cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grigore Vieru
Biogrāfija
Dzejnieks piedzima 1935. gadā Pereritas ciemā, Hotinas novadā, tolaik Rumānijas Karalistē, mūsdienās tas ir Briceni rajons Moldovā. Viņa vecāki Pavels un Eudokija Vieru (m. uzv. Didic) bija zemnieki. 1959. gadā Grigore Vieru apprecēja Raisu Vieru, viņiem bija divi dēli, Teodors un Calins.
Radošais darbs
Viņa pirmais darbs tika publicēts 1957. gadā bērnu dzejoļu krājumā. 1958. gadā Vieru absolvēja Valsts Pedagoģijas universitāti, iegūdams grādu vēsturē un filoloģijā. 1959. gadā viņš kļuva par žurnāla Nistru redaktoru. No 1960. līdz 1963. gadam strādāja par redaktoru izdevniecībā Cartea Moldovenească. 1967. gadā viņa grāmata "Dzeja visu paaudžu lasītājiem" saņēma Moldāvijas Jaunatnes literatūras balvu. Nākamajā gadā izdevums "Tavs Vārds" tika iekļauts Moldāvijas augstskolu mūsdienu literatūras sarakstā.
Vieru dzeja iedvesmoja daudzus moldāvu komponistus, arī pats dzejnieks ir melodiju autors vairākām dziesmām (Să creşti mare u.c.). No 1964. gada viņš sāka sadarbību ar komponisti Jūliju Cibuļsku (Soare, soare, "Clopoţeii, Stea-stea, logostea, Ramule-neamule, Cîntînd cu iubire'' etc.).
Politiskā darbība
1973. gadā Vieru pirmo reizi apmeklēja Rumāniju. 1974. un 1977. viņu pie sevis uzaicināja Rumānijas rakstnieku savienības prezidents, Vieru viesojās Bukarestē, Konstancā, kā arī dažās Transilvānijas pilsētās. 1978. gadā tika publicēts krājums "Piektdienas zvaigzne", ko pirmo reizi izdeva arī Rumānijā. Šajā krājumā tika publicēts dzejolis, kas Latvijā plaši pazīstama Imanta Ziedoņa atdzejojumā kā dziesma "Dzimtā valoda" (komponists Ainars Virga, izpildīja grupa Līvi). Šī dziesma kļuva par vienu no Dziesmotās revolūcijas priekšvēstnešiem.
1989. gadā Grigore Vieru tika ievēlēts Moldāvijas parlamentā un atbalstīja kustību, kas iestājās par Rumānijas un Moldovas apvienošanos. 1990. gadā ievēlēts par Rumānijas Akadēmijas Goda biedru. 1992. gadā Rumānijas Akadēmija nominēja Vieru Nobela miera prēmijai. 1995. gadā ievēlēts par Rumāņu raidorganizācijas valdes locekli. Saņēmis vairākas balvas literatūrā un valsts apbalvojumus.
Džedzjana
Džedzjanas province ir viena no Ķīnas 22 provincēm. Province atrodas Lielajā Ķīnas līdzenumā. Robežojas ar Dzjansu, Aņhui, Dzjansji un Fudzjaņas provincēm, kā arī ar Šanhajas municipalitāti. Austrumos to apskalo Austrumķīnas jūra. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Handžou. 2010. gadā Džedzjanas provincē dzīvoja 54,4 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 99,2% ir haņi, 0,4% — še, 0,4% — citi.
Grigore Vieru
Nāve
Vieru mira 2009. gada 18. janvārī Kišiņevā no divas dienas iepriekš autoavārijā gūtajiem ievainojumiem. Viņš tika apglabāts 20. janvārī, no viņa atvadīties bija atnākuši ap 10 000 cilvēku. Grigore Vieru bēres tika translētas nacionālajā televīzijā, viņš tika apglabāts dzimtajā ciemā Pereritā.
Jānis Jansons (deputāts)
Jānis Jansons (dzimis, miris ) bija latviešu skolotājs un Tautas Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Jānis Jansons piedzima (pēc vecā stila — ) Bērvircavas muižas kalpu Pētera Jansona un Minnas ģimenē. Beidzis Jelgavas Skolotāju institūtu. Līdz 1934. gada rudenim strādājis par skolotāju Rīgas pilsētas Amata mācekļu internātskolā. Septembrī par politisku darbību apcietināts, piespriesti 4 gadi spaidu darbos. Pēc soda izciešanas atbrīvots, bet 1940. gada aprīlī vēlreiz apcietināts. Amnestēts tā paša gada 21. jūnijā, neilgi pēc Latvijas okupācijas.
Jūlijā ticis iecelts par Skolu departamenta direktoru. Tajā pašā mēnesī kandidējis un ticis ievēlēts nedemokrātiskajās Tautas Saeimas vēlēšanās. Pēc Latvijas Republikas inkorporācijas PSRS, 1. oktobrī iecelts par Latvijas PSR Izglītības tautas komisāra vietnieku.
1. mikroautobusu maršruts (Jūrmala)
1. mikroautobusu maršruts ir mikroautobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tiek nodrošināti no Buļļuciema līdz Bulduriem - (galapunkts saucas "Bulduri"), taču lielākā daļa reisu tiek veikta līdz veikalam "RIMI Lielupe". Tāpat 2 reisi darba dienās un 3 reisi brīvdienās tiek veikti līdz Priedainei - (galapunkts saucas "Baldones iela")
Maršruts
Buļļuciems — Bulduri mikroautobusi kursē šādās ielās: Lašu iela, Vikingu iela, Jūrnieku iela, Bulduru prospekts, Oskara Kalpaka prospekts, Vikingu iela, Mastu iela, Paula Stradiņa iela, Meža prospekts.
Bulduri — Buļļuciems mikroautobusi kursē šādās ielās: Meža prospekts, Paula Stradiņa iela, Mastu iela, Vikingu iela, Oskara Kalpaka prospekts, Bulduru prospekts, Jūrnieku iela, Vikingu iela, Lašu iela.
Pieturvietas
1. mikroautobusu maršrutā pavisam kopā ir 24 pieturas. Maršrutā Buļļuciems — Bulduri ir 12 pieturas un arī maršrutā Bulduri — Buļļuciems ir 12 pieturas.
Vēsture
Padomju laikā 1. maršrutā kursēja autobusi no galapunkta Dubultos pie dzelzceļa pārbrauktuves (pretīm ugunsdzēsējiem, kur mūsdienās ir tirgus laukums), cauri Bulduriem, gar Lielupes staciju, pa Bulduru prospektu, līdz Buļļuciemam (toreizējā zvejnieku kolhoza „Uzvara” caurlaidei). 20. gadsimta 90.-to gadu sākumā maršruts tika saīsināts - no Buļļuciema („Uzvaras”) autobuss kursēja līdz Lielupes stacijai. Vēlāk maršruts tika mazliet pagarināts līdz Bulduriem un vēlreiz pagarināts līdz veikalam „Rimi” pie Lielupes tilta un maršrutā sāka izmantot mikroautobusu. 2018. gada 12. februāra 1. maršruts tika apvienots ar agrāko 7. maršrutu un pagarināts līdz Priedainei, taču, kad 2018. gada 1. jūnijā atjaunoja 7. maršrutu, 1. mikroautobuss kursē līdz Bulduriem vien izpildot dažus reisus dienā uz Priedaini.
Sudmaļu dzirnavezers (Pūres pagasts)
Sudmaļu dzirnavezers (arī Jaunsudmaļu dzirnavu ezers, Sudmalu dīķis, Sudmaļu dīķis, Sudmaļu dzirnavu ezers, Dumpju dzirnavezers) ir uz Abavas pietekas Pūres upes izveidota mākslīga ūdenskrātuve Tukuma novada Pūres pagasta centrālajā daļā.
Krasti - stāvi, ziemeļos - lēzeni. Iztek Pūre uz Abavu. Pāri dzirnavezera aizsprostam iet autoceļš V1438 (Pūre–Lamiņi).
