cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giljermo Laso
Ar nelielu pārsvaru (52%) 2021. gada prezidenta vēlēšanās uzvarēja kreiso spēku kandidātu Andresu Arausu un aizvietoja iepriekšējo prezidentu Leninu Moreno, kurš 2021. gada vēlēšanās nepiedalījās.
Dukuļova (Briežuciema pagasts)
Dukuļeva ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 1 km no pagasta centra Briežuciema, 31 km no novada centra Balviem un 251 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V480 (Aususala–Breksene).
MUOS 2
MUOS 2 ir ASV militārās mobilo sakaru sistēmas Mobile User Objective System otrais pavadonis. Palaists 2013. gada jūlijā. To izgatavojis uzņēmums Lockheed Martin ASV Jūras kara flotes uzdevumā.
Pavadonis izgatavots uz modificētas platformas A2100 bāzes. Divas 14 m reflektora antenas izgatavojis uzņēmums Harris, bet sakaru aparatūru izgatavoja Boeing IDS.
MUOS 2 tika palaists 13:00 UTC ar nesējraķeti Atlas V/551 (sērijas numurs AV-040) no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta kompleksa SLC-41. Ģeostacionāro orbītu MUOS 2 sasniedza 8 dienu laikā. Tad tika izvērsti saules bateriju paneļi, un lielo antenu reflektori izvērsti 12 dienas pēc starta.
Līvs
Līvs var būt:
Pēteris Ābrams
Biogrāfija
Dzimis Burtnieku pagastā. 1909. gadā kopā ar Kārli Viziņu Rīgā uzsāk planiera būvi. 1911. gadā darbs pie planiera bija pabeigts un tas tika veiksmīgi izmēģināts Čiekurkalnā, pēc kam izmēģinājumi tika pārcelti uz Pārdaugavu. Ar šo planieri Ābrams un Viziņš apguva lidotparasmi. Turpmāk bija iecerēt planierim pievienot arī motoru, ko Ābrams bija jau sācis būvēt, tomēr līdzekļu trūkuma un kara sākuma dēļ šis projekts netika novests līdz galam.
1914. gadā, kad sākās Pirmais pasaules karš, Ābrams brīvprātīgi iestājies Krievijas armijā, kur nosūtīts dienēt uz Gatčinas aviācijas skolas Foto nodaļu. Par izrādīto interesi aviācijas jomā skolas administrācija atļāva viņam iestāties tajā. 1915. gadā viņš absolvēja Gatčinas aviācijas skolu, kas ļāva turpināt dienestu jau kā kara lidotājam. Krievijas pilsoņu kara laikā dienējis Sarkanās armijas aviācijas 45. eskadriļā, bet vēlāk iekļāvies Padomju Latvijas armijas aviācijā.
1920. gada februāra otrajā pusē netālu no pilsētas Veļikije Luki nogāzās lidmašīna LVG P-1, ko vadīja vācieties Pauls Lange, kurš veica slepenu misiju vācu komunistu (spartakistu) uzdevumā. Viņam bija jānogādā vēstule Ļeņinam Maskavā. Kārlis Viziņš, kurš atbildēja lielinieku 15. armijā par aviācijas remontdarbiem, Langem ieteica turpināt ceļu pa sauszemi, kamēr viņš saremontēs lidmašīnu, lai Lange varētu ar to atgriezties Vācijā. Lidmašīna turpat, kur bija avarējusi, tika saremontēta un Ābramam, Viziņam, kā arī lidotājam novērotājam Osim tika uzdots pārvietot lidmašīnu uz kādu priekš pacelšanās derīgu laukumu netālu no avārijas vietas. Tā vietā visi trīs veica 380 kilometrus garu pārlidojumu un 1920. gada 22. martā nosēdās pretinieka, tas ir, Latvijas teritorijā Ķekavā netālu no Katlakalna ciema. Lai arī nosēšanās beidzās ar lidmašīnas apgāšanos un bojājumiem spārniem, propellerim u.c. daļām, tomēr vēlāk tā tika saremontēta un vairākus gadus kalpoja Latvijas armijai.
No 1920. gada aprīļa Ābrams atrodas Latvijas Kara aviācijas dienestā. 25. aprīlī piedzīvojis avāriju, kad vadījis Sopwith Camel lidmašīnu, tomēr vēlāk lidmašīna tika saremontēta. 25. jūlijā piedalījies pirmajos Latvijas aviācijas svētkos Spilvē, vadot lidmašīnu ''LVG Nr. 24''. 1921. gada februārī demobilizēts. Pēc tam pievērsies fotogrāfa darbam, tomēr jau 1923. gadā atgriežas armijā, kur dien Jūras aviācijas nodaļā. 1924. gada 1. jūnijā Liepājā kopā ar lidotāju motoristu A.Bahmani iet bojā aviokatastrofā, kad veicis lidojumu ar lidlaivu Savoja S16.
Ramīgala
Ramīgala ir pilsēta Lietuvā uz dienvidiem no Panevēžas pie Upītes upes.
Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1503. gadā. Vēsturiski, atšķirībā no vairuma Lietuvas mazpilsētu, Ramīgala piederēja nevis kādai augstmaņu dzimtai, bet Viļņas universitātei.
Jasujuki Kuvahara
Jasujuki Kuvahara (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||12||5
Finanšu centrs
Finanšu centrs ir pilsēta, reģions vai atsevišķos gadījumos valsts, kur koncentrēts liels daudzums finanšu iestāžu (bankas, apdrošināšanas kompānijas, fondi, utml.). Finanšu centri izceļas ar plašu finanšu pakalpojumu klāstu, kuri tiek izplatīti vai labvēlīgu apstākļu ietekmē izplatās uz citām teritorijām.
Finanšu centru nozīme
Finanšu centra esamībai kādas valsts iekšienē ir pozitīvs efekts uz tās ekonomiku. Tie rada:
Piemēram, Šveicē finanšu sektora radītais IKP 2006. gadā bija 15% no kopējā, nodarbinot 5% no darbspējīgajiem iedzīvotājiem, nodokļu ienākumos radot 16% no visiem.
Priekšnosacījumi finanšu centra eksistencei
Vēsturiski eksistē vairāki faktori, kuri veicina finanšu centru rašanos un attīstību:
Starptautiskie finanšu centri
Pieci lielākie starptautiskas nozīmes finanšu centri ir :
Reģionālie finanšu centri
Pasaulē pastāv daudzi reģionāli finanšu centri, lielākoties tās ir pilsētas, kurām ir nozīme kādā noteiktā reģionā. Pārsvarā tās ir valstu galvaspilsētas, kur notiek galvenās ekonomikas aktivitātes. Kā vienu no šādām pilsētām var minēt arī Rīgu.
Daugavgrīvas Baltā luterāņu baznīca
Vēsture
Iepriekš Daugavgrīvas draudzes novada par Skanstes baznīcu sauktā koka baznīca atradusies tagadējā Vecdaugavā (pastāvējusi no 1640. līdz 1710. gadam, no jauna uzbūvēta 1725. gadā), bet mācītājmuiža (pastorāts) Kalngalē.
Pašreizējā baznīca celta no 1786. līdz 1788. gadam. Halles tipa mūra baznīcai ir viens joms. 1799. gadā Mangaļu un Bolderājas zvejnieki uzdāvinājuši ērģeles, 1859. gadā iebūvētas K. F. Huhn in Sissegall ērģeles. Netālu atrodas arī 1896. gadā celtā mācītājmāja. Nav saglabājusies draudzes skolas ēka.
