cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cilvēku misija uz Marsu
NASA
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">"Šobrīd mēs strādājam pie visaptveroša plāna kā īstenot [cilvēku] misiju uz Marsu, izmantojot to pašu tehnoloģiju, kas tiks pielietota ceļā uz Mēnesi."
- Džims Braidenstains Jau kopš brīža, kad 1969. gadā izdevās nosēdināt pirmos astronautus uz Mēness virsmas, NASA ir mēģinājusi izstrādāt vairākus piedāvājumus potenciālai cilvēku misijai uz Marsu. Diemžēl misijas sarežģītības, bīstamības un lielo izmaksu dēļ tā vairākkārt nav tikusi īstenota.
2010. gadā toreizējais ASV prezidents Baraks Obama ziņoja, ka NASA varētu nogādāt pirmos cilvēkus uz Marsu līdz 2035. gadam. Par spīti tam pašreizējie plāni, kas ir pieejami NASA oficiālajā mājaslapā, paredz sākumā atgriezties uz Mēness, lai tādējādi līdz 2024. gadam caur Artemis programmu nogādātu astronautus uz Mēness virsmas un iztestētu dažādas iekārtas kā, piemēram, Orion kosmisko kapsulu, kas pēc tam palīdzētu nokļūt arī līdz Marsam. Tāpat ceļojumi līdz Mēnesim un dažādi astronautu veiktie pētījumi Starptautiskajā kosmosa stacijā varētu sniegt būtisku informāciju par tiem fizioloģiskajiem un psiholoģiskajiem faktoriem, ar kuriem astronautiem nāksies saskarties ceļā uz Marsu.
2019. gada jūlijā tika ziņots, ka pašreizējais NASA administrators Džims Braidenstains atzina, ka "šobrīd mēs strādājam pie visaptveroša plāna kā īstenot [cilvēku] misiju uz Marsu, izmantojot to pašu tehnoloģiju, kas tiks pielietota ceļā uz Mēnesi. Es vēl neizslēgtu opciju [nogādāt pirmos astronautus uz Marsu] līdz 2033. gadam."
SpaceX
ASV privātais kosmisko aparātu un transportu pakalpojumu uzņēmums SpaceX ir oficāli paziņojis, ka tas šobrīd plāno nogādāt pirmos cilvēkus uz Marsa virsmas līdz 2024. gadam, vienas personas paredzamās ceļa izmaksas varētu būt līdz 200 000 ASV dolāru. Šādā veidā kompānija cer līdz 2050. gadam uz Marsa virsmas izveidot pastāvīgu koloniju ar 1 miljonu iedzīvotāju.
Kompānijas dibinātājs Īlons Masks atzīmējis, ka pastāv 70% iespēja, ka viņš pats vēlāk varētu pievienoties ceļotājiem, kas būtu gatavi pārcelties uz Marsu.
Literatūra
Kopš 19. gadsimta ir publicēti neskaitāmi zinātniskās fantastikas darbi, kuros tikusi apcerēta ideja par cilvēku misiju uz Marsu.
Pirmā metode (caur pārdabiskām spējām) bija vienkāršākais veids, kā autori varēja nogādāt cilvēkus uz Marsu. Vairāki darbi, kas tika publicēti laika posmā no 1890. līdz 1903. gadam, pielietoja šo metodi, kur stāstu varoņi vai nu pēkšņi pamodās uz Marsa, vai arī piedzīvoja "spirituālu" ceļojumu uz sarkano planētu. Amerikāņu rakstnieks Edgars Raiss Barouzs savos darbos Princess of Mars (1917), The Gods of Mars (1918) un The Master Mind of Mars (1928) izmantoja "gribasspēku" kā galveno transportēšanas metodi uz Marsu.
Otrā metode (caur citplanētiešu tehnoloģiju) bieži vien ietvēra stāstījuma gaitu, kurā cilvēkiem, lai nokļūtu uz Marsu, izdevās izmantot jau gatavu citplanētiešu kosmosa kuģi, kas parasti bija aprīkots ar attīstītāku tehnoloģiju. Šāda veida transportēšanas metode ir sastopama tādos darbos kā amerikāņu autora Gustavusa Poupa (Gustavus W. Pope) sarakstītajā grāmatā Romances of the Planets, No. 1: Journey to Mars: The Wonderful World; its Beauty and Splendor; its Mighty Races and Kingdoms; its Final Doom (1894) un vācu autora Kurda Lasvica (Kurd Lasswitz) publicētajā darbā Auf Zwei Planeten (1897).
Visbeidzot, trešā metode (caur cilvēces radīto tehnoloģiju) aptver stāstījumus, kur cilvēki pašu spēkiem nokļūst līdz Marsam. Kopš 19. gadsimta beigām zinātniskās fantastikas autori ir piedāvājuši dažādus tehnoloģiskos paņēmienus, kā nogādāt cilvēkus uz Marsu — izmantojot gaisa balonus, lidmašīnas un cita veida "lidojošās iekārtas" (flying machines). Viens no šāda veida romāniem ir krievu rakstnieka Alekseja Tolstoja darbs "Aelita" (Аэлита), kas 1924. gadā tika arī ekranizēts.
Viens no pēdējo gadu populārākajiem romāniem par cilvēku misiju uz Marsu ir amerikāņu rakstnieka Endija Vīra (Andy Weir) izdotais darbs The Martian (2011), kas no zinātniskā kritikas viedokļa izpelnījās samērā lielu atzinību par stāstījuma reālistiskumu un 2015. gadā tika arī ekranizēts.
Kinogrāfija
Tāpat 2016. gadā tika izlaists amerikāņu televīzijas kanāla National Geographic daudzsēriju dokumentālais un zinātniskās fantastikas seriāls "Marss" (Mars), kurā samērā detalizēti tika atveidota pirmo astronautu nosēšanās un dzīvošana uz Marsa virsmas.
Tomahauks
Tomahauks ir Ziemeļamerikas indiāņu kara cirvis. Vārds 17. gadsimtā ienāca angļu valodā no pouhatanu (Virdžīnijas algonkinu) valodas. Sākotnēji par tomahaukiem sauca dažādas kaujas vāles, vēlāk — metāla cirvīšus.
Tomahaukus izmantoja gan Amerikas pamatiedzīvotāji, gan eiropiešu kolonizatori. Tie bieži kalpoja kā prestiži ceremoniju priekšmeti, ne tikai kauju vai medību ieroči. Pretēji Dž. F. Kūpera grāmatā "Zvērkāvis" rakstītajam, ar tomahaukiem pretiniekam svieda ļoti reti.
Visizplatītākais bija tabakas pīpes tomahauks. Tā rokturis visā garumā bija dobs, bet pietā — kausiņveida iedobe priekš tabakas. Lai arī šādus tomahaukus neizmantoja pastāvīgai pīpēšanai, tie tika augstu vērtēti. Taču atšķirībā no kalumetiem ("miera pīpēm"), tos neizmantoja sakrālās ceremonijās. Tomahauks kļuva par unikālu artefaktu Ziemeļamerikā. Lai arī eiropieši tos ražoja tirdzniecībai, sarunu laikā ar cilšu pārstāvjiem "kara cirvji" ļoti bieži kalpoja kā diplomātiskas dāvanas. Tie kļuva par simbolu eiropiešu un Amerikas pamatiedzīvotāju tikšanās reizēs: tā viens gals nozīmēja miera pīpi, bet asmens karu. Tomahauku kātus bieži izrotāja ar dzīvnieku ādu, kniedēm, pērlītēm, dzeloņcūku adatām, spalvām, skalpiem, bizonu un zirgu astēm, izgriezumiem.
