cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saeima
6. Saeima (1995—1998)
1995. gada decembrī beidza pastāvēt deputātu bloks “Sociālistiskā partija — Līdztiesība”, bet 1996. gada novembrī tas atkal izveidoja frakciju, kas darbojās līdz 1997. gada maijam. 1996. gada jūlijā beidza pastāvēt Tautas saskaņas partijas frakcija, taču 1997. gada septembrī tā atkal atjaunoja darbu.
Latvijas Vienības partijas frakcija pastāvēja no ievēlēšanas brīža līdz 1997. gada februārim. 1996. gada jūlijā deputāti, kuri atstāja frakciju “Latvijai”, izveidoja jaunu frakciju “Tautai un taisnībai”, kas darbojās līdz 1997. gada februārim. 1997. gada jūnijā, apvienojoties partijām “Tēvzemei un Brīvībai” un LNNK, tika izveidota frakcija ar tādu pašu nosaukumu. Pirms tam LNNK veidoja kopīgu frakciju ar Latvijas Zaļo partiju. Pēc LNNK aiziešanas 1997. gada jūnijā tika izveidota Latvijas Nacionālās reformu partijas un Latvijas Zaļās partijas frakcija. Latvijas Zemnieku savienības, Kristīgi demokrātiskās savienības un Latgales Demokrātiskās partijas frakcija pastāvēja līdz 1997. gada novembrim, pēc tam izveidojās LZS, KDS frakcija. No 1997. gada septembra līdz 1998. gada janvārim pastāvēja tautas kopas "Brīvība" frakcija, 1998. gada 28. jūlijā izveidoja Darba partijas, Kristīgi demokrātiskās savienības, Latvijas Zaļās partijas apvienības frakciju, kas pastāvēja līdz 6. Saeimas darbības beigām.
Saeimas darbības laikā pieauga deputātu skaits Demokrātiskās partijas Saimnieks frakcijā, samazinājās — frakcijās “Latvijas ceļš” un “Latvijai”, izveidojās liels pie frakcijām nepiederošo deputātu skaits, brīžiem pārsniedzot divdesmit.
Notika 197 sēdes, kurās izskatīja 1335 likumprojektus. 6. Saeima izdarīja būtiskus grozījumus Satversmē: vēlēšanām iepriekšējo divu dienu vietā noteica tikai vienu dienu; Saeimas darbības laiks, sākot no 7. Saeimas, pagarināja līdz četriem gadiem; Satversmei pievienoja nodaļu par cilvēka pamattiesībām; pieņēma Civilprocesa likumu.
Sākumā 6. Saeimas priekšsēdētāja bija dr. Ilga Kreituse, bet no 1996. gada 26. septembra par priekšsēdētāju kļuva Alfreds Čepānis.
7. Saeima (1998—2002)
7. Saeimas vēlēšanas, saskaņā ar grozījumiem Satversmē, pirmoreiz Latvijas valsts vēsturē notika vienā dienā - 1998. gada 3. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 944 667 vēlētāji jeb 71,9% visu balsstiesīgo Latvijas pilsoņu, tajā skaitā ārvalstīs nobalsoja 10 080 pilsoņu. Tika pieņemts 21 kandidātu saraksts, no kuriem mandātus ieguva 6, jo pārējie nepārsniedza noteikto 5% vēlēšanu barjeru. Katram saraksta iesniedzējam bija jāiemaksā 1000 latu drošības nauda, kuru tam atmaksāja saraksta iesniedzējam, ja no saraksta vismaz vienā apgabalā ievēlēja kaut vienu deputātu.
No simts ievēlētajiem deputātiem 17 bija sievietes, 94 bija latvieši, 94 deputātiem bija augstākā, 4 - vidējā speciālā un 2 - vidējā izglītība. Statistika par deputātiem atspoguļo tikai vēlēšanu rezultātus.
7. Saeimā bija 16 pastāvīgās komisijas, 14 apakškomisijas un 5 izmeklēšanas komisijas. Pēc Saeimas ievēlēšanas izveidojās 6 frakcijas. 2001. gada janvārī 5 no Jaunās partijas izstājušies deputāti Jaunās partijas frakcijas vietā izveidoja Jauno frakciju, un tā pastāvēja līdz 2002. gada martam. Latvijas Sociāldemokrātu apvienības (LSA) frakcija 1999. gada maijā tika nosaukta par Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) frakciju. Savukārt 2002. gada janvārī no LSDSP frakcijas izstājušies deputāti izveidoja Sociāldemokrātu savienības frakciju. 2002. gada janvārī tika izveidota arī politisko organizāciju apvienības "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" frakcija.
