cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oskars Kastēns
Politiskā darbība
2002. gadā bijis Latvijas Pirmās partijas (LPP) dibinātāju skaitā, ievēlēts 8. Saeimā no tās saraksta. No līdz  bijis LPP Saeimas frakcijas priekšsēdētājs, kā arī Eiropas lietu komisijas priekšsēdētājs.
O. Kastēns kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās no partiju apvienības "Par Labu Latviju" saraksta, bet netika ievēlēts.
Privātā dzīve
O. Kastēns ir precējies, ir divu bērnu tēvs.
Skandāli
2008. gadā laikraksta "Diena" žurnāliste Aleksandra Jolkina veica žurnālistikas eksperimentu, kas atbilstoši Kastēna aizstāvjiem bijis "no ētikas viedokļa strīdīgs", provocējot precēto politiķi uzsākt romantiskas attiecības. Eksperimenta mērķis bija pierādīt, ka konservatīvās un uz ģimenes vērtībām veidotās partijas LPP/LC pārstāvji savā dzīvē nav ar tik stingru morāli kā no Saeimas tribīnes. No šāda viedokļa eksperiments bija sekmīgs un pieņēmumu apstiprināja.
Raipala ezers
Raipala ezers (arī Raipals) ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā Korneta ezeru virknē. 35 m dziļais Raipals ir viens no dziļākajiem ezeriem Latvijā.
Ezers atrodas Korentu-Peļļu subglaciālajā iegultnē un ir lielākais no ap 10 tajā esošajiem ezeriem. 1999. gadā iegultnes Latvijas daļā izveidots Kornetu-Peļļu dabas liegums. Pats Raipala ezers ir ar aizsardzības statusu jau kopš 1923. gada, kad tika izveidots Raipala meža botāniskais liegums. Kornetu-Peļļu dabas liegums ietilpst arī plašākā īpaši aizsargājamā dabas teritorijā - Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū.
Ezera dibens smilšains un dūņains. Sastopamās zivju sugas: līdaka, asaris, rauda, plaudis, līnis un karūsa.
Ainaviskā ezera krastos atrodas divi viesu nami.
Friedeberg
Frīdeberga (Friedeberg) var būt:
Frīdeberga
Frīdeberga (Friedeberg) var būt:
Mirska
Mirska (pl, vēsturiski arī Frīdeberga ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Grifovas Slonskas.
Tondi (stacija)
Tondi (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Tallinā, Kristīnes pilsētas daļā, dzelzceļa iecirknī Tallina—Keila. Tondi pieturas punkts atrodas 3,7 km attālumā no Baltijas stacijas Tallinā, 7,4 km attālumā no Pēskilas un 23,2 km attālumā no Keilas. Tondi pietur visi Pēskilas, Keilas, Paldiski, Rīziperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošie elektrovilcieni.
Mirska
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Somijas hokeja izlase
Somijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Somiju starptautiskajās hokeja spēlēs. Somijas hokeja izlase ir četras reizes izcīnījusi Pasaules čempionāta zelta medaļas (1995, 2011, 2019, 2022). 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs izlases hokejisti pirmo reizi kļuva par olimpiskajiem čempioniem. Kopumā olimpiskajās spēlēs komanda medaļas ir ieguvusi septiņas reizes.
2022. gadā tā atrodas 1. vietā Starptautiskās Hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā.
Edgars Neverovskis
Edgars Neverovskis (dzimis ) ir Latvijas futbola pussargs, kurš šobrīd spēlē FS Metta-Latvijas Universitāte.
Kristiāns Heigenss
Kristiāns Heigenss (, dzimis, miris ) bija ievērojams Nīderlandes fiziķis, mehāniķis, matemātiķis un astronoms.
Biogrāfija
Dzimis 1629. gada 14. aprīlī, Hāgā ietekmīgā diplomāta ģimenē. 1647. gadā mācījās matemātiku un jurisprudenci Leidenes universitātē. Izglītību turpināja Bredas universitātē, kuru tolaik sauca par Orānijas prinča koledžu. 1650. gadā atgriežas mājās nenokārtojis akadēmiskos eksāmenus ne Leidenē ne Bredā. Pēc studijām pievēršas zinātniskiem pētījumiem un dzīvo iztiekot no personīgajiem iekrājumiem.
1651. gadā publicē savu pirmo zinātnisko darbu - "Teorēmas par hiperbolas, elipses un riņķa kvadratūrām". 1655. gadā vairākus mēnešus pavada Parīzē, kur tiekas ar vairākiem pazīstamiem zinātniekiem, kā arī ieinteresējas par varbūtību teoriju. 1660. gadā vēlreiz viesojas Parīzē, kur tiekas ar Blēzu Paskālu.
1666. gadā kļūst par vienu no jaundibinātās Francijas Zinātņu akadēmijas locekļiem. No 1666. līdz 1681. gadam dzīvo un strādā Parīzē. 1681. gadā slimības dēļ atgriežas Nīderlandē, bet vēlāk atgriezties Francijā neļauj reakcionāro noskaņu pastiprināšanās, jo sevišķi Nantes edikts. 1689. gadā ceļo uz Londonu, kur tiekas ar Īzaku Ņūtonu - angļu zinātnieku, kurš bija izvirzījis alternatīvu teoriju Heigensa gaismas viļņu teorijai - korpuskulāro teoriju. Piecus pēdējos dzīves gadus Heigenss nopietni slimoja, un mira Hāgā 1695. gada 8. jūlijā, 66 gadu vecumā.
Heigensa vārds
Heigensa vārdā nosaukts ESA nolaižamais aparāts Huygens Saturna pavadoņa Titāna izpētei kā daļa no starpplanētu zondes Cassini-Huygens.
Korejiešu īpašvārdu atveidošana
Korejiešu valodas īpašvārdu atveidošana latviešu valodas vidē tiek veikta pēc fonētiskās transliterācijas principa. Korejiešu valodas hangila burti tiek pārlikti latviešu valodas ortogrāfijā pēc to formālās vērtības, pakļaujot vārdus gramatizācijai.
Pēc šiem noteikumiem atveidojami Ziemeļkorejas un Dienvidkorejas cilvēku personvārdi un ģeogrāfiskie nosaukumi. Korejiešu izcelsmes personvārdi sastopami arī ASV, Kanādā, Austrālijā, Krievijā, Ķīnā, Japānā, retāk citur pasaulē. Atveidojot citu pasaules reģionu korejiešu izcelsmes personu vārdus, jāņem vērā šajā zemē pieņemtā izrunas prakse un vārdu pierakstu sistēmas.
Praktiskā atveidošana
Praktiski korejiešu īpašvārdu atveidošanu ir iespējams veikt vai nu no kādas no oficiālajām transliterācijas sistēmām, vai no hangila rakstības.
Atveidošana no transliterācijas
Divas visbiežāk lietotās korejiešu valodas transliterācijas sistēmas ir Makkūna-Reishauera transliterācija (tiek lietota galvenokārt Ziemeļkorejā) un jaunā (revidētā) transliterācija (tiek lietota galvenokārt Dienvidkorejā). Abas transliterācijas sistēmas ir pilnībā fonētiskas, bet ērtāk ir lietot Makkūna-Reishauera sistēmu, jo tajā viennozīmīgi ir apzīmēts balsīgo/nebalsīgo līdzskaņu pozicionālais lietojums, aspirēto līdzskaņu lietojums un patskaņu lietojums. Jaunajā sistēmā šie aspekti ir jāatceras un neskaidrību gadījumā jāpiesaista nosaukuma hangila forma. Neviena no nosauktajām transliterācijas sistēmām neataino garo paskaņu lietojumu, tādēļ garie patskaņi latviski netiek atveidoti.