Elēna Džonsone Sirlīfa
Elēna Džonsone Sirlīfa (Ellen Johnson Sirleaf; dzimusi ) ir Libērijas politiķe, bijusī Libērijas prezidente. Prezidentes amatā bija no 2006. gada 16. janvāra līdz 2018. gada 22. janvārim. Laika posmā no 1979. līdz 1980. gadam viņa bija valsts finanšu ministre, kad Libērijā notika valsts apvērsums. Pēc tam viņa atstāja Libēriju un darbojās dažādās finanšu institūcijās.
Kandidēja 1997. gada prezidenta vēlēšanās, taču ierindojās 2. vietā. Tika ievēlēta 2005. gada vēlēšanās un 2006. gada 16. janvārī sāka pildīt Libērijas prezidentes amata pienākumus. Viņa bija pirmā un vienīgā ievēlētā valsts vadītāja Āfrikā. Tika pārievēlēta 2011. gada vēlēšanās. 2017. gada vēlēšanās vairs nevarēja kandidēt, jo jau bija servējusi divus termiņus.
Brīžusola
Brīžusola, arī Briežusala, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 8 km no pagasta centra Briežuciema, 29 km no novada centra Balviem un 248 km no Rīgas.
Janova (Andzeļu pagasts)
Janova ir ciems Andzeļu pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 274 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Janovas ezers.
Kārļa Vatsona iela
Kārļa Vatsona iela ir Rīgas iela, Ziemeļu rajona Mežaparka apkaimē. Kārļa Vatsona iela sākas krustojumā ar Kokneses prospektu un beidzas krustojumā ar  Stokholmas ielu. Nosaukta par godu vācbaltiešu luterāņu mācītājam Kārlim Frīdriham Vatsonam.
Vēsture
Kārļa Vatsona iela pirmo reizi Rīgas ielu sarakstā ir minēta 1911. gadā ar nosaukumu Elbingas iela. Laika posmā no 1915. līdz 1917. gadam ielas nosaukums tika mainīts uz Eltonas ielu, bet jau 1917. gadā tā atguva savu pirmo nosaukumu Elbingas iela. 1923. gadā iela ieguva Vatsona ielas vārdu, bet 1950. gadā tā tika pārsaukta par Arāja-Bērces ielu, 1987. gadā – Augusta Arāja Bērces iela (Augusta Arāja-Bērces vārdā). Savu tagadējo nosaukumu iela ieguva 1990. gadā.
Ielu savienojumi
Kārļa Vatsona iela ir savienota ar šādām ielām:
PandaDoc
PandaDoc ASV uzņēmums, kas nodrošina programmatūra kā pakalpojums risinājumus pārdošanas procesiem. Tas ir dibināts 2013. gadā. Uzņēmums ir bāzēts Sanfrancisko, tā biroji ir Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā un Floridas štata Sentpītersbērgā.
Vēsture
Uzņēmumu PandaDoc 2012. gadā Baltkrievijas galvaspilsētā Minskā dibināja Mikita Mikado un Sergejs Barjačuks dokumentu automatizācijai pārdošanas procesā. Viņi kopā ar vēl trīs Baltkrievijas cilvēkiem 2011. gadā bija izveidojuši programmatūru kā pakalpojumu Quote Roller, kas palīdz izveidot, nosūtīt un izsekot biznesa priekšlikumus tiešsaistē.
2014. gadā PandaDoc galvenā mītne tika pārcelta uz ASV Silīcija ieleju Sanfrancisko. Minskā palika produkta izstrādes komanda. 2017. gadā uzņēmums atvēra biroju Floridas štata Sentpītersbērgā kā pārdošanas un klientu apkalpošanas centru.
2015. gadā uzņēmums ieguva A sērijas kārtas finansējumu 5 miljonu ASV dolāru apmērā no fonda, ko vadīja Altos Ventures. Pandadoc ieguva divus B sērijas ieguldījumus — B1 2017. gada maijā ar 15 miljoniem un B2 2018. gada augustā ar 30 miljoniem USD — no fonda, ko pārvaldīja One Peak Partners.
Platforma
PandaDoc ir programmatūra kā pakalpojums (SaaS) platforma pārdošanas procesu priekšlikumiem un līgumiem.
Platforma nodrošina dokumentu izveidi, izsekošanu un izpildi, kā arī elektroniskā paraksta funkcionalitāti. Tajā iekļauti šādu kategoriju līdzekļi: priekšlikumi, piedāvājumi, grupas vadība, satura pārvaldība, zīmolrāde, izsekošana, darbplūsma, ražīgums utt. PandaDoc ir integrēta ar vairākām klientu attiecību pārvaldības (CRM), uzņēmuma resursu pārvaldības (ERP), maksājumu, mākoņkrātuves, saziņas un citām sistēmām.
Minskas biroja darbinieku aizturēšana
Baltkrievijas protestu laikā 2020. gada augustā PandaDoc dibinātāji nāca ar iniciatīvu palīdzēt atlaistajiem spēka struktūru darbiniekiem, kuru bijušie kolēģi sāka pret viņiem represijas.
2. septembrī PandaDoc Minskas birojā varas iestādes veica kratīšanu, un četrus darbiniekus arestēja, to skaitā Minskas biroja direktoru Dmitriju Rabceviču. Darbiniekus apsūdzēja krimināllietā par 107 tūkstošu Baltkrievijas rubļu piesavināšanos no valsts budžeta. Uzņēmuma bankas konti tika bloķēti.
Pēc šī incidenta daudzi Baltkrievijas informācijas tehnoloģiju uzņēmumi izrādīja lielu interesi pārcelties uz citām valstīm, to skaitā uz Latviju.
Gustavs I
Gustavs I (sv; dzimis, miris ) bija Zviedrijas karalis no 1523. gada līdz nāvei 1560. gadā.
No 1521. gada dēvēja sevi par valsts protektoru (Rikshövitsman) un izvirzījās par Zviedrijas līderi pēc Stokholmas asinspirts 1520. gadā, vadīdams zviedrus Zviedrijas neatkarības karā pret Dānijas karali Kristiānu II. Kara rezultātā tika likvidēta Kalmāras ūnija un Zviedrijā augstmaņu demokrātijas vietā nodibināta mantojama monarhija.
Kļuvis par karali, valdīja stingru roku, apspiezdams vairākas sacelšanās (Dalarnā, Vesterjētlandē un Smolandē). No 1527. gada veica luterisma ieviešanu Zviedrijā un katoļu baznīcas mantas konfiskāciju.
1526. gadā nodibināja vienu no vecākajiem pasaules orķestriem — Karalisko galma kapellu (Kungliga Hovkapellet).
Dažkārt vērtēts kā tirāns, tomēr uzskatāms par mūsdienu Zviedrijas pamatlicēju. Pēc leģendas pirmo atbalstu cīņai pret dāņiem Gustavs guva Dalarnā, kad jau bija devies ceļā uz Norvēģiju. Viņu panāca divi sūtņi uz slēpēm, aicinādami vadīt cīņu pret dāņiem. Šī notikuma piemiņai mūsdienās notiek populārās Vasaloppet 90 kilometru slēpošanas sacensības.
Edgars Valters
Edgars Valters (de; Cīrihe —  Cīrihe) bija Šveices FIDE meistars šahā un starptautiskais meistars (ICM) korespondencšahā (1978).
Biogrāfija
Trīs reizes uzvarējis Šveices Konfederācijas šaha čempionātos (1949, 1957, 1971). 1965. gadā bijis labākais Šveices kausa izcīņā šahā. 1965. gadā dalījis pirmo vietu Šveices šaha čempionātā, taču zaudējis papildu mačā par pirmo vietu. No 1953. gada līdz 2007. gadam piedalījies Šveices komandu čempionātos viena kluba - Cīrihes šaha kluba sastāvā, kas tiek uzskatīts par nepārspējamu rekordu Šveices šaha vēsturē. 1968. gadā sava kluba sastāvā uzvarējis Šveices šaha komandu čempionātā.
