cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frīdrihs Erdmans Štolls
Darbi
Latviešu valodā sarakstīja katehismu "Kristīgas ticības īsa mācība" (1812, 1817). Izveidoja lasāmgrāmatu "Jauna boksterēšanas un lasīšanas grāmata" (1813) kopā ar katehismu "Tā ticīga Dieva kalpa Luterus svēta bērnu mācība" (1815); abi darbi bija paredzēti apvienošanai vienā konvolūtā; tos pats apgādājis. Otro izdevumu (1840) pārstrādājis dēls Kārlis Frīdrihs Štolls.
Savo Zlatičs
Savo Zlatičs (hr; dzimis, miris ) bija horvātu ārsts, politiķis un šaha problēmists.
Dzīvesgājums
Zlatičs dzimis katoļu ģimenē. Viņa vecāki bija skolotāji. 1918. gadā, kad Itālija okupēja Istru, ģimene kā bēgļi, dzīvoja Triestē un Slovēnijā, līdz 1921. gadā apmetās uz pastāvīgu dzīvi Zagrebā.
1932. gadā, būdams medicīnas students, Zlatičs pievienojās kustību pret karaļa Aleksandra 6. janvāra diktatūru un piedalījās demonstrācijās pret režīmu. 1933. gadā, kopā ar saviem bijušajiem skolasbiedriem, viņš nodibināja nelegālu komunistu grupu. 1934. gadā pēc iestāšanās Komunistiskajā partijā, Zlatičs ātri kļuva par vienu no Dienvidslāvijas Komunistiskās Jaunatnes līgas līderiem. Par nelikumīgu politisko darbību, 1935. gada aprīlī Zlatičs tika arestēts, policijā spīdzināts, tiesāts un nosūtīts uz cietumu Sremska Mitrovicā. Pēc atbrīvošanas 1938. gadā, viņš sazinājās ar Dienvidslāvijas Komunistiskās partijas vadītāju Josipu Brozu Tito un, izpildot viņa norādījumus, turpmākos gadus lielāko daļu sava laika Zlatičs pavadīja, veidojot komunistiskās partijas šūnas Zagrebā. 1939. gada decembrī viņš tika arestēts otrreiz un ieslodzīts Lepoglavas cietumā. 1940. gadā, drīz pēc atbrīvošanas, Zlatičs nokārtoja gala eksāmenus un ieguva ārsta grādu.
1941. gada augustā, pēc ass valstu atbalstītās Horvātijas brīvvalsts izveidošanās, ar partijas lēmumu Zlatičs tika nosūtīts uz Kordunas reģionu, lai palīdzētu nodrošināt partizānu karaspēka medicīnisko aprūpi. Šis darbs izrādījās ļoti riskants, jo, lai kājām ejot sasniegtu ievainotos, bija jāšķērso apsargāti ceļi un dzelzceļi. Tādēļ tika nolemt, izveidot improvizētu slimnīcu partizānu kontrolētajā Petrova Gora kalnu zonā. Pirmā Zlatiča dibinātā slimnīca sāka darboties 1941. gada oktobrī, bet ienaidnieks to atklāja un iznīcināja. Pēc tam tā tika pārbūvēta Petrova Gora kalnos citā vietā. Jaunājā slimnīcā, kas palika neatklāta visu kara laiku, ārstējās vairāk nekā 5000 pacienti. Blakus vispārējam medicīnas darbam slimnīcā, Zlatičs veica arī nelielas ķirurģiskas operācijas. Zlatiča kā kara ārsta darbs beidzās 1943. gada beigās, kad viņš kļuva par Horvātijas Komunistiskās partijas politbiroja locekli. Turpmāk, līdz kara beigām, viņš veica politiskus pienākumus.
1946. gadā Zlatičs kļuva par Dienvidslāvijas sūtni Albānijā. Pēc 1948. gadā notikušās Tito un Staļina šķelšanās, kad Albānija atbalstīja Padomju Savienību un nostājās pret Dienvidslāviju, Zlatičs tika atsaukts no Albānijas un iecelts par rūpniecības ministru. Vairākkārt viņš atklāti izteicās par labu Staļina prasībām. Par to Zlatičs tika atstādināts no amata. 1949. gadā viņš tika izslēgts no Komunistiskās partijas, arestēts un notiesāts uz diviem gadiem ieslodzījumā Goli Otokas nometnē. 1951. gadā, kad Zlatičs parakstīja publisku paziņojumu, kurā nosodīja savu agrāko viedokli, viņš tika atbrīvots no cietuma un kļuva padomdevējs Veselības ministrijā, bet vēlāk, ministrijas jaunizveidotās medicīnas iekārtu un zāļu pārvaldes vadītājs. Viņš palīdzēja attīstīt ražošanu, modernu medicīnas iekārtu, zāļu un vakcīnu testēšanu un iepirkumu. Tomēr, neskatoties uz piedāvājumiem, viņš atteicās no atpakaļuzņemšanas Komunistiskā partijā.
Zlatiča nozīmīgākais devums bija klīniskās farmakoloģijas jomā. Viņš bija Dienvidslāvijas farmācijas žurnālā Pharmaca galvenais redaktors un viens no Dienvidslāvijas medikamentu klasifikācijas izveidotājiem.
Šaha kompozīcija
Kaut arī jaunībā Zlatičs bija labs šahists amatieris, ar šaha kompozīciju viņš sāka nodarboties tikai 1950. gadā, atrodoties Petrijskas ielas cietumā Zagrebā un lietojot no maizes izgatavotas šaha figūras. Pēc viņa atbrīvošanas no cietuma, horvātu šaha kompozīcijas lielmeistars Nenads Petrovičs iedrošināja viņu turpināt darbu pie šaha uzdevumu sastādīšanas. Atklātajā nacionālajā šaha kompozīcijas čempionātā Zlatičs ieguva zeltu visos četros tā žanros (divvilčos, trīsvilčos, palīgmatos un etīdēs), un iekļuva Dienvidslāvijas, vēlāk Horvātijas, šaha kompozīcijas nacionālajā izlases komandā. No 1958. gada viņš bija starptautiskais tiesnesis un no 1999. gada Goda meistars šaha kompozīcijā.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
Aknīstes katoļu baznīca
Vēsture
Pirmais Aknīstes dievnams bijis koka celtne, ko uzcēla Svētā Ignācija godam 1774. gadā par Rokišķu muižas īpašnieka barona Tīzenhauzena līdzekļiem. Tā bija Rokišķu draudzes filiālbaznīca, 22 metrus gara un 11 metrus plata celtne uz zemiem akmeņu pamatiem un nelielu tornīti uz jumta. No ārpuses baznīca bija apšūta koka dēļiem, bet iekšpusē tēstie baļķi bija nobalsināti. Dievnamā bija koka griesti un grīda, kora telpas, divas sakristejas. Tam bija viens altāris, bagātīgi rotāts kokgriezumiem, līdzīgi kā kancele. Apkārt baznīcas dārzam bija mūra žogs ar lieliem sarkanu ķieģeļu vārtiem. Tornī bija 180 kg smags zvans.
Par jaunas baznīcas būvniecību sāka domāt jau divdesmitā gadsimta sākumā, iepērkot ķieģeļus celtniecībai. Taču nodomus izjauca Pirmais pasaules karš. No nopirktajiem ķieģeļiem vēlāk apkārt baznīcai uzcēla jaunu žogu, kas pastāv līdz mūsdienām. Jaunās baznīcas pamatus iesvētīja Subates baznīcas prāvests Alberts Piebalgs 1934. gadā, asistējot Rokišķu draudzes, kam piederēja Aknīstes draudze, dekānam Ignācijam Deksnim. Baznīcas plānu veidoja pēc Kauņas Kristus Augšāmcelšanās baznīcas parauga, tikai samazinātā veidā.