Televīzijā, presē un internetā korejiešu vārdi bieži tiek pierakstīti pēc shēmas, kas paredzēta vārdu pēc iespējas tuvākai izrunai angļu valodā pēc angļu ortogrāfijas normām. Šādas vārdu formas pareizi latviskot praktiski nav iespējams. Piemēram, korejiešu uzvārdu 박 šajā sistēmā pieraksta Park (Makkūna-Reishauera Pak, jaunajā sistēmā Bak), lai angliski tas tiktu izrunāts, nevis vai.
Atveidošana no hangila
Atveidojot īpašvārdus no hangila rakstības, ievērojami šādi etapi:
서산 (Sosana), 오산 (Osana), 의정부 (Ijdžonbu)
대전 (Tedžona), 목포 (Mokpho), 광주 (Kvandžu)
Pārgaujas novads
2021. gadā Pārgaujas novadu pievienoja Cēsu novadam.
Vēsture
Pārgaujas novads pamatā aptvēra senās Idumejas teritoriju, kas pirmo reizi pieminēta pāvesta Inocenta III 1208. gada 31. janvāra bullā. Pēc Idumejas pakļaušanās Livonijas bīskapam Albertam par Idumejas fogtu kļuva viņa vecākais brālis Teoderihs. 1213. un 1224. gadā, kad pēc uzvaras pār ugauņiem notika Līvzemes un Tālavas dalīšanas, Straupes kungs Teoderihs pārcēlās uz Otepē, bet viņa Idumejas īpašumus ieguva Rīgas arhibīskapa vasaļi Rozeni, kuru heraldiskā zīme (roze) redzama arī tagadējā novada ģerbonī.
Pēc Rīgas arhibīskapijas likvidēšanas novads ietilpa Livonijas Pārdaugavas hercogistes, vēlāk Zviedru Vidzemes un Krievijas Impērijas Vidzemes guberņas sastāvā.
Teritoriālais iedalījums
Pārgaujas novads pēc 2009. gada Administratīvi teritoriālās reformas izveidojās apvienojot Raiskuma, Straupes un Stalbes pagastu. Raiskuma pagasta  kopējā platība ir 174,30 km2, Straupes pagasta platība ir 151,55 km2, bet Stalbes pagasta platība ir 159,17 km2. Kopējā Pārgaujas novada administratīvās teritorijas platība ir 485,02 km2.
Apdzīvotās vietas
Raiskuma pagasts: Auciems, Raiskums, Kūdums, Lenči, Unguri, Vējkrogs
Straupes pagasts: Straupe, Plācis, Lielstraupe, Brasla, Mazstraupe, Pušpūri, Strautiņi
Stalbes pagasts: Stalbe, Daibe, Rozula
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās
Kultūra
Šī novada Raiskuma pagastā 1981. gadā tika filmēta popularitāti ieguvusī Jāņa Streiča filma "Limuzīns Jāņu nakts krāsā".
Reliģija
Straupē atrodas luterāņu baznīca.
Lange
Lange (de — 'garais/-ā') ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Burvju pusdienas
"Burvju pusdienas" ir Ingus Baušķenieka trešais soloalbums.
Pēc 1990. gada albuma "Klusais okeāns" jaunas Baušķenieku dziesmas top lēni. 1992. gadā nāk klajā Ingus solo radiosingls "Ārpus tiltiem".
1993. gadā seko divas kopā ar Edīti rakstītas dziesmas "Roņi" un "Lietus nomierina mani", otrā no tām iekļauta 1993. gadā izdotajā latviešu popmūzikas izlasē — pirmajā Latvijā producētajā ierakstā, kas izdots CD formātā. Abas dziesmas piedalās "Mikrofona" rokaptaujā, "Lietus nomierina mani" gada balsojumā iegūst 45. vietu, "Roņi" - 60. vietu.
Albums ir ierakstīts Baušķenieka mājas studijā un izdots 1995. gada nogalē ierakstu kompānijā "Mikrofona ieraksti". Pazīstamākās šī albuma dziesmas ir radiosingli "Zvēri nāk" un "Lidojums uz Sauli". Dziesmai "Zvēri nāk" izveidots Olafa Okonova režisēts videoklips.
Novogrodzeca
Novogrodzeca (pl, vēsturiski arī Naumburga pie Kveisas ) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidrietumiem no Boleslavecas.
Senatnē, tāpat kā tuvējā Boleslaveca, pilsēta bija keramikas centrs. Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Jauniņā (pirmā sezona)
Seriāla "Jauniņā" (New Girl) pirmā sezona tiek pārraidīta televīzijas kanālā Fox no. Pirmajā sezonā tika iekļautas 24 sērijas.
Pāvilostas novads
Pāvilostas novads bija 2009. gada administratīvi teritoriālajā reformā izveidots novads Kurzemes rietumu daļā, kurā apvienoja bijušā Liepājas rajona pašvaldības Sakas novadu (ar Pāvilostas pilsētu) un Vērgales pagastu. Novada centrs bija Pāvilosta. Robežojās ar Ventspils, Alsungas, Kuldīgas, Aizputes, Durbes un Grobiņas novadiem.
2021. gadā Pāvilostas novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.
Aeroinženierija
Aerokosmiskā inženierija ir inženierijas nozare, kas apskata jautājumus, kas ir saistīti ar aeronautiku un astronautiku (kosmonautiku). Parasti šos abus terminus apvieno vienā — aerokosmiskā inženierija (en). Dažkārt var sajaukt ar aviācija s inženieriju, kura ietver sevī tikai smagāku par gaisu lidaparātu ekspluatācija s un izstrādes nozares.
Aerokosmiskajā inženierijā apskatāmie elementi
Pārsvarā aeroinženierija balstās teorētiskajā matemātikā, vielu dinamikā, lidojuma dinamikā. Tomēr liela nozīme ir arī empīriskajiem materiāliem. Vēsturiski šīs empīriskās zināšanas tika iegūtas no prototipu un modeļa testēšanas vai nu vēja tuneļos, vai arī brīvā atmosfērā. Tomēr nesenie sasniegumi datorikā ir devuši iespēju simulēt dabiskos apstākļus, tādējādi paātrinot izpētes procesu un samazinot laiku datu iegūšanai.
Vadošās kompānijas aeroinženierijā (2005. gads): Airbus, Boeing, Bombardier, Lockheed Martin, Northrop Grumman, Raytheon.
1761. gads
1761. bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.
Kārlis Ulmanis
Kārlis Augusts Vilhelms Ulmanis (dzimis, miris ) politiķis, viens no Latvijas valsts izveidotājiem, pirmais Latvijas Pagaidu valdības vadītājs un vairākkārtējs Latvijas Ministru prezidents. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma kļuva par vienpersonisku valsts vadītāju un 1936. gadā — pēc prezidenta Alberta Kvieša pilnvaru termiņa beigām – sevi pasludināja arī par Valsts prezidentu. Tālaika plašsaziņas līdzekļos saukts par Vadoni vai Valsts un Ministru prezidentu. Mūsdienās juristi K. Ulmaņa darbību Valsts prezidenta amatā traktē dažādi, vieni juridiski izceļ tobrīd valstī izsludināto ārkārtas stāvokli un leģitimizē Valsts prezidenta statusu, savukārt citi uzsver antikonstitucionālu raksturu un definē to kā prezidenta vietas izpildīšanu. Viņa darbības laikā notika relatīvs Latvijas tautsaimniecības uzplaukums pēc 1930.—1933. gada Lielās depresijas. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā arestēts un deportēts uz PSRS, kur ieslodzījumā mira. 2004. gadā veiktajā aptaujā par 100 visu laiku ievērojamākajām Latvijas personībām Ulmani ierindoja otrajā vietā.
Jaunība
Dzimis 1877. gada 4. septembrī tagadējā Bērzes pagasta „Pikšu” māju saimnieka Indriķa Ulmaņa (1836—1901) un viņa sievas Lizetes (dzimušas Līnberģes) (1837—1925) ģimenē kā trešais dēls. Vecākie brāļi Jānis Ulmanis (1865—1936) un Indriķis Ulmanis (1868—1923). Māsa Emīlija Lizete (1864) mirusi trīs mēnešu vecumā.