Plašāk kļuvis pazīstams pēc savas piedalīšanās 1959. gada Cīrihes starptautiskajā šaha turnīrā. Lai gan tajā Valters dalīja tikai 13. vietu (uzvarēja Mihails Tāls), tomēr viņš nospēlēja neizšķirti partiju ar nākamo Pasaules šaha čempionu Robertu Fišeru, kurā Fišeram tikai ar lielām pūlēm izdevās izvairīties no zaudējuma dažādkrāsu laidņu galotnē. 1969. gadā Fišers šo partiju iekļāva savā grāmatā Manas 60 neaizmirstamās partijas (en).
Pārstāvējis Šveices komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Vēlākajos gados pievērsies korespondencšaham. Uzvarējis korespondencšaha turnīrā Goldenen Springer (1967-1971) un bijis Šveices korespondencšaha čempionāta uzvarētājs. Sekmīgi piedalījies 8. Pasaules čempionāta korespondencšahā pusfinālā, kurā dalījis 1.-2. vietu. Čempionāta finālā (1975–80) dalījis 11.-12. vietu.
Leimaha Gbovī
Leimaha Gbovī (Leymah Roberta Gbowee) ir libēriešu miera aktīviste. Viņa bija miera kustības organizatore, kas 2003. gadā ļāva izbeigt otro Libērijas pilsoņu karu. 2011. gadā kopā ar Elēnu Džonsoni Sirlīfu un Tevekulu Kermānu saņēma Nobela miera prēmiju par "nevardarbīgo cīņu par sieviešu drošību un par sieviešu tiesībām pilnā mērā piedalīties miera veidošanas darbā".
Aksolotls
Aksolotls jeb aksolotla salamandra, arī Meksikas ambistoma (Ambystoma mexicanum) ir ambistomu dzimtas (Ambystomatidae) salamandru suga, kas savvaļā sastopama tikai Meksikā. To sauc arī par Meksikas staigājošo zivi, bet acteku valodā aksolotls nozīmē ūdens monstrs, ūdens briesmonis, arī ūdens rotaļlieta. Acteki uzskatīja, ka šis dzīvnieks iemieso nāves un iznīcības dievību.
Aksolotls ir viena no tām salamandrām, kurai pieaugot, nenotiek metamorfoze no kāpura par tipisku ambistomas pieaugušo īpatni. Tam neattīstās plaušas un pieaudzis aksolotls tāpat kā tā kāpuri dzīvo zem ūdens un elpo ar žaunām. Aksolotlus bieži sajauc ar tuvu radniecīgajiem tīģersalamandras (Ambystoma tigrinum) un Rietumkrasta tīģersalamandras (Ambystoma mavortium) kāpuriem. Šīm sugām ir plaša izplatība Ziemeļamerikā, un tie mājo arī Meksikā. Ārēji līdzīgi, bet ļoti attāli radniecīgi ir arī ūdenssuņi (Necturus), kas ir ūdenī dzīvojošas salamandras.
Izplatība
Aksolotls savvaļā kādreiz bija sastopams Meksikas galvaspilsētas Mehiko dienvidu malā — Sočimilko un Čalko ezeru sistēmās (ne tikai pašos ezeros, bet arī to pietekās, kanālos un citās savienotajās ūdenstilpēs). Diemžēl, lai izvairītos no regulārajiem plūdiem, Čalko ezers tika nosusināts un vienīgā ūdenstilpju sistēma, kurā mūsdienās varētu dzīvot aksolotli, ir Sočimilko ezers un tam pieguļošie kanāli. Ūdenskrātuves piesārņojuma un citu ārējo faktoru dēļ iespējams, ka savvaļā suga ir izmirusi. Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība (IUCN) šo sugu nosaukusi par kritiski apdraudētu. Pēc 2013. gada neveiksmīgajiem meklējumiem, kad savvaļā neizdevās atrast nevienu aksolotlu, dabas pētniekiem 2015. gadā ir izdevies atrast vairākus šos apdraudētos abiniekus, kas ir devis kaut nelielu optimismu sugas izdzīvošanas prognozēs.
Sugas glābiņš ir lielā populācija nebrīvē, jo aksolotli ir populāri akvāriju mājdzīvnieki visā pasaulē. Tos audzē arī zinātniski pētnieciskajos institūtos, kuros tiek pētīta aksolotlu spēja ataudzēt zaudētās ķermeņa daļas, mazāk svarīgas smadzeņu daļas ieskaitot.
Izskats
Dzimumbriedumu aksolotls sasniedz 18—24 mēnešu vecumā. Pieaugušie īpatņi ir 15—45 cm gari, visbiežāk tie ir apmēram 23 cm gari un garāki par 30 cm ļoti reti. Aksolotls izskatās kā salamandru kāpuri. Tam ir trīs pāri ārējo žaunu, kuras kustoties virza ar skābekli piesātinātu ūdeni. Zem ārējām žaunām atrodas četras žaunu spraugas. Aksolotla galva ir liela, plata, acis kā visiem salamandru kāpuriem bez plakstiņiem. Kājas vāji attīstītas, garas un tievas. Mutē ir tikko pamanāmi zobu aizmetņi, kuri, ja notiktu metamorfoze, attīstītos par zobiem. Mazo acu un lielās mutes dēļ rodas iespaids, ka aksolotls visu laiku smaida.
Aksolotliem izšķir četras krāsu morfas, no kurām divas ir mutācijas krāsas. Tā tipiskās krāsas ir dažādu toņu brūnā krāsa ar raibumiņiem un melnā. Mutācijas krāsas ir gaiši sārta ar melnām acīm un albīnā morfa, kurai ir gandrīz balta, gaiši ruda vai zeltaina āda ar rudām acīm. Gandrīz baltajiem aksolotliem ir rozā žaunas.
Dzimumu atšķiršana
Aksolotlam ir samērā viegli atšķirt dzimumus vienu no otra. Pieaugušam tēviņam ap kloākas atveri (starp pakaļkājām) ir neliels uztūkums. Tiem ir arī garākas astes un šaurākas galvas nekā mātītēm. Mātītes kopumā ir apaļīgākas un platākas.
Ekoloģija
Aksolotls visu mūžu dzīvo ūdenī un elpo ar žaunām. Savvaļā tas piemērojies dzīvei diezgan skarbos apstākļos — ūdens temperatūra ļoti reti paceļas augstāk par 20 °C, bet ziemas periodā tā bieži noslīd zem 6—7 °C. Aksolotls ir plēsīgs dzīvnieks un barojas ar dažādiem maziem ūdens bezmugurkaulniekiem, piemēram, tārpiem, kukaiņiem, kā arī ar nelielām zivtiņām. Barību aksolotls atrod, izmantojot ožu, bet to noķer, ar spēku iesūcot mutē kopā ar ūdeni.
Aksolotli vairojas ar iekšējo apaugļošanos. Pavasarī mātīte izlaiž 300—1000 ikru, kas iekļauti kopējā želejveida masā. Pēc apmēram 2 nedēļām, ja ūdens temperatūra ir 14—18 °C, izšķiļas kāpuri. Tiem ir trīs pāri ārējo žaunu, kas atrodas uzreiz aiz galvas virs žaunu spraugām. Visiem kāpuriem ir plata astes spura, kura uz muguras sākas pie galvas pamatnes un beidzas astes galā, bet zem vēdera tā sniedzas līdz kloākai. Drīz pēc izšķilšanās no ikriem kāpuriem sāk attīstīties kājas. Pieaugušie īpatņi no kāpuriem atšķiras tikai ar lielāku augumu.