Ancīši (nozīmju atdalīšana)
Ancīši var būt:
Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde
Latvijas Republikas Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde (PMLP) ir Latvijas Republikas Iekšlietu ministra pārraudzībā esoša iestāde, kuras kompetencē ietilpst personu apliecinošo un ceļošanas dokumentu izdošana, Iedzīvotāju reģistra uzturēšana un valsts migrācijas politikas īstenošana, t.sk. repatriācijas un patvēruma politikas izstrādāšana un realizēšana, personu tiesiskā statusa noteikšana, naturalizācija u.c. funkcijas. PMLP Centrālās nodaļas atrodas Čiekurkalna 1. līnijā 1 Rīgā.
Vēsture
PMLP izveidota kā Latvijas Republikas Ministru padomes Migrācijas lietu departaments 1991. gada 19. aprīlī. 1991. gada novembrī migrācijas dienests uzsāka darbu Jelgavā, Daugavpilī, Krāslavā, Tukumā, Liepājā, Ventspilī un Rīgā. 1991. gada 11. decembrī Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma likumu "Par Iedzīvotāju reģistru", kurā Migrācijas lietu departamentam uzdeva tā veidošanu un izmantošanu.
1992. gada 2. janvārī Migrācijas lietu departamentu iekļāva Latvijas Republikas Tieslietu ministrijas sastāvā un 14. janvārī pārveidoja par Pilsonības un imigrācijas departamentu, kas 30. jūnijā Valsts ministra Jāņa Dinēviča pakļautībā. 1992. gadā stājās spēkā likums "Par ārvalstnieku un bezvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos Latvijas Republikā", 1993. gada februārī - Latvijas Republikas Ministru Padomes lēmums "Par ieceļošanas vīzu izsniegšanas kārtību un robežu šķērsojošo personu kontroli Latvijas Republikā".
1993. gada 3. augustā departaments pārgāja Iekšlietu ministrijas pakļautībā. 1994. gada maijā departaments no Iekšlietu ministrijas Policijas departamenta pārņēma pasu izsniegšanas funkcijas. 1996. gadā Pilsonības un imigrācijas departamentu pārdēvēja par Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldi. 1998. gada janvārī pārvaldes sastāvā izveidoja Bēgļu lietu centru un uzsāka pieteikumu pieņemšanu bēgļa statusa saņemšanai. 2003. gada 17. martā atklāja Ārzemnieku apkalpošanas departamentu. 2003. gada 1. jūlija ieviesa jaunu dzīvesvietas deklarēšanas sistēmu, kas nomainīja novecojušo "pieraksta" kārtību. 2010. gada 1. martā likvidēja Naturalizācijas pārvaldi, kuras funkcijas pārņēma Pilsonības un migrācijas lietu pārvalde.
Makss Dekužī
Maksims Omērs Metjū Dekužī (fr; dzimis, miris ) bija franču tenisists, astoņas reizes izcīnīja čempiona titulu Francijas atklātajā tenisa čempionā vīriešu vienspēļu turnīros, vairāku olimpisko medaļu ieguvējs 1900. gada Parīzes un 1920. gada Antverpenes spēlēs, kā arī 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja trīs zelta medaļas.
Maksa tēvs ir bijis tirgotājs Parīzes tirdzniecības centrā Les Halles un viņam piederēja uzņēmums Omer Décugis et fils.
1905. gadā Makss apprecējās ar tenisisti Mariju Flamānu. Pēc Marijas nāves 1969. gadā viņš oktobrī apprecējās ar Suzannu Luīzi Duvālu.
Karjera
Dekužī uzvarēja Francijas čempionātu 1903., 1904., 1907., 1908., 1909., 1912., 1913. un 1914. gadā (14 reizes vīriešu dubultspēļu un septiņas reizes jaukto dubultspēļu turnīros). Pirmā pasaules kara liedza viņam iespēju aizstāvēt 1914. gadā iegūto čempiona titulu arī nākamajos gados. Dekužī bija arī četrkārtējs otrās vietas ieguvējs čempionātā, zaudējot fināla mačos 1902., 1906., 1920. un 1923. gadā. 1901. un 1902. gadā viņš izcīnīja čempiona titulus Starptautiskajā Vācijas čempionātā.
Laikraksts The Daily Telegraph Dekužī atzina kā Pasaules Nr. 10 gan 1913., gan 1914. gadā.
Olimpiskās spēles
Dekužī ir startējis divās vasaras olimpiskajās spēlēs — 1900. gadā Parīzē un 1920. gadā Antverpenē, kā arī 1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs.
1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs viņš startēja vīriešu dubultspēļu turnīrā. Tajā viņš startēja kopā ar amerikāņu Bezilu de Garmendiju kā Jauktās komandas pārstāvji. Viņi šajā turnīrā izcīnīja sudraba medaļu, fināla mačā piekāpjoties britu tenisistiem Lorensam un Redžinaldam Dohertijiem.
1906. gada neoficiālajās olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš startēja trijās tenisa disciplīnās, kurās visās viņš izcīnīja zelta medaļas. Vienspēļu turnīrā viņš fināla mačā pārspēja savu tautieti Morisu Žermo. Dubultspēļu turnīrā viņš startēja kopā ar Morisu Žermo. Šajā turnīrā viņi fināla cīņā uzvarēja Grieķijas tenisistus Joanni Balli un Henofonu Kasdagli. Savukārt jaukto dubultspēļu turnīrā viņš startēja kopā ar savu sievu Mariju Dekužī. Viņš fināla mačā pieveica Grieķijas pāri Aspaziju Macu un Henofonu Kasdagli.
Pēc 14 gadiem, 1920. gadā, Dekužī atgriezās vasaras olimpiskajās spēlēs un startēja trijos olimpisko spēļu tenisa turnīros. Vienspēļu turnīrs bija vienīgais turnīrs, kur viņš šajās olimpiskajās spēlēs neizcīnīja medaļas, ko otrajā kārtā piekāpās DĀR tenisistam Džordžam Dodam. Vīriešu dubultspēļu turnīrā viņš startēja kopā ar Pjēru Albarānu. Viņi šajā turnīrā izcīnīja bronzas medaļu. Savukārt jaukto dubultspēļu turnīrā, kur viņš startēja kopā Suzannu Lenglēnu viņš beidzot izcīnīja zelta medaļu, fināla mačā pieveicot Lielbritānijas tenisistus Ketlīnu Mekkeinu un Maksu Vusmenu.
Pērnavas pilsētas pašvaldība
Pērnavas pilsētas pašvaldība (et) ir viena no 7 Igaunijas Pērnavas apriņķa pašvaldībām tā centrālajā daļā. Izveidots 2017. gada reģionālās reformas gaitā, apvienojot Audru, Paikuzes un Testamā pagastus, kā arī Pērnavas pilsētu. Pašvaldībā ietilpst 1 pilsēta (Pērnava), 2 pilsētciemati (Lavasāre, Paikuze), 2 lielciemi (Audru un Testamā) un 48 ciemi. Robežojas ar Pehja-Pernumā pagastu ziemeļos, Tori pagastu ziemeļaustrumos, Viljandi apriņķa Pehja-Sakalas pagastu austrumos, Sārdes pagastu dienvidos, Hēdemēstes pagastu dienvidos, Rīgas līci (Pērnavas līci) dienvidrietumos un Lēnerannas pagastu ziemeļrietumos.
Amele
Amele ir ciems Ventspils novada Puzes pagastā. Izvietojies pagasta austrumos Vecieres kreisajā krastā 12 km no pagasta centra Blāzmas, 48 kmno novada centra Ventspils un 151 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Ameles pusmuižas (Ammeln). No 1949. līdz 1954. gadam Amele bija Ameļu ciema centrs. Ameles pusmuižas dzīvojamā ēka ir vietējas nozīmes kultūrvēsturiskais piemineklis.
1654. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1654. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš nebija pakļauts Kurzemes hercogistei. Vidzemes novads ietilpa zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province.
Aspo
Aspo Oyj ir Somijas daudznozaru konglomerāts. Tā galvenais birojs atrodas Helsinkos. Uzņēmums ir dibināts 1929. gadā.