Etimoloģija
Vārds tika pārņemts no pouhatanu vārda tamahaac, kas atvasināts no protoalgonkinu *temahaˑkani (temah- "griezt" + papildinātājs -kan, "rīks priekš"). Radniecīgi nosaukumu, kas apzīmē 'cirvi', ir arī citās Atlantijas piekrastes algonkinu valodās, piemēram, təmahikan lenapu (delaveru) vai tomhikon malesītu-pasamakodu valodā.
Giorgi Kvirikašvili
Giorgi Kvirikašvili (გიორგი კვირიკაშვილი, dzimis ) ir Gruzijas ekonomists un politiķis. No 2015. līdz 2018. gadam viņš bija Gruzijas premjerministrs.
Giorgi Kvirikašvili dzimis Tbilisi. 1991. gadā viņš absolvēja Tbilisi Valsts medicīnas universitāti terapeita specialitātē. No 1990. līdz 1995. gadam Kvirikašvili studēja Tbilisi Valsts universitātes ekonomikas fakultātē.
1993. gadā Kvirikašvili sāka darbu Apvienotajā Gruzijas bankā. 1996. gadā viņš kļuva par Eksport-Import bankas viceprezidentu. No 1997. līdz 1998. gadam viņš bija Apvienotās Gruzijas bankas pārvaldes departamenta filiāles direktors. 1998. gadā Giorgi Kvirikašvili Ilinoisas Universitātē Šampeinā — Ērbanā ieguva maģistra grādu finansēs.
1999. gadā Kvirikašvili kļuva par Gruzijas prezidenta valsts kancelejas fiskālā un monetārā biroja vadītāja vietnieku. No 1999. līdz 2004. gada viņš bija Gruzijas parlamenta deputāts no Gruzijas pilsoņu savienības (vēlāk Jauno tiesību partijas). 2001. un 2002. gadā viņš Gruzijas Tehniskajā universitātē lasīja lekcijas par korporatīvajām finansēm.
Pēc Rožu revolūcijas un Mihaila Saakašvili nākšanas pie varas Giorgi Kvirikašvili atstāja valsts darbu un atgriezās banku sektorā. No 2004. līdz 2006. gadam viņš strādā Pirmajā komercbankā (tagad TaoPrivatBank). 2006. gadā Kvirikašvili kļuva par ģenerāldirektoru Kartu Banki, kas piederēja miljardierim Bidzinam Ivanišvili.
Kad 2012. gada parlamenta vēlēšanās uzvarēja koalīcija "Gruzijas sapnis" un par premjerministru kļuva Bidzina Ivanišvili, Kvirikašvili ieguva ekonomikas un ilgtspējīgas attīstības ministra amatu. 2013. gada jūlijā viņš paralēli sāka pildīt arī vicepremjerministra pienākumus. Viņš turpināja darbu arī Irakli Garibašvili valdībā. 2015. gada 1. septembrī Giorgi Kvirikašvili kļuva par ārlietu ministru.
Pēc tam, kad Garibašvili atkāpās, 2015. gada 30. decembrī Giorgi Kvirikašvili tika apstiprināts par premjerministru.
Gustavs Turss
Gustavs Turss (Tūrs) ( — ) bija Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas arhibīskaps no 1948. līdz 1968. gadam.
Dzīvesgājums
Dzimis Praulienas pagasta „Silniekos” Gustava un Annas Tursu (dz. Barbane) astoņu bērnu ģimenē (brāļi — Pēteris, Jānis un Otto, māsas — Berta, Alīda, Auguste un Anna).
Mācījās Lazdonas pagasta skolā (Gustavskolā), tad Rīgas Aleksandra zēnu ģimnāzijā un Pēterburgas Alekseja ģimnāzijā (1907—1910). Tērbatas Universitātē studēja jurisprudenci un vēlāk teoloģiju (1910—1918). Nokārtoja eksāmenu pro venia concionandi et pro ministerio.
Evaņģēliski luterisks garīdznieks (ordinēts 1920. gadā). Baznīcas Virsvaldes loceklis (1928, 1931). Latvijas Evaņģēliski luteriskās Baznīcas arhibīskaps (1946—1968). Miera aizstāvēšanas Padomes komitejas loceklis. Mācītāja amatā ordinēts 1920. gada 20. jūnijā Rīgas Svētā Jēkaba baznīcā, kas tolaik vēl piederēja LELB.
Kopš 1921. gada strādāja kā skolotājs Bauskā un kalpoja kā mācītājs Bauskas Svētā Gara baznīcas draudzē, pavadot tur 24 gadus, kalpoja arī Bauskas apkārtnes draudzēs: Codē, Mežotnē un Budbergā. No 1928. līdz 1931. gadam bija LELB Virsvaldes loceklis. Bēgļu gaitās un pēc 2. Pasaules kara mācītājs Alūksnes, Sātu, Zemītes un Rīgas Svētā Jāņa draudzēs.
Dobeles kultūras nams
Dobeles pilsētas kultūras nams ir kultūras celtne Latvijā. Tā atrodas Dobeles pilsētā, Brīvības ielā 6. Kultūras nama būvniecība pēc arhitekta Paula Kundziņa projekta tika uzsākta 1933. gadā, taču dažādu iemeslu dēļ aizkavējās un tika pabeigta tikai 1939. gadā. Ēka tika celta kā Latviešu biedrības nams. Sākotnēji tā bija vienstāva ēka, padomju gados tika uzbūvēts otrais stāvs. Ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
IBA oficiālo kokteiļu uzskaitījums
IBA oficiālo kokteiļu uzskaitījums ir uzskaitījums, kurā ir apkopoti Starptautiskās Bārmeņu asociācijas oficiālie kokteiļi, kas tiek izmantoti World Cocktail Competition, lai noskaidrotu pasaules labākos bārmeņus. Sarakstā kopumā ir iekļauti 77 kokteiļi, kas sīkāk sadalīti trīs kategorijās - neaizmirstamie, mūsdienu klasika un jaunā laikmeta dzērieni. IBA oficiālie kokteiļi tiek mērīti izmantojot centilitrus (cl), kur 1 centilitrs atbilst 10 mililitriem.
Teniss 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Teniss 1908. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā norisinājās no 6. līdz 11. maijam iekštelpu sacensībās un no 6. jūlija līdz 11. jūlijam ārpus telpus sacensībās. Atšķirībā no iepriekšējām olimpiskajām spēlēm šajās tas pirmo reizi notika iekštelpās. Tenisā tika atjaunotas sieviešu vienspēļu sacensības. Kopumā tenisa turnīrā sacensības notika 6 disciplīnās: 3 iekštelpās un 3 ārpus telpām. Iekštelpās un ārtelpās norisinājās sacensības vīriešiem vienspēlēs un dubultspēlēs un sievietēm vienspēlēs. Iekštelpu sacensības norisinājās Visanglijas lauka tenisa un kroketa klubā, bet ārpus telpām sacensības norisinājās Karalienes klubā zāles seguma kortos. Šī bija pirmā reize, kad ārtelpu sacensības notika zāles seguma kortos. Kopumā sacensībās startēja 50 tenisisti, 40 vīrieši un 10 sievietes no 10 dažādām valstīm.