Aksolotli kā mājdzīvnieki
Aksolotlam ir piemēroti tādi paši akvāriji, kādos tiek turētas zelta zivtiņas. Piemēram, akvārijs, kura izmērs ir 60 cm x 30 cm x 30 cm, ir piemērots vienam aksolotlu pārim. Ūdens nepārtraukti ir jābagātina ar skābekli, kā arī tas ir jāfiltrē. Jo ūdens būs tīrāks un bagātāks ar skābekli, jo labāk jutīsies aksolotli. Ūdeni akvārijā vajadzētu atjaunināt reizi mēnesī, nomainot vienu trešdaļu ūdens. Tā kā aksolotli ir aktīvi nakts laikā, tad spilgta gaisma tos traucē, īpaši nervozi kļūst albīnie aksolotli. Akvārija ūdens temperatūrai jābūt 10—20 °C, ūdens skābumam jābūt 7,0—7,5 pH. Akvārijā jābūt dažādām slēptuvēm, īpaši, ja kopā dzīvo vairāki aksolotli. Dzīvnieki var viens otram arī uzbrukt, ja tiem nav savas slēptuves.
Tos var barot ar dažādiem dzīviem, nelieliem kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ar zivju ikriem. Apetīte ir cieši saistīta ar ūdens temperatūru. Jo ūdens siltāks, jo apetīte lielāka. Ja ūdens ir vēsāks par 10 °C, aksolotli pārtrauc ēst. Ja akvārijā ir nārstojusi mātīte, pieaugušie aksolotli ir jāizņem, citādi visi mazuļi tiks apēsti.
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Slovākijā
Sarakstā apkopotas tās vietas Slovākijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Slovākijas ir iekļautas 7 vietas (5 kultūras objekti un 2 dabas objekti), savukārt 13 vietas ir iekļautas kandidātu sarakstā. Slovākija Pasaules mantojuma konvekciju ratificēja 1993. gada 31. martā.
Kandidātu sarakstā esošie objekti
{{Legend|#D0E7FF| — Pārrobežu objekts|outline=silver}}
Islāms Kazahstānā
Islāms Kazahstānā ir lielākā pēc izplatības reliģija Kazahstānā, aptuveni 72% valsts iedzīvotāju ir musulmaņi. Etniskie kazahi pārsvarā ir sunnītu musulmaņi. Ir arī neliels skaits šiītu. Ģeogrāfiski Kazahstāna ir vistālāk uz ziemeļiem esošā valsts pasaulē ar musulmaņu vairākumu un lielākā zemes platības ziņā. Kazahi veido vairāk nekā pusi no kopējā iedzīvotāju skaita, un citas musulmaņu izcelsmes etniskās grupas ir uzbeki, uiguri un tatāri. Islāms pirmo reizi reģiona dienvidu robežās ieradās 8. gadsimtā ar arābiem. Saskaņā ar konstitūciju Kazahstānas Republika ir pasludināta kā demokrātiska, sekulāra, tiesiska un sociāla valsts, kuras augstākās vērtības ir cilvēks, viņa dzīvība, tiesības un brīvības.
Lai gan kazahi identificējas ar savu musulmaņu mantojumu, reliģiskās prakses parasti ir ļoti mērenas, un reliģiozitātes izpausmes, piemēram, lakata nēsāšana vai ikdienas mošeju apmeklēšana, ir reti sastopamas.
Tomēr novērotāji ir novērojuši arī reliģiozitātes pieaugumu un vispārēju islāma atdzimšanu (tāpat kā reģionā kopumā), kazahu, kas sevi identificē kā musulmaņus, skaita pieaugums no 79% 2007. gadā līdz 93% 2012. gadā, jaunieši arī biežāk apmeklē mošejas, savukārt viņu skaits "šķiet, ka ar katru gadu pieaug." 2019. gadā valstī bija 2500 mošeju, kuru skaits "25 gadu laikā pieauga 37 reizes."
Vēsture
Islāms tika ievests Kazahstānas reģionā 8. gadsimtā, kad arābi ieradās Centrālāzijā. Islāms sākotnēji nostiprinājās Turkestānas dienvidu daļā un pēc pakāpeniski izplatījās uz ziemeļiem. Islāms arī iesakņojās, pateicoties dedzīgai pakļaušanai Samanīdu impērijas laikā, īpaši reģiona dienvidu apgabalos, kur ievērojams skaits pamatiedzīvotāju pievērsās islāmam. Turklāt 14. gadsimta beigās Zelta Orda izplatīja islāmu tatāru un citu Centrālāzijas cilšu vidū. 18. gadsimtā Krievijas ietekme uz šo reģionu strauji pieauga. Ķeizarienes Katrīnas vadībā krievi sākotnēji demonstrēja vēlmi ļaut islāmam uzplaukt, jo musulmaņu garīdznieki tika uzaicināti uz reģionu, lai sludinātu kazahiem, kurus krievi uzskatīja par "mežoņiem", kuri nezina morāli un ētiku.
Krievijas politika pakāpeniski mainījās uz islāma vājināšanu. Šādi mēģinājumi ietvēra pirmsislāma vēsturisko personu slavināšanas metodes un mazvērtības sajūtas uzspiešanu, sūtot kazahus uz augsti elitārām Krievijas militārajām iestādēm. Atbildot uz to, kazahu garīdznieki mēģināja radīt reliģisku degsmi, atbalstot panturkismu, lai gan daudzi tika vajāti. Padomju laikos musulmaņu institūcijas pastāvēja tikai tajos apgabalos, kur ikdienas musulmaņu prakses dēļ kazahi ievērojami pārsniedza nemusulmaņu un cittautiešu skaitu. Mēģinot pielāgot kazahus komunistiskai ideoloģijai, galvenie sociālo pārmaiņu mērķi bija dzimumu attiecības un citi kazahu kultūras aspekti.
Pēdējā laikā kazahi pakāpeniski pūlējās, lai atjaunotu islāma reliģiskās institūcijas pēc Padomju Savienības sabrukuma. Lai gan kazahi nav izteikti fundamentālisti, viņi turpina identificēties ar savu islāma ticību. Tie, kas apgalvo, ka ir cēlušies no sākotnējiem 8. gadsimta musulmaņu karotājiem un misionāriem, savās kopienās izjūt ievērojamu cieņu. Arī Kazahstānas politiķi ir uzsvēruši nepieciešamību atbalstīt islāma izplatību. Piemēram, bijušais Kazahstānas ārlietu ministrs Marats Tažins uzsvēra, ka Kazahstāna piešķir nozīmi "pozitīvā islāma potenciāla izmantošanai, tās vēstures, kultūras un mantojuma apgūšanai."
Padomju varas iestādes mēģināja veicināt kontrolētu islāma formu Centrālāzijas un Kazahstānas musulmaņu garīgās pārvaldes ietvaros kā Centrālāzijas sabiedrību vienojošu spēku, vienlaikus aizliedzot patiesu reliģijas brīvību. Kopš neatkarības atgūšanas reliģiskā aktivitāte ir ievērojami palielinājusies. Mošeju un reliģisko skolu celtniecība paātrinājās 1990. gados ar Turcijas, Ēģiptes un galvenokārt Saūda Arābijas finansiālu palīdzību. 1991. gadā Kazahstānā darbojās 170 mošejas, no kurām vairāk nekā puse tika uzcelta no jauna. Tolaik Kazahstānā darbojās aptuveni 230 musulmaņu kopienas. Kopš tā laika līdz 2013. gadam mošeju skaits ir pieaudzis līdz 2320. 2012. gadā Kazahstānas prezidents galvaspilsētā atklāja jaunu mošeju, kura kļuva par lielākos musulmaņu mošeju visā Centrālāzijā.