Aspo Oyj akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Helsinki. Lielākie akciju turētāji (2023. gada janvārī): Havsudden Oy Ab (10,39 %), Aev Capital Holding Oy (10,36 %), Varma pensiju fonds (4,53 %), Vehmas Tapio (4,06 %).
Vēsture
1929. gadā tika dibināts kooperatīvs Asunto-osakeyhtiöitten Polttoaine Osuuskunta. Sākotnēji tas nodarbojās ar koksa importu. Pamazām tā darbību diversificēja transporta, kuģniecības un ķimikāliju izplatīšanā. Pirmais kuģis tika iegādāts 1949. gadā.
1977. gadā Raumā atklāja pirmo ekstensīvo ķimikāliju glabātuvi. 1970. gados uzņēmums sāka darboties arī informācijas tehnoloģijās. 1980. gadā Aspo kopā ar uzņēmumiem Nokia un Salora dibināja kopuzņēmumu Micronas Oy integrālo shēmu konstruēšanai un ražošanai.
1999. gadā uzņēmuma grupa tika sadalīta divos neatkarīgos uzņēmumos: Aspocomp tika iekļautas elektronikas operācijas, bet Aspo paturēja pārējās nozares.
2014. gada 16. jūlijā Kaukomarkkinat frekvenču pārveidotāju biznesu Polijā pārdeva Somijas uzņēmumam Vacon. 2014. gada sākumā tika nolemts atdalīt Leipurin kā atsevišķu uzņēmumu. Tā akcijas bija plānots decembrī sākt kotēt biržā NASDAQ OMX Helsinki. 3. decembrī akcionāri atcēla šo nodomu, jo Leipurin ceturtā ceturkšņa rezultāti atšķīrās no agrāk publicētajām prognozēm, ko radīja Krievijas rubļa vērtības kritums novembra beigās. 2015. gada 23. februārī Kaukomarkkinat pārdeva papīra, apstrādes un enerģētikas industriālo iekārtu biznesu uzņēmumam NiJuPe Oy. 2018. gada 29. jūnijā ESL Shipping vienojās iegādāties Zviedrijas kuģniecības uzņēmumu AtoB@C, tādējādi paplašinot biznesu no izejvielu pārvadājumiem līdz rūpniecības precēm; darījums tika pabeigts 31. augustā.
2021. gada 27. oktobrī Telko iegādājās Igaunijas smērvielu biznesa uzņēmuma Mentum AS kapitāldaļas. Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā 2022. gada aprīlī Aspo paziņoja, ka Leipurin atstās Austrumu tirgus, ESL Shipping pārtrauks pārvadājumus Krievijā, Telko turpina izskatīt stratēģiskās iespējas. 2022. gada 30. maijā Leipurin no Zviedrijas Abdon Group iegādājās Zviedrijas maizes rūpniecības izplatītāju Kobia Ab. 1. jūlijā Leipurin pabeidza saldēšanas risinājumu ražošanas uzņēmuma Vulganus pārdošanu vadošajam Austrijas maizes cepšanas iekārtu ražotājam KÖNIG Maschinen GmbH. 17. oktobrī tika paziņots, ka Telko meitas uzņēmums Krievijā tiks pārdots Krievijas uzņēmumam GK Himik. 28. septembrī Telko iegādājās Norvēģijas uzņēmumu Johan Steenks AS, kas nodarbojās ar tehnisko plastmasu un plastmasas piedevu izplatīšanu. 1. novembrī meitas uzņēmums Kauko, kas darbojās informācijas tehnoloģijās, tika pārdots uzņēmumam Signal Partners. 2023. gada 31. janvārī Telko iegādājās Polijas uzņēmumu Eltrex, kas izplatīja speciālās ķīmiskās vielas un rūpnieciskos iepakojuma materiālus (galvenokārt izejvielas pārklājumu, grīdas segumu un sadzīves ķīmijas rūpniecībai).
Aspo Latvijā
1998. gada 13. janvārī Latvijā Aspo dibināja meitas uzņēmumu SIA Aspokem Latvia.
1999. gada 29. janvārī Latvijā tika dibināts uzņēmums Ulkokaupat Latvia. 2002. gada 9. aprīlī to pārdēvēja par SIA Leipurin Tukku Latvia. 2007. gada 26. jūnijā to pārdēvēja par SIA Telko Latvia. 2009. gada 1. oktobrī tas ieguva nosaukumu SIA Leipurin. Savukārt par SIA Telko Latvia 2009. gada 29. decembrī tika pārdēvēts SIA Aspokem Latvia.
2009. gada 29. decembrī SIA Leipurin iegādājās uzņēmuma SIA "Raugs un citas preces" kapitāldaļas; tas bija dibināts 1995. gadā un piedāvāja produktus ceptuvēm, pārtikas produktu pārstrādes uzņēmumiem ar oriģinālo preču zīmi Kon-Cept, kā arī pārtikas izgatavošanai nepieciešamo aprīkojumu un darba rīkus. 2010. gada 1. jūlijā SIA "Raugs un citas preces" apvienojās ar SIA Leipurin.
Vilcāne
Vilcāne (vīriešu dzimtē Vilcāns) ir latviešu cilmes uzvārda. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Aspo
Uzņēmuma struktūra
Aspo bizness sadalīts trīs meitas uzņēmumos:
Eidzo Juguči
Eidzo Juguči (ja; dzimis, miris ) bija japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||5||1
Abrāzijas-akumulācijas līdzenums
Abrāzijas-akumulācijas līdzenums ir līdzenums, kuru ūdens ietekmē veidojuši divi pretēji procesi — abrāzija, tas ir, reljefa pacēlumu noārdīšanās jūras viļņu ietekmē, un akumulācija, tas ir, to pašu viļņu veiktā ieplaku aizpildīšana ar nogulumiem. Latvijā šādi līdzenumi izplatīti Piejūras zemienē, kur abradētos morēnas laukumus ar laukakmeņiem nomaina akumulētie smilšainie laukumi. Reljefā sastopamas arī kāpas, krasta vaļņi un seno krastu kāples.
Smilšaino augšņu un purvu dēļ šos līdzenumus reti izmanto lauksaimniecībā un tie biežāk klāti ar mežiem. Apgūtas zemes parasti ir upju piekrastēs un aizaugušo seno lagūnu vietās.
Dobričas apgabals
Dobričas apgabals (bg) ir apgabals Bulgārijas ziemeļaustrumu daļā, nosaukts tā galvenās pilsētas — Dobričas — vārdā. Tas robežojas ar Rumāniju ziemeļos, Silistras apgabalu ziemeļrietumos, Šumenas un Varnas apgabalu dienvidrietumos, bet austrumos un dienvidos to apskalo Melnā jūra.
Apgabals sadalīts astoņās pašvaldībās, bet tā kopējais iedzīvotāju skaits ir 186 016 (2011. gada februāris).
1848. gada revolūcijas
1848. gada revolūcijas, ko dēvē arī par "Tautu pavasari", bija politisko nemieru un nacionālo revolūciju vilnis, kas pārmainīja 1815. gadā Vīnes kongresā noteikto kārtību un pārņēma lielu daļu Eiropas 1848. gadā un turpinājās arī 1849. gadā.