1935. gadā par Subates baznīcas prāvestu tika nozīmēts Donāts Mūrnieks, kurš apkalpoja arī Aknīsti. Viņš Jelgavas ķieģeļu fabrikā nopirka baznīcas būvniecībai ķieģeļus, 1937. gada 31. oktobrī vēl reizi iesvētīja dievnama pamatus un triju gadu laikā uzbūvēja to. Kad būvei pietrūcis ķieģeļu, nojaucis žogu pie vecās baznīcas, atstājot tikai lielos vārtus. 1940. gadā baznīcai uzlikts jumts, bet iekšdarbi palikuši nepabeigti. Otrā pasaules kara laikā darbi apstājušies, līdz 1947. gadā bīskaps Pēteris Strods par Subates dievnama prāvestu norīkojis A. Rukmani, kuram uzdevis pabeigt Aknīstes baznīcas iekšdarbus, kas tika izdarīts ar draudzes locekļu palīdzību. 1948. gada 12. augustā bīskaps Pēteris Strods dievnamu konsekrēja, veltot to Svētā Ignācija godam. Veco koka baznīcu tika nolemts izjaukt un pārvest uz Neretas Ķišķu kapiem, taču Pieminekļu valde to aizliedza un vēlākos gados tā kalpoja kā Patērētāju biedrības noliktava, līdz sabruka.
Eksterjers
Baznīca ir celta funkcionālisma stilā ar vienu augstu torni, kurā iekārts 180 kg smags zvans. Tā ir 28 metrus gara, 15 metrus plata un 10 metrus augsta baltu ķieģeļu mūra celtne ar cinkotā skārda jumtu. Dievnamam ir lieli logi, kas dod daudz gaismas. Baznīcu ieskauj dārzs, kuru noslēdz drāšu pinuma žogs cementa stabos.
Interjers
Tā ir telpa ar koka grīdu un griestiem, kas ir līmeniski segti. Virs ieejas atrodas kora telpas ar ērģelēm. Pie ieejas durvīm atrodas koka krucifiksi un svētītā ūdens akmens trauks. Dievnamā ir trīs altāri, no kuriem lielais ir pārnests no vecās baznīcas, kas savulaik ir bijis Rokišku baznīcas altāris. Tas ir baroka stila altāris, kura vidū atrodas krucifikss ar Jaunavas Marijas un Svētā Jāņa koka skulptūrām. Pie kolonnām redzamas Svēto Pētera un Pāvila skulptūras, bet augšā Svētā Ignācija tēls. Sānu altāri ir kokgriezumiem bagāti. Kancele, kas bagātīgi rotāta ar kokgriezumiem, arī pārnesta no vecās baznīcas un agrāk bijusi Rokišku baznīcas inventārs. Feretrons ir ar Dievmātes un Svētā Ignācija gleznām. Dievnamā ir monstrance renesanses stilā un koka relikvārs no 1809. gada.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Jelgavas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Andrejs Skadiņš. Draudze sāka veidoties 18. gadsimtā, kad tā bija Lietuvas Rokišku draudzes filiāle. Pēc Rīgas arhidiecēzes atjaunošanas to lielākoties apkalpoja un apkalpo mūsdienās Subates draudzes priesteri. Draudzei piederīgi ir katoļi, kas dzīvo Aknīstes pilsētā un tās apkārtnē. Dievkalpojumi notiek reizi nedēļā.
Draudzes prāvesti
Aknīstes draudzē kalpojuši: Jānis Budris (1918.I-1919.I), Vainovskis (1919.III-1919.VI), Vikentijs Bogdišanko (1919.VII-1920.V), Žemaitis (1920.V-1920.VII), Heronims Mackus (1922-1925), Antons Pelešinas (1928-1930), Matejs Mikelonis (14.10.1930.-28.03.1934.), Alberts Piebalgs (28.03.1934.-11.07.1934.), Donāts Mūrnieks (11.07.1934.-16.02.1941.), Jāzeps Pavilonis (16.02.1941.-20.06.1942.), Antons Pelešinas (1944-1946), Antons Rukmans (1947-.12.07.1955.), Antons Kivlenieks (12.07.1955.-15.05.1975.), Vincents Bārzda (11.06.1975.-1996) un  Andrejs Skadiņš.
Kudrjašovs
Kudrjašovs (ru; sieviešu dzimtē Kudrjašova (Кудряшо́ва)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Narina
Narina (ky) ir apgabala pakļautības pilsēta Kirgizstānā, Narinas apgabala un Narinas rajona administratīvais centrs (rajonā neietilpst). Izvietojusies apgabala dienvidaustrumu daļā Narinas ieplakā Narinas upes krastos. Lielākā daļa iedzīvotāju ir kirgīzi (98,5%), kā arī uzbeki, dungani, uiguri u.c.
Porta spoguļošana
Porta spoguļošana tiek izmantota tīkla slēdžos, lai nosūtītu tīkla pakešu kopijas no viena slēdža porta (vai visa VLAN) uz tīkla monitoringa savienojumu citu komutācijas portu. To parasti izmanto tīkla ierīcēm, kurām nepieciešama tīkla trafika uzraudzība, piemēram, ielaušanās atklāšanas sistēma, pasīvā zondēšana vai reāllaika lietotāja uzraudzības (RUM) tehnoloģija, ko izmanto lietojumprogrammu veiktspējas pārvaldībai (APM). Portu spoguļošana Cisco Systems slēdžos parasti tiek saukta par komutējamo portu analizatoru (SPAN) vai attālināto portu analizatoru (RSPAN). Citiem ražotājiem ir citi nosaukumi, piemēram, 3Com slēdžos tā ir Porta peldošā analīze (RAP).
Tīkla inženieri vai administratori izmanto portu spoguļošanu, lai analizētu un atkļūdotu datus vai diagnosticētu kļūdas tīklā. Tas palīdz administratoriem rūpīgi sekot tīkla veiktspējai un brīdina viņus, ja rodas problēmas. To var izmantot, lai atspoguļotu ienākošo vai izejošo trafiku (vai abus) uz vienas vai vairākām saskarnēm.
Narina
Vēsture
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata šajā vietā 1868. gadā uz tirdzniecības ceļa starp Vidusāziju un Kašgaru izveidoto Krievijas armijas nocietināto garnizonu. Kopš 1939. gada — apgabala centrs. Mūsdienās Narinā izvietotas vairākas valsts iestādes, universitāte, rūpniecības uzņēmumi. Izveidota brīvā ekonomiskā zona «Narina».
Pilsēta ir viens no valsts hokeja centriem, tās komanda Alatoo-Dordoy vairākkārt kļuvusi par valsts čempioniem (2008/2009, 2012/2013).
Seinta
Seinta var būt:
Pūslīši
Pūslīši (Phalaropus) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgo putnu ģints, kas apvieno 3 sugas. Pūslīšu tuvākie radinieki ir tilbītes un upes tilbītes, kā arī terekijas, akmeņtārtiņi un šņibīši. Šīs ģints divas sugas ligzdo Ziemeļamerikas un Eirāzijas arktiskajā zonā, bet Amerikas pūslītis (Phalaropus tricolor) tikai Ziemeļamerikas rietumos. Visas sugas ziemas periodā migrē dienvidu virzienā. Arktiskās populācijas ziemo tropisko jūru krastos, bet Amerikas pūslītis dodas uz Dienvidameriku.
Latvijā
Latvijā var novērot 2 pūslīšu ģints sugas: platknābja pūslīti (Phalaropus fulicarius) un šaurknābja pūslīti (Phalaropus lobatus). Abas sugas Latvijas teritoriju nelielā skaitā caurceļo. Platknābja pūslītim līdz 2012. gadam bijuši 12 novērojumi. Iespējams, ka Latviju retu reizi caurceļo arī trešā ģints suga — Amerikas pūslītis. Tomēr šai sugai Latvijā līdz šim nav bijuši novērojumi, lai gan tā ir novērota Igaunijā, Somijā un Zviedrijā.