Islāms un valsts
Ņemot vērā tuvās Irānas un Afganistānas islāmistu valdības, 1993. gada konstitūcijas autori īpaši aizliedza reliģiskās politiskās partijas. 1995. gada konstitūcija aizliedz organizācijas, kas cenšas veicināt rasu, politiskas vai reliģiskas nesaskaņas, un nosaka stingru valdības kontroli pār ārvalstu reliģiskajām organizācijām. Tāpat kā tās priekštecis, 1995. gada konstitūcija nosaka, ka Kazahstāna ir sekulāra valsts, tātad Kazahstāna ir vienīgā Centrālāzijas valsts, kuras konstitūcija islāmam īpašu statusu nepiešķir. Tomēr tajā pašā gadā Kazahstāna pievienojās Islāma sadarbības organizācijai. Šāda nostāja balstījās gan uz Nazarbajeva valdības ārpolitiku, gan uz iekšzemes apsvērumiem. Apzinoties Tuvo Austrumu musulmaņu valstu investīciju potenciālu, Nazarbajevs apmeklēja Irānu, Turciju un Saūda Arābiju, tajā pašā laikā viņš deva priekšroku Kazahstānai kā tiltam starp musulmaņu austrumiem un kristīgajiem Rietumiem. Piemēram, prezidenta pirmais brauciens uz musulmaņu svēto pilsētu Meku, kas notika 1994. gadā, bija daļa no maršruta, kas ietvēra arī pāvesta Jāņa Pāvila II vizīti Vatikānā.
Klusā iela (Jūrmala)
Klusā iela ir iela Jūrmalā, Lielupes apkaimē. Klusā iela sākas krustojumā ar Vendu ielu un beidzas pie Lielupes kapiem. Kopējais ielas garums ir 120 metri. Klusajā ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Maģistrs
Maģistrs var būt:
Ieva Rodiņa
Radošā biogrāfija
Dzimusi 1989. gadā Smiltenē. Beigusi Valmieras Valsts ģimnāziju. Studējusi baltu filoloģiju Latvijas Universitātē, kur ieguvusi bakalaura (2011) un maģistra (2013) grādu. Pabeigusi Silvijas Radzobes vadīto teātra zinātnes kursu. 2020. gadā ieguvusi zinātņu doktora grādu vizuālajā mākslā, mūzikā un arhitektūrā. Disertācijas tēma bija “Eduarda Smiļģa režija un modernisma teātris (1920—1945)”.
Rodiņa publicējusi vairāk nekā 300 rakstu Latvijas un ārvalstu medijos un zinātniskos rakstu krājumos. Piedalījusies vairāku nozīmīgu monogrāfiju sarakstīšanā: “1945—1950: teātris, drāma, kritika” (2013), “Latvijas jaunā režija” (2014) “100 izcili Latvijas aktieri” (2019), “Neatkarības laika teātris” (2019), Contemporary Latvian Theatre (2020). Kā teātra pētniece piedalījusies starptautiskās zinātniskās konferencēs, meistarklasēs un semināros Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Krievijā, Polijā, Zviedrijā, Somijā, Lielbritānijā, Spānijā.
Rodiņa bijusi teātra zinātnes lektore Latvijas Universitātē (2012—2021). Strādājusi kā zinātniskā asistente Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūtā (2016—2021).
2015. un 2017. gadā Rodiņa bijusi “Spēlmaņu nakts” žūrijas komisijā, bet 2018. gadā — žūrijas priekšsēdētāja. Kopš 2015. gada piedalījusies Latvijas Nacionālā kultūras centra organizētajā amatierteātru skates “Gada izrāde” žūrijā.
Rodiņa ir Latvijas Teātra darbinieku savienības, Ziemeļvalstu Teātra pētnieku asociācijas (Association of Nordic Theatre Scholars), Starptautiskās Teātra kritiķu asociācijas (International Association of Theatre Critics) biedre. Kopš 2019. gada ir Latvijas Nacionālā kultūras centra amatierteātra nozares padomes locekle. 2019. gadā uzsākusi darbu kā Ogres teātra direktore. Vienlaikus bijusi arī izrāžu radošā direktore un fotogrāfe.
Marlīsa Šilda
Marlīsa Šilda (de; dzimusi ) ir bijusī austriešu kalnu slēpotāja.
Piedalījusies četrās Olimpiskajās spēlēs. 2002. gadā Soltleiksitijā savā vienīgajā startā to nepabeidza (slaloms), 2006. gadā Turīnā izcīnīja sudrabu kombinācijā, bronzu slalomā un 17. vietu milzu slalomā, 2010. gadā Vankūverā izcīnīja sudrabu slalomā, sudrabu slalomā izcīnījusi arī 2014. gadā Sočos. Ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā, kur izcīnījusi divas zelta, trīs sudraba un divas bronzas medaļas.
Pasaules kausā debitējusi. Pirmo uzvaru guvusi. Šeit lielākos panākumus guvusi slalomā, kur četras sezonas izcīnījusi mazo Kristāla globusu, atsevišķos posmos guvusi vairāk nekā 30 uzvaras. Kopvērtējumā augstāko vietu ieņēmusi 2006.—2007. gada sezonā (2. vieta). Šilda ir viena no uzvarām bagātākajām sportistēm Pasaules kausa vēsturē (otrā starp aktīvajām sportistēm), kā arī uzvaram bagātākā slaloma distancē.
Šilda tika atzīta par 2012. gada Austrijas gada labāko sportisti.
2014. gada septembrī paziņojusi par karjeras beigšanu.
Pūre (upe)
Pūre (arī - Pūres upe, Pūrupe) ir Abavas labā krasta pieteka Tukuma novadā.
Izveidojas, satekot Sēmesupei no kreisās un Sīļupei no labās puses. Tek ziemeļrietumu-rietumu virzienā. Ietek Abavā ieretim Daigonei. Pūri šķērso valsts autoceļi V1438 (Pūre–Lamiņi) un A10 (Rīga—Ventspils). Pūres krastos atrodas Dzintars.
Alpetragijs (krāteris)
Alpetragijs ir triecienkrāteris Mēness redzamajā pusē. Atrodas Mākoņu jūras ZA malā. Nodēvēts 12. gadsimtā dzīvojuša spāņu astronoma Alpetragija vārdā. Vārdu pirmoreiz lietoja Džovanni Batista Ričoli uz 1651. gadā izdotas Mēness kartes. 1935. gadā vārdu apstiprinājusi Starptautiskā Astronomijas savienība.
Uz ZA no Alpetragija atrodas Alfonss (Ø 111 km), uz dienvidaustrumiem Arzahels (Ø 97 km), uz rietumiem atrodas Lasels (Ø 23 km).
Alpetragijs ir vecs krāteris, daļēji erodējis, izveidošanās laiks precīzi nav zināms. Krātera forma apaļa, ar nelielu izvirzījumu ziemeļdaļā. Virs apkārtējās virsmas krātera valnis paceļas līdz 1020 m. Krātera vidū atrodas netipiski plaša centrālā virsotne, kura paceļas apmēram 2 km augstumā. Tiek uzskatīts, ka virsotne paplašinājusies vulkāniskās darbības dēļ.
Sējumu saraksts mangai "Naruto"
Manga "Naruto", kuras autors ir Masasi Kisimoto, tika iknedēļu izdota žurnālā Weekly Shonen Jump. Manga tika izdota kopš 1999. gada, bet 2015. gadā pārtrauca izdošanu.
Alpetragijs (krāteris)
Pavadoņkrāteri
Uz Mēness kartēm šie krāteri tiek apzīmēti ar burtu uz krātera malas, kas ir tuvāk Alpetragija krāterim.
Sējumu saraksts mangai "Naruto"
Apmēram reizi divos mēnešos izdevējs apvienoja nodaļas sējumos un publicēja atsevišķās grāmatās. 50. "jubiles" sējums tika izdots 2010. gada 4. martā. "Naruto" tika izdots vairāku valstu izdevniecībās. Tiesības uz publikāciju ASV pieder Viz Media.
Stāsta sižets tiek sadalīts divos laika posmos:
Anime adaptācija tika realizēta kompānijas Studio Pierrot vadībā, telekanālā TV Tokyo 2002. gada 3. oktobrī un turpinājās līdz 2007. gada 8. februārim, pēc nedēļas sākās otrās mangas daļas anime adaptācijas translēšana.