Norise
Revolūciju vilnis sākās 1848. gada februārī Francijā, kur gāza karali Luiju Filipu un pasludināja Otrās republikas izveidošanu. Martā Vīnē sākās sacelšanās, kuras rezultātā no amata atkāpās kanclers Meternihs. Austrijas Impērijas ķeizars Ferdinands I bija spiests troni nodot savam 18 gadus vecajam brāļa dēlam Francim Jozefam I. Sacelšanos Ungārijā izdevās apspiest tikai ar Krievijas Impērijas karaspēka palīdzību. 1848. gada maijā Frankfurtē sanāca 585 vācu tautas pārstāvji, lai izdotu visas Vācijas satversmi un ievēlētu nacionālo valdību. Prūsijas karalim Frīdriham Vilhelmam IV piedāvāja ķeizara titulu ar ierobežotām pilnvarām, taču viņš noraidīja troni un piedāvāto konstitūciju. Ziemeļitālijā sākās sacelšanās pret Austrijas Impēriju, kuras valdījumā bija Lombardija un Veneto apgabals, vairākas itāļu valstis pieteica Austrijai karu, bet cieta sakāvi. Dānijas karalis Frederiks VII sasauca nacionālo sapulci, lai izstrādātu jaunu konstitūciju un izveidojot divpalātu tautas pārstāvniecības parlamentu.
Martas iela
Martas iela var būt:
Tērvetes aplenkums (1281)
1281. gada Tērvetes aplenkums notika 1281. gada augustā pēc neveiksmīgā uzbrukuma Dobeles pilskalnam 1280. gada rudenī. Livonijas ordeņa mestram izdevās mobilizēt 14 000 vīru lielu Livonijas, Rēveles un Rīgenes kņaza Viclava II karaspēku kopīgam karagājienam uz Zemgales galvaspilsētu Tērveti. Tērvetes pilskalna aplenkuma laikā zemgaļu ķēniņš Nameisis piedāvāja atjaunot miera līgumu un netraucēt kristietības izplatīšanai, tomēr pēc tam līgumu lauza un piedalījās lietuviešu dizkunigaiša Traidena rīkotajā karagājienā pret Vācu ordeņa pili Kristburgu (tagad Stari Dzežgoņa Polijā). Savukārt zemgaļu sūtņi ar sūdzībām pret ordeni ieradās Rīgā un tikās ar arhibīskapu Johanu franciskāņu klosterī (Schonebohm 1907, 326-328; Arbusow 1913, 129).
Atskaņu hronikas vēstījums
1281. gada sākumā Livonijas ordeņa mestrs Feihtvangenes Konrāds organizēja jaunu karagājienu uz Zemgali, kurā aicināja piedalīties gan Tērbatas un Lēales bīskapus, gan arī Rīgas arhibīskapu Johanu no Lunes. Noteiktajā augusta dienā Rīgā ar saviem karogiem ieradās ordeņa bruņinieki un zemes ļaužu (letu, līvu un igauņu) vasaļu karapulki, kā arī Rēveles pilskunga Odevarda (Odewart) karavīri un Rīgas pilsoņi. Karagājienā piedalījās arī Rīgenes kņaza (der hêrre von Rûwen) karadraudze. Apvienotais karaspēks kuģos pa Lielupi un pa sauszemes ceļu sasniedza Mītavas pili, pie kuras tas pārnakšņoja. No rīta krusneši sakārtojās zem saviem karogiem un devās uz Tērveti, kur tiem uzbruka zemgaļi, bet bija spiesti atkāpties uz savu pilskalnu. Krustneši pie Tērvetes ierīkoja apmetni, no kuras devās sirojumos pa visu plašo apkārtni un iznīcināja zemgaļu labības laukus. Zemgaļi paši nodedzināja Tērvetes pilsētu "kas bij ap pili celta tiem". Pa to laiku ordenim pakļautais kuršu karaspēks nodedzināja Dobeles pilsētu un pievienojās Livonijas un Igaunijas karaspēkiem un kopējais karavīru skaits sasniedza četrpadsmit tūkstošus. Pils aplencēji uzcēla aplenkuma torni un vairākus akmeņmešus, ko piebīdīja pie aizsarggrāvja. Uzbrukuma sākumā krustneši aizdedzināja simtiem vezumu malkas, bet pils aizstāvjiem izdevās liesmas nodzēst. Zemgaļu ķēniņš (kunic) Nameisis sūtīja ziņnešus, kas lūdza sākt miera sarunas. Ar Rīgenes kņaza, brāļu sprediķotāju un Rīgas prāvesta Johanesa palīdzību viņiem izdevās pierunāt ordeņa mestru slēgt miera līgumu. Zemgaļi deva zvērestu atsākt ordenim maksāt nodevas un "neaiztikt kristietību un nenodarīt tai pārestību". Pēc tam krustnešu karavīri sacirta bīdāmtorni un devās atpakaļ uz Rīgu, kur mestrs Konrāds rīkojas svinības, kurās ielūdza arī arhibīskapu. Tomēr nākamajā rudenī zemgaļu ķēniņš Nameisis lauza Tērvetes miera līgumu un piedalījās lietuviešu dizkunigaiša Traidena rīkotajā karagājienā pret Vācu ordeņa pili Kristburgu (Kirsburc) Prūsijas Pomerānijā (tagad Stari Dzežgoņa Polijā), no kura viņš "Zemgalē vairs nepārnāca".
Taizemes sieviešu futbola izlase
Taizemes sieviešu futbola izlase ir nacionālā sieviešu futbola komanda, kas pārstāv Taizemi starptautiskās futbola sacensībās. Izlasi pārvalda Taizemes Futbola asociācija.
FIFA Pasaules kausa sievietēm finālturnīrā debitēja 2015. gadā, izcīnīja vienu uzvaru pret Kotdivuāru, taču izslēgšanas spēlēs neiekļuva. Taizeme spēlēja arī 2019. gada FIFA Pasaules kausā, zaudējot visās trīs grupu turnīra spēlēs, tai skaitā 0:13 pret ASV, kas bija zaudējums ar lielāko vārtu starpību finālturnīru vēsturē.
1983. gadā Taizemes futbolistes kļuva par Āzijas čempionēm. Trīs reizes izlase ir izcīnījusi otro vietu Āzijas kausā un vienu reizi trešo vietu. 2019. gada martā FIFA Pasaules rangā sievietēm izlase bija 34. vietā.
Melnais amūrs
Melnais amūrs (Mylopharyngodon piceus) ir karpu dzimtas (Cyprinidae) saldūdens zivs, kas ir vienīgā suga melno amūru ģintī (Mylopharyngodon). Tā dabīgais izplatības areāls aptver Austrumāziju, galvenokārt Ķīnas austrumus.
Lai arī melnais amūrs nav tik populāra zivsaimniecību zivs kā baltais amūrs, raibais platpieris un baltais platpieris, tomēr arī to audzē daudzviet pasaulē kā pārtikas zivi. Toties Ķīnā melnais amūrs tiek uzskatīts par visaugstvērtīgāko dīķsaimniecību zivju sugu, un to izmanto arī tradicionālajā medicīnā. Āzijas tirgū tas ir visdārgākais, jo cenu veido salīdzinoši dārgā zivs barošana un audzēšana (melnais amūrs barojas tikai ar gliemežiem).
Ksenija Sidorova
Biogrāfija
Ksenija Sidorova, savas vecāsmātes pamudināta, jau agrā bērnībā uzsāka mācīties akordeona spēli. No astoņu gadu vecuma sāka mācīties pie mūzikas skolotājas Marijas Gaseles. Mācījusies Rīgas 1. mūzikas skolā. Pēc tam studējusi Lielbritānijā, ieguvusi maģistra grādu ar izcilību Londonas Karaliskās mūzikas akadēmijā. Kļuvusi par vairāku konkursu uzvarētāju Latvijā, Lietuvā, Krievijā un Itālijā.
Sidorova izpilda gan klasiskās, gan mūsdienu mūzikas skaņdarbus. Uzstājusies kopā ar Brūksas stīgu kvartetu, Vīnes kamerorķestri, Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri, Sinfonietta Riga, Latvijas Nacionālās operas orķestri un daudziem citiem mūzikas kolektīviem.