Pārstāvētās valstis
1904. gada vasaras olimpisko spēļu tenisa turnīrā bija pārstāvētas 10 valstis. Piecas no tām, Austrija, Dienvidāfrika, Kanāda, Nīderlande un Zviedrija, pirmo reizi tika pārstāvētas tenisa turnīrā olimpiskajās spēlēs.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
MTV Eesti
MTV Eesti ir bijušais igauņu mūzikas kanāls, vietējā MTV versija. MTV Network Baltic īpašnieks un operators (MTV vietējās versijas Igaunijā, Latvijā un Lietuvā) ir uzņēmums Ananey Communications, kas atrodas Izraēlā. Pārraide tika uzsākta 2006. gada 4. septembrī plkst. 22.00 pēc Igaunijas laika. Iepriekš šo kanālu pārraidīja MTV Krievija.
Vēsture
MTV Eesti bija daļa no jaunā projekta MTV Baltic Network, kur ietilpa arī MTV Lietuva un MTV Latvija.
Igaunijas VJ's MTV — Martin Veisman (et) un Pireta Jervisa (et).
TV kanāls apvienoja vietējā un pasaules mūziku, kā arī pārraidīts populāri raidījumi MTV. Galvenais raidījums bija mūzikas video programma, kas aizņēma lielāko daļu agri no rīta un pēcpusdienā.
Turklāt, tika raidīti daudz īpašu mūzikas šovu, jo beigās stundas:
Raidījumi, kas pārraidīti MTV Igaunija
Turklāt, ēterā tika pārraides ražotņu MTV Latvija un MTV UK: Šīs rīcības iepakotu Visas minētās programmas pārraidītas ar igaunijas subtitriem.
MTV Eesti arī pārraidīts dažas programmas MTV2, piemēram:
Apturēšana raidījums
2009. gada 18. novembrī "Ananey Communications", kā īpašnieks un operators ir televīzijas kanālu tīkls MTV Network Baltic", ziņoja par to, ka ir pieņemts lēmums pārtraukt raidīt Baltijas MTV versijas uz nenoteiktu laiku, un aizstāt tos ar MTV Europe.
Rūjienas rajons
Rūjienas rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1959. gadam. Tas atradās Vidzemē un sākotnēji robežojās ar Valmieras, Valkas un Alojas lauku rajoniem, kā arī ar Igaunijas PSR. Rajona administratīvais, saimnieciskais un kultūras centrs bija Rūjienas pilsēta. Rūjienas rajonam bija savs laikraksts "Komunisma Dzirkstele".
Izveide
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Valmieras apriņķis tika sadalīts Rūjienas un Valmieras rajonos. 1952. - 1953. gadā Rūjienas rajons ietilpa Rīgas apgabalā.
Likvidācija
1959. gada 11. novembrī Rūjienas rajonu pievienoja Valmieras rajonam.
Starptautiskā Bārmeņu asociācija
Starptautiskā Bārmeņu asociācija (en) jeb saīsinājumā IBA ir starptautiska organizācija, kas ir dibināta ar mērķi, lai pārstāvētu pasaulē labākos bārmeņus. Organizācija ir dibināta 1951. gada 24. februārī, Torkuajā, Lielbritānijā. Kopš 2014. gada Latvijas Bārmeņu Federācija ir starptautiskās bārmeņu asociācijas dalībniece.
Kopš 1955. gada asociācija organizē World Cocktail Competition un World Flairtending Competition, kas katru gadu norisinās citā vietā. Organizācijai ir izveidots arī savs oficiālais kokteiļu saraksts, kurā ir iekļauti 77 kokteiļi, kas sīkāk sadalīti trīs kategorijās - neaizmirstamie, mūsdienu klasika un jaunā laikmeta dzērieni. IBA oficiālie kokteiļi tiek mērīti izmantojot centilitrus (cl), kur 1 centilitrs atbilst 10 mililitriem.
Smiltenes rajons
Izveide un paplašināšana
Pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas Valkas apriņķis tika likvidēts un tā teritorija sadalīta Smiltenes un Valkas lauku rajonos. No 1952. gada 7. aprīļa līdz 1953. gada 21. aprīlim Smiltenes rajons ietilpa Rīgas apgabalā. tā teritoriju paplašināja, iekļaujot daļu no likvidētā Apes rajona, bet 1956. gada 7. decembrī tajā iekļāva arī daļu no likvidētā Gaujienas rajona.
Likvidācija
1959. gada 11. novembrī Smiltenes rajonu pievienoja Valkas rajonam.
Longailendas ledus tēja
Longailendas ledus tēja (en) ir alkoholisks kokteilis, kura klasiskā recepte sastāv no degvīna, tekilas, gaišā ruma, džina, triple sec jeb apelsīnu liķiera, svaiga citrona sulas, cukura sīrupa un kolas, kas piedod kokteilim ledus tējas izskatu. Kokteili pagatavo sajaucot vienādās proporcijās visus alkoholiskos dzērienus, pievienojot citrona sulu, sīrupu un kolu. Dzērienu parasti pasniedz augstā glāzē ar ledu, salmiņu un citrona šķēlīti. Tā lielā alkohola koncentrācijas un mazās kolas daudzuma dēļ ir aptuveni 22% stiprs.
Ir vairākas versijas, kas ir radījis kokteili. Kā viena no versijām ir, ka kokteili pirmo reizi 1972. gadā, radīja Longailendas bārmenes Roberts Buts, kas piedalījās bārmeņu konkursā, kurā bija jāpagatavo jauns kokteilis izmantojot triple sec jeb apelsīnu liķieri. Longailendas ledus tēja ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Kauņas cietoksnis
Kauņas cietoksnis (lt, ru) ir relatīvi labi saglabājies cietokšņa komplekss, kuru Krievijas Impērijas varas iestādes uzcēla 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā ap Kauņu. Sākoties Pirmajam pasaules karam, Kauņas cietoksnis, aizņemot 65 km2 teritoriju, bija pēc platības lielākā militārā struktūra valstī.
Vēsture
Kad 1812. gada kara laikā Napoleons iebruka Krievijas Impērijā, franču karaspēks pie Kauņas diezgan viegli forsēja Nemunu. Pēc Vācijas Impērijas nostiprināšanās Krievijas Impērijas varas iestādes izvirzīja jautājumu par nocietinājumu būvju celtniecību šajā stratēģiski svarīgajā vietā. Pēc Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas un Kauņas dzelzceļa tuneļa izbūves, pilsētas stratēģiskā nozīme vēl vairāk pieauga. 1879. gadā Krievijas cars Aleksandrs II pieņēma lēmumu sākt cietokšņa celtniecību.
No 1882. gada līdz 1889. gadam tika uzcelti 7 forti un 9 artilērijas baterijas (numurēti ar romiešu cipariem). No 1890. līdz 1907. gadam tika uzcelts VIII forts, bet no 1903. līdz 1911. gadam — vislielākais un modernākais cietokšņa forts — IX forts. Tika izbūvēta arī attiecīga infrastruktūra — pievadceļi, noliktavas, kazarmas utt. Garnizonam bija baznīca un kapsēta. Kauņas pilsētā tika aizliegts celt ēkas, kas augstākas par diviem stāviem. Tika uzsākta vēl 4 fortu būvniecība, tomēr līdz Pirmajam pasaules karam tos nepabeidza.
Nodibinoties neatkarīgajai Lietuvas valstij, daļa cietokšņa infrastruktūras kalpoja militārām vajadzībām, daļa saimnieciskām vajadzībām. Vienā no cietokšņa ēkām ierīkoja pirmo Lietuvas radiostaciju. IX fortā tika ierīkots cietums. I forta pagrabā ierīkoja gāzes kameru nāvessodu izpildei.
