipogrāfijā. Viņa izgudrojums ne tikai kontrolēja temperatūru, bet arī mitrumu. Vēlāk tika izveidota gaisa kondicionēšanas kompānija Carrier (ASV), lai apmierinātu augošo pieprasījumu pēc kondicionieriem. Ar laiku gaisa kondicionēšanas sistēmas sāka uzstādīt arī sabiedriskās un komerciālās ēkās, un to pārdošana strauji izvērtās 1950 gados.
1906. gadā Stjuarts Krāmers (Stuart Cramer) pētīja veidus, kā mitrināt gaisu savā tekstilfabrikā. Krāmers bija arī tas, kas ieviesa terminu "gaisa kondicionēšana", ko V. Kariers vēlāk pārņēma un iekļāva savas kompānijas nosaukumā.
Pirmajos kondicionieros par aukstuma aģentiem tika izmantotas toksiskas un viegli uzliesmojošas gāzes, piemēram, amonjaks vai propāns. 1928. gadā Tomass Miglejs (Thomas Midgley) radīja pirmo hlorofluorooglekļa gāzi, freonu. Dotais aukstuma aģents bija ievērojami drošāks cilvēku veselībai, taču vēlāk atklāja, ka tas noārda atmosfēras ozona slāni. Freons ir Dupont preču zīme jebkuram hlorfluoroglekļa (CFC) vai hlorfluorogļūdeņraža (HCFC) aukstuma aģentam. Katrs nosaukums ietver skaitli, kas norāda molekulāro sastāvu (R-11, R-12, R-22, R134A). Visbiežāk ēku dzesēšanai tika izmantots R-22. Tomēr tas ir jāizslēdz no izmantošanas jaunās iekārtās līdz 2010. gadam, un pilnīgi jāizslēdz no aprites līdz 2020. gadam. Kā alternatīva parastajiem aukstuma aģentiem tiek piedāvātas dabīgās alternatīvas, piemēram, R-744. Šobrīd notiek pāreja uz videi draudzīgiem aukstuma aģentiem, piemēram izplatītākie ir freoni ar būtiski samazinātu ietekmi uz apkārtējo vidi- R407C, R410A vai lielās iekārtās R134A, tiek samazināts aukstuma aģentu daudzums iekārtās un iekārtu kvalitāte nodrošina pret aukstuma aģenta noplūdi vidē. Inovācijas gaisa kondicionēšanas nozarē arvien turpinās tikai ar lielāku uzsvaru uz energoefektivitāti un telpas gaisa kvalitātes uzlabošanu.
PSRS laikā gaisa kondicionēšana, kā tehnikas nozare, attīstījās lēni. Tikai 1956. gadā gaisa kondicionētājus sāk ražot specializētā rūpnīcā Harkivā, bet vēlāk arī rūpnīcās Domodedovā, Baku un Jelgavā. No 1966. gada ražošana Jelgavā pārtraukta.
Šobrīd Latvijā lielākoties tiek izmantotas iekārtas, kuras ražo pasaulē lielākie kondicionēšanas iekārtu ražotāji, kā piemēram TRANE, Carrier, York, Mitsubishi Heavy, Daikin u.c.
Darbības princips
Kā zināms no fizikas kursa, iztvaikošanas procesā jebkurš šķidrums absorbē siltumu. Un otrādi, siltums izdalās pie tvaika kondensācijas. Tieši šo principu izmanto gaisa kondicionieris.
Kondicionieris sastāv no slēgta hermētiska kontūra, kurā cirkulē speciāla viela — aukstuma aģents. Siltuma apmaiņa starp aukstuma aģentu un gaisu notiek siltummainī. Lai siltumapmaiņas process starp aukstuma aģentu un gaisu noritētu ātrāk, gaisu cauri siltummainim pūš ventilators. Atkarībā no procesa, kas notiek siltummainī, vienu no tiem sauc par iztvaikotāju, otru — kondensatoru. Kad kondicionieris strādā dzesēšanas režīmā, par iztvaikotāju strādā iekšējais (telpā atrodošais) siltummainis, bet par kondensatoru — āra (ārpus telpas atrodošais) siltummainis. Savukārt, kad kondicionieris strādā apkures režīmā, siltummaiņi mainās vietām. Aukstums netiek ražots, bet notiek siltuma pārnese ar aukstuma aģentu no vienas vietas uz citu. Pateicoties šim principam arī parādījās termins "siltumsūknis". Tāda paša iemesla dēļ kondicionieris spēj "radīt" siltumu vai aukstumu aptuveni 3 reizes vairāk nekā tas patērē elektroenerģiju.