2015. gadā Sidorova apprecējās ar spāni Hosē Luisu Arizagu Lobeto un pieņēma uzvārdu Ksenija Sidorova-Arizaga.
2016. gadā noslēgusi līgumu ar mūzikas ierakstu kompāniju Deutsche Grammophon, kas izdevis Sidorovas disku Carmen.
Melnais amūrs
Izskats
Melnais amūrs ir liela auguma saldūdens zivs. Tā garums var sasniegt 140—180 cm, svars 72 kg, lai gan parasti garums ir 60—120 cm, svars līdz 35—36 kg. Ķermenis melnajam amūram slaids, šķērsgriezumā ieapaļš. Mute vērsta uz priekšu. Mugura melna, sāni un vēders sudrabaini līdz melnīgsnēji. Spuras tumšas, proporcionāli īsas. Zvīņas lielas un cieši pieguļošas, uz sānu līnijas 39—43 zvīņas. Rīkles zobi parasti vienā rindā, gludi un masīvi, ar kuriem var viegli sakost gliemežvākus. Reizēm mēdz būt otra zobu rinda, bet tajā ir tikai viens zobs.
Uzvedība un barība
Melnais amūrs Austrumāzijā mājo lielās, lēni tekošās zemieņu upēs un ezeros ar dzidru ūdeni un augstu skābekļa līmeni. Lielus barus neveido. Barojas galvenokārt ar gliemežiem un divvāku gliemjiem. Nelielos daudzumos barojas ar vēžveidīgajiem un ūdens kukaiņiem.
Vairošanās
Dzimumgatavība melnajam amūram iestājas 3—11 gadu vecumā, sasniedzot 70—100 cm garumu. Tēviņi nobriest ātrāk nekā mātītes, tēviņiem sasniedzot 11 kg, mātītēm 15 kg masu. Nārsto no aprīļa līdz jūnijam plūdu laikā, kad ūdens temperatūra ir 18—30°C. Melnajam amūram raksturīgs porciju nārsts. Auglība no 130 000 līdz 1,2 milj. ikru. Ikri pelaģiski vai puspelaģiski, pēc iznēršanas tie peld pa straumi uz leju. Ja uz upes ir uzbūvēti aizsprosti un ikri nepaspēj attīstīties brīvā peldējumā, jaunā paaudze iet bojā. To attīstība ilgst 2 dienas. Kāpuri pirmajās dienās barojas ar zooplanktonu, vēlāk ar gliemeņvēžiem un ūdens kukaiņiem, bet, sasniedzot 120 mm garumu jaunās zivis uzsāk baroties ar gliemežiem un divvāku gliemenēm. Melnais amūrs var sasniegt 15 gadu vecumu.
Jaunzemes (Briežuciema pagasts)
Jaunzemes ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 7,5 km no pagasta centra Briežuciema, 27 km no novada centra Balviem un 247 km no Rīgas. Apdzīvota'vieta daļēji izzudusi.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P45 (Viļaka–Kārsava), Krakupes upes krastā.
Jūlijs II
Pāvests Jūlijs II (dzimis Džuliāno della Rovere (it, miris ) no līdz savai nāvei  bija 216. Romas pāvests. Viņš bija liels mākslas patrons, viens no sava laika spēcīgākajiem valdniekiem. Jūlijam II bija cieša draudzība ar mākslinieku Mikelandželo. 1506. gadā dibinājis Vatikāna gvardi. Tajā pat gadā ar bullu viņš apstiprināja Tordesiljasas līgumu, novelkot demarkācijas līniju starp Portugāles un Spānijas valdījumiem jaunatklātajās zemēs pa 49°32’56" r.g. meridiānu, kas tika nosaukts par "pāvesta meridiānu".
Pāvesta Franciska vizīte Baltijas valstīs
Pāvesta Franciska vizīte Baltijas valstīs — Lietuvā, Latvijā un Igaunijā notika no 2018. gada 22. līdz 25. septembrim.
Igaunijas apustuliskais nuncijs 2017. gada novembrī paziņoja, ka pāvests Francisks nākamā gada rudenī apmeklēs Igauniju, kā iespējamais datums bija minēts 2018. gada septembris. Vēlāk tika paziņots, ka pāvests apmeklēs arī Igaunijas kaimiņvalstis — Latviju un Lietuvu; viņš ceļos uz visām trim valstīm, lai atzīmētu šo valstu neatkarības simtgadi. Saskaņā ar plašsaziņas līdzekļu paziņojumiem oficiālais apmeklējuma apstiprinājums tika veikts 2017. gada decembrī. Vizīte Baltijas valstīs tika apstiprināta Svētā Krēsla preses paziņojumā 2018. gada 9. martā.
Lietuva
Lietuvā pāvests apmeklēja Viļņu un Kauņu.
Pāvests Francisks ieradās Lietuvas galvaspilsētas lidostā 22. septembrī, viņu sagaidīja Lietuvas prezidente Daļa Grībauskaite un citi politiskie un civilie pārstāvji. Vēlāk viņš teica runu Simona Daukanta laukumā pie prezidenta pils, kur atzīmēja, ka gan nacistu, gan padomju okupācijas šai valstī novājinājušas reliģisko toleranci un godināja okupāciju upuru piemiņu. Viņš arī aicināja uz vienotību starp valstī mītošajiem katoļiem, luterāņiem un pareizticīgajiem. Pāvests arī apmeklēja Viļņas Žēlsirdības Dievmātes sanktuāriju Aušras vārtu kapelā un noturēja tur aizlūgumu. 23. septembrī viņš apmeklēja Lietuvas otro lielāko pilsētu Kauņu. Vadot misi pilsētas Santakas parkā aptuveni 100 000 cilvēku auditorijai, pāvests godināja 1941.-1944. gadā nacistu okupācijas laikā cietušos ebrejus. Pāvests runāja par Lietuvas holokausta piemiņas dienu un nosodīja antisemītismu, kas veicinājis holokausta propagandu. Pāvests arī godināja lietuviešus, kuri tika deportēti uz Sibīrijas nometnēm vai spīdzināti un apspiesti piecās padomju okupācijas desmitgadēs. Vēlāk viņš atgriezās Viļņā, lai noturētu lūgšanu Viļņas geto holokausta memoriālā. Pēc tam pāvests apmeklēja Viļņas Okupācijas un brīvības cīņu muzeju, kas glabā priekšmetus un dokumentus, kuri detalizēti raksturo padomju okupācijas vēsturi Lietuvā. Šis muzejs atrodas ēkā, kas kādreiz kalpoja kā galvenā mītne padomju VDK vietējai nodaļai. Viņš arī teica runu laukumā pie ēkas, lai slavētu lietuviešus, kas cēlušies aizstāvēt savu ticību, un raksturoja valsti kā potenciālu "cerības bāku".
Latvija
24. septembrī pāvests Francisks ieradās Latvijas galvaspilsētas lidostā. Pēc ierašanās viņš tikās ar Latvijas prezidentu Raimondu Vējoni un abi divi devās uz prezidenta pili. Atzīmējot Latvijas neatkarības 100. gadadienu, pāvests nolika ziedus pie Brīvības pieminekļa. Rīgas Domā viņš pievienojās ekumeniskajai lūgšanai. Pēc tam viņš apmeklēja Rīgas Svētā Jēkaba katedrāli, kur izteica atzinību par ticības saglabāšanu abu okupāciju laikā. Viņš atkārtoja šo vēstījumu homīlijā Aglonas bazilikā, kas tiek uzskatīta par Latvijas nozīmīgāko katoļu svētnīcu, kā arī kritizēja izolacionismu.
Igaunija
Pirms aizlidošanas no Igaunijas pāvests rīkoja Svēto misi Tallinas Brīvības (Vabaduzes) laukumā, kurā piedalījās vairāk nekā 10 000 cilvēku.
