cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sieviete smiltīs (filma)
Sižets
Skolas skolotājs un entomologs Nikijs Džunpejs atstāj Tokiju, lai dotos ekspedīcijā uz pludmali, lai smiltīs savāktu smilšvaboles un citus kukaiņus. Pēc garas dienas Džunpejs nokavē pēdējo autobusu atpakaļ uz pilsētu. Kāda ciema vecākais iesaka viņam palikt pa nakti viņu ciemā. Džunpejs piekrīt un, izmantojot virvju kāpnes, tiek nogādāts pie sievietes nelielā būdiņā smilšu kāpas apakšā. Džunpejs uzzin, ka pirms gada smilšu vētrā viņa ir zaudējusi vīru un meitu, kuru līķi esot aprakti zem smiltīm netālu no būdas. Pēc vakariņām sieviete iziet ārā, lai sabērtu spaiņos smiltis un sūtītu tās pārējiem ciema iedzīvotājiem kāpas virsotnē. Džunpejs piedāvā palīdzēt, bet viņa atsakās, sakot, ka viņš ir ciemiņš un pirmajā dienā viņam palīdzēt nav vajadzības.
Nākamajā rītā Džunpejs gatavojas doties projām, lai atgrieztos darbā Tokijā, taču konstatē, ka kāpnes ir pazudušas. Nevarot aizbēgt, jo kāpas, kas ieskauj būdu ir pārāk slīpas, viņš ātri saprot, ka ir iesprostots, un viņam ir jādzīvo kopā ar sievieti un jāpalīdz viņai rakt smiltis, ko viņi atdod ciema iedzīvotājiem, apmaiņā pret ūdeni un pārtiku. Džunpejs negribot pieņem savu lomu, ar ko sieviete jau sen ir samierinājusies.
Džunpejs kļūst par atraitnes mīļāko, bet joprojām cer no kāpas aizbēgt. Kādu vakaru, izmantojot improvizētu āķi, viņš aizbēg no smilšu kāpas. Pārējie ciema iedzīvotāji viņu vajā, līdz Džunpejs ieskrien grimstošajās smiltīs. Ciema iedzīvotāji viņu atbrīvo un atgriež bedrē.
Filmas pēdējais kadrs parāda policijas ziņojumu, kurā redzams, ka Džunpejs ir pazudis septiņus gadus.
Tenjentes Rodolfo Marša Martina lidosta
Tenjentes Rodolfo Marša Martina lidosta (es) ir Čīles civilā lidosta Antarktikā. Izvietojusies Karaļa Džordža salas dienvidrietumu galā un tas ir galvenais Čīles transporta mezgls Antarktīdas pussalas reģionā, kas funkcionē visu gadu. Lidostu pārvalda Čīles Civilās aviācijas ģenerālā pārvalde.
Aerodroms izveidots 1980. gada 15. martā kā Čīles Gaisa spēku bāze. Nosaukta par godu leitnantam Rodolfo Maršam Martinam (1908-1937), kurš 1935. gadā noorganizēja pirmo aviolīniju Čīles Magelanesas reģionā un gāja bojā pārlidojumā no Puertomontas uz Puntaarenasu. 1984. gadā aviācijas bāzes civilās struktūras tika iekļautas jaunizveidotajā pilsētiņā Viljā las Estreljasā. 1990. gadā aviobāze tika apvienota ar Kara flotes meteoroloģijas centru Eduardofreju, paturot tās nosaukumu, bet lidlauks nodots Civilās aviācijas pārvaldei.
Lidlauka 1292 m garais un 39 m platais skrejceļš izbūvēts uz mūžīgā sasaluma grunts, klāts ar grants un šķembu segumu. Lidosta uzņem reisus no Puntaarenasas Dienvidamerikā un apkalpo iekškontinentālos lidojumus uz Amundsenskotu-Sautpolu, DROMLAN sistēmas lidlaukiem u.c.
Santalu rinda
Santalu rinda (la) divdīgļlapju rinda. Tai ir kosmopolītisks izplatības areāls, taču vairums sugu ir atrodamas galvenokārt tropu un subtropu reģionos.
Apraksts
Daudzi no rindas pārstāvjiem ir parazītiski augi, pārsvarā hemiparazīti, kas spēj fotosintezēt, bet no saimniekauga stumbra vai saknēm iegūst ūdeni un minerālvielas. Daži augi (piemēram, Arceuthobium ģints pārstāvji) ir obligātie hemiparazīti — to lapās ir zema hlorofila koncentrācija (no 1/5 līdz 1/10 no tā, kas atrodama saimniekauga lapotnē) un lielāko daļu uzturvielu iegūst no saimniekauga vadaudiem (ūdeni, mikroelementus, makroelementus un cukurus).
Lielākajai daļai ir sēklas bez sēklapvalkiem, kas nav raksturīgi divdīglļapjiem.
Klasifikācija
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma), santalu rindā ir iekļautas šādas augu dzimtas:
Autoceļš R254 (Krievija)
Līdz 2018. gada 1. janvārim autoceļam lietoja arī M51 apzīmējumu.
Ficdžeralds
Ficdžeralds var būt:
Jonna
Jonna (fr) ir 292 kilometrus gara Sēnas kreisā krasta pieteka Francijas vidusdaļā.
Izteka — no Mervānu kalnu masīva. Tek ziemeļu-ziemeļrietumu virzienā. Lielākās pietekas — Armansona, Serēna, Kīra. Nivernē kanāls savieno Jonnu ar Luāru, Burgundijas kanāls — ar Sonu. Ietek Sēnā pie Montrofotjonas. Upes krastos atrodas Klamsī, Osēra, Sānsa.
Prestižs (valodniecība)
Prestižs sociolingvistikā ir pakāpe, kādā kādas kopienas pārstāvji ciena vai piešķir sociālu vērtību kādai noteiktai valodai, dialektam vai runas paveidam.
Krievu valodas prestižs postpadomju valstīs
Par tēmu "PSRS okupācija kā koloniālisms", Violeta Kelertasa (Violeta Kelertas) izdevumā Baltic Postcolonialism raksta, ka Baltijas valstu okupācijas kontekstā viens no svarīgākajiem koloniālisma aspektiem — pretstats starp metropoli un perifēriju — prasa īpašus paskaidrojumus, viņasprāt "Baltijas valstis ir tās, kas uzskata sevi par eiropeiskām un padomju metropoli par necivilizētu, barbarisku un 'aziātisku' (tās šķietamās mongoļu izcelsmes dēļ — Čingishans un Zelta Orda tiek regulāri pieminēti kā padomju mentalitāti formējoši faktori)." Tādējādi (vismaz Baltijas valstu kontekstā) krievu valodai nevar piedēvēt par vietējām valodām augstāku prestižu, kas parasti ir raksturīgs kolonizētāju valodām.