Izskats un īpašības
Pūslīšiem ir divas īpašības, kas tos atšķir no pārējiem slokveidīgajiem putniem. Tiem ir neparasts ligzdošanas ieradums un unikāla barošanās tehnika. Kad pūslīši barojas, tie ātri peld, metot nelielus apļus, izveidojot ūdens virpuli, tādējādi ūdens starume uznes virspusē bezmugurkaulniekus no seklās ūdenstilpes dibena. Pūslītis pēc tam iemērc knābi virpuļa centrā, uzķerot uzpeldējušo medījumu — ūdens kukaiņus un vēžveidīgos. Turklāt pēc tam, kad upuris ir saķerts knābī, tas ir jādabū pa garo knābi līdz mutei. Pūslīši šim nolūkam izmanto ūdens straumi, kas nogādā līdz mutei saķerto medījumu.
Jāsūdža
Jāsūdža (, Yāsūj) vai Jesūdža (luz, Jasuc) ir pilsēta Irānas dienvidrietumos, Kohgīlūjes un Būjerahmadsa ostāna administratīvais centrs. Izvietojusies Zāgrosa kalnos Bešāras upes ielejā 750 km no valsts galvaspilsētas Teherānas.
Smiltenes ģerbonis
Smiltenes pilsētas ģerbonis ir viens no Smiltenes pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Vairoga apakšējā daļā attēloti trīs zelta pakalni — Jāņu kalns, Lazdu kalns un Pilskalns. Pāri kalniem, vairoga augšdaļā, uz labo pusi laižas trīs sudraba vanagi, kas simbolizē stipru garu, spēku un augstus mērķus.
Kundrati
Kundrati ir ciems Alūksnes novada Zeltiņu pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 4 km no pagasta centra Zeltiņiem, 23 km no novada centra Alūksnes un 191 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts nozīmes autoceļiem, Melnupes krastā.
Parastā plaukšķene
Parastā plaukšķene (la) ir augs neļķu dzimtā. Sugas dabiskais izplatības areāls ir Eirāzijas mērenajā joslā, Makaronēzijā, un Ziemeļāfrikā, taču ir ieviesta arī Ziemeļamerikā, Japānā un citur. Suga ir bieži sastopama Latvijā, visā valsts teritorijā — pļavās, krūmājos, mežmalās un laucēs, kā arī dažādās nezālienēs.
Apraksts
Parastā plaukšķene ir daudzgadīgs, 15—65 cm garš lakstaugs ar stāvu stublāju, kas augšdaļā zaro. Lapas ir zilgani zaļas, pacietas, to forma ir no eliptiskas līdz lancetiskai, tām ir gluda mala un smails gals. Lapas uz stublāja ir novietotas pretēji, bet pie pamata tās ir rozetveida pušķī — kātainas. Ziedu dihāzijs ir plašs un skrajš. Ziedi var būt gan divdzimumu, gan viendzimuma. Ziedu vainags ir balts, dziļi šķelts, un putekšņlapas tālu pārsniedz stobriņu. Vainadziņa nav. Kauss ir bāli zaļš, uzpūsts, ar trīsstūrainiem zobiņiem. Kausam raksturīgas 20 gareniskas dzīslas un tīklveidīgs dzīslojums starp tām. Auglis ir stāva, olveidīga un mīksta pogaļa ar 6 trīsstūrainiem zobiņiem. Parastā plaukšķene zied no jūnija līdz augustam.
Pasugas
Mainīgā izskata dēļ sugai ir nodalāmas vairākas pasugas:
Fadejeva sala
Fadejeva sala (ru, sah) ir pussala Koteļnijas salas austrumos. Administratīvi ietilpst Krievijas Federācijas Sahas Republikas Bulunas ulusā. Pussala kopš 2018. gada 2. marta ietilpst valsts dabas liegumā «Jaunsibīrijas salas».
Vēsture
Pirmie no eiropiešiem Koteļnijas salas galveno rietumu daļu 1773. gadā atklāja krievu rūpnieki Ivana Ļahova vadībā. 1805. gadā tirgoņa Sirovatska arteļa vadītājs Jakovs Saņņikovs austrumos no Koteļnijas atklāja jaunu cietzemi, kuru vēlāk nodēvēja par Fadejeva salu par godu rūpniekam Fadejevam, kurš tur pirmais ierīkoja apmetni. Teritoriju starp Koteļniju un Fadejeva salu ilgi uzskatīja par aizsalušu jūras šaurumu, jo apsnigušo smilšu līdzenumu sākotnēji nevarēja atšķirt no jūras ledus klajuma. Tikai 1811. gadā, atkārtoti apsekojot Fadejeva salu, Saņņikovs atklāja, ka tā ziemeļos ir savienota ar šo smilšu līdzenumu — Bunges Zemi — un tas savukārt ar Koteļnijas salu. Neskatoties uz to, ka Fadejeva sala faktiski ir Koteļnijas pussala, kartēs tā joprojām tiek atzīmēta ar vēsturisko salas nosaukumu.
Pussala ir neapdzīvota, tajā pastāv tikai dažas mednieku apmetnes. 1941. gadā salas austrumu galā Pescovija ragā darbojās Mispescovijas polārstacija.
Ģeogrāfija
Pussala pēc formas gandrīz apaļa, tikai ziemeļrietumos no tās atzarojas 70 km garā Anžū strēle, kas pussalu savieno ar Bunges zemi. Rietumos un dinvidrietumos pussalu no Bunges Zemes atdala 110 km garais un 4-18 km platais seklais Hedenštrēma līcis. Austrumos 26 km platais Blagoveščeņjes šaurums pussalu atdala no Jaunsibīrijas salas. Pussala veidota galvenokārt no smilts, aleiroītiem un māliem, ko caurauž fosilā ledus dzīslas. Daudz termokarsta ezeru. Reljefs pārsvarā līdzens, tikai Anžū strēle pauguraināka ar pussalas augstāko vietu 64 m vjl. Piekrastē plaši smilšu sēkļi. Daudz upju, garākā no kurām ir Ulahanjurjaha. Ainavā dominē tundra un arktiskais tuksnesis. Mīt polārlapsa, ziemeļbriedis, laukirbes.
Pols Pērusons
Pols Pērusons (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Pērusons olimpiskajās spēlēs startēja trijās peldēšanas disciplīnās. Labākos rezultātus viņš izcīnīja zemūdens peldēšanā, kur izcīnīja 9. vietu. Viņš startēja arī 200 metru brīvā stila un 200 metru uz muguras peldēšanā. Šajās abās disciplīnās viņš startēja tikai priekšsacīkšu kārtā un fināla cīņai nekvalificējās.
Konkordijas laukums
Konkordijas (Saskaņas) laukums (fr) ir laukums Parīzē, Francijā. Vairāk nekā 8,6 ha liels, lielākais laukums pilsētā. Atrodas Parīzes 8. apgabalā, pie Elizejas laukiem.
Laukuma projekta autors ir arhitekts Anžs Žaks Gabriels, laukums izveidots atklāta astoņstūra formā 18. gadsimta vidū.
Sākumā nosaukts par Luija XV laukumu, uzstādīta karaļa statuja. Franču revolūcijas laikā Luija XV statuja tika nomainīta pret giljotīnu, laukums pārsaukts par Revolūcijas laukumu. laukumā tika giljotinēts Luijs XVI. Vēl giljotinēti tikuši arī Marija Antuanete, grāfiene Dibarī, Žoržs Dantons, Antuāns Lavuazjē, Maksimiljēns Robespjērs, Luijs Antuāns Senžists, Olimpija de Guža un citi.
1795. gadā laukums ieguva pašreizējo nosaukumu, tomēr no 1814. līdz 1826. gadam tā nosaukums bija "Luija XV laukums", pēc tam līdz 1830. gadam — "Luija XVI laukums". 1830. gadā tika atgūts Konkordijas laukuma nosaukums.
Bāzeles zooloģiskais dārzs
Bāzeles zooloģiskais dārzs (Zoologischer Garten Basel) ir zooloģiskais dārzs, kas atrodas Bāzelē Šveicē.