Otrā pasaules kara laikā, sākoties PSRS okupācijai, IX forts tika izmantots kā NKVD pārsūtīšanas cietums. Pēc vācu ienākšanas IV, VI un IX fortā tika iznīcināti ebreju iedzīvotāji, bet VIII fortā ierīkota padomju karagūstekņu nometne. Pēc Otrā pasaules kara IX fortā tika ierīkots muzejs, vairāki forti tika izmantoti Padomju armijas vajadzībām. Cietokšņa komendanta ēkā izvietojās 7. gvardes desanta divīzijas štābs.
Mūsdienās IX forts kalpo kā muzejs, VII forts ir daļēji restaurēts. Bijušas Garnizona baznīcas nosaukums ir Kauņas Miķeļa baznīca, bet komendanta ēkā atrodas Lietuvas Gaisa spēku štābs.
Šarlotes tīkls (2006. gada filma)
"Šarlotes tīkls" (en) ir 2006. gada amerikāņu filma. Filma ir balstīta uz E. B. Vaita 1952. gadā izdoto bērnu grāmatu ar tādu pašu nosaukumu. Filma saņēma pozitīvus kritiķu vērtējumus, tāpat guva komerciālus panākumus.
Sāmsalas dižpīle
Izplatība
Sāmsalas dižpīle sastopama Eiropas ziemeļrietumu piekrastē, arī izklaidus gar Vidusjūras piekrasti, tālāk uz austrumiem cauri Centrālāzijai līdz Ķīnas ziemeļaustrumiem un dienvidos līdz Irānai un Afganistānai. Lielākā daļa ziemeļu un iekšzemes populācijas ziemo zemākos platuma grādos. Baltijas, Skandināvijas, Centrāleiropas, Ziemeļjūras un Atlantijas okeāna piekrastes Sāmsalas dižpīles pirms ziemošanas veic pārlidojumu uz spalvu mešanas vietām Helgolandes apkārtnē Vatu jūrā, no kurienes vai nu dodas uz ziemošanas vietām, vai (nometnieku populācijas no Lielbritānijas un Atlantijas okeāna piekrastes) atgriežas ligzdošanas areālā. Reizēm Sāmsalas dižpīle ieklejo Ziemeļamerikā (ASV un Kanādā).
Latvijā
Sāmsalas dižpīle Latvijā sākusi ieceļot 19. gadsimta sākumā, bet pirmā ligzdošana pierādīta tikai 1973. gadā. Laikā, kad Latvijā sāka ligzdot Sāmsalas dižpīle, Lielbritānija, Dānija, Nīderlande un Vācija piedzīvoja dižpīļu skaita pieaugumu. Turpmāko 20—30 gadu laikā ligzdotāju skaits pieaudzis līdz 50—60 pāriem. Kā ligzdotāja tā sastopama vienīgi gar Rīgas līča krastiem. Līdz šim Latvijas dižpīļu populācijai pietika ar tradicionālajām dzīves vietām piekrastē. Tālākās no jūras krasta zināmās ligzdošana vietas ir Slokas attīrīšanas iekārtu dīķi (3 km no jūras), kuros Sāmsalas dižpīle ligzdoja 2006.—2007. gados, un Kaņiera ezerā (vismaz 1 km no jūras), kur ligzdojoša pīle tika novērota 2009. gadā. Zināms arī viens nesekmīgs ligzdošanas mēģinājums Engures ezerā 2004. gadā (4—5 km no jūras), kad ezera rietumu krastā tika atrasta pamesta ligzda ar olām. Atsevišķi īpatņi reti arī pārziemo.
Sāmsalas dižpīle ir īpaši aizsargājama putnu suga un ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā.
Izskats un īpašības
Sāmsalas dižpīle ir liela auguma pīle, kas sasniedz gandrīz zoss augumu. Mātītes ir nedaudz mazākas kā tēviņi. Sāmsalas dižpīles ķermeņa garums ir 55—65 cm, spārnu plētums 100—120 cm, svars 800—1200 g, tēviņam maksimāli sasniedzot 1,2 kg, mātītei 1 kg.
Sāmsalas dižpīles apspalvojums ir košs, balt-melni-ruds. Tās galva un kakls ir melns ar zaļganu spīdumu. Ķermenis pamatā ir balts ar sarkanbrūnu, platu gredzenveida joslu ap krūtīm un pleciem, kā arī rudas ir spārnu iekšējās lidspalvas un zemaste. Garenvirzienā pāri baltajam vēderam Sāmsalas pīlei ir melna josla, savienojot rudo gredzenu ap krūtīm un zemasti, arī uz pleciem paralēli mugurai ir melnas joslas. Spārnu ārējā mala ir melna, bet lidspalvas, blakus rudajām iekšējām lidspalvām, ir ar metāliski zaļu spīdumu. Knābis ir koši sarkans. Abi dzimumi izskatās gandrīz vienādi, tikai mātītes ir nedaudz mazākas un uz sejas tām ir nelielas baltas pazīmes, kā arī tēviņiem riesta laikā knābis kļūst īpaši košs un priekšā pierei izveidojas reljefs sabiezinājums. Kājas abiem dzimumiem ir gaiši sārtas. Jaunajiem putniem ir pelēkbrūnas muguras, tumšas un baltas pazīmes uz galvas, un viscauri balts vēders. To knābis un kājas ir pelēks.
Uzvedība un barība
Sāmsalas dižpīle galvenokārt barojas ar dažādiem gliemjiem un citiem ūdens bezmugurkaulniekiem, kā arī ar augiem. Tie var būt arī vēžveidīgie un kukaiņu kāpuri. Tā ārkārtīgi reti nirst, priekšroku dodot seklākiem ūdeņiem. Vislabāk Sāmsalas dižpīlei patīk mitras dubļainas piekrastes vai sēkļi ar plānu ūdens kārtiņu, kur var staigāt un ar knābi izčamdīt dubļus.
Ligzdošana
Ja ligzdošana bijusi sekmīga, pāris atgriežas tajā pašā vietā. Arī lielākā daļa jauno putnu, īpaši mātītes, atgriežas ligzdot dzimtajā vietā. Toties citi īpatņi apgūst jaunas teritorijas. Ligzda parasti atrodas zemes padziļinājumā, paslēpta zem pārkares vai alā. Sāmsalas pīlei patīk ligzdu iekārtot zem pārkares, tādēļ tā var būt arī zem ēku konstrukcijām vai retos gadījumos pat koku dobumos. Dējumā ir 8—15 olas. Perē tikai mātīte apmēram 29—31 dienu. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki un, kad mazuļi izšķīlušies, tie drīz vien pamet ligzdu un seko vecākiem. Lidot jaunie putni sāk 6—8 nedēļu vecumā.
Konstantinopoles patriarhāts
Konstantinopoles patriarhāts (Ekumēniskais Konstantinopoles patriarhāts) ir viena no 14 neatkarīgajām (autokefālajām) pareizticīgo baznīcām, kas kopīgi veido Austrumu Pareizticīgo baznīcu. Vēsturiski uzskatīta par pareizticības "mātes baznīcu", ņemot vērā patriarhāta atrašanos kristīgās Austrumromas impērijas galvaspilsētā, kā arī attiecības ar reģiona pareizticīgajām baznīcām, daudzas no kurām savu patstāvību saņēma no Konstantinopoles patriarha. Lai arī pareizticīgo pasaulē nepastāv Romas pāvestu centralizētās varas, Konstantinopoles patriarhu tradicionāli uzskata par respektētāko pareizticīgo vadītāju. Patriarhu arī sauc par apustuļa Andreja mantinieku, jo šis apustulis esot nodibinājis kristietību Bizantijā. Patriarhāts nodibinājās 330. gadā, kad tas ieguva neatkarību no Heraklejas metropolīta. Līdz ar Bizantijas impērijas krišanu, samazinājās arī Konstantinopoles patriarha pārvaldē esošo kristiešu skaits. Osmāņu sultāni dažādi ierobežoja patriarhāta darbību. Mūsdienās patriarha pakļautībā atrodas baznīcas Turcijas lielākajā daļā, Krētā, Atosa kalnā, Grieķijas ziemeļos, grieķu salās, Somijā, Korejā, Ķīnā, Igaunijā, kā arī grieķu un ukraiņu pasaules diasporas baznīcas. Kopējais patriarhātam pakļauto skaits ir ap 3,8 miljoniem Turcijā, un 1,5 miljoniem pārējā pasaulē. Patriarhāts kontrolē 20 klosterus ASV, 32 klosterus Atosa kalnā, 8 Austrālijā un 6 Grieķijā.