Anna Verščika (Anna Verschik, Applied Linguistics Review, Volume 1, 2001) apskata trīs gadījumus: igauņu, ukraiņu un kazahu valodas situāciju pēc PSRS sabrukuma. Ukraiņu un kazahu valodu gadījumā viņa novēro situāciju, kad šo valstu pamattautu pārstāvji pāriet uz krievu valodas lietošanu, viņasprāt Ukrainā un Kazahstānā krievu valoda tika uzskatīta par de facto prestižāku valodu nekā vietējās valodas, igauņu valodas gadījumā šāda situācija netiek novērota, viņasprāt "Baltijas valstīs pastāvēja noklusēta, bet spēcīga pretestība pret krievu valodu". Verščikas skaidrojums šādai situācijai ir, ka igauņu valodā ir bijusi attīstīta terminoloģija dažādās sfērās, ukraiņu valodā savukārt tā ir bijusi attīstīta tikai daļēji, kazahu valodā savukārt trūka terminoloģijas daudzās svarīgās sfērās, jo kazahu valodai nebija bijis gana laika pirms krievu valoda kļuva plaši izplatīta Kazahstānā.
Par krievu valodas stāvokli Igaunijā, Latvijā, Ukrainā un Kazahstānā detalizēti rakstījis Deivids Leitins (David Laitin, Identity in Formation: The Russian-Speaking Populations in the Near Abroad, 1998), Verščika savā rakstā izlēmusi neapskatīt (Igaunijai līdzīgo) Latvijas situāciju, jo trūkst mikrosociolingvistisku pētījumu par valodu kontaktiem Latvijā, pēc viņas novērojumiem Latvijas pētnieki galvenokārt pievērsušies valodas politikai un makrosociolingvistiskiem pētījumiem.
Runātāju finansiālais stāvoklis un valodas prestižs
Deivids Kristals (David Crystal) savā grāmatā Language Death, uzskaitot priekšnosacījumus apdraudētas valodas izdzīvošanai, kā vienu no svarīgākajiem aspektiem min runātāju labu finansiālo stāvokli. Viņa uzskaitītie priekšnosacījumi apdraudētas valodas lejupslīdes novēršanai ir:
Labskanība un prestižs
Labskanības jēdziens var būt saistīts ar prestižu. Piemēram, latviešu valodā šņāceņu sakopojumi tiek uzskatīti par nelabskanīgiem, tādējādi, piemēram, lokot vārdu "gaišmatis", tiek rekomendēts izvairīties no līdzskaņu mijas ("gaišmata" nevis "gaišmaša").
Mičalka
Mičalka var būt:
Lerijs Ficdžeralds
Lerijs Dērnels Ficdžeralds (en; dzimis Mineapolisā, Minesotas štatā, ASV) ir ASV amerikāņu futbola spēlētājs, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2012) pārstāv NFL klubu Arizonas "Cardinals", kā sastāvā aizvadījis visu profesionāļa karjeru.
Universitātes laikā viņš pārstāvēja Pitsburgas universitātes komandu. 2004. gada NFL draftā viņu Arizonas "Cardinals" izraudzījās pirmajā kārtā ar kopējo trešo kārtas numuru. 2008. gadā viņš "Cardinals" sastāvā izcīnīja uzvaru NFC, Super Bowl XLIII viņa komanda zaudēja Pitsburgas "Steelers" ar 23—27. L. Ficdžeralds piecas reizes piedalījies Visu zvaigžņu spēlē, 2009. gadā tika atzīts par spēles vērtīgāko spēlētāju (MVP), trīs reizes iekļauts līgas simboliskajā izlasē. 2011. gadā NFL Network veidotajā 100 labāko spēlētāju sarakstā viņš ierindojās 14. vietā. Tāpat viņš pašlaik (2012) ir viens no līgas vislabāk apmaksātajiem spēlētājiem.
Puertoviljamsa
Puertoviljamsa (, yag) ir pilsēta Čīles dienvidos Ugunszemes arhipelāgā. Izvietojusies arhipelāga ceturtās lielākās salas Navarino ziemeļu krastā pie Bīgla šauruma. Administratīvi ietilpst Magaljanesas reģionā, Čīles Antarktikas provinces un Kabo de Ornosas komūnas administratīvais centrs. Puertoviljamsa tiek uzskatīta par pasaules vistālāk uz dienvidiem esošo pilsētu.
Vēsture
Osta tagadējās pilsētas vietā dibināta 1953. gada 21. novembrī kā Puertoluisa (Puerto Luisa). 1956. gada 22. augustā pārdēvēta tagadējā vārdā par godu britu kara jūrniekam Džonam Viljamsam Vilsonam (John Williams Wilson), kurš komandēja čīliešu šoneri Ancud un 1843. gadā pārņēma Čīles kontrolē Magelāna šaurumu, nodibinot tā krastā Bulnesas cietoksni.
Infrastruktūra
Pilsētā atrodas provinces un komūnas administratīvās iestādes, licejs, Martina Gusindes antropoloģijas muzejs, slimnīca, vairāki dievnami un viesnīcas. Transportu nodrošina Gardemarīna Zanjartas lidosta, kas savieno ar regulāriem reisiem ar Puntaarenasu. Prāmja satiksme savieno ar Ušvaju un Puntaarenasu. Pilsētā atrodas Čīles Kara flotes bāze.
Bolderājas pagasts
Bolderājas pagasts bija viena no Rīgas apriņķa pašvaldībām ziemeļos no Rīgas pilsētas Rīgas līča krastā. Robežojās ar Rīgas pilsētas Jelgavas priekšpilsētu un Piņķu pagastu. Pagasta valde atradās Bolderājā. Lielākās apdzīvotās vietas bija Bolderāja (fabrikas ciemats), Daugavgrīva, Buļļuciems un Voleri.
Vēsture
Izveidots 19. gadsimtā agrākajā Daugavgrīvas draudzes novadā, sadalot to Bolderājas un Mangaļu pagastos. Pagasta teritorijā atradās Buļļu sala un Daugavgrīvas cietoksnis. Līdz 1920. gada agrārajai reformai Bolderājas pagastā atradās Buļļu muiža, Guberņas muiža, Kleistu muiža, Volera muiža un citas.
1924. gadā pagastu iekļāva Rīgas pilsētas robežās. Mūsdienās Bolderājas pagasta teritorija iekļauta Rīgas pilsētas Kurzemes rajonā.
Hideto Sudzuki
Hideto Sudzuki (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||1||0
2018. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem
2018. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem norisinājās no līdz  Bufalo, ASV. Spēles tika aizvadītas KeyBank Center un New Era Field. Šis bija 42. oficiālais Pasaules čempionāts hokejā junioriem.
Vietu sadalījums un statistika
{| style="float:right;"
Spuņģēni
Spuņģēni (arī Spuņgāni, kļūdaini — Spungēni) ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Krustpils pagastā, pagasta administratīvais un kultūras centrs. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā Kārklupītes krastos, abpus Rīgas—Daugavpils šosejai aptuveni 2,2 km no Jēkabpils pilsētas robežas.
Ciema teritorijā atrodas arheoloģiskais piemineklis — Spunģēnu Mantas kalniņš.
Vēsture
Pirmo reizi Spuņģeni kā sādža Spungani rakstos minētas 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā sādžā bijuši deviņi turīgi saimnieki, jo četrām mājās bijušas kalpones. Sādžā bijis kalējs, galdnieks, zvejnieks, divi plostnieki. Pēc Vitebskas guberņas apdzīvoto vietu saraksta 1906. gadā sādžai zemes platība bijusi 158 desetīnas ar astoņām sētām, kurās dzīvojuši 52 ļaudis. Vēl atsevišķi minēta 1 sēta bez zemes īpašuma ar 6 iedzīvotājiem. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 8 māju saimnieki ar 26 cilvēkiem. 1943. gadā arī bijušas astoņas sētas. No 1943. gadā minētām mājām līdz mūsu dienām saglabājušās sešas, visās dzīvo mantinieki.