Mācījās Bērzes pagastskolā (1886—1889), Jelgavas Aleksandra pilsētas skolā (1889—1895), Jelgavas reālskolā (1895—1896). 1897. gadā Ulmanis beidza piensaimniecības kursus Tapiavā (Austrumprūsijā) un studēja lauksaimniecību Cīrihes Politehniskajā institūtā (1902—1903) un Leipcigas lauksaimniecības institūtā (1903—1905), kur ieguva agronoma izglītību.
Trimda
1905. gada revolūcijas laikā Kārlis Ulmanis par savu sabiedrisko darbību no 1905. gada decembra līdz 1906. gada maijam bija ieslodzīts Pleskavas cietumā. Pēc atbrīvošanas devās uz Vāciju, kur strādāja par skolotāju Annabergas lauksaimniecības skolā Saksijā (1907), pēc tam devās uz ASV, kur studēja Nebraskas Universitātes Linkolnas lauksaimniecības industriālajā koledžā (1908—1909), pēc kuras beigšanas bija piensaimniecības īpašnieks Teksasā. Pēc amnestijas izsludināšanas 1913. gadā K. Ulmanis atgriezās Latvijā un strādāja par agronomu lauksaimnieku biedrībā Valmierā un žurnāla „Zeme” redaktoru (1914—1916).
Politiskās karjeras uzsākšana
Pirmā pasaules kara laikā Ulmanis darbojās Valmieras bēgļu apgādāšanas komitejā un pēc Februāra revolūcijas 1917. gada aprīlī bija Latviešu Zemnieku savienības dibināšanas iniciators un priekšsēdētājs. Ievēlēts Vidzemes guberņas pagaidu zemes padomē, kur kļuva par Vidzemes pagaidu komisāra Andreja Krastkalna vietnieku. Pēc tam, kad 1918. gada pavasarī Vācijas karaspēks ieņēma Vidzemi, Ulmanis kļuva par Latviešu palīdzības komitejas valdes locekli un tās priekšsēdētāja Krastkalna vietnieku.
1918. gada 17. novembrī kā Latviešu Zemnieku savienības pārstāvis viņš piedalījās Tautas padomes izveidošanā un tika ievēlēts par jaunveidojamās Latvijas Pagaidu valdības vadītāju. Latvijas brīvības cīņu sākumposmā Ulmanis kopā ar Pagaidu valdību bēga uz Liepāju. Aprīļa puča rezultātā Pagaidu valdība uz laiku patvērās uz kuģa „Saratov”. Šajā laikā Latvijā par varu sacentās trīs valdības: Ulmaņa Pagaidu valdība, aprīļa pučistu Niedras valdība un Pētera Stučkas vadītā Latvijas Sociālistiskā Padomju Republika. Pēc Rīgas ieņemšanas 1919. gada 22. maijā un pēc Strazdumuižas pamiera noslēgšanas Ulmaņa Pagaidu valdība atgriezās Rīgā un nostiprināja savu varu Bermontiādes un Latgales atbrīvošanas cīņu laikā. 1920. gada 15. aprīlī mežainā apvidū uz autoceļa Lubāna—Dzelzava tika veikts atentāta mēģinājums pret automobilī braucošo Ulmani.
Latvijas parlamentārās demokrātijas gados Ulmanis bija viens no ietekmīgākajiem Latvijas politiķiem, bija Satversmes sapulces loceklis un Saeimas deputāts no Latviešu zemnieku savienības. Viņš atkārtoti bija Latvijas Ministru prezidents, pildīja arī ārlietu ministra, kara ministra, apgādības ministra un zemkopības ministra amatus. Īslaicīgi bija arī Latvijas zemnieku bankas valdes priekšsēdētājs un direktors (1923), Valsts zemes bankas padomes loceklis (1925—1927).
Autokrāts
Ulmanis, būdams Ministru prezidents, kopā ar kara ministru Jāni Balodi īstenoja 15. maija valsts apvērsumu, ieviesa kara stāvokli, ierobežoja preses un pilsoņu brīvības. Latvija beidza pastāvēt kā parlamentāra republika. Pēc apvērsuma visa vara koncentrējās Ulmaņa rokās. No 1936. gada 11. aprīļa līdz 1940. gada 21. jūlijam Ulmanis ieņēma Valsts Prezidenta amatu. 1935. gada 28. janvārī Ulmanis iedibināja "Draudzīgā aicinājuma" akciju, kuras mērķis bija aicināt dāvināt grāmatas savām bijušajām skolām. Bijušais Valsts prezidents savā vārda dienā uzdāvinājis bērnības skolai grāmatas un lūdzis, lai arī citi atceras savas skolas. Pirmajā akcijas norises gadā skolas saņēma 1,7 miljonu grāmatu un tūkstošiem gleznu. Šīs akcijas laikā tika dibinātas Draudzīgā aicinājuma skolas.
1939. gada pavasara lielvalstu politikas tendences bija klaji bīstamas Baltijas valstīm. Viņām bija grūti cerēt uz neatkarības saglabāšanu pilnā apjomā. Situāciju nesaglabāja 1939. gada jūnija sākumā ar Vāciju noslēgtais neuzbrukšanas līgums. Ārlietu ministram V. Munteram neizdevās dabūt četru lielvalstu garantijas Latvijas neitralitātei.
1939. gada rudenī, kad Polijas Otrā republika zaudēja savu valstiskumu, Latvijas politiskā elite sākā sadarbību ar PSRS. K. Ulmaņa autoritārā valdība izšķīrās parakstīt uzspiesto bāzu līgumu ar Padomju Savienību. Preventīva kolaborācija ar mērķi izvairīties no valsts neatkarības zaudēšanas sagatavoja augsni kolaborācijai 1940. gada jūnijā un pēc tā.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada 17. jūnijā K.Ulmanis apstiprināja PSRS spēku uzspiesto Augusta Kirhenšteina marionešu valdību. Viņš nolēma palikt sava amatā un sadarbojās ar padomju varu, parakstot un izsludinot likumus, kuri palīdzēja iznīcināt Latvijas neatkarību. Laika sprīdī līdz 1940. gada 21. jūlijam, kad steigā ievēlētā Tautas Saeima pieņēma lēmumu "Par Latvijas iestāšanos PSRS sastāvā", bet Ulmanis jau bija zaudējis Valsts prezidenta amatu, viņš izsludināja vairāk nekā 50 likumus.
Apcietinājums un nāve
1940. gada 22. jūlijā Ulmani apcietināja un nosūtīja uz Vorošilovsku (tagad Stavropole) PSRS. Pēc nacistiskās Vācijas uzbrukuma PSRS viņu 1941. gada 4. jūlijā ieslodzīja cietumā un 1941. gada 17. jūlijā izvirzīja apsūdzību pretpadomju darbībā.
1942. gada 1. augustā Vācijas karaspēka tuvošanās dēļ Ulmani cauri Vidusāzijai plānoja pārvietot uz Krasnojarskas cietumu Sibīrijā. Pēc Kaspijas jūras šķērsošanas viņa veselība strauji pasliktinājās un viņš nomira Krasnovodskas cietuma slimnīcā 1942. gada 20. septembrī. Apglabāts nezināmā kapavietā. Pastāv alternatīva versija, ka Ulmanis ir apbedīts Gori, Gruzijā.
Piemiņa
„Ulmaņa laiki latviešu kolektīvajā atmiņā mūsdienās simbolizē „zaudēto paradīzi”," norādīja vēsturniece Vita Zelče. Viņa darbības laiku parasti dēvē par Ulmaņa laikiem. Neviens cits latviešu politiķis šādu godu nav izpelnījies.