1. daļas sējumi
Pirmā daļa aptver pirmās 244 Naruto mangas nodaļas un ir ietverta 27 sējumos. Visus 27 sējumus Japānā ir izlaidusi kompānija Shueisha.
2. daļas sējumi
Naruto sižeta otrā puse, kas pazīstama kā 2. daļa, ietver visas nodaļas pēc 244. nodaļas.
Shueisha Jump Remix
Manga tika arī atkārtoti izdota kā daļa no Shueisha Jump Remix un Naruto projekta. Sējumi sastāv no dažāda daudzuma nodaļu, kā arī ir iekļautas Konohas simts lapu kolekcijas un īsie rakstiem par dažādām tēmām, kas iepriekš bija iekļautas tikai datu grāmatās (databooks).
Dzimtenē (dziesma)
Dzimtenē ir Alfrēda Kalniņa dziesma jauktajam korim ar Brigaderes vārdiem, kas pirmo reizi atskaņota Sestajos latvju vispārējos dziesmu svētkos 1926. gadā.
Raksturojums
Jēkabs Graubiņš rakstīja, ka "Dzimtene" sākas visai apsološi, bet tad to sabojā visai neizteiksmīgas, bet grūtas modulācijas un apnicīgi teksta atkārtojumi.
Valentīns Bērzkalns rakstīja, ka šajā dziesmā Alfrēda Kalniņa mūzika ir vaļsirdīgāka, un daudzie teksta atkārtojumi rāda, ka pārlieku svaru lielajām līnijām šai homofoni veidotajā dziesmā autors nav devis.
Kļavu iela (Jūrmala)
Kļavu iela ir iela Jūrmalā, Dubultu apkaimē. Kļavu iela sākas pie kāpu mežiem un beidzas pie sākumskolas "Taurenītis". Kopējais ielas garums ir 595 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Kļavu ielā satiksmes kustība norit vienā joslā. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.
Ielu savienojumi
Kļavu iela ir savienota ar šādām ielām:
Atskaņa
Atskaņa jeb rīme (vairāk ironiskā nozīmē ) ir vienādu vai līdzīgu valodas skaņu grupa, parasti divu vai vairāku dzejoļa rindu nobeigumā. Viens no atskaņu veidiem ir vienādu vai līdzīgu zilbes ritma daļu izmantošana, piemēram, kāja — māja; rausies — ļausies; brālīti — cālīti utml.
Pratibha Patila
Pratibha Devisingha Patila (mr, dzimusi ) ir bijusī Indijas prezidente (2007—2012). Viņa bija pirmā sieviete, kas atradās šajā amatā.
Pirms nonākšanas prezidenta krēslā, Pratibha Patila bija Rādžastānas gubernatore. No 1991. līdz 1996. gadam viņa bija arī Indijas parlamenta apakšpalātas locekle.
Tevekula Kermāna
Tevekula Kermāna (ar) ir jemeniešu cilvēktiesību aktīviste, žurnāliste, politiķe. Viņa pārstāv Al-Islah partiju. 2005. gadā dibināja "Sieviešu žurnālistu grupu bez važām" un ir arī šīs grupas vadītāja. 2011. gadā kopā ar Elēnu Džonsoni Sirlīfu un Leimahu Gbovī saņēma Nobela miera prēmiju par "nevardarbīgo cīņu par sieviešu drošību un par sieviešu tiesībām pilnā mērā piedalīties miera veidošanas darbā".
Vladimīrs Dzurilla
Vladimīrs Dzurilla (sk; dzimis, miris ) bija slovāku hokejists, vārtsargs, ilggadējs Čehoslovākijas hokeja izlases līderis. Karjeras laikā kļuvis par trīskārtēju pasaules čempionu, kā arī izcīnījis trīs olimpiskās medaļas.
Spēlētāja karjera
Gandrīz visu spēlētāja karjeru aizvadīja Čehoslovākijas hokeja līgas klubā Bratislavas "Slovan", vienīgi 1973. gadā pievienojās Brno ZKL. 1977. gadā tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē. Karjeras izskaņā, no 1978. līdz 1982. gadam, spēlēja Rietumvācijas hokeja līgā, 1980. un 1981. gadā tiekot atzīts par līgas labāko vārtsargu.
Sēmesupe
Sēmesupe (arī - Sēme) ir Pūres kreisā satekupe Tukuma novadā.
Iztek no Sēmes ezera. Tek rietumu virzienā. Sasniedzot autoceļu V1437, pagriežas ziemeļrietumu-ziemeļu virzienā. Lielākas pietekas - Auču strauts un Pīkstupe. No labās puses satekot ar Sīļupi, izveido Pūres upi. Sēmesupi šķērso valsts autoceļi V1437 (Bieļas–Kaive–Lamiņi–Zentene) un V1439 (Pūre–Kaive).
Skudru bubulis
"Skudru bubulis" ir 2006. gada animācijas filma, kas balstīta uz Džons Niks tāda paša nosaukuma bērnu grāmatu. Filmas režisori ir Džons A. Deiviss. Galvenās lomas ierunājuši Džūlija Robertsa, Nikolass Keidžs, Merila Strīpa un Pols Džamati. Filmas pirmizrāde notika 2006. gada 28. jūlijs.
Janovci
Janovci ir ciems Andrupenes pagastā, Dagdas novadā. Atrodas 254 km attālumā no Rīgas.
Ciema apkārtnē atrodas Limans.
2016. gada Tour de France
2016. gada Tour de France bija 103. Tour de France velobrauciens, kas norisinājās no līdz. Sacensību kopvērtējumā uzvarēja  pārstāvis Kriss Frūms.
Komandas
Visas 18 UCI ProTeam komandas tika automātiski ielūgtas un tām bija obligāti jāpiedalās sacensībās. 2016. gada 2. martā sacensību organizators Amaury Sport Organisation (ASO) nosauca četras papildus ielūgtās komandas. Visas četras jau bija startējušas 2015. gada Tour de France.
Pirmssacensību favorīti
Par galvenajiem pirmssacensību favorītiem tika uzskatīti Kriss Frūms, Nairo Kintana un Alverto Kontadors. Citu kopvērtējuma favorītu vidū tika minēti Ričijs Ports, Tibo Pino, Fabio Aru, Geraints Tomass, Vinčenco Nibali, Romēns Bardē un Tīdžejs van Garderens.
Januseļi
Januseļi ir ciems Naujenes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 240 km attālumā no Rīgas.
Jozefs Kupers
Biogrāfija
Pārstāvējis Šveices komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 1955. gadā Kuperam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM) nosaukumu.
Āfrikas savannas zilonis
Izplatība
Āfrikas savannas ziloņa populāciju apdraud dzīvošanai piemērotu platību samazināšanās, lauksaimniecības paplašināšanās un malu medniecība.
Ievade
Ievade ir ciems Dienvidkurzemes novada Aizputes pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā pie autoceļa V1197, Dubeņas (šeit to sauc par Ievades upi) krastā, 4 km no pagasta centra Rokasbirzes, 37 km no novada centra Grobiņas un 186 km no Rīgas.
Vēsture
Veidojusies ap vēsturisko Ievades muižu (Gut Ewahden). Vairākus km uz ziemeļiem no muižas centra atradās 1900. gadā atklātās šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnijas pieturas punkts "Ievade", kas slēgts 1964. gadā.
Āfrikas savannas zilonis
Izskats un īpašības
Āfrikas savannas zilonis ir lielākais sauszemes dzīvnieks pasaulē. Tēviņi ir lielāki nekā mātītes. Tā ķermeņa augstums skaustā vidēji ir 3,3 m, svars 5,5 tonnas (lielākie tēviņi var sasniegt vairāk kā 6 tonnu svaru ). Mātītes augstums skaustā vidēji ir 2,8 m, svars 3,7 tonnas. Lielākais datētais tēviņš ir bijis 1974. gadā Angolā nošautais Āfrikas savannas zilonis, kura augstums skaustā bijis 3,96 m. Āfrikas savannas ziloņa ķermeņa garums ir 6 - 7 metri.