Apbūve
Ciema pašreizējais veidols tapa galvenokārt padomju varas gados, apbūvējot veco Spuņģēnu ciemu. Ciema dzīvojamā apbūve izvietota divās vietās. Lielākais masīvs izkārtojies uz austrumiem no vecā ciema līdz Rīgas—Krustpils dzelzceļam. Masīvā atrodas trīs daudzdzīvokļu mājas, pārdesmit privātmājas, Šeit darbojas arī veikals, bibliotēka un medicīnas pakalpojumu centrs. Otrs dzīvojamais rajons izkārtojies Rīgas—Daugavpils ceļa labajā pusē, kur individuālā apbūve grupējas vienas ielas abās pusēs.
Ciema dienvidu pusē, Rīgas—Daugavpils šosejas kreisajā pusē atrodas vienā namā pagasta pārvaldes nams un kultūras nams, kas tika uzcelts padomju varas gados kā kolhoza "Ļeņina karogs" valdes ēka un klubs. Mūsdienās telpas šajā namā ir rekonstruētas. 2008. gadā blakus kultūras namam tika uzbūvēta 800 m2 liela sporta zāle. Pretī kultūras namam šosejas pretējā pusē atrodas veikala un ēdnīcas ēkas, kas pašlaik netiek izmantotas. Tālāk, uz Jēkabpils pusi atrodas motelis un kafejnīca "Sapnis".
2009. gadā Spuņģēnos bija šādas mājas: Ādami, Āmuri, Atmiņas, Āveskalni, Ceriņi, Čāpuļi, Dailes, Dārtas, Daugavieši, Dunduri, Dzintari, Griezes, Ieviņas, Irši, Jaunsētas, Jaunsidrabiņi, Kalmes, Kalmītes, Kastaņas, Ķirši, Lazdas, Marijas, Meijas, Mežarasas, Mežsētas, Oliņi, Ozoliņi, Ozolzīles, Pūpoli, Rozīši, Rudzīši, Sapnis, Sarmas, Smilgas, Spungēni 1, Spungēni 2, Spungēni 3, Spungēni 7, Spungēni 13, Spungēni 14, Spungēni 20, Spungēni Daugava, Stradi, Strazdiņi, Tūjas, Vējkalni, Veldzes, Vijas, Vītoli un Zvani.
Sanktpēterburgas metro
Sanktpēterburgas metropolitēns (Петербу́ргский метрополитен) jeb Sanktpēterburgas metro ir metro sistēma Krievijas otrajā lielākajā pilsētā Sanktpēterburgā, kas ir sākusi darboties 1955. gada 15. novembrī. Sākotnēji bija pazīstams kā Ļeņina ordeņa Ļeņingradas metropolitēns (Ленинградский Ордена Ленина Метрополитен имени В.И. Ленина). Tas tiek uzskatīts par vienu no Sanktpēterburgas simboliem. Metro sastāv no piecām līnijām un sešdesmit septiņām stacijām. Kopējais līniju garums sasniedz 113,2 kilometrus. Pēc 2012. gada datiem, katru dienu Sanktpēterburgas metro pārvadā 2,14 miljonus pasažieru, bet gada laikā 783,9 miljonus pasažieru.
Tas ir sešpadsmitais noslogotākais metro pasaulē. Sanktpēterburgas īpašās ģeoloģijas dēļ, tas ir viens no visdziļākajiem metro tīkliem pasaulē. Sanktpēterburgas visdziļākā metro stacija ir Адмиралте́йская un tā atrodas 86 metrus zem zemes.
Nākotnē ir plānots līniju skaitu palielināt līdz deviņām līnijām, bet staciju skaitu palielināt līdz 126 stacijām.
Mārtiņš Kazāks
Mārtiņš Kazāks (dzimis ) ir latviešu ekonomists. Kopš 2019. gada decembra viņš ir Latvijas Bankas prezidents. Kazāks no 2005. līdz 2018. gadam bija «Hansabankas» (vēlāk — «Swedbank») Latvijas filiāles galvenais ekonomists, un no 2018. līdz 2019. gadam — Latvijas Bankas padomes loceklis.
Biogrāfija
Mārtiņš Kazāks piedzima Liepājā. Ieguva vidējo izglītību Liepājas Raiņa 6. vidusskolā. 1995. gadā absolvēja Latvijas Universitāti, iegūstot bakalaura grādu ekonomikā. 1996. gadā Kembridžas Universitātē ieguva diplomu ekonomikā. 1997. gadā Karalienes Mērijas Londonas Universitātē ieguva maģistra grādu ar izcilību ekonomikā, un 2005. gadā turpat ieguva doktora grādu ekonomikā.
No 1994. līdz 1995. gadam Kazāks bija Latvijas Republikas Finanšu ministrijas Makrofiskālās analīzes un prognozes departamenta vadošais ekonomists. No 2005. gada novembra līdz 2018. gada augustam bija «Hansabankas» (vēlāk — «Swedbank») Latvijas filiāles galvenais ekonomists. No 2010. gada janvāra Kazāks bija arī «Swedbank» grupas galvenā ekonomista vietnieks. No 2014. gada janvāra līdz 2018. gada augustam viņš strādāja arī Fiskālās disciplīnas padomē.
2018. gada jūnijā Saeima apstiprināja Mārtiņu Kazāku darbam Latvijas Bankas padomē sākot ar 1. augustu. 2019. gada nogalē, beidzoties Latvijas Bankas prezidenta Ilmāra Rimšēviča pilnvaru termiņam, Kazāks bija viens no četriem kandidātiem, kuru virzīšanu un atbalstīšanu apsvēra valdošā koalīcija. 3. decembrī koalīcijas pārstāvji paziņoja, ka virzīs Kazāku Latvijas Bankas prezidenta amatam. Saeima ar 76 balsīm par (neviens nebija pret vai atturējies) ievēlēja M. Kazāku Latvijas Bankas prezidenta amatā. Viņš stājās amatā un ir ievēlēts uz pieciem gadiem.
2021. gada Preiļu novada domes vēlēšanas
'''2021. gada Preiļu novada domes vēlēšanas''' notika 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Preiļu novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalijās 8 kandidātu saraksti, kas kopā sastāvēja no 136 kandidātiem.
Vēlēšanu norise
Preiļu novadā atradās 15 vēlēšanu iecirkņi. Aglonas pagastā varēja nobalsot Aglonas novada administratīvajā ēkā, Aizkalnes pagastā varēja nobalsot Aizkalnes Tautas namā, Galēnu pagastā varēja nobalsot Galēnu pagasta teritoriālās pārvaldes ēkā un kultūras namā, Pelēču pagastā varēja nobalsot Pelēču pagasta pārvaldē, Preiļu pilsētā varēja nobalsot Preiļu Valsts ģimnāzijā un Preiļu novada kultūras centrā, Riebiņu pagastā varēja nobalsot Riebiņu novada domes ēkā, Rožkalnu pagastā varēja nobalsot Rožkalnu pagasta pārvaldes ēkā un kultūras namā, Rušonas pagastā varēja nobalsot Rušonas pamatskolā, Saunas pagastā varēja nobalsot Saunas pagasta pārvaldē, Silajāņu pagastā varēja nobalsot Silajāņu pagasta pārvaldes ēkā un kultūras namā, Sīļukalna pagastā varēja nobalsot Sīļukalna pagasta kultūras namā, Stabulnieku pagastā varēja nobalsot Stabulnieku Kultūras namā un Vārkavas pagastā varēja nobalsot Vārkavas Tautas namā un Vārkavas vidusskolā, bet Preiļu pagastā un Upmalas pagastā neatradās neviens iecirknis. Visi novada iecirkņi bija pieejami cilvēkiem ar kustību traucējumiem.
Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā,, iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (LAT) , bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (LAT) , gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (LAT) , gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 (LAT).
Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, bija jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.
Balsošanas sistēma
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.
Novada domē tiek ievēlēti 15 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir zemāks par 30 000.
Tiesības piedalīties Preiļu novada domes vēlēšanās bija Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem bija reģistrēta dzīvesvieta Preiļu novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Preiļu administratīvajā teritorijā piederēja nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti bija jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).
Ievēlētie deputāti
Vēlēšanu rezultāti tika uzzināti pēc visu vēlētāju balsu saskaitīšanas, un ievēlēto deputātu saraksts bija pieejams pēc vēlēšanu rezultātu apstiprināšanas.
Freds Klauss
"Freds Klauss" (en) ir 2007. gada piedzīvojumu komēdija, kuras režisors un viens no producentiem ir Deivids Dobkins. Galvenās lomas atveido Pols Džamati, Vinss Vons, Miranda Ričardsone, Džons Maikls Higinss un Elizabete Benksa. Filmas pirmizrāde notika.
Freds Klauss ir Ziemassvētku vecīša vecākais brālis. Freds ir spiests pārcelties uz Ziemeļpolu, lai apmaiņā pret naudu palīdzētu Santa Klausam un elfiem gatavoties Ziemassvētkiem.
Ugu Almeida
Ugu Migels Pereira de Almeida (pt, dzimis ) ir bijušais Portugāles futbolists un Portugāles izlases dalībnieks.
Porto sastāvā Ugu Almeida divreiz ir kļuvis par Portugāles čempionu un vienreiz ieguvis Portugāles kausu. 2008.—2009. gada sezonā, spēlējot Vācijas komandā Werder Bremen, ieguva Vācijas kausu, kā arī ar komandu iekļuva UEFA kausa finālā, kur zaudēja.
Portugāles futbola izlasē Almeida debitēja draudzības spēlē pret Anglijas izlasi. Pirmos vārtu izlases labā guva spēlē pret Azerbaidžānas izlasi.
Sasniegumi
Porto
Werder Bremen
Beşiktaş
Pekinas metro
Pekinas metro ir metro sistēma Ķīnas galvaspilsētā un otrajā lielākajā pilsētā Pekinā, kas ir sākusi darboties 1969. gada 1. oktobrī un ir vecākais Ķīnas metro tīkls. Metro sastāv no astoņpadsmit līnijām un trīs simti deviņpadsmit stacijām. Kopējais līniju garums sasniedz 527 kilometrus. Pēc 2014. gada datiem, katru dienu Pekinas metro pārvadā 9,278 miljonus pasažieru, bet gada laikā 3,387 miljardus pasažieru. Pekinas metro īpašnieks ir Pekinas pilsēta.
Pekinas metro ir visnoslogotākā metro līnija pasaulē pēc pārvadāto pasažieru skaita un otrais lielākais metro tīkls pasaulē aiz Šanhajas metro pēc kopējā līniju garuma.
Līdz 2002. gadam Pekinas metro sastāvēja no divām līnijām un kopš 2003. gada ir uzsākta Pekinas metro paplašināšana. Līdz 2015. gada beigām ir plānots metro līniju paplašināt līdz deviņpadsmit līnijām ar kopējā garumu 708 kilometri, bet līdz 2020. gadam ir plānots, ka metro līniju kopējais garums sasniegs 1050 kilometrus.
Považska Bistricas apriņķis
Považska Bistricas apriņķis ir Slovākijas Trenčīnas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Trenčīnas apgabala Ilavas un Pūhovas apriņķiem, Žilinas apgabala Bitčas un Žilinas apriņķiem, kā arī Čehiju.
Spēlmaņu nakts 1993
Žūrija
Latvijas Teātra darbinieku savienības valde 1993. gadu profesionālajos teātros nolemj izvērtēt atšķirīgi kā līdz šim: tiek apstiprināta Neatkarīgā žūrija, kurā iesaistīti 37 dažādu jomu profesionāļi (mākslas zinātnieki, filozofi, literatūras zinātnieki, žurnālisti, juristi, darījumu cilvēki, diplomāti): Jānis Jurkāns, Baiba Rubesa, Nora Ikstena, Ingrīda Burāne, Ella Buceniece, Ilze Matisone, Ruta Veidemane, Ija Bite, Modris Ģelzis, Imants Plotnieks, Dace Ginote, Inta Karule, Brigita Borga, Jaroslavs Sozaņskis, Laima Andersone — Silāre, Dainis Bērziņš, Aina Ulmane, Aina Birkava, Imants Vikmanis, Liene Kauliņa, Ivars Rudzītis, Ivars Bārdiņš, Tija Erdmane, Vitālijs Teivāns, Andris Plotnieks, Juris Eihmanis, Jānis Celms. Arī daži teātra kritiķi: Guna Zeltiņa, Anda Burtniece, Lilija Dzene un Normunds Naumanis. Žūrijas priekšsēdētājs pirmos trīs gadus ir Ģirts Nagainis. Teātri pēc saviem ieskatiem nominēja, viņuprāt, labākos veikumus 17 kategorijās. Žūrija atsijāja no visiem iesniegumiem 2 — 5 labākos, kurus pēc tam iekļāva balsojuma lapā. Fināla balsošana par labākajiem notiek 1994. gada 23. maijā.
Krišjānis Ļūļaks
Krišjānis Ļūļaks (1883—1981) bija Krievijas Impērijas armijas virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, pulkvežleitnants.
Dzīves gājums
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1921. gadā atgriezās Latvijā. Strādāja Latvijas kara skolā (1922—1928), bija tās priekšnieka v. i. (1928—1929), tad virsnieku kursu priekšnieks (1930). 10. Aizputes kājnieku pulka komandieris (1932—1933). Latvijas armijas štāba apmācību daļas priekšnieks (1933—1938). Kara muzeja padomes loceklis (1934—1938), muzeja pārvaldnieks (1936—1938). Atvaļināts no dienesta 1938. gadā.
Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, pēc tam uz ASV.
Autoceļš R255 (Krievija)
Autoceļš R255 "Sibīrija" (Автодорога Р-255 «Сиби́рь») ir Krievijas Federācijas federālais autoceļš Sibīrijā, kas ved cauri Novosibirskas, Tomskas, Kemerovas, Irkutskas apgabaliem un Krasnojarskas novada dienvidu daļai. Trases Novosibirska - Kemerova (274 km) - Krasnojarska (796 km) - Irkutska garums ir aptuveni 1860 km. Tas ir autoceļa R254 "Irtiša" turpinājums un daļa no Āzijas automaģistrāles AH6 (Asian Highway 6). Līdz 2018. gada 1. janvārim autoceļam lietoja arī M53 apzīmējumu.