Fāžu pārejas temperatūra (šķidruma iztvaikošanas vai kondensācijas) ir atkarīga no spiediena, pie kura notiek process. Pastāv sakarība - jo lielāks ir spiediens, jo augstāka ir fāžu pārejas temperatūra. Savukārt, lai šķidrais aukstuma aģents iztvaikotu un adsorbētu siltumu no apkārtesošā gaisa, siltummainī ir jārada tāds spiediens, pie kura fāžu pārejas temperatūra ir zemāka nekā apkārtesošā gaisa temperatūra. Un otrādi, tvaikveidīgs aukstuma aģents atdos siltumu gaisam, pārvēršoties šķidrumā, ja rada spiedienu, pie kura fāžu pārejas temperatūra būs augstāka nekā gaisa temperatūra.
Kontūrā ir nepieciešams ieslēgt vēl divus elementus. Tas ir kompresors, kas paaugstina spiedienu līdz kondensācijas spiedienam, un droseļvārsts, kas samazina spiedienu līdz iztvaikošanas spiedienam.
Jebkura kondicioniera galvenās sastāvdaļas ir:
1. slēgts kontūrs, pa kuru cirkulē aukstuma aģents;
2. āra siltummainis (kondensators);
4. kompresors;
5. droseļvārsts.
Lai kondicionieris varētu strādāt ne tikai dzesēšanas, bet arī apkures režīmā, kontūrā ir nepieciešams iekļaut arī četrgaitas vārstu. Tā uzdevums ir pārvērst iztvaikotāju kondensatorā un otrādi. Šādu kondicionieri sauc par kondicionieri ar reversa (atgriezenisko) ciklu, kas spēj siltumu pārnest gan no telpas uz āru, gan otrādi.
Gaisa kondicionēšanas pielietojumi
Izšķir divus gaisa kondicionēšanas sistēmu pielietojumus:
• komforta gaisa kondicionēšanas sistēmas;
• tehnoloģiskās gaisa kondicionēšanas sistēmas.
Komforta gaisa kondicionēšanas sistēmu uzdevums ir radīt cilvēkiem komfortablus darba un atpūtas apstākļus.
Komforta gaisa kondicionēšanas sistēmas var iedalīt pēc ēku tipiem, ko tās apkalpo:
• Privātmājas;
• Augstceltnes;
• Komerciālās ēkas, piemēram, ofisi, tirdzniecības centri, restorāni, u.c.;
• Sabiedriskās ēkas - slimnīcas, augstskolas, valdību iestādes, u.c.;
• Rūpniecības telpas, kuras ir paredzētas darbinieku komforta nodrošināšanai.
Tehnoloģisko gaisa kondicionēšanas sistēmu galvenais uzdevums ir nodrošināt tehnoloģisko procesu norisei vai materiālo vērtību glabāšanai vēlamos gaisa parametrus.
Tehnoloģiskās gaisa kondicionēšanas sistēmas var iedalīt pēc telpu tipiem, ko tās apkalpo:
• Operāciju zāles. Gaiss tiek filtrēts, lai novērstu pacientu inficēšanās riskus. Lai gan temperatūra bieži vien tiek uzturēta komforta robežās, tomēr īpašu operāciju laikā, piemēram, sirds operāciju laikā, ir nepieciešams uzturēt zemāku temperatūru (ap 18 °C).
• Laboratorijas;
• Gaisa kondicionēšana lidmašīnās. Tās uzdevums ir ne tikai nodrošināt vēlamo mikroklimatu lidmašīnas salonā, bet arī ierīču dzesēšanu.
Kurzemes un Zemgales hercogi
Kurzemes un Zemgales hercogi, oficiāli Kurzemes un Zemgales hercogi Livonijā (la, de — Ar Dieva žēlastību Livonijā, Kurzemes un Zemgales hercogs), īsāk Kurzemes hercogi, bija valdnieki Kurzemes un Zemgales hercogistē (1562—1795).