Lielā kosa
Lielā kosa (Equisetum telmarteia) ir daudzgadīgs kosu dzimtas vasarzaļš sporaugs. Augs parasti ir 60—150 centimetrus garš, un līdz ar to tas ir lielākais Latvijas kosu dzimtas pārstāvis.
Botāniskais apraksts
Daudzgadīgs, vasarzaļš lakstaugs, vasas dimorfas. Saknenis melns, ar matiņiem, galā un mezglu vietās ar bumbierveida gumiem. fertilās vasas izaug maijā, jūnijā, pēc sporu nogatavošanās un izkaisīšanās atmirst. Stublājs 40-60 cm augsts, līdz 15 mm diametrā, vienkāršs bez hlorofila, gaiši brūns. makstis cilindriskas; maksts zobiņi 20-40, šauri trīsstūraini, tumši brūni; zobiņu gals nosmailots. Strobili 4-8 cm gari, eliptiski, gals strups. Sporas nogatavojas no maija līdz jūlijam. Sterilās vasas izaug jūnijā, jūlija sākumā. Stublājs līdz 50-200 cm augsts, 10-15 mm diametrā, stāvs, zarots, gaiši zaļi vai netīri balts, ar 20-40 smalkām, gludām, nevienādi izcilnētām ribām. Stublāja centrālais dobums 2/3 līdz 9/10 no stublāja diametra. Stublāja makstis cilindriskas vai šauri piltuvveidīgas; maksts zobiņi 20- 40, brīvi, šauri trīsstūraini, tumši brūni, gals gari,asi nosmailots. Zari vienkārši, atstāvoši līdz horizontāli atstāvoši, bez centrālā dobuma, bet ar 2-5 valekulāriem dobumiem, ar 4-6 ribām; katra riba ar garenisku, dziļu jomu; apakšējais zaru posms vienādā garumā vai īsāks par stublāja maksti.
Izplatība
Izplatīta Eiropā, Ziemeļaustrumu un austrumdaļu, Ziemeļāfrikā rietumdaļā, mēreni siltajā un mērenajā joslā, Ziemeļkaukāzā izplatīta E. telmateia subsp. telmateia. Latvijā sasniedz areāla Eiropas daļas ziemeļaustrumu robežu. E. telmateia subsp. braunii sastopama Ziemeļamerikā Kalifornijā, Britu Kolumbijā - piekrastē.
Latvijā lielajai kosai līdz šim zināma viena atradne Ventas krasta avoksnājā. Lielā kosa ierakstīta Latvijas Sarkanās grāmatas 1. kategorijā un Ministru kabineta īpaši aizsargājamo sugu sarakstā. Tās aizsardzībai izveidots Piešdangas dabas liegums. Liegums atrodas Ventspils novada, Zlēku pagasta, Ventas labajā krastā. Liegums izveidots 1977. gadā 1,8 ha platībā, bet 1987. gadā to palielināja līdz 7 ha. Aizsargājamās teritorijas lielāko daļu aizņem Ventas stāvkrasts. Liegumā notiek intensīva pamatkrasta profila veidošanās: svaigi, pēc platības nelieli irdenā materiāla nobrukumi mijas ar krūmiem un mežu apaugušiem krasta posmiem. Zem smilts slāņa 6-8 m atrodas ūdeni nesošs māla slānis. Tieši uz ši slāņa svaigās nobrukuma joslas visspēcīgāk attīstās lielās kosas audzes.
Ķīmiskais satāvs un izmantošana
Stublāji satur silīciju. Tiek izmantoti metāla priekšmetu tītrīšnai un spodrināšanai. Efektīvs fungicīds pret miltrasu. Satur fermentu tiamināzi, kas piesaista B vitamīna kompleksu un var būt toksiks lielos daudzumos. Pēc termiskas apstrādes šis ferments sadalās. Pārtikā veģetatīvos dzinumus izmantojuši Ziemeļamerikas indiāņi.
Literatūra
Ģ. Gavrilova, M. Laiviņš Botāniskie liegumi.Lukna, Čužupurvs, Vīdale, Dižkalni, Piešdanga, Gavieze, Vērene.Rīga, Zinātne 1992. Z. Eglīte, V. Šulcs Latvijas vaskulāro augu flora. Rīga 2000
Spīdvaboles
Spīdvaboles, spīdvaboļu dzimta (Lampyridae) ir viena no visēdāju vaboļu (Polyphaga) dzimtām. Šajā dzimtā ir apmēram 2000 sugas, kas iedalītas 5 apakšdzimtās. Kā visiem kukaiņiem sistemātika ir mainīga, jo ik pa laikam tiek atklāta kāda jauna suga.
Vislielākā sugu dažādība ir sastopama tropos, bet tās mājo arī mērenajā joslā. Latvijā mājo 2 sugas: jāņtārpiņš (Lampyris noctiluca) un mazais jāņtārpiņš (Phosphaenus hemipterus). Liela daļa spīdvaboļu dzīvo mitrās vietās - purvos un mitros mežos. Daudzām sugām lidot spēj gan mātītes, gan tēviņi, bet ir sugas, kuru mātītes nespēj lidot.
Izskats un īpašības
Spīdvaboles daudzās valodās sauc par spīdošajiem tārpiem. Arī latviešu valodā abas Latvijā dzīvojošās spīdvaboļu sugas tiek sauktas par jāņtārpiņiem. Šāds nosaukums iegājies tādēļ, ka daudzām spīdvaboļu sugām mātīte izskatās līdzīga kāpuram, nevis tipiskai pieaugušai vabolei. To ķermeņi ir mīksti un visbiežāk brūnā krāsā, spārni īsi un nepiemēroti lidošanai. Lai gan ir sugas, kuru mātītes ārēji ir līdzīgas tēviņiem un tipiskai vabolei ar spārniem. Šo sugu mātītes spēj lidot tāpat kā tēviņi.
Kāpurveidīgās spīdvaboļu mātītes no kāpuriem var atšķirt tikai pēc acīm. Kāpuriem acis ir vienkāršas, bet pieaugušām mātītēm ir saliktās acis kā visām vabolēm.
Spīdvaboļu bioluminiscence
Spēju ražot gaismu nodrošina iekšējie ķīmiskie procesi, kurus sauc par bioluminiscenci. Šis process notiek īpašos gaismu ražojošos orgānos, kas parasti atrodas spīdvaboles vēdera dobuma apakšējā daļā. Luciferāzes ferments magnija jona, adenozīntrifosfāta (adenīnu saturošs nukleozīdtrifosfāts) un skābekļa klātbūtnē iedarbojas uz spīdvaboles luciferīniem - speciālu olbaltumvielu un rodas gaisma.
Spīdvaboļu luciferāze tiek izmantota kriminālistikā un medicīnā. Medicīnā tā pamatā tiek lietota, lai noteiktu adenozīntrifosfāta un magnija klātbūtni. Pastāv hipotēze, ka baroka laika gleznotājs Karavadžo savu audeklu gruntēšanas materiālam pievienojis kaltētu spīdvaboļu pulveri, lai radītu gaismas jutīgu audekla virsmu.
Visu spīdvaboļu kāpuri ražo gaismu, bet to bioluminiscencei ir cits iemesls nekā pieaugušajām vabolēm. Kāpuri spīd tādēļ, lai brīdinātu plēsējus, kas barojas ar kukaiņiem. Jo spīdvaboļu kāpuri satur vielas, kas plēsējiem negaršo vai arī ir tiem indīgas. Pieaugušas spīdvaboles bioluminiscences galvenais iemesls ir dzimumpartnera atrašana, bet joprojām spīdēšana tos pasargā no plēsējiem. Spīdvaboles spēj spīdēt dažādos veidos - gan nepārtraukti, gan mirgojot ar pārtraukumiem.