2004.—2005. gada UEFA Čempionu līgas sezona
2004.—2005. gada UEFA Čempionu līgas sezona bija Eiropas spēcīgākā futbola klubu turnīra 50. sezona un 13. zem UEFA Čempionu līgas nosaukuma. Sezona ilga no līdz. Finālspēle norisinājās Ataturka Olimpiskajā stadionā Stambulā.
Par UEFA Čempionu līgas uzvarētājiem piekto reizi kļuva Anglijas klubs Liverpool, kas finālā, pēcspēles 11 metru soda sitienu sērijā, uzvarēja Itālijas klubu AC Milan.
Trešā kvalifikācijas kārta
1.Maccabi Tel Aviv pirmajā mačā uzvarēja 2–1, bet komandai tika piešķirta uzvara 3–0, jo PAOK izlaida laukumā diskvalificētu spēlētāju.
Grupu turnīrs
Pirmo reizi UEFA Čempionu līgas grupu turnīrā piedalījās Maccabi Tel Aviv.
Ceturtdaļfināli
1.Mačš tika apturēts 72. minūtē, Internazionale fanu nekārtību dēļ. Milan komandai tika piešķirta 3–0 tehniskā uzvara.
Latvijas vēstnieks Itālijā
Latvijas Republikas vēstnieks Itālijas Republikā ir Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks, kurš pilda oficiālā pārstāvja amatu Itālijā, kā arī nerezidējošā vēstnieka funkcijas Maltā, Albānijā un Sanmarīno. Viņš ir arī pastāvīgais pārstāvis ANO Pārtikas un lauksaimniecības organzicācijā (FAO). Vēstniecība kopš 1997. gada atrodas Via Giovanni Battista Martini 13 Romā.
1940. gada vasarā Latvijas sūtnis Arnolds Spekke pēc Latvijas okupācijas bija spiests pamest savu amatu, bet Latvijas sūtniecības ēku Itālijas valdība nodeva savai tālaika sabiedrotajai Padomju Savienībai.
Brīvdienu terapija
"Brīvdienu terapija" (en) ir 2009. gada romantiska komēdija, kuras režisors ir Pīters Bilingslijs. VIens no filmas producentiem, scenārija autoriem, kā arī galveno lomu atveidotājiem ir Vinss Vons. Citas lomas atveido Džeisons Beitmens, Džons Favro, Kristīne Deivisa un Mālina Okermane. Filmas pirmizrāde notika.
Četri pāri dodas uz kūrortu tropu salā, lai atpūstos. Viens no pāriem, Džeisons un Sintija, šajā kūrortā atrodas, lai strādātu pie savas jūkošās laulības, pārējie trīs pāri nepatiesi domā, ka kūrortā notiekošās pāru terapijas nav obligātas.
Aleksis de Tokjevils
Aleksis de Tokjevils (fr, dzimis, miris ) bija Francijas politikas pētnieks un filozofs, kā arī diplomāts un vēsturnieks. Viņa ievērojamākie darbi ir divos sējumos sarakstītais darbs “Demokrātija Amerikā” (1835–1840, De la démocratie en Amérique) un grāmata “Vecā kārtība un revolūcija” (1856, L'Ancien Régime et la Révolution).
Aleksis de Tokjevils bija aktīvs politiskais darbonis Jūlija monarhijas un Francijas Otrās republikas laikā. 1849. gadā, Otrās republikas laikā, viņš bija Francijas ārlietu ministrs.
Dalailamu uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Dalailamas kopš 15. gadsimta. Dalailama ir Tibetas augstākais garīdznieks, senāk arī laicīgais valdnieks.
Nikolajs Fogelmanis
Nikolajs Fogelmanis (1885—1941) bija Krievijas impērijas armijas virsnieks, vēlāk Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, pulkvežleitnants, Vidzemes artilērijas pulka komandieris. Padomju represiju upuris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1885. gada 21. maijā Pēterburgā skolotāja ģimenē. Mācījās Jelgavas reālskolā. 1906. gadā iestājās Krievijas impērijas armijā, mācījās Konstantīna artilērijas skolā Pēterburgā (1907—1910), kā podporučiks uzsāka dienestu 2. strēlnieku artilērijas divizionā, paaugstināts par poručiku (1912). Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gada oktobra kaujās Austrumprūsijā ievainots, 1915. gada februārī 29. divīzijas sastāvā kritis vācu gūstā. Pēc Bresļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gada decembrī atbrīvots no gūsta un atgriezies Latvijā.
Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada martā iestājās Latvijas Pagaidu valdības bruņotajos spēkos virsleitnanta pakāpē, latviešu karagūstekņu jautājumu kārtošanai komandēts uz Odesu, 1919. gada aprīlī uz Vāciju. No 1919. gada oktobra Kurzemes artilērijas pulka komandieris kapteiņa pakāpē, no novembra arī Artilērijas kadetu skolas priekšnieka v. i. 1920. gada janvārī-februārī Sarkanā Krusta delegācijas sastāvā veda Latvijas-Krievijas pamiera sarunas Maskavā, aprīlī paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. 1920. gada decembrī iecelts par Baterijas komandieru kursu (vēlāk – Artilērijas virsnieku kursu) priekšnieku. 1922. gadā beidza virsnieku kursus Francijā, 1924. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1929. gadā beidza 8 mēnešu kursus Kara akadēmijā.
1925. gadā iecelts par Vidzemes artilērijas pulka komandieri, 1928. gadā par Artilērijas inspektora štāba priekšnieku, 1935. gadā par Krasta artilērijas pulka komandieri. 1938. gadā oktobrī piekomandēts Artilērijas inspektora štābam. 1939. gada jūnijā atvaļināts sakarā ar maksimālā vecuma sasniegšanu.
Pēc Latvijas okupācijas un PSRS—Vācijas kara sākuma 1941. gada 23. jūnijā Jāņu vakarā apcietināts jo "savā pagalmā aizkūris ugunskuru, un līdz ar to veicinājis vācu aviācijas bumbu trāpījumus un objektu sagraušanu". un pēc Latvijas PSR Valsts Drošības Tautas komisāra Simona Šustina 1941. gada 26. jūnija rīkojuma 27. jūnijā nošauts Rīgas Centrālcietuma pagalmā. Apbedīts Rīgas Meža kapos, kas kļuva pazīstami kā Baltie krusti.
Borzna
Borzna (uk) ir pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumu daļā, Čerņihivas apgabala centrālajā daļā, Ņižinas rajonā. Līdz 2020. gadam Borznas rajona centrs.
Vēsture
Rakstos zināma no 15. gadsimta Žečpospolitas sastāvā. 1634. gadā tai tika piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1654. gadā iekļāvās Hetmanščinā, kas bija Krievijas autonoms apgabals. Pēc Oktobra revolūcijas ietilpa Ukrainas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 12. septembra līdz 1943. gada 7. septembrim atradās vācu okupācijā. 1964. gadā Borznai tika piešķirtas pilsētas tiesības. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.
Ja es palikšu
"Ja es palikšu" (en) ir 2014. gada ASV romantiska drāma, kas balstīta uz Geilas Formanes tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir R. Dž. Katlers. Galvenās lomas filmā atveido Hloja Greisa Moreca, Džeimijs Bleklijs, Džošua Leonards, Steisija Kīča, Aiša Hindsa un Mireja Enosa. Filmas pirmizrāde notika Ņujorkā.