Lai arī Ulmaņa precīza atdusas vieta nav zināma, viņam par godu ir izveidotas vairākas piemiņas vietas Latvijā un ārpus tās. Rīgā Ulmaņa pieminekli atklāja  — dienā, kad pirms 63 gadiem Ulmani deportēja no Latvijas. Pieminekļa autori ir tēlnieks Uldis Kurzemnieks un arhitekts Agnis Lukšēvics. Piemineklis atrodas iepretim Latvijas Ārlietu ministrijas ēkai, kas ilgus gadus bija Ulmaņa darbavieta.
Vietā pie Dzelzavas—Lubānas autoceļa uz bijušo Cēsu un Valkas apriņķu robežas (mūsdienu Lubānas un Gulbenes novada robežas), kur 1920. gada 15. aprīlī pret Ulmani tika veikts atentāta mēģinājums, 1939. gada 11. augustā atklāja piemiņas plāksni. Latvijas PSR gados to nopostīja, un atjaunoja 1988. gada 18. novembrī cilvēktiesību aizstāvju grupas „Helsinki 86” pārstāvji.
Priekuļos uzstādītas 2 piemiņas zīmes. Pirmā uzstādīta jau 1989. gadā, vietā, kur pēc Kārļa Ulmaņa ierosinājuma 1935.—1936. gadā tika iestādīta bērzu birzs, kas ieguva nosaukumu „Vadoņa birzs”. Otra atklāta 1997. gada 4. septembrī pie Priekuļu selekcijas stacijas ar uzrakstu „pirmajam Latvijas Ministru prezidentam”.
2020. gada jūnijā tika paziņots, ka Izraēlas pilsētā Sderotā Kārļa Ulmaņa vārdā tiks nosaukts krustojuma aplis, pieminot viņa atbalstu Latvijas ebreju kopienai un Eiropas ebrejiem, kas guva patvērumu Latvijā, bēgot no vajāšanām nacistiskajā Vācijā 1930. gadu beigās.
Literatūra
Papildus materiāli, zinātniskā monogrāfija: Hanovs D., Tēraudkalns V. Laiks, telpa, vadonis. Autoritārisma kultūra Latvijā. 1934. — 1940. — Zinātne, 2012.
Jerve (stacija)
Jerve (et) ir dzelzceļa stacija Igaunijā, Tallinā, Kristīnes pilsētas daļā, dzelzceļa iecirknī Tallina—Keila un tā atrodas 5 km attālumā no Tallinas Baltijas stacijas, 6 km attālumā no Pēskilas un 21,8 km attālumā no Keilas. Jervē pietur lielākā daļa Pēskilas, Keilas, Paldiski, Rīziperes un Kloga-Rannas virzienā kursējošo elektrovilcienu (izņemot Keilas ekspresi).
Stacijas ēka
Lai gan pieturas punkts pašreizējā vietā tika atklāts jau 1923. gadā, Jerves stacijas ēka tika pabeigta vien trīs gadus vēlāk. Saskaņā ar ievērojamā jūgendstila arhitekta Kārļa Burmaņa (et) ieceri ēka tika ieturēta nacionālā romantisma stilistikā. Oriģinālā stacijas ēka var lepoties ar izsmalcinātām fasādes aprisēm — augstiem pusaploces formas logiem un īpašas formas jumtu. 1999. gadā stacijas ēka tika iekļauta valsts kultūras pieminekļu sarakstā. Kopš 2008. gada vēsturiskajā stacijas ēkā darbojas jauniešu centrs.
Luizs Inasiu Lula da Silva
Luizs Inasiu Lula da Silva (pt, izrunā: ; dzimis Kastesā) ir atkārtoti ievēlētais Brazīlijas prezidents. 2010. gadā žurnāls Time viņu atzina par vienu no 100. ietekmīgākajiem cilvēkiem pasaulē.
Dzīvesgājums
Dzimis 1945. gadā trūcīgā daudzbērnu ģimenē.
L. I. L. da Silva darbojās Brazīlijas Darba partijā. Pirms ievēlēšanas Brazīlijas prezidenta amatā viņš neveiksmīgi kandidēja uz šo amatu trīs reizes (pirmoreiz 1989. gada vēlēšanās). 2002. gada Brazīlijas prezidenta vēlēšanās viņš beidzot guva uzvaru un tika inaugurēts 2003. gada 1. janvārī. 2006. gada vēlēšanās viņš atkal uzvarēja un turpināja pildīt prezidenta pienākumus līdz 2011. gada 1. janvārim, kad beidzās otrais prezidentūras termiņš.
Lula pirmās prezidentūras ietvaros nostiprināja sociālās programmas, tostarp "Bolsa Familia", kuras mērķis bija sniegt finansiālu atbalstu nabadzīgām ģimenēm, un izveidoja programmu "Fome Zero", kuras mērķis ir pilnībā likvidēt badu un absolūto nabadzību Brazīlijā. Abu termiņu laikā Lula valstī veica radikālas reformas, kas noveda pie IKP pieauguma, publiskā parāda un inflācijas sarukšanas, un palīdzēja 20 miljoniem brazīliešu izkļūt no nabadzības. Ievērojami samazinājās nabadzības, nevienlīdzības, analfabētisma, bezdarba, zīdaiņu mirstības un bērnu nodarbinātības rādītāji; palielinājās minimālā alga, iedzīvotāju vidējie ienākumi, kā arī tika uzlabota skolu, augstskolu un veselības aprūpes pakalpojumu pieejamība. Aktīvi darbojās ārpolitikā, gan reģionāli, gan globālās tirdzniecības un vides aizsardzības pārrunās. Lula tika uzskatīts par vienu no vispopulārākajiem politiķiem Brazīlijas vēsturē, un vienu no pasaules populārākajiem politiķiem savas prezidentūras laikā.
2014. gadā sāktajā izmeklēšanā tika atklāts, ka pēc Lulas da Silvas nākšanas pie varas tika izveidota koruptīva shēma, kas ļāva celtniecības uzņēmumiem iegūt izdevīgus pasūtījumus valsts naftas uzņēmumā Petrobras. 2016. gada martā da Silvu aizturēja un nopratināja policija. Viņam tika izvirzīta apsūdzība par grezna dzīvokļa pieņemšanu no celtniecības uzņēmuma. Cenšoties glābt da Silvu, valsts prezidente Dilma Rusefa, kas no 2003. līdz 2010. gadam bija Petrobras padomes priekšsēdētāja, 16. martā bijušo prezidentu iecēla par savas administrācijas vadītāju. Maijā parlaments Rusefai izteica impīčmentu. 2017. gada 12. jūlijā federālā tiesa Lulam da Silvam piesprieda 9,5 gadu ilgu cietumsodu. Līdz apelācijas prasības izskatīšanai viņš palika brīvībā. 2018. gada janvārī federālā reģionālā ceturtā apgabala tiesa apstiprināja apsūdzības lēmumu un palielināja cietumsodu līdz 12 gadiem un vienam mēnesim. 7. aprīlī viņš tika nogādāts policijā.
2021. gada 9. martā Brazīlijas Federālā augstākā tiesa atcēla spriedumu Lulam da Silvam par korupciju un naudas atmazgāšanu.
2022. gadā 30. oktobrī viņš no jauna uzvarēja Brazīlijas prezidenta vēlēšanās.
Vojcešova
Vojcešova (pl, vēsturiski arī Kaufunga ) ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidaustrumiem no Jeleņa Guras.
Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā. Pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.
Nūbijas savvaļas ēzelis
Nūbijas savvaļas ēzelis (Equus africanus africanus) ir zirgu dzimtas (Equidae) ēzeļu apakšģints (Asinus) Āfrikas savvaļas ēzeļu sugas (Equus africanus) pasuga.