Kancele
Kancele ir īpaši izbūvēts paaugstinājums kristīgajās baznīcās, no kurām mācītājam teikt sprediķi. Kanceles nepieciešamību baznīcā diktēja nepieciešamība pēc labākas dzirdamības, ko varēja panākt, pakāpjoties augstāk. Vecākā baznīcas kancele Latvijā (1590. gads) atrodas Sabiles baznīcā.
Ravennas province
Ravennas province ir viena no Itālijas provincēm valsts ziemeļaustrumos, Emīlija-Romanjas reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Ravenna. Ravennas province sīkāk iedalās 18 komūnās.
Karloss Kastanjeda
Karloss Sezars Salvadors Arana Kastanjeda (en, es; dzimis, miris ) bija peruāņu (vai brazīliešu) izcelsmes amerikāņu rakstnieks un antropologs. Popularitāti ieguva ar pirmajā personā sarakstītu grāmatu ciklu, kurā aprakstījis Meksikas indiāņu šamanisma praksi un ar to saistīto pasaules uzskatu.
Antropologi Kastanjedas darbus uzskata par daiļliteratūru.
Būtiskas Kastanjedas biogrāfijas detaļas ir neskaidras, jo rakstnieks, saskaņā ar savos darbos aprakstīto šamanisma praksi, tās ir apzināti slēpis vai izmainījis. Karlosa Kastanjedas grāmatas ir tulkotas vismaz 17 valodās un ir pārdoti ap 28 miljoni to eksemplāru.
Policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži
Policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži (PAO) jeb policikliskie arēni ir ogļūdeņraži, kuru molekulas satur divus vai vairākus benzola gredzenus.
Iedalījums
Policikliskie arēni uzbūves ziņā var būt ļoti dažādi un sarežģīti. Policikliskos arēnus iedala divās pamatgrupās atkarībā no tā, kā savā starpā savienoti benzola gredzeni.
Policikliskie arēni ar izolētiem cikliem
Šāda veida policikliskajiem arēniem benzola gredzeni var būt saistīti tiešā veidā ar vienu (bifenils) vai divām (bifenilēns) vienkāršajām σ ķīmiskajām saitēm, vai arī starp benzola gredzeniem var atrasties viens vai vairāki oglekļa atomi (difenilmetāns, trifenilmetāns). Fluorēna molekulā divi benzola gredzeni saistīti gan tieši, gan ar metilēngrupas starpniecību.
Policikliskie arēni ar kondensētiem cikliem
Šo savienojumu molekulās benzola gredzeni savienoti tā, ka tiem ir vismaz 2 kopīgi oglekļa atomi. Šaurākā nozīmē ar terminu 'policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži' saprot tieši kondensēto ciklu savienojumus, bet naftalīnu un tā atvasinājumus dažreiz nepieskaita pie PAO.
Kondensēto policiklisko arēnu uzbūve un īpašības zināmā mērā līdzīgas benzolam. Palielinoties benzola gredzenu skaitam molekulā, samazinās savienojuma stabilitāte.
Kondensētos PAO iedala 3 pamatgrupās atkarībā no benzola gredzenu savienošanās ģeometrijas. Ja gredzeni izkārtojušies vienā taisnā virknē, tos sauc par lineāri kondensētiem PAO. Pie tiem pieder naftalīns (nosacīti), antracēns, tetracēns, pentacēns, heksacēns utt. Tādus PAO, kuru molekulās gredzenu virkne ir izlocīta vai sazarota, sauc par angulāri kondensētiem PAO (fenantrēns, benzantracēns, hrizēns, picēns, trifenilēns). Vissarežģītākie un daudzveidīgākie ir tā saucamie perikondensētie PAO — to molekulās benzola gredzeni saistīti bišu šūnu veidā un tie ir it kā grafīta struktūras sīki fragmenti. Pie tiem pieder pirēns, benzpirēns, koronēns, perilēns u.c.
Atrašanās dabā
Policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži (dažkārt visai ievērojamā daudzumā) atrodami akmeņoglēs un brūnoglēs, naftā, bitumā. Tie nonāk apkārtējā vidē, pārstrādājot vai sadedzinot šos derīgos izrakteņus. Daudz PAO satur dūmgāzes un kvēpi; tie izdalās gaisā mežu ugunsgrēku un vulkānu izvirdumu laikā. PAO veidojas organisko vielu degšanas procesos un nelielos daudzumos sastopami gandrīz visur apkārtējā vidē. Piemēram, augu veģetatīvās daļas praktiski vienmēr satur vismaz 1 mikrogramu PAO uz kilogramu sausās masas.
Iegūšana
Policikliskos aromātiskos ogļūdeņražus var iegūt no akmeņogļu darvas, degakmens eļļas, piķa un tamlīdzīgām izejvielām. Ir atklātas sintēzes metodes ļoti daudzu individuālu PAO iegūšanai.
Bioloģiskās īpašības
Kondensētie policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži ir relatīvi maztoksiski savienojumi, taču daudziem PAO un to atvasinājumiem ir spilgti izteiktas kancerogēnas (ļaundabīgos audzējus izraisošas) īpašības, kas parādās jau tādās devās, kas 10—100 reizes mazākas par toksiskajām dozām. Parastos toksikoloģiskajos pētījumos kancerogēno efektu grūti atklāt, jo tas mēdz parādīties tikai pēc ilgāka laika.
Par PAO satura rādītāju pārtikas produktos tradicionāli izmanto benzpirēnu (benz[a]pirēnu). Pārtikas produktos (gaļā, zivīs) benzpirēns un citi ogļūdeņraži nonāk žāvēšanas, kūpināšanas, cepšanas laikā, bet dārzeņos — no gaisa, īpaši, ja tie audzēti industriālos rajonos vai lielu autoceļu tuvumā.
Ne visi PAO ir vēzi izraisoši. Kondensētie PAO ar diviem vai trim benzola gredzeniem nav kancerogēni, taču to daži metilatvasinājumi (9,10-dimetilantracēns un 1,2,3,4-tetrametilfenantrēns) ir vāji kancerogēni un uzskatāmi par vienkāršākajiem kancerogēnajiem policikliskajiem arēniem. Lineāri kondensētajiem PAO nav konstatētas kancerogēnas īpašības. No četrgredzenu PAO kancerogēni ir benz[a]antracēns, benz[c]fenantrēns un mazākā mērā hrizēns, bet no piecgredzenu PAO — benz[a]pirēns, dibenz[a,h]antracēns, dibenz[a,g]fenantrēns, dibenz[a,c]fenantrēns, dibenz[a,i]antracēns (kancerogenitātes samazināšanās secībā). No augstākajiem PAO kancerogēni ir daži dibenzpirēni. Bieži vien PAO metilatvasinājumi ir bīstamāki nekā attiecīgie PAO. Ļoti spēcīgs kancerogēns ir 20-metilholantrēns. Nav stingras sakarības starp PAO ķīmisko struktūru un kancerogenitāti, taču vairums stipro kancerogēnu uzskatāmi par fenantrēna atvasinājumiem.