7. Saeimā salīdzinājumā ar iepriekšējo Saeimu, bija maz pie frakcijām nepiederošo deputātu: sākumā — 1, 2002. gada janvārī — 3, 2002. gada martā — 7, bet Saeimas darba beigās — 8 deputāti.
7. Saeimas laikā izskatīti 1442 likumprojekti, pieņemti 917 likumi. Nozīmīgākie no tiem ir grozījumi Satversmē, Valsts pārvaldes iekārtas likums, Elektronisko dokumentu likums, Komerclikums, grozījumi Administratīvā procesa likumā un grozījumi Kriminālprocesa kodeksā.
7. Saeimas priekšsēdētājs bija Jānis Straume.
8. Saeima (2002—2006)
8. Saeimas vēlēšanas notika 2002. gada 5. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 997 754 (71,51%) vēlētāji, no tiem ārvalstīs nobalsoja 7490 vēlētāju. Tika pieteikti 20 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5 procentu barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 6 partijas un partiju apvienības. No simts ievēlētajiem deputātiem 18 bija sievietes, 79 — latvieši, 14 — krievi, 1 polis, 1 ebrejs, 1 karēlis, 4 nebija uzrādījuši savu nacionālo piederību. 93 deputātiem ir augstākā, 4 — vidējā speciālā, 3 — vidējā izglītība. Statistika par deputātiem atspoguļo tikai vēlēšanu rezultātus. 8. Saeimā bija 17 pastāvīgās komisijas, 13 apakškomisijas un 1 izmeklēšanas komisija. Pēc Saeimas ievēlēšanas izveidoja 6 frakcijas. 8. Saeimas laikā nemainījās deputātu skaits Tautas partijas un Zaļo un zemnieku savienības frakcijās. Latvijas Pirmās partijas frakcijas deputātu skaits palielinājās, bet frakcijas “Jaunais laiks” deputātu skaits nedaudz samazinājās.
8. Saeimā, tāpat kā 7. Saeimā, bija maz pie frakcijām nepiederošo deputātu. To skaits svārstījās no sešiem līdz vienam deputātam, īsu brīdi — no 2003. gada 1. septembra līdz 2004. gada 9. februārim — nebija neviena pie frakcijām nepiederoša deputāta.
8. Saeimas laikā iesniegti 1934 likumprojekti, pieņemti 1272 likumi. Nozīmīgākie no tiem ir Biedrību un nodibinājumu likums, Valsts un pašvaldības īpašuma privatizācijas un privatizācijas sertifikātu izmantošanas pabeigšanas likums, Kriminālprocesa likums. Saistībā ar iestāšanos Eiropas Savienībā notika likumu un atsevišķu likumu normu saskaņošana ar Eiropas Savienības tiesību aktiem.
8. Saeimas priekšsēdētāja bija Ingrīda Ūdre.
9. Saeima (2006—2010)
9. Saeimas vēlēšanas notika 2006. gada 7. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 908 979 (60,98%) vēlētāji, no tiem ārvalstīs nobalsoja 7580 vēlētāju. Tika reģistrēti 19 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5 procentu barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 7 partijas un partiju apvienības.
No simts ievēlētajiem deputātiem 19 bija sievietes, 78 — latvieši, 15 — krievi, 1 ebrejs, 1 karēlis, 1 vācietis, 4 nebija uzrādījuši savu nacionālo piederību. 95 deputātiem bija augstākā izglītība un 5 — vidējā izglītība. Statistika par deputātiem atspoguļo tikai vēlēšanu rezultātus.
Sākumā 9. Saeimas priekšsēdētājs bija Indulis Emsis, bet no 2007. gada 24. septembra par priekšsēdētāju kļuva Gundars Daudze.