Tas ir vecākais un dzīvnieku skaita ziņā lielākais Šveices zoodārzs. To atvēra 1874. gada 3. jūlijā un pirmajā gadā zoodārzu aplūkoja 62 000 apmeklētāju. Mūsdienās tajā ik gadu ierodas vairāk nekā 1,8 miljoni apmeklētāju.
2008. gadā žurnāls Forbes Traveler to atzina par vienu no pasaules piecpadsmit labākajiem zoodārziem, bet pārstāvis no Londonas zoologu savienības par septīto labāko Eiropā.
Akvārijs
Atklāts 1972. gadā. 2012. gadā akvāriju pārstāvēja aptuveni 6000 dzīvnieku un 480 sugas — zivis, koraļļi, jūraszvaigznes un citi jūras iemītnieki, rāpuļi, abinieki, kā arī Džentū pingvīni un karaliskie pingvīni. Ziemas mēnešos pingvīni aplūkojami arī brīvdabas vivārijos.
Gadu gaitā panākta vairāku sugu vairošanās, piemēram, daudzspurzivju (Polypteriformes) 2006. gadā vai vairākkārtējs karalisko pingvīnu riests.
2009. gada 17. maijā Bāzeles zoodārzs paziņoja par nodomu celt plašu okeānu akvāriju, kas būtu pirmā šāda veida celtne Šveicē. Šo Šveices un Francijas kopīgi īstenoto projektu paredzēts pabeigt un akvāriju atvērt 2018. gadā.
Putnu māja
Atklāta 1927. gadā. Ēkas vidusdaļā izveidota iegarena, ar biezu veģetāciju apaugusi "džungļu oāze", kur mitinās brīvi lidojoši vai tekalējoši putni. Putnu mājas sānmalās izvietoti aviāriji.
Āfrikas ekspozīcija un ziloņu māja
Āfrikas ekspozīciju kopīgi apdzīvo nīlzirgi, strausi un Granta zebras.
Ziloņu māju pārstāv Āfrikas savannas zilonis. Pašreizējais ziloņu komplekss konstruēts 1953. gadā. 2013. gadā sākās tā rekonstrukcija un paplašināšana. Darbus paredzēts pabeigt 2016. gada rudenī, kompleksa teritoriju palielinot vairāk nekā divkārši, līdz aptuveni 5000 m².
Sautera dārzs un antilopju māja
Sautera dārzs galvenokārt fokusēts uz Āzijas faunu, un tur aplūkojami Indijas degunradži, Āzijas īsnagu ūdri, sniega leopardi, Ķīnas mundžaki (Muntiacus reevesi) un citi. "Pērtiķu klintīs" dzīvo apmēram 60 makaki. Starp vairākiem iemītniekiem, kas Sautera dārzā pārstāv Āfrikas kontinentu un sekmīgi vairojas, ir pundurnīlzirgs.
Australis
Pirmos ķengurus Bāzeles zoodārzs ieguva 1908. gadā, un kopš tā laika tur ir piedzimuši vairāk nekā šīs kārtas pārstāvju. Rietumu pelēkie ķenguri un Austrālijas krūmu tītari (Alectura lathami) mitinās kopīgā brīvadabas ekspozīcijā. Ēkas Australis iekšpusē daži no pārstāvētajiem dzīvniekiem ir gekoni, jūras krupji, zaļie koku pitoni (Morelia viridis), zarkukaiņi (Phasmatodea), ārkārtīgi indīgie sarkanmuguras zirnekļi (Latrodectus hasseltii).
Etoša un Gamgoa
Etošas ekspozīcija nosaukta Etošas nacionālā parka vārdā, kas atrodas Namībijā un ir lielākais nacionālais parks Āfrikas dienvidrietumos. Ekspozīcija veltīta Āfrikas savvaļai, un atklātos voljeros uzturas gepardi, Dienvidāfrikas dzeloņcūkas (Hystrix africaeaustralis), lauvas, surikati, arī kaķu lemuri.
Gamboa ir Etošas tēmas turpinājums. Nosaukums "Gamboa" Etošas apgabalā dzīvojošo iedzīvotāju valodā nozīmē "vieta kur ir lauvas". Gamboa turpinās lauvu ekspozīcija, apskatāmas termītu kolonijas, hameleons, Nīlas krokodili, Austrumāfrikas cihlīdas no Haplochrimi tribas.
Pērtiķu māja
Pērtiķu māja ir lielākā zoodārza ēka. Tās iemītnieki ir gan vislielākie primāti — rietumu zemieņu gorillas, šimpanzes, Sumatras orangutani, gan vairāki vidēji un nelieli šīs kārtas pārstāvji. Pirmā gorilla nebrīvē Eiropā piedzima Bāzeles zoodārzā 1959. gadā. 1961. gadā tur dzima gorillas tēviņš Džambo, kuru 1972. gadā pārveda uz Džērsijas zoodārzu. Tā gandrīz pussimts pēcnācēju šobrīd dzīvo daudzos pasaules zoodārzos.
Pērtiķu māja uzbūvēja 1969. gadā. 2011. gadā apmeklētājiem atvēra rekonstruētu pērtiķu māju, kurā tās iemītnieku telpas bija paplašinātas no 340 m² līdz 700 m². 2012. gadā apmeklētājiem piedāvāja vairākas jaunas takas ap brīvdabas iežogojumiem.
Labidostomis
Labidostomis ir lapgraužu ģints, kurā ietilpst ap 70 sugu, kas iedalās 3 apakšģintīs. Ir izplatītas Palearktikas reģionā: Eiropā, Āzijā un Ziemeļāfrikā; Latvijā sastopami Labidostomis humeralis, Labidostomis lepidus, Labidostomis longimana, Labidostomis lucida un Labidostomis tridentata sugas. Kāpuri dzīvo izveidotos dobumos no ekskrementiem un apkārtējas vides substrāta augsnē, nokritušās koku lapās un zem akmeņiem. Ir aprakstīti 12 sugu kāpuri.
Staiceles ģerbonis
Staiceles pilsētas ģerbonis ir viens no Staiceles pilsētas oficiālajiem simboliem. Apstiprināts 1998. gadā.
Heraldiskais apraksts
Ģerboņa vairogs zilā krāsā. Uz vairoga attēlots baltais stārķis tā dabiskajā krāsojumā, tas esot bijis kāds īpašs stārķis, kas dzīvojis Staicelē 20. gadsimta 80. gados.
Lejnīki
Lejnīki ir ciems Maltas pagastā, Rēzeknes novadā. Atrodas 236 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie galvenā autoceļa A13 (Grebņeva_Rēzekne_Daugavpils_Medumi).
Ciema apkārtnē atrodas keramiķa Aivara Ušpeļa un gleznotājas Vēsmas Ušpeles darbnīca "Malny Wylky"
Kārlis Georgs fon Manteifels
Kārlis Georgs barons fon Manteifels arī Cēge (, dzimis, miris ) bija Kurzemes guberņas muižnieks, Kazdangas un Pūņu muižu īpašnieks un Kurzemes politiķis.
Pēc Jelgavas ģimnāzijas absolvēšanas studēja jurisprudenci Bonnā. Pēc studijām atgriezās dzimtenē, bija apriņķa maršals (Kreismarschall) un Kurzemes landtāga loceklis.
Slīteres iela
Slīteres iela ir iela Jūrmalā, Kauguru apkaimē. Slīteres iela sākas krustojumā ar Skolas ielu un beidzas krustojumā ar Lībiešu ielu. Kopējais ielas garums ir 200 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Slīteres ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Roko modernā dzīve
Roko modernā dzīve ir ASV televīzijas kanāla Nickelodeon animācijas seriāls, ko pārraidīja no 1993. gada 18. septembra līdz 1996. gada 24. novembrim. Kopā ir uzņemtas 52 sērijas.