Nūbijas savvaļas ēzelis ir izmiris kopš sākuma, lai gan pasaules sarkanajā grāmatā ēzelis joprojām tiek minēts pie dzīvniekiem, kam draud izmiršana. Zinātņu doktore Patricija Melmane pēdējos gadus dzīvo Āfrikā, un viņas darbs ir saistīts ar centieniem dabai saglabāt vēl esošos Āfrikas savvaļas ēzeļus, kā arī noskaidrot, vai Nūbijas savvaļas ēzelis ir joprojām sastopams savvaļā. Nūbijas savvaļas ēzelis ir tuvs radinieks Somālijas savvaļas ēzelim, kura dzīve savvaļā šobrīd ir ļoti apdraudēta.
Ieradumi
Nūbijas savvaļas ēzelis kādreiz apdzīvoja Ziemeļāfrikas tuksnešu un pustuksnešu kalnainos apvidus. Ganīties savvaļas ēzeļi izgāja naktīs un agri no rīta, bet dienai iekarstot slēpās klinšu ēnā.
Nūbijas savvaļas ēzeļu tēviņi parasti dzīvoja atsevišķi nelielās grupās, mātītes kopā ar jaunajiem kumeļiem dzīvoja lielākos baros. Mātīte kumeļu iznēsāja gandrīz gadu, parasti piedzima viens kumeļš. Māte kopā ar jaundzimušo uzturējās nomaļus, kamēr kumeļš iemācījās māti atpazīt pēc smaržas, izskata un balss.
Nūbijas savvaļas ēzelis un mājas ēzelis
Mājas ēzelis pieradināts apmēram pirms 6000 gadiem Ēģiptē vai Mezopotāmijā. Uzskata, ka mājas ēzelis radies no Nūbijas savvaļas ēzeļa. Abām pasugām ir raksturīgas ārējā izskata detaļas. Šķērsām pāri pār pleciem abiem ēzeļiem ir tumši brūna svītra. Šādas svītras nav Somālijas savvaļas ēzelim. Mājas ēzelim un Nūbijas savvaļas ēzelim nav svītru uz kājām, kas savukārt ir raksturīgas Somālijas savvaļas ēzeļiem. Nūbijas savvaļas ēzeļa augstums skaustā ir apmēram 1,20 m.
Tomēr pēdējie arheoloģiskie izrakumi Ēģiptē un DNS pētījumi liecina, ka pirmie mājas ēzeļi ir bijuši jaukti no abiem Āfrikas savvaļas ēzeļiem. Zinātnieki ir daudz diskutējuši, vai Tuvajos Austrumos mājas ēzeļa pieradināšana nav bijusi saistīta ar Āzijas savvaļas ēzeļiem, tomēr arheoloģiskie pētījumi Sīrijā, Irānā un Irākā liecina, ka visi senie mājas ēzeļi ir radniecīgi Āfrikas savvaļas ēzelim.
Orbīta (tekstgrupa)
Orbīta ir Latvijas krievu dzejnieku tekstgrupa.
Vēsture
Grupa radās 1999. gadā, un kopš tā laika publicē dzejas un mākslas izdevumus, kā arī sniedz dzejas lasījumus dažādās valstīs. Grupa sadarbojas ar dizaineru Vladimiru Leibgamu, latviešu jaunās paaudzes dzejniekiem, māksliniekiem, mūziķiem un citiem dažādu mākslu pārstāvjiem.
Grupa saņēmusi Literatūras gada balvu dzejā (2005) par almanaha „Orbīta” 4. numuru DVD un CD formātā.
1760. gads
1760. bija garais gads, kas sākās otrdienā.
Pūkainais ozols
Pūkainais ozols (la) ir daudzgadīgs dižskābaržu dzimtas koks. Šis ozols savvaļā aug Eiropas dienvidos un Āzijas dienvidrietumos. Sastopams arī Francijā un atsevišķās Centrāleiropas daļās. Koks ir vidēji liels, sasniedz 20 m augstumu. Pūkainie ozoli ir ilgdzīvojoši. To mūža ilgums ir vairāki simti gadu. Gadu gaitā tie izveido ļoti resnu stumbru. Stumbrs var sasniegt pat līdz 2 m diametrā. Lapas ādainas, to garums 4—10 cm, platums 3—6 cm. Lapu plātnes ir klātas ar sīkiem matiņiem. Uz vecākām lapām apmatojuma var nebūt. Zīles ir gaiši brūnas vai dzeltenas, 8—20 mm garas.
Pūkainie ozoli aug sausās, kaļķainās augsnēs.
Jūras līmenis
Jūras līmenis ir vidējais jūras virsmas augstums pret nosacītu sākumpunktu. Jūras līmeni parasti lieto par visu sauszemes punktu augstuma atskaites mēru. Ir novērots, ka jūras līmenis visu laiku ceļas. Pirms 185 tūkstošiem gadu jūras līmenis ir bijis par 20 metriem zemāks nekā mūsdienās. Savukārt 20. gadsimtā tas ir pacēlies par 20 centimetriem jeb par 2 milimetriem gadā.
Nursultans Nazarbajevs
Nursultans Nazarbajevs (kk ; ru ; dzimis Čemolganā, Kazahijas PSR) ir bijušais Kazahstānas prezidents.
N. Nazarbajevs kļuva par prezidentu, kad Kazahijas PSR vēl bija PSRS sastāvā. Pēc PSRS sabrukuma un valsts neatkarības iegūšanas 1991. gada 16. decembrī bija Kazahstānas prezidents, piecas reizes pārvēlēts amatā. Atkāpies 2019. gadā.
Darbība Kazahijas PSR
1984. gadā N. Nazarbajevs kļuva par Kazahijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāju, strādājot Dinmuhameda Kunajeva, Kazahstānas Komunistiskās partijas pirmā sekretāra, pakļautībā. Viņš darbojās kā Kazahstānas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs no 1989. līdz 1991. gadam. Lai arī padomju periodā viņam bija ateistiski uzskati, vēlāk N. Nazarbajevs pārņēma musulmaņu tradīcijas, dodoties hadžā un atbalstot mošeju atjaunošanu, tajā pašā laikā mēģinot cīnīties ar Islāma terorismu Kazahstānā.
Darbība prezidenta amatā
1990. gadā N. Nazarbajevs kļuva par prezidentu. Vispirms viņš darbojās kā Kazahijas PSR prezidents, bet pēc valstiskās neatkarības iegūšanas 1991. gadā — kā Kazahstānas prezidents. Rietumvalstīs N. Nazarbajevs tika kritizēts par lēno reakciju cīņā pret plaši izplatīto korupciju, opozīcijas apspiešanu, negodīgām vēlēšanām un nepietiekamu runas brīvību. Tomēr laika gaitā politika mainījās. 2010. gadā N. Nazarbajevs paziņoja par reformām, kas veicinātu valstī daudzpartiju sistēmas attīstību. Vēloties demokratizēt valstī iedibināto autoritāro sistēmu, 2017. gada janvārīN. Nazarbajevs izteica priekšlikumu par konstitucionālu reformu, kas nodotu daļu varas Kazahstānas parlamentam un Ministru kabinetam.
Pēdējās prezidenta vēlēšanās 2015. gada aprīlī viņš tika ievēlēts ar 97,7% balsu vairākumu. 2019. gada 19. martā N. Nazarbajevs paziņoja par atkāpšanos no amata. Prezidenta pienākumus no līdz nākamajām prezidenta vēlēšanām tika uzdots pildīt parlamenta priekšsēdētājam Kasim-Žomartam Tokajevam (ievēlēts ). Vienlaikus N. Nazarbajevs palika Valsts drošības padomes vadītāja, Konstitucionālās padomes locekļa un valdošās partijas Nur Otan vadītāja amatos.