Gaisa kondicionēšana
Gaisa kondicionēšanas ietekme uz veselību
Neefektīva gaisa kondicionēšanas sistēma bieži var izraisīt dažādu mikroorganismu augšanu. Bīstamākais, ko kondicionieris spēj nodarīt cilvēkam, ir inficēšana ar Legionella baktērijām (Legionella pneumophila), kas izraisa saslimšanu ar plaušu infekciju. Tomēr šie veselības riski var tikt novērsti, gaisa kondicionētāju pareizi ekspluatējot. Ļoti svarīgi ir uzturēt tīru un drošu vidi slimnīcu operāciju zālēs un citās telpās, kur piemērota vide ir ļoti nozīmīga pacientu drošībai un labsajūtai. Gaisa kondicionēšanai atstāj pozitīvu iedarbību uz astmas slimnieku veselību.
Kurzemes un Zemgales hercogi
Pirmais Kurzemes un Zemgales hercogs un Livonijas vietvaldis saskaņā ar Viļņas ūnijas noteikumiem bija pēdējais Livonijas ordeņa meistars Gothards Ketlers, kas turpināja valdīt savā vecajā rezidencē Rīgas pilī, tad Sēlpilī un Kuldīgas pilī, visbeidzot Jelgavas pilī. Kurzemes hercogu statuss bija līdzīgs Prūsijas hercogu statustam — viņi bija Polijas-Lietuvas karaļu vasaļi ar pienākumu piedalīties Polijas-Lietuvas kopvalsts karos ar savu karaspēku. Ketleru dzimta saradojās ar Mēklenburgas, Pomerānijas un Prūsijas valdnieku dzimtām.
Gaisa kondicionēšana
Gaisa kondicionēšanas ietekme uz veselību
Gaisa kondicionēšanas sistēmas, kas rada pārmērīgu troksni, veicina dzirdes pasliktināšanos. Jaunās paaudzes gaisa kondicionieri strādā ievērojami klusāk.
Kurzemes un Zemgales hercogi
Hercogs Jēkabs savā ilgajā valdīšanas laikā (1642—1682) veidoja pret Zviedrijas karaļiem vērstu savienību ar Brandenburgas-Prūsijas valdniekiem un Nīderlandes Republikas provincēm. Pēc Lielā Ziemeļu kara un Ketleru dinastijas vīriešu līnijas izbeigšanās iestājās starpdinastiju periods (1711—1763). Kurzemes landtāgs ievēlēja piecus hercogus, kas bija atkarīgi no Krievijas Impērijas un Polijas-Lietuvas kopvalsts sāncensības. Pēc 1763. gada varu ieguva vietējas izcelsmes Bīronu dinastija, kas pēc Polijas dalīšanas bija spiesta atteikties no Kurzemes troņa par labu Krievijas ķeizariem. Pirmā pasaules kara laikā Padomju Krievija atteicās no Kurzemes par labu Vācijas Impērijai. 1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu. Hercoga kroni piedāvāja Vācijas ķeizaram Vilhelmam II. 1918. gada augustā Kurzemes pārvaldes apgabalu paplašināja uz Vidzemi un Igauniju, Apvienotās Baltijas hercogistes tronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.
Priekšvēsture
Kurzemes un Zemgales valdnieku leģitimitāte balstījās uz 13. gadsimta Kursas un Zemgales valdnieku līgumiem ar Romas pāvesta legātiem Alnas Balduīnu un Modenas Viļumu par katoļu priesteru pieņemšanu savā zemē un par neatkarību no Dānijas un Zviedrijas karaļiem. Zināms, ka Zemgaļu sacelšanās (1259) laikā zemgaļi un Kuršu sacelšanās (1260) laikā kurši atguva kontroli pār savām valstīm un noslēdza militāru savienību ar Lietuvas dižkunigaitiju, kuras sastāvā pēc Livonijas-Lietuvas kariem palika iekļauti Zemgales un Kursas dienvidu pilsnovadi. Lietuvas dižkunigaitis Ģedimins vēl 1323. gadā sevi dēvēja par Zemgales kņazu un hercogu (princeps et dux Semigallie), kas liecina par Lietuvas valdnieku mantotajām pretenzijām uz Zemgali. 1561. gadā pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Sigismunds II Augusts piešķīra tā pēdējam mestram hercoga (poļu: książę — kņazs, ķēniņš) titulu un mantojuma tiesības uz bijušo Kursas un Zemgales ķēniņvalstu teritorijām (poļu: Księstwo Kurlandii i Semigalii).