Izmantošana
Tīrus individuālus PAO izmanto galvenokārt organiskajām sintēzēm, dažādiem laboratorijas eksperimentiem, pētījumiem onkoloģijā. Dažiem PAO ir nozīme krāsvielu ražošanā.
Parastā ūbele
Parastā ūbele jeb vienkārši ūbele (Streptopelia turtur) ir baložu dzimtas (Columbidae) putnu suga, kurai ir četras pasugas. Sastopama Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Latvijā tā ir samērā reta ligzdotāja un gājputns.
Izplatība
Ūbele ir samērā plaši izplatīta Eiropā, izņemot Īriju, Skotiju, Skandināviju, Ziemeļāfrikā, Vidusjūras lielākajās salās, Kanāriju salās, Tuvajos Austrumos, Vidusāzijā un Sibīrijas dienvidos līdz Baikālam, Mongolijai un Ķīnas ziemeļrietumiem. Izplatība uz dienvidiem turpinās līdz Pakistānai un Indijas ziemeļiem. Sahāras populācijas ir nometnieki, bet lielākā daļa ziemo Āfrikas Sāhilas joslā no Maurīcijas līdz Etiopijai un Arābijas pussalas dienvidrietumos. Āzijas austrumu populācijas ziemo Indijas ziemeļrietumos.
Latvijā
Latvijā mājo parastās ūbeles nominālpasuga — Streptopelia turtur turtur. Tā ir samērā reta ligzdojoša suga, skaits pēdējās desmitgadēs ievērojami samzinājies. Pēdējo 10 gadu laikā ūbeļu populācija samazinājusies par vairāk kā 30%. Līdzīgi kā meža balodis parastā ūbele pamatā uzturas mežos, un ārpus tiem to var novērot pārsvarā migrācijas sezonā. Visbiežāk to var redzēt tupam ceļmalās uz vadiem. Parastā ūbele dodas ziemot uz Āfriku, līdz šim Latvijā novērots viens veiksmīgs ziemošanas gadījums.
Izskats un īpašības
Parastā ūbele ir viena no mazākajām ģintī. Tās ķermeņa garums ir 24—29 cm, spārnu plētums 47—55 cm, svars 85—170 g.
Daudzine
Daudzine (arī Daudzene) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5,4 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 213,0 km no Rīgas.
Parastā ūbele
Izskats un īpašības
Salīdzinot ar citām ūbelēm, parastās ūbeles apspalvojums ir brūnāks, košāks. Galva, krūtis un guza tai ir sārti pelēkas, bet galvas virsa zilganpelēka, vēders un zemaste netīri balta. Spārni un mugura brūni-melni raibi, spārnu spalvas ir rūsas krāsā ar melnu vidu, veidojot rudu laukumu ar melniem raibumiņiem. Aste gara, lidojumā tai ir ķīļa forma. Astes spalvas ir tumšas ar gaišu maliņu, toties lidojumā no apakšas aste ir balta. Āda ap acīm un kājas tai ir sārtas, knābis rozīgi pelēks. Pieaugušajiem putniem kakla sānos ir melni balts laukums, bet jaunajiem tāda nav. Jaunie putni ir blāvāki un tiem uz muguras nav rudi melno raibumu.
Parastajai ūbelei ir relatīvi lieli un plati spārni, tā ir ļoti laba un ātra lidotāja, kas veikli manevrē mežā starp kokiem. Ūbele spēj strauji mainīt virzienu, enerģiski nosēsties zemē vai pacelties gaisā. Tās lidošanas ātrums var sasniegt 95 km/h.
Daudzine
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V483 (Upatnieki–Rugāji).
Parastā ūbele
Uzvedība
Parastā ūbele ir ļoti uzmanīga un kautrīga. Tā reti redzama apdzīvotās vietās un pamatā uzturas mežos un krūmājos. Arī stepes un pustuksneša biotpos tā uzturas mežmalās. Mērenajā joslā tā mājo nelielos jauktu vai lapu koku meža puduros pļavu un lauku tuvumā, biezāku mežu mežmalās un krūmājos, arī egļu jaunaudzēs. Parastā ūbele izvairās no mitriem un vējainiem biotopiem, priekšroku dodot sausām, saulainām un vienmērīgi noēnotām vietām. Tā pamatā ir ieleju suga un reti novērojama augstāk par 500 metriem virs jūras līmeņa, tomēr dienvidreģionos tā sastopama arī 1000—1500 metru augstumā. Ziemošanas areālā Āfrikā tā uzturas savannas akāciju mežos.
Ūbele vairošanās sezonas laikā parasti novērojama vai nu viena pati vai pa pāriem ligzdošanas teritorijā, bet bagātīgās barošanās vietās var sapulcēties samērā liels bars. Ziemošanas laikā tā ir ļoti sabiedriska. Āfrikā var novērot ūbeļu barus, kuros ir vairāki tūkstoši putnu, īpaši padzeršanās vietās.
Ligzdošana
Ūbele kokos (apmēram 2—3 metru augstumā) būvē visai plānu un lēzenu ligzdu, galvenokārt no zariem, no iekšpuses tā tiek izklāta ar zāli, saknītēm un lapām. Mātīte izdēj 2 baltas olas. Perē abi vecāki, apmēram 14 dienas. Arī par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Ja ligzdai tuvojas kāds plēsējs, vecāki tēlo savainotus putnus ar lauztiem spārniem, cenšoties ienaidnieku aizvilināt pēc iespējas tālāk no ligzdas. Jaunie putni izlido, sasniedzot apmēram 20 dienu vecumu. Dzimumbriedumu sasniedz gada vecumā.
Sistemātika
Parastajai ūbelei ir 4 pasugas:
Baldones rajons
Baldones rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR sastāvā no 1950. līdz 1959. gadam. Tas atradās vēsturiskās Zemgales teritorijā un sākotnēji robežojās ar Rīgas, Jelgavas, Bauskas, Ogres un Jaunjelgavas lauku rajoniem. Rajona pārvaldes, saimniecības un kultūras centrs bija Baldones strādnieku ciemats. Baldones rajonam bija savs laikraksts "Par Komunisma Uzvaru".
Izveide un paplašināšana
Baldones rajons tika izveidots pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas no likvidēto Rīgas un Ogres apriņķu daļām.
1952. - 1953. gadā Baldones rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gada 7. decembrī tam pievienoja likvidētā Jaunjelgavas rajona Birzgales un Daugaviešu ciemus.
Daugasne
Daugasne ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta rietumu centrālajā daļā 17,3 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 210,0 km no Rīgas.
Dekšņi (Rugāju pagasts)
Dekšņi (arī Dekšni) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta dienviduaustrumu daļā 14,5 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 230,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V464 (Pokrata–Lazdukalns).
Granadas province
Granadas province (es) ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts dienvidaustrumos, Andalūzijas autonomajā apgabalā. Provinci dienvidos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Granada, tajā dzīvo 30% no kopējā provinces iedzīvotāju skaita. Granadas provinces kopējā platība ir 12 531 kvadrātkilometrs, 2010. gada beigās provincē dzīvoja 918 072 iedzīvotāji. Tā ir septiņpadsmitā lielākā province Spānijā. Sīkāk sadalīta 169 municipalitātēs.
Provincē atrodas Pireneju pussalas augstākā virsotne Mulasens, kurš ir 3479 metrus augsts.