Visraksturīgākās Āfrikas savannas ziloņa pazīmes ir ļoti lielās ausis (120 - 125 cm platas ), garie ilkņi, kas var sasniegt 2,5 metru garumu un 60 kg masu, un snuķis (augšlūpas un deguna kopīgs cauruļveida pagarinājums, kas ir apmēram 150 cm garš un sver 135 kg ). Āfrikas zilonim ausis ir lielākas nekā Āzijas zilonim, tās tiek izmantotas, lai sevi apvēdinātu un tādējādi samazinātu ķermeņa temperatūru. Arī snuķis ir atšķirīgs no Āzijas ziloņa snuķa - Āfrikas ziloņa snuķa gals beidzas ar diviem "pirkstiem", bet Āzijas zilonim ir tikai viens pirkstveida izaugums. Arī Āfrikas ziloņa ilkņi ir lielāki nekā Āzijas zilonim, tie aug visu ziloņa mūžu un sastopami abiem dzimumiem - gan tēviņiem, gan mātītēm. Ilkņus zilonis izmanto, lai cīnītos un sevi aizstāvētu, lai raktu zemi, ar mērķi atrast barību un ūdeni. Āfrikas savannas zilonim ir 4 lieli, plati dzerokļi, kas ir 10 cm plati un 30 cm gari. Tie nomainās sešas reizes mūžā, bet, sasniedzot 40 - 60 gadu vecumu, tie pārstāj mainīties. Kad tie ir izkrituši, iespējams, ziloņi mirst no bada, jo tiem vairs nav zobu, lai saēstu zāli. Dzerokļi zilonim nomainās, jaunajiem zobiem augot mutes dziļumā un stumjoties uz priekšu, līdz priekšējie, vecie dzerokļi sadrūp un izkrīt. Āfrikas savannas zilonim ir tumši pelēka āda. Mazuļiem aug daži melni mati, kas ar laiku izkrīt. Pieaugušiem ziloņiem matu tikpat kā vairs nav. Āda ir 2 - 4 cm bieza, tomēr īpaši piemērojušies kukaiņi joprojām spēj caurgrauzt to un parazitēt uz lielā dzīvnieka, piemēram, ziloņu utis (Haematomyzus elephantis). Acis, salīdzinot ar lielo galvu, ir ļoti mazas, kopumā zilonim ir vāja redze.
Snuķis
Snuķa pielietojums ir universāls, tas tiek izmantots, lai elpotu un saostu, lai sazinātos un izdotu skaņas, lai paceltu priekšmetus, noplūktu zāli, zarus un paceltu tos līdz mutei, lai padzertos un nomazgātos. Tas ir ļoti spēcīgs, tam nav kaulu un tas sastāv no apmēram 40 000 dažādu muskuļu. Ar snuķi zilonis var pacelt līdz 275 kg smagus priekšmetus un ar snuķi tas var nosist lauvu. Zilonis ar savu snuķi ir tikpat veikls kā cilvēks ar pirkstiem un var pacelt no zemes spalvu. Tas spēj snuķī iesūkt ūdeni līdz 9 litriem un to noturēt iekšpusē, vienlaicīgi cilājot un grozot snuķi jebkurā virzienā.
Uzvedība
Āfrikas savannas ziloņi ir sabiedriski un ļoti aktīvi dzīvnieki. Tie veido barus, kas nepārtraukti pārvietojas, lai meklētu barību un ūdeni. Kopumā ziloņi ir aktīvi dienas gaišajā laikā, bet apdzīvoto vietu tuvumā tie kļūst aktīvi tumsā. Barā ziloņi un to mazuļi ir pasargātāki un relatīvi lielākā drošībā no to galvenajiem savvaļas ienaidniekiem - lauvām. Āfrikas ziloņi veido matriarhālus ģimeņu barus, kuros apvienojas radniecīgas mātītes un to mazuļi. Šādā barā ir apmēram 10 īpatņi. Baru vada vecākā mātīte, kas izvēlas ceļu, bara kustības virzienu un iemāca baram, kur atrodas labākās atpūtas, barošanās un padzeršanās vietas atbilstoši sezonai. Mātīte vada baru līdz savai nāvei vai pārtrauc to darīt, ja pietrūkst enerģijas pildīt pienākumus, sasniedzot 50 - 60 gadu vecumu. Par nākamo bara vadoni parasti kļūst bijušās vadones vecākā meita, pat, ja dzīva ir aizgājušās vadones māsa. Bijusī līdere, ja jūtas novecojusi, baru pamet. Ģimenes locekļiem savstarpēji ir ļoti ciešas saites. Kad kādai no mātītēm dzimst mazulis, pārējās to apsargā. Jaunie tēviņi pieaugot pamet mātes baru vai arī tos padzen, tie apvienojas vecpuišu baros, kuros parasti apvienojas apmēram viena vecuma tēviņi. Kļūstot vecākiem, apmēram 25 gadu vecumā, tēviņi kļūst par vientuļniekiem un tikai pārošanās sezonā tuvojas mātīšu baram. Migrācijas laikā, pārceļojot lielus attālumus, mātīšu ģimeņu grupas apvienojas klanos un izveido milzīgus barus, kuros var būt vairāk kā 1000 ziloņu. Lai arī tēviņi pamet baru, tas vienmēr satiekoties atpazīst savu ģimeni un ar to sasveicinās.
Āfrikas savannas ziloņi ir inteliģenti un emocionāli dzīvnieki, kas izrāda viens otram pieķeršanos, rūpējas par bara mazākajiem un neaizsargātākajiem un saprot nāvi, skumstot par nomirušajiem bara locekļiem. Kad kāds no bara nomirst, pārējie sastājas apkārt un kādu brīdi stāv it kā atvadoties no mirušā. Ziloņu bars, atrodot miruša ziloņa kaulus, spēj tos atpazīt kā ziloņa kaulus. Arī šādos gadījumos bars sastājas ap kauliem un brīdi "sēro", ar snuķiem reizēm aptaustot galvaskausa pieres daļu.
Mests
Kā visiem ziloņu tēviņiem arī Āfrikas savannas zilonim katru gadu iestājas periods (daudzās valodās perioda apzīmēšanai lieto persiešu vārdu mests), kad tā testosterona līmenis sasniedz 100 reizes augstāku līmeni nekā parasti un tie kļūst ļoti agresīvi. Zilonis burtiski saindējas ar testosteronu un kļūst traks un nevaldāms. Tas var uzbrukt citiem ziloņiem, dažādiem dzīvniekiem savā tuvumā (žirafēm, degunradžiem, uc.), cilvēkus ieskaitot. Reizēm šādi uzbrukumi beidzas ar citu dzīvnieku nāvi, pat degunradzis ir bezspēcīgs un tam ir jāatkāpjas, lai neietu bojā. Šajā laikā no dziedzeriem, kas atrodas deniņos, izdalās feromonus saturošs sekrēts. Mesta laikā tēviņš spēj atšķirt un saost mātīti, kas meklējas, un neuzbrukt tai, bet sapāroties ar to.
Barība
Āfrikas savannas zilonis ir zālēdājs. Tā barošanās ieradumi un barības veids ir cieši saistīti ar izplatības areāla biotopa raksturu. Kopumā zilonis barojas ar zāli, krūmu un koku lapām un zariem, to visu laužot un plūcot ar snuķi. Tie barojas arī ar augļiem un izmanto ilkņus, lai no zemes izraktu augu saknes vai noplēstu kokiem mizu. Ir novērots, ka Kariba ezera apkārtnes ziloņi barojas arī ar ūdensaugiem. Tā kā ziloņi pārstrādā tikai 40% no apēstās barības, tad tie pamatā visu laiku ēd, lai uzņemtu nepieciešamo barības daudzumu (100 - 300 kg barības ). Katru dienu zilonis izdzer arī lielu daudzumu ūdens - vairāk kā 190 litri. Ziloņi barojas ar visu veidu zaļbarību, bet purvainās vietas ir pēdējās, kurp tas dodas baroties, jo purva zālē ir maz barības vielu. Tomēr tieši purvainās vietās visbiežāk var novērot vecus un mirstošus ziloņus, jo purva zāle ir maigāka, mīkstāka un zilonim bez zobiem vieglāk saēdama.