Latvijā šo seriālu translē televīzijas kanāls TV3.
Šņibīši
Šņibīši jeb šņībīši (Calidris) ir sloku dzimtas (Scolopacidae) tārtiņveidīgo putnu ģints, kurā apvieno 24 sugas. Šņibīši ligzdo arktiskajā joslā, un visas to sugas ir gājputni, kas ziemas periodā dodas dienvidu virzienā. Tie ir mazi vai vidēji lieli putni, ar proporcionāli gariem spārniem un relatīvi īsiem knābjiem. Knābja galā ir taustes receptori, kas palīdz šņibīšiem atrast barību, nemitīgi skraidot un pārmeklējot mitro augsni.
Latvijā
Latvijā var novērot, galvenokārt caurceļojot, 10 šņibīšu ģints sugas: dūņšņibīti (Calidris falcinellus), gaišo šņibīti (Calidris alba), gugatni (Calidris pugnax), jūras šņibīti (Calidris maritima), lielo šņibīti (Calidris canutus), līkšņibīti (Calidris ferruginea), parasto šņibīti (Calidris alpina), Temminka šņibīti (Calidris temminckii), trulīti (Calidris minuta) un tundras šņibīti (Calidris melanotos).
Rets ligzdotājs Latvijā ir gugatnis. Retumis ir ligzdojusi arī parastā šņibīša pasuga — Šinca šņibītis (Calidris alpina schinzii). Tomēr kopš 21. gadsimta sākuma drošu ziņu par ligzdošanu vairs nav.
Kanādas zoss
Kanādas zoss (Branta canadensis) ir liela auguma pīļu dzimtas (Anatidae) ūdensputnu suga, kas pieder pie melno zosu ģints (Branta). Tās dabīgais izplatības areāls ir ļoti plašs un aptver gandrīz visu Ziemeļameriku. Kanādas zoss ligzdo Kanādas un Aļaskas tundrā un mērenajā joslā, ligzdošanas teritorijai iesniedzoties ASV ziemeļdaļā. Tā ziemo Ziemeļamerikas dienvidu reģionos, Meksiku ieskaitot. Šī suga ir introducēta daudzviet pasaulē, kur tā labi iedzīvojusies: Britu salās, citviet Eiropā un Jaunzēlandē, no kurienes Kanādas zoss reizēm ieklejo Austrālijā.
Latvijā
Kanādas zoss pirmo reizi Latvijā konstatēta 1982. gada janvārī, kad divi Somijā gredzenoti īpatņi tika atrasti Vidzemes jūrmalā 35 km attālumā viens no otra. Viens no šiem putniem tika atrasts miris un tagad glabājas Latvijas Dabas muzejā. Novērojumu skaits gadu gaitā pieaudzis. Visbiežāk Kanādas zosis var novērot pavasara migrācijas laikā aprīlī un maijā. Regulāri novērojumi ir bijuši arī ziemas mēnešos. Dažos gados ieceļošanai mēdz būt invāzijas raksturs, piemēram, 2005. gada pavasarī reģistrēti 16 novērojumi (49 īpatņi). Savukārt 2008. gada marta otrajā pusē novērota lielāku baru ieceļošana (5 baros kopā 107 īpatņi).
Kanādas zoss pirmais nesekmīgais ligzdošanas gadījums bija 1991. gadā, kad Smārdes apkārtnē purva karjerā tika atrasta ligzda ar olām, vēlāk vismaz viens no pāra putniem tika nošauts. Pēc ilgāka laika posma konstatēti divi sekmīgas ligzdošanas gadījumi: 2020. gadā Ventas lejtecē Ventspilī un 2021. gadā Salacas lejtecē Salacgrīvas apkārtnē.
Izskats
Kanādas zoss ir liela auguma zoss, kuras ķermeņa garums ir 76—110 cm, spārnu izplētums 127—185 cm. Tēviņš ir nedaudz lielāks nekā mātīte, vidēji par 10%. Tā ķermeņa masa ir 3,2—6,5 kg, mātītei 2,5—5,5 kg. Atkarībā no pasugas tās ķermeņa lielums un dažas apspalvojuma detaļas var būt atšķirīgas, tomēr tām visām ir kopīga galvenā iezīme — melns kakls un galva ar baltiem vaigiem un zodu, kas koši kontrastē ar samērā gaišo, pelēkbrūno ķermeņa apspalvojumu. Tās kājas un knābis ir tumši pelēki, aste melna, bet zemaste balta. Lielākā ir lielā Kanādas zoss (B. c. maxima) pasuga, kas ir arī lielākā zoss pasaulē. Mazākā no visām pasugām ir mazā Kanādas zoss (B. c. parvipes). Ļoti lieli īpatņi var pārsniegt 8 kg masu. Lielākā zināmā Kanādas zoss ir svērusi 10,9 kg un tās spārnu izplētums ir bijis 2,24 m.
Mazākā auguma Kanādas zosis ir samērā grūti atšķirt no Bafina zosīm, lai gan pēdējās ir mazākas, tikai nedaudz lielākas par meža pīlēm, tām ir īsāki kakli un smalkāki knābji.
Uzvedība
Kā lielākā daļa zosu sugu Kanādas zoss ir gājputns. Tā ceļošanai veido lielus barus, kas lidojumā izkārtojas kāsī. Tēviņi ir samērā agresīvi gan vairošanās sezonas laikā, gan ārpus tās. Retos gadījumos tēviņš vajā ligzdošanas traucētāju pat līdz nāvei. Novērots gadījums, kad Kanādas zostēviņš vairāk nekā stundu vajājis melngalvas zosi, līdz tā ir mirusi. Nāve iestājās no noslīkšanas dubļos, tā kā Kanādas zostēviņš knāba traucētāju galvā un spieda to zemē.
Barība
Kanādas zoss galvenokārt ir zālēdāja, lai gan nelielos daudzumos tā barojas arī ar nelieliem kukaiņiem un zivīm. Tā barojas gan ar zāli, gan ar sēklām. Kanādas zoss, līdzīgi kā citas zosis, lai barotos, izkāpj krastā un ar knābi plūc zāli. Tā labprāt ēd lauksaimniecības kultūras, piemēram, pupas, kviešus, rīsus un kukurūzu. Ūdenstilpēs tā barojas ar ūdensaugiem, kas aug gan krastos, gan tilpnes dibenā. Reizēm var novērot Kanādas zosi barojamies pilsētu atkritumu izgāztuvēs.
Ligzdošana
Kanādas zosis dzimumbriedumu sasniedz 2 gadu vecumā. Tās veido monogāmus pārus uz mūžu. Jauns partneris tiek meklēts tikai tad, ja viens no pāra iet bojā. Ligzdai vieta parasti tiek piemeklēta ūdenstilpes (ezera, dīķa, upes) krastā uz kāda pacēluma. Ligzda ir izskrāpēta sekla iedobe, kas tiek izklāta ar sausu zāli un dūnām. Dējumā ir 2—9 olas (visbiežāk 5 olas). Lai arī abi vecāki perē un abi vecāki aizsargā ligzdošanas teritoriju, mātīte ir galvenā perētāja. Inkubācijas periods ilgst 24—28 dienas. Vairošanās sezonas laikā Kanādas zosis maina arī apspalvojumu un nespēj lidot 20—40 dienas, atgūstot spēju lidot apmēram tajā pašā laikā, kad jaunā paaudze sāk lidot.
Uzreiz pēc izšķilšanās mazuļi spēj staigāt, peldēt un sekot saviem vecākiem, pašiem meklējot sev barību. Ģimene parasti pārvietojas vienā līnijā, abiem vecākiem atrodoties līnijas abos galos (priekšā un aizmugurē). Pieaugušās Kanādas zosis ar mazuļiem ir ļoti agresīvas, dzenājot gan nelielus dziedātājputnus, gan cilvēkus. Uzbrūkot tā šņāc kā čūska un, sitot spārnus, uzbrūk. Jaunās zosis sāk lidot, sasniedzot 6—9 nedēļu vecumu, bet tās paliek kopā ar saviem vecākiem līdz nākamā gada pavasarim, kopīgi ar vecākiem atgriežoties savās dzimtajās vietās no ziemošanas teritorijām.