Mijas Holas dzīve mainās pēc tam, kad viņa kopā ar ģimeni iekļūst smagā autoavārijā, kurā Mijas vecāki un mazais brālis iet bojā, bet Mija nonāk komā. Mija slimnīcā piedzīvo ārpusķermeņa pieredzi, kuras laikā viņai jāizlemj, vai palikt dzīvai, vai pievienoties vecākiem un brālim.
Žoržs Braks
Žoržs Braks (dzimis, miris ) bija franču gleznotājs un tēlnieks, kurš kopā ar Pablo Pikaso 20. gadsimta sākumā attīstīja mākslas virzienu kubismu.
Braka sākotnējie darbi bija fovisma stilā, bet Pola Sezāna darbu ietekmē Braks kopš 1908. gada sāka gleznot kubisma stilā. 1910. gadu sākumā tapa Braka slavenākie darbi. Pirmā pasaules kara sākumā Braku uzņēma Francijas armijā, kur kaujā viņš guva nopietnu savainojumu, kas prasīja ilgstošu atkopšanos. Vēlāk viņš no kubisma novērsās un pēc 1917. gada sāka zīmēt izsmalcinātus klusās dabas un ainavu darbus. Braks pievērsās arī tēlniecībai, grafikai un citām mākslas nozarēm.
Krokets 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Krokets 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Kroketa sacensības tika aizvadītas Buloņas mežā no 1900. gada 28. jūnija līdz 22. jūlijam. Sacensībās startēja 10 sportisti, 7 vīrieši un 3 sievietes, visi sportisti pārstāvēja Franciju. Sacensības tika aizvadītas 3 disciplīnās.
Informācijas par sacensību norisi un pašiem dalībniekiem praktiski nav. Ir zināms, ka pirmā disciplīna, kas tika aizvadīta, bija dubultspēļu turnīrs, lai gan nav skaidrs, vai uzvarējušajam Francijas pārim vispār bija sacensības. Vēlāk tika izspēlēti vienspēļu turnīri, vispirms ar vienu bumbu un tad ar divām bumbām. Šī bija pirmā un arī vienīgā reize, kad šis sporta veids bija iekļauts olimpisko spēļu programmā, lai gan 1904. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tika aizvadīts kroketa variants roke.
Visas olimpiskās medaļas izcīnīja Francijas sportisti. Gastons Omuats bija vienīgais no sportistiem, kas izcīnīja divas zelta medaļas. Vēl pa divām medaļām ir izcīnījuši Žoržs Žoēns un Kretjēns Veideliks.
Pārstāvētās valstis un sportisti
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs kroketa sacensībās startēja 10 sportisti no 1 valsts.
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.
Norio Omura
Norio Omura (ja; dzimis ) ir bijušais japāņu futbolists, bijis Japānas futbola izlases dalībnieks.
Nacionālā izlase
!Kopā||30||4
Veins Bleks
Veins Hamiltons Bleks (en; dzimis ) ir bijušais Zimbabves tenisists, divkārtējs Grand Slam turnīru uzvarētājs gan vīriešu, gan jauktajās dubultspēlēs; ATP sezonas finālturnīra finālists (2004) dubultspēlēs; bijušais pasaules ceturtā rakete dubultspēlēs; 18 ATP turnīru uzvarētājs dubultspēlēs.
Dzīvesgaita
Veins ir no tenisistu ģimenes – viņa nu jau mirušais tēvs Dons, kā arī vecākais brālis Bairons un jaunākā māsa Kāra dažādos laikos arī nopietni spēlēja tenisu. Viņu tēvs bija amatieru tenisists, spēlējot zem Rodēzijas karoga, viņš divas reizes sasniedza trešo kārtu Vimbldonā. Ģimenes avokado plantācijā Dons uzcēla bērniem zāles tenisa laukumu.
Tagad Veins ir precējies: viņa sieva Irina Seļutina no Kazahstānas arī profesionāli spēlēja tenisu, kādā karjeras posmā spēlēja pārī ar Veina jaunāko māsu un 1997. gadā kopā ar viņu tika atzīta par labāko junioru pāri pasaulē. Lai apprecētos ar Irinu Kazahstānā, Veins 2003. gadā izlaida Deivisa kausa maču. Londonā, kur Bleks ir bijis treneris kopš aiziešanas pensijā 2005. gadā, pārim piedzima divi dēli, un 2009. gadā Veins uz Zimbabvi atveda visu ģimeni.
Lidlauka ciems
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem.
GATV 5005
GATV 5005 tika palaists 20:39:46  ar nesējraķeti Atlas SLV-3 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-14 gandrīz riņķveida 300 km augstā orbītā. Kosmosa kuģis Gemini 10 startēja 100 minūtes vēlāk, 22:20:26 UTC.
Gemini 10 veica manevru sēriju un pietuvojās GATV 5005; saslēgšanas notika 19. jūlijā 04:13:03 UTC. Pēc tam ar Agena dzinēju orbītas apogejs tika paaugstināts līdz 763 km. 19. jūlijā 20:58 UTC veikts manevrs ar Agena dzinēju, lai orbīta (380 km) būtu tāda pati kā Gemini 8 izmantotā Agena Target Vehicle. 20. jūlijā 19:00 UTC Gemini atvienojās no ATV.
Pēc atvienošanās GATV 5005 orbīta tika pacelta līdz 386,6 × 1390,8 km, lai izpētītu temperatūras ietekmi uz kosmisko aparātu augstā orbītā (netika atklātas manāmas atšķirības). Pēc septiņām stundām orbīta pazemināta līdz gandrīz riņķveida ar augstumu 352 km.
GATV 5005 nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā.
Považska Bistrica
Považska Bistrica ir pilsēta Slovākijā, Trenčīnas apgabala Považska Bistricas apriņķa centrs pie Vāhas upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1316. gadā. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums bija Vāgbesterce. Tomēr jau 15. gadsimtā pilsētas lietvedības valoda bija slovāku, kas tolaik bija liels retums. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. Pilsētas attīstībai impulsu deva ieroču rūpnīcas Roth atvēršana 1929. gadā. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.
Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (97.72 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (81,10 %), nereliģiozi (12,18 %).
Považska Bistrica ir tenisista Mihala Mertiņāka (Michal Mertiňák, 1979) un hokejista Andreja Mesāroša (Andrej Meszároš, 1985) dzimtā pilsēta.
Portlenda
Portlenda var būt:
Iņčuaņa
Iņčuaņa (zh, ; ) ir prefektūras līmeņa municipalitāte Ķīnas vidienē, Ninsjas Hueju autonomā reģiona galvaspilsēta. Izvietojusies reģiona ziemeļdaļā Huanhes ielejā starp Helanšaņa grēdu rietumos un Ordosa tuksnesi austrumos. Robežojas ziemeļos ar Šidzuišaņu, dienvidos — ar Udžunu, bet austrumos un rietumos — ar Iekšējo Mongoliju. Apmēram trešā daļa pilsētas iedzīvotāju ir hueji.
Vēsture
Dibināta kā Fupinas apriņķis 1. gadsimtā p.m.ē. 24. gadā p.m.e. dibināta Beidiaņas (北典, Běidiǎn) pilsēta. 6. gadsimtā nosaukums mainīts uz Huaijuaņu (怀远, Huáiyuǎn). 677. gadā pilsētu iznīcināja plūdi, bet jau nākamajā gadā to uzcēla no jauna nedaudz tālāk rietumos. Pēc Tanu dinastijas krišanas 907. gadā to ieņēma tangutu Rietumu Sja valsts un padarīja par savu galvaspilsētu. 1227. gadā, kad tangutu valsti pakļāva mongoļi, pilsēta tika izlaupīta un liela daļa iedzīvotāju nogalināti.