Dzīves cikls
Vēlā pavasarī, kad kļūst silts, spīdvaboles kļūst aktīvas un izlien no slēptuvēm, lai barotos. Spīdot un mirgojot, spīdvaboles piesaista pretējā dzimuma partneri, lai sapārotos. Kāpurveidīgās mātītes uz zemes gaida, kad tām pāri lidos tēviņi, kas tumsā raida gaismas signālus. Mātīte tam atbild, un pāris satiekas.
Dažas dienas pēc sapārošanās mātīte izdēj olas tieši uz zemes vai zem plānas zemes kārtiņas. Kāpuri izšķiļas pēc 3-4 nedēļām. Tie barojas līdz vasaras beigām, bet, sākoties ziemai, hibernējas. Dažu sugu kāpuri barojas un hibernējas vairākus gadus pēc kārtas. Dažu sugu kāpuri pa ziemu ierokas zemē, daži meklē patvērumu zem koku mizām vai lapām. Pavasarī, kad kāpuri kļūst aktīvi, tie barojas dažas nedēļas, tad iekūņojas. Pēc 1-2,5 nedēļām attīstības cikls ir noslēdzies - no kūniņas izlien pieaugusi vabole.
Barība
Lielākā daļa kāpuru ir specializēti plēsēji, kas barojas ar konkrētu kukaiņu sugu kāpuriem, sauszemes gliemežiem un kailgliemežiem. Pieaugušas spīdvaboles atkarībā no sugas var būt gan plēsīgas, gan baroties ar ziedu nektāru un ziedputekšņiem.
Lielākā daļa spīdvaboļu neinteresē dzīvniekus, kas barojas ar kukaiņiem. Jo tās nav garšīgas un reizēm ir tiem indīgas.
Šalgunova (Susāju pagasts)
Šalgunova ir ciems Viļakas novada Susāju pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos 9,2 km no pagasta un novada centra Viļakas un 255,6 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies uz dienvidaustrumos no Žīguriem pie autoceļa V455 (Viļaka–Žīguri–Liepna), Vjadas upes krastā. Uz ziemeļiem no ciema atrodas Žīguru pagasta ciems ar tādu pašu nosaukumu - Šalgunova.
Toms Skujiņš
Toms Skujiņš (dzimis Siguldā) ir profesionāls Latvijas šosejas riteņbraucējs, kas pārstāv ASV UCI ProTeam komandu . Divkārtējs Latvijas čempions grupas un četrkārtējs individuālajā braucienā. Piecas reizes startējis Tour de France daudzdienu velobraucienā.
Sportista karjera
Karjeras sākumā trenējies BMX riteņbraukšanā, startējis arī kalnu riteņbraukšanas sacensībās.
2013. gada Latvijas čempionātā grupas braucienā viņš ieņēma trešo vietu. 2013. gada Eiropas čempionātā U-23 braucējiem viņš ieņēma trešo vietu grupas braucienā. Tā paša gada Pasaules čempionātā U-23 grupas braucienā Skujiņš izcīnīja piekto vietu.
Hincapie Development
Pēc veiksmīgas sezonas Rietumu-Delfin sastāvā Skujiņš 2013. gada oktobrī pievienojās ASV kontinentālajai komandai Hincapie Development.
2013. gadā Latvijas Riteņbraukšanas federācija pirmoreiz rīkoja aptauju par gada labāko riteņbraucēju, un šo apbalvojumu saņēma Skujiņš. Apbalvojumu viņš saņēma arī 2015. gadā.
2015. gada 12. maijā Skujiņš izcīnīja savu līdz tam nozīmīgāko uzvaru, triumfējot Tour of California trešajā posmā pēc atrāviena vienatnē. Viņš kļuva arī par sacensību kopvērtējuma līderi.
Cannondale
2015. gada oktobra beigās Skujiņš parakstīja divu gadu līgumu ar . Pirmo uzvaru jaunās komandas sastāvā Skujiņš izcīnīja, uzvarot 2016. gada Tour of California piektajā posmā.
2017. gada martā Skujiņš uzvarēja Settimana Internazionale di Coppi e Bartali sacensību posmā un kopvērtējumā ieņēma otro vietu, līdera statusu pēdējā posmā zaudējot tikai tehnisku problēmu dēļ. 2017. gada Tour of California sacensību otrajā posmā piedzīvoja kritienu un lauza atslēgas kaulu.
2017. gada augustā Skujiņš pirmoreiz startēja kādā no lielajām tūrēm, tiekot iekļauts  sastāvā startam Vuelta a España. Sacensību kopvērtējumā viņš tika ierindots 123. vietā, bet augstākā vieta kādā no posmiem bija 18. posmā iegūtā 17. vieta.
Trek-Segafredo
2017. gada septembrī Skujiņš parakstīja līgumu ar  uz diviem gadiem. Savās otrajās sacensībās komandas sastāvā Skujiņš izcīnīja uzvaru Maļorkas salā notiekošajās Trofeo Lloseta-Andratx sacensībās. 16. maijā Skujiņš izcīnīja jau savu trešo uzvaru Tour of California posmā. Šajās sacensībās viņš uzvarēja arī "kalnu karaļa" ieskaites kopvērtējumā.
2018. gadā Skujiņš pirmo reizi uzvarēja Latvijas čempionātā individuālajā braucienā. Dienu vēlāk tika paziņots, ka Skujiņš iekļauts  komandas sastāvā startam 2018. gada Tour de France. Sacensību piektajā posmā Skujiņš saņēma cīnītāja balvu un kļuva par līderi "kalnu karaļa" ieskaitē, kļūstot par pirmo Latvijas sportistu, kurš Tour de France ieguvis kādu no līdera krekliņiem. Šo pozīciju saglabāja līdz Tour de France desmitajam posmam. Velobrauciena 15. posmā T. Skujiņš ieņēma 5. vietu, vienlaikus palīdzot finišēt trijniekā komandas līderim Baukem Mollemam. Šis sasniegums bija augstākais latviešu riteņbraucējiem pasaules nozīmīgākajā velobraucienā kopš 2003. gada, kad tādā pašā vietā posmā bija finišējis Romāns Vainšteins. T. Skujiņam izdevās sasniegt velobrauciena beigas, noslēgumā ieņemot 82. vietu.
9. septembrī Skujiņš izcīnīja uzvaru viendienas sacensībās Tre Valli Varesine Itālijā (1.HC kategorija). Sezonas noslēgumā Skujiņš trešo reizi karjerā saņēma Latvijas gada labākā riteņbraucēja balvu.
2019. gada Strade Bianche sacensībās Toms Skujiņš ieņēma devīto vietu. 2019. gada jūnijā pirmo reizi kļuva par Latvijas čempionu grupas braucienā. Skujiņš otro gadu pēc kārtas tika iekļauts komandas sastāvā startam Tour de France. Sacensību piektajā posmā Skujiņam tika piešķirta cīnītāja balva par sniegumu atrāvienā. 17. posmā Skujiņš izcīnīja 9. vietu, bet kopvērtējumu noslēdza 81. vietā. Oktobrī Skujiņš izcīnīja trešo vietu Tre Valli Varesine viendienas sacensībās Itālijā.
2020. gada Tour de France astotajā posmā Skujiņš finišēja otrajā vietā. Šī bija pirmā reize, kad kāds Latvijas braucējs izcīna vietu Tour de France posma labāko trijniekā kopš 2003. gada, kad 2. vietu etapā izcīnīja Romāns Vainšteins. Pēc sezonas beigām komanda līgumu ar Skujiņu pagarināja uz vēl diviem gadiem. Decembra sākumā Skujiņš ceturto reizi tika atzīts pat Latvijas gada riteņbraucēju.