Sistemātikas izmaiņas
Saskaņā ar jaunākajiem DNS pētījumu rezultātiem 2004. gadā no Kanādas zoss sugas tika atdalīta jauna suga — Bafina zoss (Branta hutchinsii). Kādreizējās vairāk kā 10 Kanādas zoss pasugas tika sadalītas starp abām jaunajām sugām. Mūsdienu klasifikācijā Kanādas zosij ir 7 pasugas, bet Bafina zosij 5 pasugas.
Sistemātika
Kanādas zosij ir 7 pasugas:
Šausmenīte 5
"Šausmenīte 5" (en) ir 2013. gada ASV šausmu komēdija, kuras režisors ir Malkolms D. Lī. Galvenās lomas filmā atveido Lindsija Loena, Ešlija Tisdeila, Saimons Rekss, Ērika Eša, Mollija Šanona, Hetere Loklīra, Dž. P. Manū, Džerijs O'Konels un Čārlijs Šīns. Filmas pirmizrāde notika. Šī ir piektā filma "Šausmenīte" filmu sērijā.
Pāris sāk piedzīvot kādas neparastas aktivitātes pēc pazudušo brāļameitu un brāļadēlu nogādāšanas mājās. Izmantojot mājas novērošanas kameras, viņi uzzina, ka viņus neliek mierā kāds nežēlīgs dēmons.
Kantāte
Kantāte ir apjomīgs liroepiska vai svinīga rakstura vokāli instrumentāls skaņdarbs vienam vai vairākiem solistiem, korim un orķestrim. Parasti sastāv no orķestra ievada, ārijām, rečitatīviem, kora dziedājumiem. Pēc struktūras tuva oratorijai, taču atšķiras no tās ar mazāku apjomu, satura viendabību, mazāk izvērstu sižetu.
Slimnīcas iela (Jūrmala)
Slimnīcas iela ir iela Jūrmalā, Slokas apkaimē. Slimnīcas iela sākas krustojumā ar Dzirnavu ielu un beidzas krustojumā ar Leona Paegles ielu. Kopējais ielas garums ir 130 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Slimnīcas ielā satiksmes kustība norit vienā joslā.
Lejnīki (Kalniešu pagasts)
Lejnīki ir ciems Kalniešu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 285 km attālumā no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A6. Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Dziļais ezers, Purva ezers, Lukštānu ezers.
Mehāniskā enerģija
Fizikā mehāniskā enerģija apzīmē potenciālās un kinētiskās enerģijas summu, kas sastopamas mehānisko sistēmu komponentēs. Mehāniskā enerģija ir enerģija, kas saistīta ar objekta kustību vai tā stāvokli un spēju veikt mehānisko darbu.
Enerģijas nezūdamības likums
Enerģijas nezūdamības likums apgalvo, ka, ja ķermenis vai sistēma tiek pakļauta tikai konservatīvajiem spēkiem, tad šī ķermeņa vai sistēmas pilnā mehāniskā enerģija paliek nemainīga. Izolētā sistēmā, kur darbojas tikai konservatīvie spēki, pilnā mehāniskā enerģija saglabājas.
Degreja
Degreja ir upe Austrālijas ziemeļrietumos, Rietumaustrālijas štatā, Pilbaras reģionā. Garums 193 km (kopā ar Okoveru 468 km), baseina platība 56 720 km².
Sākas, satekot Okoverai (Oakover) ar Nullagini (Nullagine), tek gar Lielā Smilšu tuksneša rietumu malu ziemeļrietumu virzienā, netālu no ietekas pagriežas uz ziemeļiem un ietek Indijas okeānā ap 70 km uz ziemeļaustrumiem no Porthedlendas. Sausajā gadalaikā izžūst. Upes ieleju izmanto aitu, liellopu un zirgu ganībām. Lielākās pietekas ir Šo (Shaw) un Kungana (Coongan), abas kreisās. Dažus kilometrus no ietekas, pie Degrejas ciemata, upi šķērso Lielā Ziemeļu šoseja (Great Northern Highway), kas savieno Pērtu ar Vindemu.
Upi 1861. gadā atklāja austrāliešu ceļotājs Frānsiss Gregorijs (Francis Gregory), kas nosauca to Karaliskās ģeogrāfu biedrības prezidenta grāfa de Greja (Earl de Gray) vārdā. 1888. gadā Degrejas ielejā celti zelta meklētāju pagaidu ciemati.
Pols Kaizermans
Pols Kaizermans (fr) bija franču peldētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Viņš olimpiskajās spēlēs startēja tikai zemūdens peldēšanā. Šajā disciplīnā viņš ieguva 9. vietu.
Lemešova (Malnavas pagasts)
Lemešova ir ciems Malnavas pagastā, Kārsavas novadā. Atrodas 277 km attālumā no Rīgas.
Mišela Bahmane
Mišela Marija Bahmane (en; dzimusi Ambla (Amble) Voterlū, ASV) ir amerikāņu politiķe, pārstāv Republikānisko partiju.
Pašlaik ir ASV Pārstāvju palātas locekle no Minesotas štata. Šajā amatā viņa ir kopš. Tāpat M. Bahmane bija Republikāņu partijas kandidāte 2012. gada ASV prezidenta vēlēšanās. 2012. gada janvāra sākumā viņš atsauca savu kandidatūru no ASV prezidenta vēlēšanām. Pirms darbošanās Pārstāvju palātā, viņa bija Minesotas štata Senātā un M. Bahmane ir pirmā sieviete no Republikāņu partijas, kas ir pārstāvējusi štatu Kongresā. Izglītību ieguvusi Vainonas štata universitātē (Winona State University), Orāla Robertsa universitātē (Oral Roberts University) un Viljama un Mērijas tieslietu skolā (William & Mary School of Law).
Deniss Zeidenbergs
Deniss Zeidenbergs (dzimis 1981. gada 18. jūlijā) ir bijušais vācu hokejists, aizsargs, Vācijas hokeja izlases dalībnieks. Pēdējais klubs (2018) ko pārstāvēja bija Nacionālās hokeja līgas klubs Ņujorkas "Islanders".
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Zeidenbergs sāka 1999.—2000. gada sezonā, kad debitēja Vācijas hokeja līgas kluba Manheimas "Adler" sastāvā. Jau nākamajā sezonā aizsargs kluba rindās bija nostiprinājies, sezonas beigās izcīnot Vācijas čempiona titulu.
2002. gada vasarā Zeidenbergs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties NHL vienībai Filadelfijas "Flyers". 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Zeidenbergs spēlēja "Flyers" fārmklubā Amerikas hokeja līgas klubā Filadelfijas "Phantoms", tā sastāvā izcīnot Kaldera kausu.
2005.—06. gada sezonas gaitā hokejists tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" rindām, taču nepilnu gadu vēlāk — jau uz Karolīnas "Hurricanes". "Hurricanes" Zeidenbergs spēlēja līdz 2008.—09. gada sezonas izskaņai, vasarā pievienojoties Floridas "Panthers" rindām.
Jau drīz "Panthers" hokejistu aizmainīja uz Bostonas "Bruins". Tās sastāvā 2010.—11. gada sezonas izskaņā aizsargs izcīnīja Stenlija kausu. "Bruins" rindās Zeidenbergs turpināja spēlēt līdz pat 2015.—16. gada sezonas noslēgumam. Īsi pirms 2016.—17. gada sezonas sākuma noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Islanders".
Vācijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002., 2006. un 2010. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī 2001., 2002. un 2008,kā arī 2017., 2018. gada Pasaules čempionātos.
Sarenes
Sugas
Ģintī ir klasificētas šādas sugas:
Natālija Sadovska
Natālija Sadovska (pl, dzimusi ) ir Polijas dambretiste, divkārša pasaules čempione (2016, 2018).