Ģimene
Vecākā meita Dariga Nazarbajeva 2019. un 2020. gadā bija Kazahstānas parlamenta senāta spīkere, bet 2020. gada pavasarī amatu zaudēja, tiek uzskatīts, ka līdz ar to ģimene zaudēja ietekmi valstī. Viņas bagātība tiek vērtēta vairāk nekā pus miljarda dolāru apmērā. Vidējās meitas Dināras Kulibajevas bagātība tiek vērtēta vairāk nekā miljarda dolāru vērtībā, līdz ar to viņa ir starp pašiem bagātākajiem Kazahstānas pilsoņiem. Jaunākā meita — Alija Nazarbajeva.
Vekholmas rūnu akmens
Vekholmas rūnu akmens (sv) ir rūnu akmens, kas atrodas Vekholmā (Veckholm) Upsālas lēnes teritorijā Zviedrijas austrumos. Tas uzstādīts pēc 1050. gada m.ē. par godu vikingam Askeram (Ásgeirr), kas kritis Līvzemē un ir viens no vecākajiem rakstu avotiem, kurā pieminēta Latvijas teritorija, proti, Līvzeme — vikingu Liflandi.
Rūnu teksts ar latīņu burtiem (sākas no akmens centra un vijas uz leju):
Gīza
Gīza (, al-Gīzah) ir pilsēta Ēģiptē, muhafazas administratīvais centrs. Atrodas Nīlas kreisajā krastā iepretim Kairai un faktiski ir tās priekšpilsēta, atrodas 20 kilometru attālumā no Kairas centra. Tā ir trešā lielākā pilsēta Ēģiptē aiz Kairas un Aleksandrijas. 2006. gadā tā bija otrā lielākā priekšpilsēta pasaulē pēc Jokohamas, Japānā.
Gīzā atrodas vairāku valstu vēstniecības, kā arī vairākas valdības iestādes. Gīzā atrodas Kairas universitāte.
Liels tūrisma centrs, jo Gīzas pievārtē atrodas valsts populārākie tūrisma objekti, Gīzas piramīdas un Lielā Sfinksa, kas ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Tajā ir atrodami arī daudzi citi Senās Ēģiptes pieminekļi.
Daugavgrīva
Daugavgrīva ir Rīgas pilsētas apkaime Pārdaugavā, Kurzemes rajona, kurā ietilpst arī pilsētas daļa Memmes pļava. Daugavgrīvas apkaime atrodas Rīgas ziemeļrietumu daļā uz Buļļu salas (ietver arī neapdzīvoto Mīlestības saliņu). Tā robežojas ar Rītabuļļu, Bolderājas, Vecmīlgrāvja un Mangaļsalas apkaimēm, taču savienojums pa sauszemi ir tikai ar Rītabuļļu apkaimi un Bolderāju (savienojums pa tiltu). Daugavgrīvas apkaimes robežas ir Rīgas līcis, Daugava, Loču kanāls, Buļļupe, Dzintara iela un taka, kas ved uz Rīgas līci. Apkaimē atrodas dabas parks "Piejūra".
Daugavgrīvas apkaimes kopējā platība ir 10,147 km², kas ir divreiz vairāk nekā Rīgas apkaimju vidējās platības rādītājs. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 14 831 metri. Centrālā Daugavgrīvas iela ir Parādes iela.
Vēsture
Daugavgrīva (de) vēstures avotos pirmo reizi minēta 1205. gadā, kad krusta karotāji vecās Daugavas grīvas labajā krastā (tagadējās Vecdaugavas krastā, Vecdaugavas apkaimē) uz Svētā Nikolaja kāpas (la) uzcēla cisterciešu klosteri. 1228. gadā kurši un zemgaļi to ieņēma un nopostīja. No 1305. gada, kad atjaunoto klosteri nopirka Livonijas ordenis, tajā atradās komturijas centrs — Daugavgrīvas pils. Nocietinājumiem pie Rīgas jūras vārtiem bija liela stratēģiska nozīme, un tie kļuva par Rīgas bīskapa atbalstītāju un ordeņa sadursmju objektu.
Daugavas gultnes rietumu atzars aptuveni tagadējās grīvas vietā izveidojās 1567. gadā. Vēl 1681. gadā tika uzturēts kuģu ceļš pa tagadējo Vecdaugavu, bet kārtējā ledus sastrēguma laikā tagadējā grīva tika izskalota dziļāka, un jau 17. gadsimta beigās Vecdaugava kļuva par nenozīmīgu atteku, kuras grīva aizsērēja.
Tagadējā vietā Daugavgrīva sāka veidoties 17. gadsimta sākumā. Par Daugavgrīvu cīņa notika arī 17. un 18. gadsimta karos. Poļu-zviedru kara laikā 1608. gadā zviedru armija uzcēla pirmos nocietinājumus Daugavas jaunajā grīvā (Neimindes skansti — Neumünde) un tajā nometināja 250 karavīru lielu garnizonu. Zviedru Vidzemes laikā 1640. gados uzbūvēja lielu cietoksni ar pieciem bastioniem un diviem vārtiem, 1670. gadā inženieris Ēriks Dālbergs piecus agrākos bastionus paplašināja, uzbūvēja sesto bastionu, jaunus kazemātus, pulvera pagrabus, uzbēra vaļņus un padziļināja grāvjus. 1680.—1683. gadā Daugavgrīvas cietoksnī par garnizona luterāņu mācītāju kalpoja Ernests Gliks.
Neapoles mastifs
Neapoles mastifs ir Itālijā cēlusies suņu šķirne, kas pēc Starptautiskās kinoloģiskās federācijas klasifikācijas (SKF) pieder pie 2. grupas, 2.1 sekcijas ar numuru 197, bez darba spēju pārbaudes. Tas ir liels impozants sargsuns. Dažreiz to sauc arī par itāļu mastifu jeb "neo".
Vēsture
Šķiet, ka Neapoles mastifa priekšteči kalpoja cilvēkam jau 7. gadsimtā p.m.ē. Līdzīgu suņu atveidojumi ir atrodami Asīrijas bareljefos un persiešu metāla mākslas darbos. Tos izmantoja kā kaujas un kara suņus. Tiek uzskatīts, ka šķirni tādu, kā to pazīst šodien, ir izveidojis Aleksandrs Lielais, krustojot Maķedonijas un Epīrijas kaujas suņus ar īsspalvainajiem Indijas suņiem. Tie saucās molossus un piedalījās ziloņu, lauvu, tīģeru un cilvēku medīšanā. Romas impērijā vēlāk izmantoja molossus kā kaujas un medību suņus kā arī gladiatoru cīņās Kolizejā. Pēc Romas ekspansijas Lielbritānijas salā molossus tika krustots ar citām milzu suņu šķirnēm.
Daugavgrīva
Vēsture
1905. gadā Daugavgrīvas cietoksnī darbojās sociāldemokrātiskās partijas Rīgas komitejas kara organizācija. 1905. gada 23. jūnijā notika plaša demonstrācija, bet 22. oktobrī masu mītiņš. 20. novembrī Daugavgrīvas garnizona kareivji piedalījās masu mītiņā Bolderājā. 1909. gadā Daugavgrīvā bija jau uzceltas 110 ēkas un iedzīvotāju skaits bija aptuveni 2 tūkstoši cilvēku, kuri galvenokārt bija ostas strādnieki un zvejnieki. 1915. gadā Daugavgrīvas cietoksnī formēja un apmācīja latviešu strēlnieku bataljonus. 1919. gada rudenī tur notika Latvijas armijas Daugavgrīvas garnizona nemieri.
Neapoles mastifs
Vēsture
Romas molossus krustojumus nākamajos gadsimtos izmantoja Dienviditālijas un Neapoles reģiona lauksaimnieki mājas sargāšanai.
Daugavgrīva
Vēsture
1924. gadā Daugavgrīva tika pievienota Rīgas pilsētai.