2021. gada aprīlī izcīnīja piekto vietu Brabantse Pijl viendienas sacensībās. Skujiņš uzvarēja gan individuālajā, gan grupas braucienā 2021. gada Latvijas čempionātā. Grupas brauciens notika apvienotā Baltijas čempionāta ietvaros, kur Skujiņš uzvarēja arī absolūtajā vērtējumā. Komanda atkārtoti iekļāva Skujiņu sastāvā startam Tour de France. Sacensību 16. posmā Skujiņš finišēja 7. vietā, bet 7. posmā 11. vietā.
2022. gada Strade Bianche sacensībās Skujiņš finišēja 16. vietā. 2022. gada maijā uzvarēja Tour de Romandie kalnu braucēju ieskaitē. Jūnija beigās trešo reizi uzvarēja Latvijas čempionātā individuālajā braucienā. 2022. gada jūlijā komanda iekļāva Skujiņu sastāvā startam 2022. gada Tour de France. Piekto reizi startējot tūrē, Skujiņš kļuva par vienīgo Latvijas pārstāvi, kas to paveicis.
2022. gada oktobrī Skujiņš izcīnīja 5. vietu Benša–Šimē–Benša viendienas sacensībās. Oktobrī līgums ar komandu tika pagarināts uz vēl diviem gadiem.
2023. gada maijā komanda iekļāva Skujiņu sastāvā startam Giro d'Italia. Šajās sacensībās Skujiņš izcēlās ar aktivitāti, vairākkārt finišējot labāko desmitniekā (2., 3., 6., 7, 9. vieta), uzvarot visas tūres starpfinišu ieskaitē un ieņemot 31. vietu sacensību kopvērtējumā. Jūnijā Skujiņš ceturto reizi uzvarēja Latvijas čempionātā individuālajā braucienā. Pēc sekmīgas Sansevastjanas klasikas (6. vieta), Circuito de Getxo - Memorial Hermanos Otxoa (5. vieta) un Pasaules čempionāta grupas braucienā (8. vieta) Skujiņš Pasaules rangā ieņēma 42. vietu.
Personīgā dzīve
Absolvējis Rīgas Valsts 1. ģimnāziju, studējis Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā. Dzīvojis Carnikavā, Žironā, Andorā un ASV.
Barēzi
Barēzi var būt:
Tutinova
Tutinova var būt:
Slovēnijas karognesēji olimpiskajās spēlēs
Slovēnija vasaras un ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš 1992. gada.
Balvu muiža
Balvu muiža bija viena no lielākajām Latgales muižām tagadējā Balvu novada teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Balvu muiža sadalīta 1306 vienībās ar kopplatību 14 602 ha.
Martas iela (Rīga)
Martas iela ir vietējas nozīmes vienvirziena iela Rīgā, Centra rajona Centra apkaimē. Tā sākas krustojumā ar Tērbatas ielu pilsētas centra centrālajā—dienvidu daļā, virzās dienvidaustrumu virzienā, beidzas krustojumā ar Krišjāņa Barona ielu. Kopējais ielas garums — 175 metri, visā garumā klāta ar bruģa segumu. Autotransporta satiksmei atvēlēta viena braukšanas josla Tērbatas ielas virzienā, ielas abās pusēs ierīkotas pašvaldības maksas autostāvvietas.
Balvu muiža
Neoklasicisma stilā celtā Balvu muižas kungu māja jeb pils atrodas pie Balvu ezera Balvos. Līdz 2010. gadam tajā atradās Balvu pamatskola, pēc tam Balvu novada Tālākizglītības un cilvēkresursu centrs. Pils zālē otrajā stāvā notikuši kamermūzikas festivāli.
Martas iela (Rīga)
Vēsture
Martas iela Rīgas pilsētas ielu sarakstos pirmoreiz atrodama 1860. gadā ar nosaukumu Pirts iela. Divdesmit piecus gadus vēlāk, 1885. gadā, nosaukums tika mainīts uz Martas iela, kas palicis nemainīgs līdz mūsdienām.
Balvu muiža
Vēsture
Balvu pusmuiža pirmo reizi minēta 1765. gadā, kad tā piederēja Inflantijas vaivadijas Viļakas trakta vecākā (stārasta) Hilzena sievai Konstancijai. Kad pēc Polijas dalīšanas 1772. gadā Latgali pievienoja Krievijas Impērijai, Balvu muiža kā kroņa muiža nonāca Krievijas ķeizarienes Katrīnas II rīcībā. Viņa Balvu muižu atdeva savam galma padomniekam Ivanam Jelaginam. Pēc viņa nāves 1794. gadā muižu mantoja Jelagina znots Buturļins, kas 1806. gadā to pārdeva Simonam Gorožinskim.
Martas iela (Rīga)
Ielas raksturojums
Martas iela sākas nosacītā T veida krustojumā ar Tērbatas ielu, jo tās nepāra numuru pusē 10 metru attālumā atrodas Tērbatas ielas un Akas ielas savienojums, pāra numuru pusē 50 metru attālumā — Tērbatas ielas un Ģertrūdes ielas savienojums. Visā garumā virzās taisni, dienvidaustrumu virzienā. Aptuveni ielas vidusdaļā pāra numuru pusē redzama 1990. gados celtās biroju ēkas aizmugurējā daļa ar veikala Mego noliktavām un piegādes daļu (adrese: Ģertrūdes iela 33/35), gar tirdzniecības platībām izveidota publiski caurstaigājama eja, kas nodrošina gājējiem papildu savienojumu ar Ģertrūdes ielu.
Iela beidzas T veida krustojumā ar Krišjāņa Barona ielu iepretīm krišnaītu saieta vietai Hare Krišnas Centram. Turpat blakus, 40 metru attālumā Vecrīgas virzienā, atrodas nākamais ielu savienojums — Krišjāņa Barona ielas un Ģertrūdes ielas krustojums.
Balvu muiža
Vēsture
1876. gadā Balvu muižu nopirka Oto fon Tranzē-Rozeneks, kura saimniekošanas laikā pārbūvēja kungu māju neoklasicisma stilā, uzcēla klēti un citas saimniecības ēkas. Ap 1896. gadu Balvu muižu pārdeva Emīlijai Trabotti, bet pēc 1905. gada revolūcijas to pārņēma Krievijas Zemes banka. 1911. gadā muižu nopirka Anna Ščerbatova, kurai muižu atsavināja 1920. gada Latvijas agrārās reformas laikā. Bijušajiem īpašniekiem atstāja nelielu ēkas daļu, bet 1920. gadā pils nodega. Pēc atjaunošanas tajā 1930. gadā iekārtoja  Balvu ģimnāziju.
Martas iela (Rīga)
Ielas raksturojums
Martas iela ikdienā ir samērā neliela centra sānieliņa, gar ceļa malām nav koku — vienīgie koki un apstādījumi tajā atrodami Ģertrūdes ielas 31. nama iekšpagalmā, kur arī redzamas agrāk eksistējušas bumbu patvertnes paliekas — ventilācijas šahta. Ēku pirmajos stāvos izvietoti vairāki mazi veikaliņi, uzņēmumu biroji un kafejnīcas, augstākos stāvos — dzīvokļi.
Ielu savienojumi
Martas iela ir savienota ar šādām ielām:
Balvu muiža
Vēsture
Otrā pasaules kara gados bijušajā muižas pilī atradās vācu kara hospitālis, tajā mirušie karavīri apglabāti kapsētā pie ezera, kas iezīmēta ar piemiņas akmeni un Balto krustu. Pēc tam, kad 1944. gadā vācu karaspēks pili nodedzināja, to atkal atjaunoja un pārbūvēja skolas vajadzībām.
Martas iela (Rīga)
Infrastruktūra
Martas ielā kopā reģistrētas piecas adreses — 1, 3, 5, 7 un 9, pamatā mazstāvu dzīvojamo ēku apbūve (vidēji trīs līdz četru stāvu augstumā). Pasta indekss ielas adresēm piešķirts LV—1011.