Sāka nodarboties ar dambreti 8 gadu vecumā pie Leška Petļicka. Pirmos panākumus viņa guva 2001. gadā, kad kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļas ieguvēju kategorijā līdz 10 gadiem.
Lielākus panākumus guva 2016. gadā, kad izcīnīja sudraba medaļu pirmajā pasaules čempionātā turku dambretē. Tajā pašā gadā ar rezultātu 56 pret 28 uzveica Olgu Kamišļejevu mačā par pasaules čempiones nosaukumu.
Četrkārtēja Polijas čempione sieviešu vidū un divkārša Polijas čempione vīriešu vidū (2018, 2019).
Absolvējusi Polijas nacionālo aizsardzības akadēmiju iekšējās drošības jautājumos.
1980. gada Latvijas čempionāts šahā
Turnīra gaita
Latvijas PSR 37. šaha čempionāts vīriešiem notika no 28. februārim līdz 18. martam 1980. gadā Rīgā. Turnīrā ritēja sīva cīņa par uzvaru starp daudzkārtējo čempionu Jāni Klovānu, jauno talantu Aleksandru Voitkēviču un pieredzējušo meistaru Valēriju Žuravļovu, kurā veiksmīgāks izrādījās Žuravļovs. Viņam tas bija pirmais Latvijas PSR čempiona tituls.
Latvijas PSR 34. šaha čempionāts sievietēm notika 1980. gadā Rīgā. Čempionātā debitēja PSRS sieviešu šaha čempionāta bronzas laureāte Tatjana Voronova, kas bija pārcēlusies uz Rīgu. Viņa spēja pieveikt gandrīz visas savas galvenās konkurentes un izcīnīt savu pirmo Latvijas PSR čempiones titulu. Vienīgi Astra Goldmane spēja daudz neatpalikt no Voronovas, taču beigās viņai nācās samierināties ar otro vietu. Turnīrā debitēja nākamā lielmeistare Ingūna Erneste.
Latvijas vīriešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībnieks !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! Punkti !! Vieta
Latvijas sieviešu šaha čempionāta turnīra tabula
! !! Dalībniece !! 1 !! 2 !! 3 !! 4 !! 5 !! 6 !! 7 !! 8 !! 9 !! 10 !! 11 !! 12 !! 13 !! 14 !! 15 !! 16 !! Punkti !! Vieta
Voljers
Voljers (no fr — 'putnu būris') ir iežogots laukums (ar nojumi vai atklāts), kurā var atrasties būri vai namiņi sīku dzīvnieku (trušu, suņu, putnu u.c.) uzturēšanai zvērkopības saimniecībās, zooloģiskajos dārzos, izstādēs un citur. Voljerus lieto arī savvaļas dzīvnieku uzturēšanai maksimāli dabiskā vidē, kas dod iespēju tos aplūkot tūrisma objektu apmeklētājiem.
Voljeri dārzos
Parkos un specializētos dārzos voljerus izmanto kā dārzu-parku noformējuma elementus. Īpašu izplatību eksotisku putnu uzturēšanai voljeri guva baroka, rokoko, sentimentālisma laikmetā. Putnu izskata un dziedāšanas baudīšana asociējās ar skaistuma īslaicīguma izjūtām. Tā Č. Kamerona 18. gadsimtā celtajā voljerā Pavlovskā kopā ar putniem atradās antīkās apbedījumu urnas.
1. FC Union Berlin
1. FC Union Berlin, saukts arī par Berlīnes "Union", ir profesionāls Vācijas futbola klubs no Berlīnes. Pašlaik spēlē Vācijas Bundeslīgā. Mājas spēles aizvada Stadion An der Alten Försterei (no vācu valodas — Stadions pie vecās mežniecības), kura ietilpība ir 22 012 vietas.
Klubs ir dibināts 1966. gadā, taču par tā priekšteci tiek uzskatīts 1906. gada dibinātais klubs FC Olympia Oberschöneweide (vēlāk tika saukts par SC Union 06 Oberschöneweide), kas 1923. gadā izcīnīja Vācijas vicečempionu titulu. Līdz 1990. gadam spēlēja Vācijas Demokrātiskās Republikas futbola līgu sistēmā. 1968. gadā izcīnīja VDR kausu (FDGB-Pokal). Pēc Vācijas apvienošanas spēlēja zemākajās līgās, līdz 2019. gadā pēc 3. vietas 2. Bundeslīgā uzvarēja pārspēlēs par vietu Bundeslīgā un pirmo reizi kvalificējās augstākajai līgai. 2001. gadā klubs ir spēlējis Vācijas kausa finālā, kurā ar 0:2 zaudēja Gelzenkirhenes "Schalke 04". Tas deva iespēju 2001.—2002. gada sezonā spēlēt UEFA kausā.
Singapūras hokeja izlase
Singapūras hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Singapūru starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 55. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2023. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.
Mihaels Grabners
Mihaels Grabners (dzimis 1987. gada 5. oktobrī) ir austriešu hokejists, malējais uzbrucējs.
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru Grabners uzsāka 2003.—04. gada sezonā, spēlējot Austrijas hokeja līgas kluba HK Villaha sastāvā. 2004. gada vasarā Grabners gan pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamās trīs sezonas aizvadot Rietumu hokeja līgā.
2007.—08. gada sezonu hokejists uzsāka AHL vienībā Manitobas "Moose", taču 2009.—10. gada sezonā aizvadīja 29 spēlēs arī NHL kluba Vankūveras "Canucks" sastāvā. 2010.—11. gada sezonu uzbrucējs uzsāka jau Ņujorkas "Islanders" rindās.
2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Austrijas hokeja līgas klubā HK Villaha, taču tad atgriezās "Islanders" rindās. 2015. gada vasarā tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs", taču gadu vēlāk noslēdza divu gadu līgumu ar Ņujorkas "Rangers". 2018. gada februārī tika aizmainīts uz Ņūdžersijas "Devils", taču vasarā noslēdza trīs gadu līgumu ar Arizonas "Coyotes".
Izredzētie (2013. gada filma)
"Izredzētie" (en) ir 2013. gada ASV, Apvienotās Karalistes, Vācijas, Francijas un Japānas kopražojuma kriminālfilma, kuras režisore, scenārija autore un viena no producentiem ir Sofija Kopola. Galvenās lomas filmā atveido Keitija Čanga, Izraels Brusards, Emma Votsone, Klēra Džuljena un Taisa Farmiga. Filmas pirmizrāde notika Kannu kinofestivālā. Filma ir balstīta uz patiesiem notikumiem.
Pusaudžu grupa, kura ir apsēsta ar slavu, izmanto internetu, lai uzzinātu slavenību atrašanās vietu un vēlāk aplaupītu šo slavenību mājas.
Vladimirs Saigins
Šahista karjera
Otrā pasaules kara laikā, 1943. gadā kļuvis par PSRS sporta meistaru šahā. Septiņas reizes uzvarējis Baltkrievijas šaha čempionātā: 1947., 1949., 1950., 1951., 1952., (kopā ar I. Boļeslavski) 1953., (kopā ar Alekseju Suetinu) un 1954. gadā. Piecas reizes Baltkrievijas izlases sastāvā piedalījies PSRS komandu čempionātos - 1953., 1955., 1958., 1962. un 1963. gadā. 1952. gadā PSRS sporta biedrības «Spartaks» komandas sastāvā piedalījies PSRS komandu kausā Odesā. 1955. gada PSRS sporta biedrības «Spartaks» čempionātā Kijevā dalījis 1.-2. vietu ar Israelu Zilberu, bet zaudējis papildmačā 1½:3½. Šaha sacensību vēsturē ir iegājis Saigina mačs Rīgā ar Mihailu Tālu, kurā viņš zaudēja ar 6:8 (+2 -4 =8), bet Tāls pēc šī panākuma kļuva par PSRS sporta meistaru šahā. Piedalījies arī 1961. gada Latvijas atklātajā šaha čempionātā Rīgā, kur izcīnījis augsto 3. vietu.