Siguldas rajons
Izveide un paplašināšana
Siguldas rajons tika izveidots pēc 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas no likvidēto Rīgas un Ogres apriņķu daļām. 1952.—1953. gadā Siguldas rajons ietilpa Rīgas apgabalā. 1956. gada 7. decembrī tam pievienoja daļu no likvidētā Saulkrastu rajona, bet 1959. gada 11. novembrī daļu no likvidētā Ērgļu rajona.
Likvidācija
1962. gada Siguldas rajonu pievienoja Rīgas rajonam.
Negroni
Negroni ir populārs itāļu alkoholiskais kokteilis, kas sastāv no vienādās daļās sajaukta džina, vermuta un Campari. Parasti pasniedz zemā glāzē ar ledu un apelsīna šķēlīti. Negroni ir pieejams dažādās variācijās un nosaukumos. Piemēram, džina vietā lietojot sodas ūdeni, to sauc par Americano, džina vietā lietojot viskiju, to sauc par Boulevardier. Kokteilis ir aperitīvs un tas tiek pasniegts pirms vakariņām, lai veicinātu apetīti.
Lai gan precīza dzēriena izcelsme nav zināma, tiek uzskatīts, ka kokteilis pirmo reizi ir pagatavots 1919. gadā Florencē, kad grāfs Kamillo Negroni lūdza bārmenim pamainīt viņa iecienītā Americano kokteiļa recepti un sodas ūdens vietā izmantot džinu. Vēlāk Negroni ģimene Trevizo pilsētā nodibināja spirta rūpnīcu un ražoja jau gatavu kokteiļa maisījumu, kuru sauca par Antico .
Negroni ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Drebēji
Drebēji (arī Drebieji) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 6,7 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 218,3 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V484 (Lukstiņi–Teteri), Teterupes krastā.
Brandenburgas markgrāfiste
Brandenburgas markgrāfiste (vācu: Markgrafschaft Brandenburg) bija valsts Svētās Romas impērijas sastāvā no 1157. līdz 1806. gadam. Brandenburgai bija liela loma Prūsijas Karalistes un Vācijas Impērijas veidošanās vēsturē, kā Brandenburgai-Prūsijai. Kopš 1945. gada daļa Brandenburgas teritorijas atrodas Polijas sastāvā.
Sāka veidoties vācu iekarotajās slāvu vendu zemēs. No 1157. gada galvaspilsēta bija Brandenburga pie Hāfeles, kurai 1417. gadā sekoja Berlīne. Pēc 1356. gada, kad Brandenburgas valdniekiem piešķīra ietekmīgo kūrfirsta titulu, Brandenburgu sauca arī par Brandenburgas kūrfirstisti (Kurfürstentum Brandenburg). No 1415. gada Brandenburgā valdīja Hohencollernu dinastija un nākamajos gadsimtos tās liktenis aizvien vairāk saistījās ar Prūsijas hercogisti.
Cielavu dzimta
Cielavu dzimta (Motacillidae) ir maza auguma zvirbuļveidīgo (Passeriformes) putnu dzimta. Tā apvieno 68 mūsdienās dzīvojošas sugas, kuras tiek iedalītas 7 ģintīs. Tās ir dažādas cielavas, čipstes un garnagu čipstes. Cielavas galvenokārt ir izplatītas Eiropā, Āzijā un Āfrikā, tikai divas sugas ligzdo Ziemeļamerikā, Aļaskā. Garnagu čipstes mājo tikai Āfrikas tropu reģionā, bet čipstes ir viskosmopolītiskākā grupa. Tās sastopamas gandrīz visos kontinentos un daudzās okeānu salās. Dzimtā ir arī divas monotipskas ģintis, kas nozīmē, ka katrā ir tikai viena suga.
Latvijā
Latvijā sastopamas 11 cielavu dzimtas sugas: akmeņu čipste (Anthus petrosus), koku čipste (Anthus trivialis), lielā čipste (Anthus richardi), pļavas čipste (Anthus pratensis), sarkanrīkles čipste (Anthus cervinus), stepes čipste (Anthus campestris), ūdeņu čipste (Anthus spinoletta), baltā cielava (Motacilla alba), citroncielava (Motacilla citreola), dzeltenā cielava (Motacilla flava) un pelēkā cielava (Motacilla cinerea).
Izskats un īpašības
Cielavu dzimtas putni ir mazi vai vidēji lieli dziedātājputni. Vidēji tie ir 14—17 cm gari. Lielākā dzimtā ir Indijā dzīvojošā baltuzaču cielava (Motacilla maderaspatensis), kuras ķermeņa garums ir 21 cm.
Cielavu dzimtas putni ir gari, slaidi, ar īsiem kakliem un garām astēm. Tiem ir arī garas, pelēkas kājas ar gariem pirkstiem un nagiem. Īpaši gari nagi ir garnagu čipstēm. Cielavu dzimtas sugām abi dzimumi ir vienādi lieli. Savstarpēji salīdzinot ģintis, garnagu čipstes ir lielākas nekā cielavas un čipstes. Lielākās garnagu čipstes var svērt 64 g, bet čipstes un cielavas līdz 31 g. Lielākā daļa čipstu ir pelēkbrūnas un atgādina cīruļus, lai gan dažām sugām ir košāks apspalvojums. Īpaši koša ir Āfrikā dzīvojošā zeltainā čipste (Tmetothylacus tenellus). Garnagu čipstēm ir košs pavēderes apspalvojums, bet mugura pelēcīga. Cielavām savukārt ļoti bieži ir koši melni-balts apspalvojums vai dzeltens.
Uzvedība
Cielavu dzimtas sugas ir sastopamas sākot ar jūras piekrasti un beidzot ar augstiem kalniem. Cielavām patīk mitrāki biotopi, salīdzinot ar čipstēm. Dažas sugas mājo mežos, piemēram, meža cielava (Dendronanthus indicus), kalnu cielava (Motacilla clara) un pelēkā cielava. Lielākā daļa cielavu dzimtas putnu, lai barotos, izvēlas daļēji atklātas ainavas, tie barojas uz zemes ar dažādiem bezmugurkaulniekiem. Tie īpaši daudz ēd kukaiņus, bet barojas arī ar zirnekļiem, tārpiem un maziem ūdens gliemjiem.
Dobenieki (Rugāju pagasts)
Dobenieki (arī Dobinieki, Dūbenīki) ir ciems Rugāju novada Rugāju pagastā. Atrodas pagasta ziemeļos 14,3 km no pagasta un novada centra Rugājiem un 223,4 km no Rīgas.
Cielavu dzimta
Uzvedība
Gandrīz visas sugas ligzdo uz zemes. Izņēmums ir ligzdošana kokos, kas raksturīga meža cielavai. Dējumā vidēji ir līdz 6 raibumotām olām.
Dobenieki (Rugāju pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, Teterupes krastā. Uz ziemeļrietumiem no ciema atrodas Balvu pagasta ciems ar tādu pašu nosaukumu - Dobenieki.
Mesīnas province
Mesīnas province (it, scn) ir bijusī Itālijas provincēm valsts dienvidrietumos, Sicīlijas autonomajā reģionā. Provinci ziemeļos apskalo Tirēnu jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mesīna. Mesīnas provinces kopējā platība ir 3247 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās tajā dzīvoja 651 921 iedzīvotājs. Mesīnas province sīkāk iedalās 108 komūnās. 2015. gada augustā province reorganizēta par Mesīnas metropoli.