Neapoles mastifs
Vēsture
Itāļi sāka nopietni pievērsties šķirnei pēc Otrā pasaules kara. Mastifi tika atzīti par valsts nacionālo vērtību. Seši Neapoles mastifi tika izstādīti pirmajā suņu izstādē Neapolē 1946. gadā. Šķirnes standartu 1948. gadā izstrādāja gleznotājs Pjero Skanciani (Piero Scanziani). Gadu vēlāk Neapoles mastifu oficiāli reģistrēja Itālijas Kinoloģiskais klubs (Ente Nazionale della Cinafilia Italiana) un Starptautiskā kinoloģiskā federācija (SKF). Itālijas standarts tika pārskatīts un papildināts 1971. gadā. Amerikas Neapoles mastifa klubs tika dibināta 1973. gadā. 1990. gadu sākumā tika izveidoti divi klubi: American Neapoles mastifs Club un USA Neapoles mastifs Club. Šī šķirne tika uzņemta Amerikas kinoloģiskā kluba darba grupā 2004. gadā.
Daugavgrīva
Daugavgrīvas bāka
Daugavgrīvas bāka atrodas Daugavas kreisajā krastā pie ietekas jūrā. Pirmā karte, kurā atzīmēta bāka pie Rīgas, datēta ar 1536. gadu. Krievijas Impērijas bāku uzskaitē minēta arī Daugavgrīvas bāka — akmeņu krāvums, uz kura dedzis ugunskurs. No 1788. gada uguns tika kurināta no koka torņa augšējās platformas. 1812. gadā starp Daugavgrīvas bāku un Doma baznīcu ierīkoja semafora līniju, bet 1819. gadā uzcēla jaunu koka torni (uz mūra cokola), kurā dedzināja eļļas lampas ar reflektoriem. Krimas kara laikā 1854. gadā Daugavgrīvas bākas koka daļu nojauca un pamatos novietoja lielgabalus. 1857. gadā torni atjaunoja.
Neapoles mastifs
Izskats
Tas ir iespaidīgs masīvs dzīvnieks. Suņa svars ir 75-90 kg, kucēm 70-85 kg. Augums sunim 75-85 cm, kucēm 70-80 cm. Ķermeņa garums par 10% pārsniedz ķermeņa augstumu skaustā. Galvas garums sastāda 3/10 no kopējā ķermeņa garuma. Attiecība starp pieres un purna daļu ir 2 pret 1. Galva ir smaga ar krokotu ādu. Ādas krokas uz purna saplūst ar kakla krokām, tās krīt līdz pat krūtīm veidojot iespaidīgu pakakli. Piere ir plakana, deguns - liels. Pāreja no pieres uz deguna muguras daļu ir diezgan izteikta. Degungala krāsa saskaņota ar kažoka toni. Acis nelielas, gandrīz apaļas, novietotas dziļi, pēc standarta tās ir vienu toni tumšākas par kažoka toni. Sakodiens ir šķērveida vai taisns. Pilna zobu formula. Ausis nelielas, trīsstūra formas. Kakls ir spēcīgs, īss. Mugura taisna, plata un labi muskuļota. Skausts ir plats, tas īpaši neizceļas. Krūšu kurvis plats ar labi attīstītiem pektorāliem muskuļiem. Krusti ieslīpi, labi muskuļoti. Pleci ieslīpi. Priekškājas taisnas, platas. Pakaļkājas spēcīgas ar gariem apakšējās locītavas leņķiem. Ķepas apaļas. Nagi labi pigmentēti. Īsais raupjais apmatojums ir ciets un pieguļošs. Tā maksimālais garums ir 1,5 cm. Pierastākās apmatojuma krāsas ir zila un tēraudzila, melna un pelēka. Tā var būt arī ruda ar vai bez svītrojuma (angl. brindle). Baltas zīmes ir pieļaujamas uz krūtīm vai ķepu pirkstiem. Aste ir resna, plata pie pamatnes. Tā krīt taisni, bet uzbudinājuma brīdī tiek pacelta mazliet virs muguras līnijas. Saskaņā ar tradīciju šīs šķirnes suņiem īsi apgriež ausis, bet asti saīsina atstājot tikai 1/3. Mūsdienās ausis var atstāt arī dabīgā lielumā. Sunim ir lēna, brīva gaita, kas atgādina lielo kaķu gaitu. Suns pārvietojas galvenokārt soļos vai lēnā riksī, tas auļo ļoti reti.
Daugavgrīva
Daugavgrīvas bāka
1863. gadā uzstādīja saliekamu čuguna torni, bet 1915. gadā to uzspridzināja, tādēļ 1921. gadā tika uzbūvēts cilindrisks dzelzsbetona tornis. Otrā pasaules kara tornis atkal tika uzspridzināts. 1945. gadā uzcēla koka pagaidu torni, bet kopš 1957. gada kompleksā ar miglas signālu un radiobāku darbojas pašreizējā bāka. Tas ir cilindriskas formas dzelzsbetona tornis ar baltu zibšņa uguni, kura augstums ir 35 metri virs jūras līmeņa.
Izglītība
Daugavgrīvas apkaimē darbojas Latvijas Jūras akadēmija un Rīgas Daugavgrīvas vidusskola.
Neapoles mastifs
Raksturs un audzināšana
Ikdienas dzīvē tas ir nosvērts un mierīgs dzīvnieks. Tomēr jāatceras, ka pieaudzis, tas kļūst ļoti spēcīgs. Saimniekam bez pieredzes būtu jāapmeklē suņu apmācības nodarbības ar savu kucēnu, lai iemācītu tam paklausības bāzes. Kuces parasti ir vieglāk apmācāmas. Audzināšanai jābūt konsekventai, bet bez kliegšanas un brutalitātes. Sunim skaidri jāliek saprast, ka lēmumus pieņem saimnieks, bez kā neparedzētā situācijā viņu vairs nespēs kontrolēt. Paklausībai pie saites jābūt nevainojamai, jo noturēt tik lielu dzīvnieku, ja tas raujas prom, var būt ļoti grūti. Tas ir nopietns sargsuns, kas drosmīgi aizsargā savu teritoriju un ģimenes locekļus, izrādot zibenīgas reakcijas. Neapoles mastifs lojāli izturas pret bērniem, bet praktiski nekad nesekos to dotiem norīkojumiem, tāpēc nav jāpieļauj, ka bērns bez vecāku uzraudzības ved ārā tādu suni. Tāpat nav vēlams, ka suns piedalās trakulīgās rotaļās, it īpaši, ja turklāt ir sveši bērni - viņš var nepareizi izvērtēt situāciju. Kucēns arī jāsocializē ar saviem radiniekiem pēc iespējas ātrāk, organizējot kopīgas pastaigas. Pareizi socializēts Neapoles mastifs jaunībā mīl citu suņu kompāniju, vēlāk izturas pret tiem neitrāli. Dažiem tēviņiem ir tieksme uz kauslīgumu ar citiem suņu tēviņiem. Tādā gadījumā no tieša kontakta ar tiem labāk izvairīties. Vairums Neapoles mastifu labi sadzīvo ar citiem mājdzīvniekiem, it īpaši ja iepazīst tos agrā kucēna vecumā. Šī suņa prasības pēc fiziskās slodzes ir vidējas, bet viņam patīk sekot saimniekam lai kur tas dotos, arī garās pastaigās. Pastaigas un sociālie kontakti ir arī svarīgi lai suns saglabātu psihisko līdzsvaru.
Daugavgrīva
Piezīmes
Rakstā izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājaslapas un Rīgas pašvaldības portāla
Dodi al Fajeds
Ēģiptiešu uzņēmēja, lielveikala "Harrods" un Fulham FC futbola kluba īpašnieka, miljardiera Muhameda el Fajeda dēls. Darbojies kā kinofilmu producents. Plaši pazīstams kļuva pēc savas nāves autokatastrofā 1997. gadā. Šajā autokatastrofā gāja bojā arī princese Diāna, ar kuru Dodi el Fajedam tolaik bija romantiskas attiecības.