Augstrozes paugurvalnis
Augstrozes paugurvalnis ir dabas apgabals Idumejas augstienes austrumos Vidzemes ziemeļos Limbažu, Valmieras un Cēsu novados. Stiepjas 42 km garumā ziemeļu—dienvidu virzienā no Buivas Brīvzemnieku pagastā līdz Gaujas senlejai. Rietumu robeža ar Limbažu viļņoto līdzenumu stiepjas gar Rāķa purva pazeminājuma austrumu malu, Iesalu un Braslu, ziemeļu un austrumu robeža ar Burtnieka līdzenumu — pa Paktenes—Ziedenes pārpurvotā līdzenuma rietumu malu un Lenčupi. Posmā starp Buivu un Mazbrenguļiem Augstrozes paugurvaļņa robeža sakrīt ar ledāja kontaktnogāzi. Augstākais virsmas punkts ir Gulotnes kalns (125,4 m vjl) dienvidos no Dauguļiem.
Mainas
Mainas (Acridotheres) ir viena no strazdu dzimtas (Sturnidae) ģintīm, kas apvieno 10 dziedātājputnu sugas. Dabīgi izplatītas Āzijas dienvidos un dienvidaustrumos.
Augstrozes paugurvalnis
Ģeoloģija
Augstrozes paugurvalnis izvietojis uz lēzena, plakana, ziemeļu—dienvidu virzienā orientēta pamatiežu virsas pacēluma, kura augstums vietām pārsniedz 40 m vjl. Ziemeļu daļā pamatieži ir vidusdevona aleirolīti un smilšakmeņi, bet uz dienvidiem no Daibes tos sedz augšdevona smilšakmeņi. Pamatiežus klāj 20—40 m biezi kvartāra nogulumi — grants-smilts ar oļu piejaukumu, aleirīti, smilts, akmeņaina mālsmilts. Daudz nelielu smilts un grants karjeru, lieli kūdras krājumi.
Mainas
Izplatība
Mainas mājo Āzijas tropu joslā, sākot ar Irānas austrumiem un beidzot ar Ķīnas dienvidiem un Indoķīnu. Divas ģints sugas plaši introducētas citviet pasaulē: parastā maina (Acridotheres tristis) Dienvidāfrikā, Izraēlā, Havaju salās, Ziemeļamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē; bet cimeņmaina (Acridotheres cristatellus) Argentīnā, Japānā, Malaizijā, Filipīnās un Singapūrā.
Augstrozes paugurvalnis
Reljefs
Augstrozes paugurvalnis ir Idumejas augstienes augstākā daļa. Tā ziemeļu daļā ir viļņots līdzenums, ko saposmo 6—15 m augsti morēnuvāli un dauguļi ar plašiem pārpurvotiem pazeminājumiem starp tiem. Pārējo teritoriju uz dienvidiem no Madiešēnu purva aizņem pauguraine, kuras augstākajā daļā starp Augstrozes Lielezeru un Daibes purvu paceļas izolēti dauguļi, to masīvi vai virknes. Augstākie punkti ir Gulotnes kalns (125,4 m), Piltiņkalns (125,1 m), Lauskalns (124,7 m) un Cēsu kalns (116,7 m). Paugurvaļņa dienvidu daļā dauguļi veido meridionālā virzienā orientētas joslas, kas vislabāk izteiktas gar austrumu un rietumu malu. Pazemināto daļu aizņem purvi un ezeri. Brenguļu un Lielstraupes apkārtnē reljefu veido zemledāja izspieduma un sabīdījuma paugurgrēdas ar uzguldītiem kēmiem.
Aleksandrs Jegorovs
Aleksandrs Jegorovs (dzimis, miris ) bija padomju karavadonis, PSRS maršals.
Mainas
Kopīgās īpašības
Mainām raksturīgs tumšs apspalvojums, abi dzimumi izskatās līdzīgi. Viena no lielākajām ģintī ir cimeņmaina, kuras ķermeņa garums var sasniegt 27,5 cm, svars 140 g. Toties viena no mazākajām ir krastu maina (Acridotheres ginginianus), kuras ķermeņa garums ir apmēram 22 cm, svars mazākajiem īpatņiem 64 g.
Augstrozes paugurvalnis
Klimats
Paugurvaļņa klimats mēreni vēss un stipri mitrs, jo tā reljefs kavē no Rīgas līča plūstošo gaisa masu kustību. Gada vidējā temperatūra 4,8—5,0 °C, janvāra — –6,2 °C, jūlija — 16,7 °C. Bezsala periods 126—134 dienas, nokrišņu daudzums — 750—800 mm gadā — viens no lielākajiem Latvijā. Sniega sega veidojas decembra vidū, nokūst marta beigās.
Aleksandrs Jegorovs
Beidzis ģimnāziju Samarā. Armijā no 1901. gada. Piedalījās 1905. gada revolūcijas apspiešanā Kaukāzā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā. Pēc Februāra revolūcijas apakšpulkveža pakāpē iestājās eseru partijā.
Krievijas pilsoņu kara laikā no 1918. gada augusta Sarkanās armijas sastāvā komandēja armijas un frontes, arī kaujās pie Caricinas un Orlas-Kromu operāciju. Piedalījās Poļu-padomju karā.
Pēc kara Ukrainas kara apgabala (no 1924. līdz 1925. gadam) pavēlnieks, līdz 1926. gadam - kara atašejs Ķīnā, vēlāk Baltkrievijas kara apgabala pavēlnieks (no 1927. līdz 1931. gadam). No 1931. līdz 1937. gadam - Sarkanas armijas ģenerālštāba priekšnieks.
1938. gada martā arestēts, 1939. gada februāri sodīts ar nāvi. 1956. gadā reabilitēts.
Lemešovka
Lemešovka ir ciems Ūdrīšu pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 266 km attālumā no Rīgas.
Sofijas Svētā Aleksandra Ņevska katedrāle
Svētā Aleksandra Ņevska katedrāle (bg) ir pareizticīgo katedrāle Sofijā, Bulgārijā. Viens no lielākajiem Austrumu pareizticīgās baznīcas dievnamiem pasaulē. Katedrāle ir arī viens no pilsētas simboliem un tās galvenais tūrisma objekts. Aizņem 3170 m2 lielu teritoriju, tajā vienlaicīgi var atrasties 10 tūkstoši cilvēku.
Celta 20. gadsimta sākumā, lai arī pamatakmens ielikts 1882. gadā. Uzcelta par godu krievu karavīriem, kas mira krievu—turku karā (1877—1878), kura rezultātā Bulgārija tika atbrīvota no Osmaņu impērijas.
Īsu brīdi katedrālei tika nomainīts nosaukums. Pie altāra atrodas Aleksandra Ņevska relikvijas. Katedrāles kriptā atrodas bulgāru ikonas (daļa no Nacionālās mākslas galerijas). Pati baznīca apgalvo, ka katedrālē ir lielākā pareizticīgo ikonu kolekcija Eiropā.
Augstrozes paugurvalnis
Hidrogrāfija
Augstrozes paugurvalnis ir Salacas un Gaujas baseinu ūdensšķirtne. Upes galvenokārt nelielas, plūst pa plašiem pārpurvotiem pazeminājumiem, bieži ir padziļinātas un iztaisnotas. Vidējais kritums līdz 1,2 m/km, bet šķērsojot pauguru grēdas vai ledāja kontaktnogāzi — līdz 2—3 m/km. Paugurgrēdā atrodas Braslas pieteku Jenceļa, Divupes, Līčupītes un Strautenes augšteces, Lenčupes un tās pietekas Dūkupītes augšteces, Gaujas pietekas Draņķupīte un Ķūķupīte, kā arī Briedes un tās pietekas Mazbriedes augšteces.