Hercogu lietotais tituls
Pēc Viļņas ūnijas parakstīšanas nosacījumiem Gothards Ketlers un viņa pēcteči līdz pat 1795. gadam lietoja titulu "Ar Dieva žēlastību Livonijā, Kurzemes un Zemgales hercogs" (latīņu: Deo Gracia in Livonia, Curlandiae et Semigalliae Dux, vācu: Von Gottes Gnaden in Liefland, zu Curland und Semgallen Herzog), kas norādīja uz leģitīmu tiesību pārmantojamību visā agrākās Livonijas teritorijā.
Krievijas Impērijas ķeizari (1795—1917)
Pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas Impērijā Holšteinas-Gottorpas-Romanovu dinastijas Krievijas imperatori lietoja titulu князь Курляндскiй и Семигальскiй ("Kurzemes un Zemgales kņazs", respektīvi Kurzemes un Zemgales hercogs).
Lai nodrošinātos pret Bīronu dzimtas iespējamajām pretenzijām uz Kurzemes troni 1804. gadā viņiem piešķīra mantojamu titulu "Kurzemes princis Bīrons" (Prinz Biron von Curland). Tituls tiek lietots arī mūsdienās, pēc analoģijas ar krievu kņazu titulu vāciskajiem ekvivalentiem.
Mēklenburgas dinastija (1918)
Pēc tam, kad bija noslēgts Brestļitovskas miera līgums un Padomju Krievija bija atteikusies no tiesībām uz Kurzemi, 1918. gada 8. martā Kurzemes Zemes padome (Kurländischer Landesrat) proklamēja Kurzemes un Zemgales hercogistes atjaunošanu. Hercoga kroni piedāvāja Vācijas ķeizaram Vilhelmam II. 1918. gada 12. aprīlī vācbaltiešu izveidotā Apvienotā Zemes padome nolēma izveidot Apvienoto Baltijas hercogisti. 1918. gada 27. augustā tika parakstīta Berlīnes papildvienošanās par Krievijas PFSR atteikšanos no Igaunijas un Vidzemes provincēm. Pēc 27. augusta Berlīnes papildvienošanās Krievijas PFSR atteicās arī no Igaunijas un Vidzemes provincēm. Vācijas ķeizars atzina Apvienotās Baltijas hercogistes suverenitāti 1918. gada 22. septembrī, bet pati Baltijas valsts tika proklamēta Rīgā 1918. gada 5. novembrī. Hercoga kronis tika piedāvāts Mēklenburgas hercogam Ādolfam Frīdriham.
Oss
Oss (no sv — 'valnis, grēda') jeb kangars ir šaura, 5—10 m augsta, 0,1—10 km gara vaļņveida grēda ar stāvām nogāzēm, kas būtiski paceļas virs apkārtējās teritorijas. Osi ir veidojušies ledus laikmetā: ledāja kušanas ūdeņu zemledāja tuneļos un ledāju kušanas ūdeņu straumēs. Sastāv no ledāja kušanas ūdeņu nogulumiem: oļiem, grants un smilts.
Latvijā pazīstamākie osi ir kangaru grēdas Viduslatvijas zemienē Mazie Kangari, Lielie Kangari, Ogres Kangari, Ķeipenes valnis, kā arī Numernes valnis, Ciblas osu grēda un Grebļa kalns Latgalē. Osu grēdas pārsvarā ir apaugušas ar egļu un priežu mežu, bet daudzviet sastopami ozoli un oši. Tā kā šeit ir labvēlīgi drenāžas apstākļi, pa osu mugurām bieži iet ceļi (raksturīgākais piemērs autoceļš P4 Lielajos Kangaros).
Kalns (nozīmju atdalīšana)
Kalns var būt:
Polijas vēsturiskie novadi
Polijas vēsturiskie novadi ir Polijas kultūras un etniskās vēstures sastāvdaļas, kā arī Eiropas vēsturiskie reģioni.
Mūsdienu Polija sevī ietver desmit vēsturiskos novadus:
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (6. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu sestajā dienā (17. februārī) sacīkstes norisinājā 8 disciplīnās un tika izcīnīti 7 medaļu komplekti. Pirmo medaļu olimpiskajās spēles izcīnija kamaniņbraucēji Andris un Juris Šici - divnieku konkurencē izcīnīta sudraba medaļa.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Ātrslidošana
02:00 - 03:30 - Vīrieši, 1000 metri, fināls
Distanču slēpošana
20:15 - 21:40 - Sievietes, sprints
22:30 - 00:00 - Vīrieši, sprints
Hokejs
Vīriešu turnīrs