Primavera
Primavera (es — ‘pavasaris’) ir Argentīnas vasaras polārstacija Antarktīdā. Izvietota Sjervas ragā (agrāk kļūdaini saukts par Springa (argentīniešu avotos — Primaveras) ragu) Sjervas līča dienvidu piekrastē Danko krastā. Staciju 1977. gada 3. martā uz 1954. gadā Argentīnas Kara flotes izveidotās Kapitankobetas (Refugio Naval Capitán Cobbett) patversmes bāzes izbūvēja Argentīnas armija un nosauca pēc analoģijas ar zemesragu par Primaveras armijas bāzi (Base de Ejército Primavera; kopš 1990. gada — Primaveras bāze). Stacija var izmitināt līdz 18 cilvēku komandu.
Līdz 1981. gada 31. decembrim Primavera funkcionēja kā vissezonas stacija, bet tika reorganizēta saskaņā ar Antarktikas pētījumu zinātniskās komitejas (SCAR) lēmumu, jo stacija atrodas speciālas zinātniskas intereses teritorijā (SSSI Nr. 15, ASPA Nr. 134). Kopš 1982. gada darbojas kā vasaras stacija.
Galvenās izpētes jomas ir ģeofizika, jūras bioloģija, zooloģija, ornitoloģija un meteoroloģija.
Zvaigžņu ozols
Zvaigžņu ozols ir daudzgadīgs dižskābaržu dzimtas koks. Šis ozols savvaļā aug ASV austrumdaļā. Izplatības areāls atrodas robežās starp Masačūsetsu, Aiovas dienviddaļu, Teksasas vidieni un Floridas ziemeļdaļu. Koks ir neliels, parasti 10–15 m garš. Dažreiz sasniedz pat 30 m augstumu. Lapas ādainas, apakšpusē ar sīkiem matiņiem. Lapām ir īpatna forma, līdzīga Maltas krustam. Zīles 1,5–2 cm garas, nogatavojas vienā sezonā.
Zvaigžņu ozolu koksne ir cieta, izturīga pret puvi, tomēr zāģmateriāli iznāk zemākas kvalitātes, jo šiem ozoliem zari veidojas zemu uz stumbra.
1759. gads
1759. bija parastais gads, kas sākās pirmdienā.
Erzji
Erzji ir Krievijas Pievolgas reģionā dzīvojoša somugru tauta. Viena no Mordvijas Republikas pamattautām, dažkārt tiek uzskatīta par mordviešu etnisko grupu. Runā erzju valodā. Kopskaits tiek lēsts ap 517 tūkstošiem, no kuriem tikai ap trešdaļu dzīvo Mordvijā, galvenokārt tās austrumu daļā — Suras kreisajā krastā, bet pārējie — sporādiski plašā reģionā gar Volgu un citur Krievijā. Erzju etniskā grupa šokši, kas apdzīvo Teņguševas apkārtni Mordvijā (ap 10 000 cilvēku), dažkārt tiek uzskatīti par atsevišķu etnosu.
Etnonīms
«Mordvieši» ir eksoetnonīms, kas, domājams, cēlies no irāņu saknes mârd‎ — ‘vīrietis’. Tiek uzskatīts, ka pirmoreiz minēts gotu vēsturnieka Jordana traktātā 5. gadsimtā kā Mordens un sākotnēji attiecināts tikai uz erzjiem, bet vēlākos gadsimtos arī uz tiem kaimiņos dzīvojušajiem mokšiem.
1928. gadā, pieņemot lēmumu par autonomijas izveidošanu erzjiem un mokšiem, sākotnēji bija plānots to nosaukt par Erzju-Mokšu autonomo apvidu, bet vēlāk tomēr izlemts lietot krievu labāk zināmo eksoetnonīmu «mordvieši». 1990. gados tika publicēta deklarācija par Mokšu un Erzju Padomju Republikas suverenitāti, tomēr Mordvijas APSR pārdēvēšana tika atlikta.
Vēsture
Mūsu ēras 1. gadu tūkstoša vidū Okas un Volgas starpupē nokonsolidējās vairāki somugru etnosi: marieši, merieši, mokši, muromi un erzji. Saskaņā ar arheoloģiskajiem datiem, erzji sākotnēji apdzīvojuši teritoriju Okas un Volgas starpupē. Kopš 12. gadsimta zināms par senkrievu kņazistu sadursmēm ar erzjiem. 13. gadsimtā zināms par erzju kņazu Purgazu. Mongoļu iekarojumu laikā erzju zemes tika izpostītas un pakļautas.
Pēc Ivana IV karagājiena uz Kazaņu 1540. gados erzju augstmaņi zvērēja uzticību Maskavas kņazam. Erzju zemes nonāca krievu muižnieku un klosteru īpašumā, kas intensīvi līdz tam savas tradicionālās reliģijas piekopušās tautas sāka pievērst pareizticībai. Erzji plaši piedalījās vairākos dumpjos, tajā skaitā Viltusdmitrija I un Pugačova vadībā. Sākot no 17. gadsimta, erzji pārcēlās uz zemēm austrumos no Volgas un jau 18. gadsimtā plaši apdzīvoja Samaras, Ufas un Orenburgas guberņas. Vēsturiskajā teritorijā palikušie tika ar varu kristīti un intensīvāk kā jaunajās teritorijās pārkrievoti.
1920. gados sākās nacionālo autonomiju veidošana Krievijā. Attiecībā uz erzjiem un mokšiem radās problēma noteikt teritoriju ar to dominējošo apdzīvotību, jo tie pietiekoši lielā skaitā dzīvoja 25 guberņu teritorijās. No 1925. līdz 1928. gadam Penzas, Ņižņijnovgorodas, Saratovas un Simbirskas guberņā tika izveidoti vairāk kā 30 mordviešu nacionālie pagasti. 1928. gadā no Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņas daļām ar ievērojamu erzju un mokšu īpatsvaru tika izveidots Saranskas (vēlāk — Mordviešu) apvidus, ko 1930. gadā reorganizēja par Mordviešu autonomo apgabalu.
Monoskops
Monoskops ( - viens + skopein - skatīties) - raidošās elektronstaru lampas veids, kas paredzēts viena nekustīga attēla (parasti televīzijas kanāla melnbaltās testa tabulas) videosignāla ģenerēšanai.
Uzbūve
Atšķirībā no parastajām raidošajām elektronu lampām, monoskopam gaismas jutīgās mozaīkas vietā ir plāksnīte ar uzdrukātu vai uzkodinātu testa tabulu vai kādu citu grafisku attēlu.
Izmantošana
Monoskopu ievieto televīzijas kamerā parastās raidošās lampas vietā un ģenerēto videosignālu pārraida pa parasto sakaru kanālu uz uztvērēju (televizoru vai videomonitoru). Pēc uztvertās testa tabulas izskata var novērtēt aparatūras darba kvalitāti un vajadzības gadījumā to noregulēt.
Mūsdienu televīzijā monoskopus neizmanto (krāsainās testa tabulas ģenerē ar speciāliem elektroniskiem videosignāla ģeneratoriem). Tomēr cilvēki, kas atceras melnbalto televīziju, noteikti atceras arī monoskopa ģenerēto testa tabulu televizoru ekrānos pārraižu starplaikos.
Viljams Pits Jaunākais
Viljams Pits Jaunākais (en, dzimis, miris ) bija britu XVIII gadsimta beigu un XIX gadsimta sākuma politiķis, Anglijas premjerministra Viljama Pita dēls. 1783. gadā 24 gadu vecumā kļuva Lielbritānijas premjerministru, un valsts vēsturē ir jaunākais premjerminista amata ieguvējs. Bija premjera amatā nemierīgajos Franču revolūcijas un Napoleona karu laikā.