Cielavu dzimta
Sistemātika
Cielavu dzimta (Motacillidae)
Nabe (ciems)
Nabe ir ciems Limbažu novada Limbažu pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 10 km no pagasta un novada centra Limbažiem un 63 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V129.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Americano (kokteilis)
Americano ir alkoholisks kokteilis, kas sastāv no vienādās daļās sajaukta Campari, vermuta un sodas ūdens jeb zeltera. Kokteili parasti pasniedz augstā glāzē ar ledu un citrona šķēlīti. Sodas ūdens vietā lietojot džinu, to sauc par Negroni, abus kokteiļus sauc arī par Red Martini. Americano ir viens no kokteiļiem, ko Starptautiskā Bārmeņu asociācija ir iekļāvusi IBA oficiālo kokteiļu sarakstā.
Americano bija pirmais dzēriens, kuru pasūtija Džeimss Bonds Iana Fleminga romānā Kazino Royale.
Svalbāras Globālā sēklu glabātuve
Svalbāras Globālā sēklu glabātuve (no) ir droša kultūraugu sēklu glabātuve. Izveidota Norvēģijai piederošajā Svalbāras arhipelāgā Arktikā, netālu no Longjērbīenes pilsētiņas. Glabātuve ierīkota speciāli izbūvētā tunelī 130 m virs jūras līmeņa un 120 m dziļumā. Šobrīd glabātuvē atrodas vairāk nekā miljons sēklu paraugu no 76 pasaules valstīm. Glabātuvi uz trīpusējas vienošanās pamata pārvalda Norvēģijas valdība, Vispasaules Kultūraugu daudzveidības fonds un Ziemeļvalstu Ģenētisko resursu centrs.
Vēsture
1984. gadā Ziemeļvalstu Gēnu banka sāka uzglabāt kultūraugu sēklu rezerves kopijas pamestā akmeņogļu raktuvē netālu no Longjērbīenes. 2001. gadā tika pabeigts Starptautiskais līgums par pārtikas un lauksaimniecības augu ģenētiskajiem resursiem (ITPGRFA), kura ietvaros tika nolemts izveidot starptautisku, visiem pieejamu augu ģenētisko resursu sistēmu. Šī nolīguma ietvaros Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas apakšstruktūras vērsās pie Norvēģijas valdības ar ierosinājumu apsvērt globālas glabātuves ierīkošanu Svalbārā. 2004. gada novembrī Norvēģijas valdība pieņēma lēmumu finansēt un izveidot globālu sēklu glabātuvi.
Glabātuve tika izbūvēta laika periodā no 2006. līdz 2008. gadam un izmaksāja 45 miljonus kronu (ap 9 miljoni USD). Glabātuvi oficiāli atklāja 2008. gada 26. februārī, klātesot Norvēģijas premjerministram Jensam Stoltenbergam, Eiropas Savienības prezidentam Žuze Manuelam Barozu, Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas ģenerāldirektoram Žakam Djufam un Nobela prēmijas laureātam Vangari Maatai.
Glabātuve
Sēklu glabātuve izbūvēta smilšakmens iezī Platobergeta ziemeļu nogāzē 3,5 km uz ziemeļrietumiem no Longjērbīenes. Glabātuve atrodas 130 m virs jūras līmeņa un 120 m dziļi kalnā zem 40—60 m bieza klints slāņa, kas lielā mērā nodrošina glabātuves satura drošumu globālu kataklizmu gadījumā. Kalna masīvā valda mūžīgais sasalums ar stabilu dabīgo temperatūru —3° līdz —4° C. Papildus ar speciālām dzesēšanas sistēmām tiek nodrošināta —18 °C temperatūra, kas tiek uzskatīta par optimālu sēklu ilgtermiņa uzglabāšanai. Pati glabātuve veidota no trijām 9,5x27 m zālēm. Katrā zālē var izvietot 1,5 miljonus sēklu paraugu. Šobrīd tiek lietota tikai viena zāle.
Sēklas
Glabātuvē tiek uzglabātas kā pārtikā un lopbarībai izmantojamo sēklu paraugi, tā arī savvaļas augi, kas var kļūt par jaunu kultūraugu šķirņu donoriem. Šobrīd (2019) glabātuvē ir vairāk kā 6000 augu sugu sēklu paraugi.
Visvairāk glabātuvē ir rīsu, kviešu (katra vairāk kā 150 000 paraugu) un miežu (ap 80 000) šķirņu. Citas plaši pārstāvētas sugas ir sorgo (>50 000), pupiņas (>40 000), kukurūza (>35 000), lopbarības pupiņas (Vigna unguiculata, >30 000), soja (>25 000), kikuju (>20 000) un aunazirņi (>20 000). Kartupeļi, zemesrieksti, kajans, auzas, rudzi, sējas lucerna, tritikāle un kāposti glabājas ap 10 000—20 000 šķirņu.
Sēklas tiek uzglabātas trīsslāņu folijas iepakojumos, kas savukārt salikti plastmasas konteineros. Zemā temperatūra un ierobežotā piekļuve skābeklim nodrošina zemu metabolisko aktivitāti un aizkavē sēklu novecošanos.
Kirišu rajons
Rajonā dzimis krieviski rakstošais ukraiņu rakstnieks Andrejs Kurkovs (Андрій Юрійович Курков, 1961).
Natālija Novikova
Natālija Novikova ir Latvijas ratiņtenisa izlases dalībniece, Baltijas ratiņtenisa čempione. ITF tenisa rangā viņa atrodas TOP100.
Gundega Laiviņa
Gundega Laiviņa (dzimusi ) ir Latvijas Jaunā teātra institūta direktore un festivāla Homo Novus rīkotāja.
Gundega Laiviņa bijusi „Rīga 2014” tematiskās līnijas „Ceļu karte” kuratore. 2017. gadā Latviju Venēcijas arhitektūras biennālē pārstāvēja kuratoru komanda ar paviljonu “Together and Apart” (“Kopā un atsevišķi”). Gundega Laiviņa kopā ar arhitekti un urbānisti Evelīnu Ozolu, arhitektu Matīsu Groskaufmani, scenogrāfi Andu Skrējāni ir viena no komandas dalībniecēm.
Koncertzāle "Latvija"
Koncertzāle "Latvija" ir koncertzāle Latvijā, Ventspilī. Koncertzāle tika atklāta 2019. gada 25. jūlijā. Tās Lielajā zālē ir 578 skatītāju vietas. Koncertzālē atrodas manuālas akustiskas koncertērģeles un pasaulē lielākās vertikālās koncertklavieres.
Koncertzāles arhitekti ir Deivids Kuks no Vācijas un Māris Malahovskis.
Koncertzāles ēkā atrodas arī Ventspils mūzikas skola.
Gorīcijas province
Gorīcijas province (, fur, sl) ir Itālijas neadministratīva virspašvaldību teritoriāla vienība valsts ziemeļaustrumos, Friuli-Venēcijas Džūlijas autonomajā reģionā. Tās centrs un lielākā pilsēta ir Gorīcija. Province austrumos robežojas ar Slovēniju. Gorīcijas province iekļauj 25 komūnas.
Vēsture
Province sākotnēji izveidota 1927. gadā un līdz 1947. gadam aizņēma ievērojami lielāku teritoriju nekā mūsdienās. Pēc 1947. gada Parīzes miera līguma daļa provinces teritorijas tika atdota Dienvidslāvijai (mūsdienās — Slovēnija). 2017. gada 1. janvārī saskaņā ar reģionālo likumu province tika likvidēta kā pašvaldība, bet 2019. gadā atjaunota bijušās provinces robežās kā Gorīcijas reģionālā decentralizētā teritoriālā vienība, kas saglabā dažas reģionālās plānošanas un administratīvās struktūras.