Reprodukcija
Grūsnības periods ilgst 22 mēnešus, kas ir garākais grūsnības periods starp visiem zīdītājiem. Parasti piedzimst viens mazulis (ļoti retos gadījumos piedzimst dvīņi ), kura augstums skaustā ir apmēram 90 cm un svars 100 kg. Mazulis barojas ar mātes pienu vairākus gadus, līdz nākamajam mazulim, lai arī zāli tas sāk ēst 6 mēnešu vecumā. Pēc piedzimšanas paiet īss brīdis un mazulis spēj sekot savai mātei un baram. Bars un māte par mazuli rūpējas, līdz tas sasniedz 6 gadu vecumu. Šajā laikā tam sāk augt ilkņi un zilonēns spēj jau sevi aizstāvēt pats. Mātītei mazulis dzimst ik pēc 4 - 9 gadiem.
Āfrikas ziloņiem ir garš mūžs, tie sasniedz 60 - 70 gadu vecumu. Visa mūža garumā ziloņi turpina augt lielāki.
Ienaidnieki
Pieaugušam zilonim savvaļā nav ienaidnieku. Tā vienīgais ienaidnieks ir cilvēks. Tomēr mazuļi un jaunuļi ir pakļauti lauvu un hiēnu uzbrukumiem. Ja bars saož tuvumā plēsēju, mātītes instinktīvi sastājas ap mazuļiem, tos sadzenot kopā un paslēpjot bara vidū. Ja bars paspēj ieņemt šādu aizsardzības pozīciju, plēsēji mazuļiem vairs nevar neko nodarīt.
Viņa teica
"Viņa teica" (en) ir 2022. gada ASV biogrāfiska drāmas filma, kuras režisore ir Marija Šrādere. Filmā galvenās lomas atveido Kerija Maligana, Zoja Kazana, Patrīcija Klārksone, Andrē Brauers, Dženifera Īli, Samanta Mortone un Ešlija Džada. Tā balstīta uz Džodijas Kantoras un Meganas Tūi 2019. gada tāda paša nosaukuma grāmatu.
Filma ir patiess stāsts par divām The New York Times žurnālistēm, kuras izmeklēja un atklāja patiesību par kinoproducenta Hārvija Vainstīna seksuālu uzmākšanos un uzbrukumiem sievietēm daudzu gadu laikā.
Par filmas uzņemšanu paziņoja 2021. gadā, kā sadarbību starp Annapurna Pictures un Plan B Entertainment. Filmas "Viņa teica" pirmizrāde notika Ņujorkas kinofestivālā un to izplatīja Universal Pictures. Latvijā filmas pirmizrāde notika. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, slavējot scenāriju, kā arī Maliganas un Kazanas aktierspēli. Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu 10 labākajām 2022. gada filmām.
Viljams Četkuti
Viljams Četkuti (en; dzimis ) ir Maltas sportists, šāvējs, četru olimpisko spēļu dalībnieks stenda šaušanā, bijušais pasaules rekordists dupletu tranšejas stendā jauniešiem.
Biogrāfija
Četkuti sāka nodarboties ar šaušanu 10 gadu vecumā, un viņu ar šo sporta veidu iepazīstināja viņa tēvs un vectēvs. Starptautiskajās sacensībās Viljams Četkuti sāka piedalīties 2001. gadā. Junioru līmenī Četkuti guva daudz panākumu, no kuriem nozīmīgākais bija uzvara 2002. gada Eiropas čempionātā junioriem. Papildus uzvarai Viljams dubletu tranšejas stendā uzstādīja arī pasaules junioru rekordu.
2004. gadā Četkuti debitēja vasaras olimpiskajās spēlēs. Spēļu atklāšanā Viljamam tika uzticētas tiesības nest Maltas karogu. Sacensību kvalifikācijā dupletu tranšejas stendā Viljams ieguva 134 punktus un dalīja 6. vietu ar vēl 4 sportistiem. Bet, tā kā uz finālu bija paredzēts doties tikai 6 dalībniekiem, Četkuti bija jāpiedalās pāršaušanā. Netrāpījis jau otrajā šāvienā, Viljams finālam nespēja kvalificēties, paliekot 9. vietā.
2008. gadā Pekinā Četkuti atkal piedalījās vasaras olimpisko spēļu dubletu tranšejas stenda sacensībās. Kvalifikācijā Viljams ieguva 136 punktus un atkal, tāpat kā pirms 4 gadiem, dalīja 6. vietu un bija spiests piedalīties pāršaušanā par tiesībām iekļūt finālā. Kļūdoties savā 4. šāvienā, Četkuti izstājās no sacensībām, finišējot 8. vietā.
2011. gadā pasaules čempionātā Viljams sasniedza karjeras augstāko rezultātu. Četkuti pirmo reizi izdevās sasniegt pasaules čempionāta finālu. Finālā Viljams nespēja uzrādīt labāku rezultātu un ieņēma 5. vietu. 2011. gada aprīlī Pasaules kausa izcīņas šaušanā 4. posmā Viljams ieņēma otro vietu dupletu tranšejas stendā un ieguva Maltas Olimpiskajai komitejai licenci dalībai 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā, kur piedaloties viņš ieņēma devīto vietu.
Maltas dubletu tranšejas stenda šāvējs Viljams Četkuti izcīnīja zelta medaļu 2013. gada Vidusjūras spēlēs. Šī bija pirmā zelta medaļa Maltai, kopš Malta sāka piedalīties šajās spēlēs.
Andrejs Volmārs
Andrejs Volmārs (dzimis Rīgā) ir latviešu kultūras žurnālists, televīzijas raidījumu vadītājs un aktieris. Pazīstams kā ilggadējs Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta žurnālists. Gatavo kultūras ziņu sižetus, kas skatāmi LTV ziņu raidījumos (kā "Panorāma"), kā arī vada LTV raidījumu "Daudz laimes, jubilār!". Spēlējis vairākās filmās. Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris (2014).
Biogrāfija
Andrejs Volmārs dzimis Rīgā, strādnieku ģimenē. Uzaudzis Bolderājā. Tēvs agri nomiris, tāpēc lielākoties mātes audzināts. Māte bijusi aktīva kultūras dzīves sekotāja, kas vēlāk noteica Andreja virzību kultūras jomā. Mācījās Rīgas 19. vidusskolā Bolderājā un sekmīgi trenējās vieglatlētikā (skriešanā), taču abas lietas pārtrauca, jo sāka strādāt Cementa un šīfera rūpnīcas filiālē, kurā izgatavoja kanalizācijas caurules. 10. klasē mācoties, iestājās arodbiedrības kultūras nama drāmas ansamblī, ko vadīja Oļģerts Dunkers. Mācības turpināja un vidējo izglītību ieguva Rīgas Raiņa vakarskolā.
Sākotnēji strādājis laikrakstā "Literatūra un Māksla", bet tika atlaists un kā korespondents Latvijas Radio "Mikrofona aptaujā" 1978. gadā sāka strādāt Latvijas Televīzijā, kur strādā joprojām.
Privātā dzīve
Precējies divreiz. Pirmajā laulībā dzimis dēls Niks, televīzijas žurnālists un producents. Otrajā laulībā 2008. gadā dzimusi meita.
Sīļupe (Pūres pieteka)
Sīļupe ir Pūres labā satekupe Tukuma novadā.