Minu un Cjinu dinastiju laikā šeit bija Ninsjas prefektūras centrs. 1928. gadā no Gaņsu provinces tika atdalīta Ninsja kā atsevišķa province, un Ninsjas pilsēta kļuva par tās centru. 1944. gadā pilsēta tika pārdēvēta tagadējā vārdā, kas nozīmē ‘Sudraba straume’.
Brugadas sindroms
Brugadas sindroms ir ģenētiska saslimšana, kurai raksturīga anormāla elektrokardiogramma un palielināts risks pēkšņai kardiālai nāvei. Tā ir nosaukta pēc spāņu kardiologiem Pedro Brugadas un Jozepa Brugadas. Tas ir visbiežākais pēkšņas nāves iemesls jauniem vīriešiem Taizemē un Laosā bez iepriekš zināmām sirds saslimšanām.
Etioloģija
Aptuveni 20% Brugadas sindromu gadījumu ir atrasta saistība ar mutācijām gēnā, kas kodē nātrija jonu kanālu kardiomicītu šūnu membrānās. Tāds gēns, piemēram, ir SCN5A, kas atrodas 3. hromosomas īsajā plecā (3p21). Funkcijas zuduma mutācija izraisa labās sirds sienas repolarizācijas traucējumus, kas var novest pie kambaru tahikardijas un/vai fibrilācijas, kas bieži rezultējas nāvē.
Diagnostika
Ir pieejami ģenētiskie testi, kas apstiprina Brugadas sindromu.
Elektrokardiogrāfija
Pēc elektrokardiogrammas (EKG) pārmaiņām, kas ir sastopamas pacientam ikdienā vai nu pēc noteiktu medikamentu lietošanas, var diagnosticēt Brugadas sindromu. Antiaritmiskie preparāti ajmalīns un flekainīds spēj bloķēt nātrija jonu kanālus un, izraisot pārmaiņas EKG, var tikt izmantoti arī kā diagnostiskie testi.
Brugadas sindromam ir trīs raksturīgie EKG veidi: EKG V1-V3 novadījumos ir redzama ST elevācija ar labās kājiņas blokādes ainu. Adrenerģiska stimulācija pazeminās ST segmenta paaugstinājumu, bet klejotājnerva stimulācija to var pasliktināt.
Don't Tell Mom the Babysitter's Dead
17 gadus vecās Sjū Elēnas Krandelas māte dodas divus mēnešus ilgā vasaras atvaļinājumā uz Austrāliju, atstājot Sjū un viņas četrus brāļus un māsas kopā ar ļaunu un tirānisku auklīti. Kad auklīte pēkšņi miegā nomirst, Sjū Elēna uzņemas mājsaimniecības galvas pienākumus, lai nepieļautu to, ka māte atgriežas no atvaļinājuma ātrāk.
Trusis Džodžo
"Trusis Džodžo" (en) ir 2019. gada ASV satīriskā melnā komēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Taika Vaititi. Filmas scenārijs veidots pēc Kristīnes Loinensas grāmatas Caging Skies motīviem. Romāns Grifins Deiviss atveido filmas galveno varoni Johanesu "Džodžo" Betcleru, hitlerjūgendu, kas uzzina, ka viņa māte (Skārleta Johansone), bēniņos slēpj ebreju meiteni (Tomasina Makenzija). Viņam jāpārdomā savas vērtības, vienlaikus komunicējot ar savu iedomu draugu — Ādolfa Hitlera idiotisko versiju (Vaititi). Pārējās lomas atveido Rebela Vilsone, Stīvens Merčants, Elfijs Alens un Sems Rokvels.
Filmas pirmizrāde norisinājās 44. Toronto Starptautiskajā kinofestivālā, kur tā ieguva galveno balvu — Grolša ļaužu izvēles balvu. Filmu "Trusis Džodžo" ASV kinoteātros sāka demonstrēt, bet Latvijas kinoteātros filmu demonstrē no. Filma saņēmusi dalītu kritiku, galvenokārt kritizējot par komisku nacistu attēlojumu, tomēr pozitīvi vērtējot aktieru tēlojumu, scenāriju, humoru un sirsnīgo vēstījumu.
Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindojis starp gada desmit labākajām filmām. Filma tika nominēta 77. Zelta globusa balvai kategorijās "Labākā filma — mūzikls vai komēdija" un "Labākais aktieris mūziklā vai komēdijā". Filma saņēmusi sešas nominācijas 92. Kinoakadēmijas balvai, tostarp kategorijās "Labākā filma", "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Johansone), bet ieguva balvu kategorijā "Labākais adaptētais scenārijs".
Vjatka (upe)
Vjatka (ru), lejastecē Nokrata (tt), ir upe Krievijā, viena no lielākajām Kamas upes labā krasta pietekām. Upes garums ir 1314 km, tā sākas Udmurtijā, Jaras rajonā, tālāk tā plūst caur Kirovas apgabalu un Tatarstānā ietek Kamā. Lielākās apdzīvotās vietas upes krastos ir Omutņinska, Slobodska, Vahruši, Kirova, Koteļņiča, Sovetska, Vjatskije Poļani, Sosnovka un Mamadiša. Vjatkas baseina platība ir 129 tūkstoši km2. Vidējā gada caurtece ir 890 m3/s, bet maijā, kad ir visvairāk ūdens, vidējā caurtece sasniedz 3775 m3/s.
FK Kareda
FK Kareda bija Lietuvas futbola klubs, kas spēlēja Lietuvas A līgā. Tas ir dibināts 1990. gadā, beidza pastāvēt 2003. gadā.
Tālivaldis Ķiķauka
Tālivaldis Ķiķauka (1929—2000) bija Kanādas latviešu rakstnieks un gleznotājs, akvareļa apguves tehnikas teorētiķis. Rakstījis apceres par gleznu izstādēm, mākslas jautājumiem, par latviešu gleznotājiem un māksliniekiem latviešu trimdas periodikā. Rakstījis arī recenzijas par teātru izrādēm.
Dzīvesgājums
Dzimis 1929. gada 6. jūnijā Rīgā Latvijas Universitātes klasiskās filoloģijas docenta Pētera Ķiķaukas un viņa sievas Ernas ģimenē, viņa krusttēvs bija filozofs Pauls Jurevičs. Mācījās Rīgas Franču licejā (1937—1944). Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā kopā ar vecāku ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur turpināja mācības latviešu bēgļu ģimnāzijā Eslingenā (1947—1948), šajā laikā uzrakstīja poēmu "Mana Odiseja". 1948. gadā viņš pārcēlās uz Kanādu, kur viņa tēvs līdz 1950. gadam strādāja par Makmāstera Universitātes sengrieķu valodas pasniedzēju Hamiltonā. 1951. gadā salaulājās ar Mariju Brigitu Zarāns, studēja mākslu, valodas un psiholoģiju Makmāstera Universitātē (1954—1960). Kopš 1952. gada piedalījās gleznu izstādēs, darbojās kā scenogrāfs un darināja dekorācijas Hamiltonas latviešu dramatiskās kopas iestudējumiem. 1962. gadā kļuva par žurnāla "Jaunā Gaita" māksliniecisko redaktoru. 1965. gadā iznāca viņa pirmais stāstu krājums "Tramvajs tuksnesī". 1966. gadā pēc ceļojuma uz Vāciju, Franciju, Angliju un Zviedriju laikrakstā "Latvija Amerikā" publicēja ceļojuma piezīmes "Eiropas mozaīka", 1970. gados sāka viesoties Latvijā. Apmēram 400 jūdžu attālumā no Hamiltonas Ontario provinces ziemeļos T. Ķiķauka iekārtoja studiju, kur vasarās vairākus mēnešus pavadīja gleznojot.
1980. gadā atstāja Makmāstera Universitātes plānošanas departamenta administratora darba vietu un pārcēlās dzīvot uz lauku māju Markdeilā (Markdale), vēlāk uz lauku saimniecību netālu no Mīfordas (Meaford).
Čerņihivas rajons
Rajona Olišivkas pilsētciematā dzimis politiķis Vitālijs Masols (Віталій Андрійович Масол, 1928).
Visokija
Visokija (ru — ‘Augstā sala’) vai Visokoja (en) ir neapdzīvota vulkāniska sala Dienvidsendviču salu arhipelāgā Atlantijas okeāna dienvidos. Administratīvi ietilpst Apvienotās Karalistes valdījumā Dienviddžordžijā un Dienvidsendviču Salās. Izvietojies arhipelāga ziemeļos Traversē salu grupā; Brauna šaurums to atdala no Kendlmasas salām dienvidos, bet Traversē šaurums — no Zavodovska salas ziemeļrietumos. Salu veido 1005 m augstais vulkāns Hodsona kalns, kura vulkāniskās aktivitātes novērotas ap 1830. un 1930. gadu.
Salu 1819. gadā atklāja Krievijas antarktiskā ekspedīcija Fabiāna fon Belinshauzena vadībā un nosauca aprakstoši pēc tajā esošā augstā kalna.
Portlenda (Meina)
Portlenda (en) ir pilsēta Amerikas Savienoto Valstu Meinas štatā, Kamberlendas apgabala administratīvais centrs un štata lielākā pilsēta. 185 km uz dienvidiem no Portlendas atrodas Bostona.
2012. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 66,1 tūkstoti. Portlenda ir kļuvusi par Meinas štata ekonomikas centru, jo šeit atrodas osta. Vairāku finanšu pakalpojumu organizācijas bāzē savu darbību Meinas štatā tieši Portlendā.
Portlendā spēlē AHL hokeja klubs Portlendas "Pirates".
Emulgatori
Emulgatori (no la — 'slaukt') — vielas, kas nodrošina emulsijas veidošanos no nesajaucamiem šķidrumiem.
Dabiskus emulgatorus tradicionāli izmanto kā vienu no sastāvdaļām pārtikas produktos. Par pirmajiem emulgatoriem var nosaukt olas dzeltenumu un baltumu, saponīnus (piemēram, ziepjusaknes novārījumu).
Mūsdienu rūpniecībā kā emulgatoru galvenokārt izmanto sintētiskās vielas, kā arī lecitīnu (pārsvarā ražotu no sojas).
Pārtikas rūpniecībā
Emulgatorus bieži pievieno pārtikas produktiem, lai izveidotu un stabilizētu emulsijas, kā arī citas pārtikā esošas dispersas sistēmas. Emulgatori ir standarta sastāvdaļa majonēzē (un citās gatavās mērcēs), margarīnā, sviestā, šokolādē, saldējumos. Emulgatori nosaka pārtikas produkta konsistenci, plastiskās īpašības, viskozitāti un "pilnuma" sajūtu mutē.
Visplašāk izplatīti ir taukskābju mono- un diglicerīdi (Е471), glicerīna, taukskābju un organisko skābju (Е472) esteri, lecitīni, fosfatīdi (Е322), fosforskābes amonija sāļi (Е442), polisorbāti un to atvasinājumi (Е432—Е436), sorbitāna un taukskābju esteri (Е491—Е496), poliglicerīna un savā starpā esterificētas ricinolskābes esteri (Е473).
Kosmētikā
Tā kā daudzi kosmētiskie līdzekļi veido emulsiju, lai tos stabilizētu, izmanto emulgatorus:
Kakodils
Par kakodilu mēdz dēvēt arī funkcionālo grupu vai brīvo radikāli (CH3)2As−.
Emulgatori
Darbības mehānisms
Emulgatoru darbības pamatā ir virsmaktīvas vielas enerģijas samazināšanas spēja, kas nepieciešama, lai izveidotu brīvās starpfāžu virsmas.
Kakodils
Vēsture
Dikakodilu maisījumā ar kakodila oksīdu ((CH3)2As—O—As(CH3)2) pirmais ieguva franču ķīmiķis Luijs Klods Kadē de Gasikūrs (Louis Claude Cadet de Gassicourt) 1760. gadā, kālija acetātam reaģējot ar arsēna(III) oksīdu. Reakcijā radās tumši brūns šķidrums ar asu smaku, tā saucamais "Kadē kūpošais šķidrums". Šī bija pasaulē pirmā elementorganisko savienojumu iegūšanas metode.
Emulgatori
Darbības mehānisms
Virsmaktīvās vielas samazina starpfāžu virsmas spraigumu un nodrošina ilgstošu stabilitāti.
Kakodils
Vēsture
Zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss pirmais nodēvēja dimetilarsinila radikāli par kakodilu.
Emulgatori
Darbības mehānisms
Atkarībā no virsmaktīvo vielu dabas emulgatori paātrina veidošanos un stabilizē emulsiju tajā dispersajā vidē, kur tie labāk šķīst.
Kakodils
Vēsture
Vēlāk vācu ķīmiķis Roberts Bunzens ieguva no Kadē šķidruma dažādus citus arsēnorganiskos savienojumus.
Iegūšana
Tīru kakodilu var iegūt, reaģējot dimetilarsīna hlorīdam (kakodila hlorīdam) ar dimetilarsēnūdeņradi:
Kakodils (dikakodils) veidojas arī, reducējot kakodila hlorīdu ar cinku:
Krēsle
Krēsle var būt:
Kārlis I
Kārlis I var būt:
Dārzciems (Umurgas pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P13 un bijušās dzelzceļa līnijas Rīga—Rūjiena.
Itāļu-turku karš
Itāļu-turku karš noritēja no 1911. līdz 1912. gadam starp Itālijas karalisti un Osmaņu impēriju. Kara iemesls bija Itālijas vēlme iekarot mūsdienu Lībijas piekrasti, kur atradās osmaņu Tripolitānijas un Kirenaikas provinces. Karš nostiprināja viedokli par Osmaņu impērijas militāro vājumu.
Lībijas teritoriju šajā laikā apdzīvoja 1,5-2,5 miljoni iedzīvotāju, galvenokārt arābi un berberi. Piekrastes pilsētās dzīvoja ap 1000 itāļu. Osmaņu karaspēku šeit veidoja ap 5000 kareivju un 350 kavalēristu.
Kontroli pār Itālijas iekāroto Tunisiju 19. gadsimtā bija sagrābusi Francijas Trešā republika, un Lībijas piekraste bija vienīgā Ziemeļāfrikas teritorija, ko nekontrolēja franči vai briti.