10. Saeima (2010—2011)
10. Saeimas vēlēšanas notika 2010. gada 2. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 967 162 vēlētāju. Vēlētāju līdzdalība bija 63,12 procenti. Vēlēšanās ārvalstīs piedalījās 30,46 procenti no ārvalstīs reģistrēto pilsoņu skaita. Reģistrēti tika 13 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5 procentu barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 5 partijas un partiju apvienības.
10. Saeimā bija 5 frakcijas - politisko partiju apvienības „Vienotība” frakcija – 33 deputāti, politisko partiju apvienības „Saskaņas Centrs” frakcija – 29 deputāti, Zaļo un Zemnieku savienības frakcija – 22 deputāti, nacionālās apvienības „Visu Latvijai! – Tēvzemei un Brīvībai/LNNK” frakcija - 8 deputāti, partiju apvienības „Par Labu Latviju” frakcija - 8 deputāti.
2011. gada 28. maijā Valsts prezidents Valdis Zatlers ierosināja tautas nobalsošanu par Saeimas atlaišanu. Tautas nobalsošana notika 2011. gada 23. jūlijā un pēc tās rezultātiem 10. Saeima tika atlaista.
11. Saeima (2011—2014)
11. Saeimas vēlēšanas notika 2011. gada 17. septembrī. Vēlēšanās piedalījās 902 569 vēlētāju, kas sastādīja 60,55% no kopējā balsstiesīgo skaita. Reģistrēti tika 13 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5% barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 5 partijas un partiju apvienības.
11. Saeimas priekšsēdētāja bija Solvita Āboltiņa, Saeimas priekšsēdētājas biedri bija Inese Lībiņa-Egnere un Andrejs Klementjevs, Saeimas sekretārs bija Dzintars Rasnačs, Saeimas sekretāra biedrs bija Jānis Vucāns.
11. Saeimā bija 5 frakcijas: "Saskaņas Centrs" (30 deputāti), "Vienotība" (20 deputāti), "Reformu partija" (14 deputāti), "Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK"" (13 deputāti), "Zaļo un Zemnieku savienība" (13 deputāti).
12. Saeima (2014 — 2018)
12. Saeimas vēlēšanas notika 2014. gada 4. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 913 211 vēlētāju. Par derīgām atzina 890 407 vēlētāju zīmes. Reģistrēti tika 13 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5% barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 6 partijas un partiju apvienības.
12. Saeimas priekšsēdētāja bija Ināra Mūrniece, Saeimas priekšsēdētājas biedri bija Gundars Daudze un Inese Lībiņa-Egnere, Saeimas sekretārs bija Andrejs Klementjevs, Saeimas sekretāra biedrs bija Gunārs Kūtris.
12. Saeimā bija 6 frakcijas: "SASKAŅA" (24 deputāti), "VIENOTĪBA" (23 deputāti), Zaļo un Zemnieku savienība (21 deputāts), Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" (17 deputāti), Latvijas Reģionu apvienība (8 deputāti) un "No sirds Latvijai" (7 deputāti).
13. Saeima (2018 — 2022)
13. Saeimas vēlēšanas notika 2018. gada 6. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 845 196 vēlētāju, kas bija 54,6% no kopējā balsstiesīgo skaita. Reģistrēti tika 16 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5% barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 7 partijas un partiju apvienības.
13. Saeimas priekšsēdētāja bija Ināra Mūrniece, Saeimas priekšsēdētājas biedres — Dagmāra Beitnere-Le Galla un Inese Lībiņa-Egnere, Saeimas sekretārs bija Andrejs Klementjevs, Saeimas sekretāra biedre bija Marija Golubeva.
13. Saeimai uzsākot darbu, izveidojās 7 frakcijas: "SASKAŅA" (22 deputāti), Jaunā konservatīvā partija (16 deputāti), KPV LV (15 deputāti) "Attīstībai/Par!" (13 deputāti),  Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" (13 deputāti),  Zaļo un Zemnieku savienība (11 deputāti), "VIENOTĪBA" (8 deputāti).
14. Saeima (2022 — pašlaik)
14. Saeimas vēlēšanas notika 2022. gada 1. oktobrī. Vēlēšanās piedalījās 916 594 vēlētāju, kas bija 59,43% no kopējā balsstiesīgo skaita. Reģistrēti tika 19 deputātu kandidātu saraksti, no kuriem 5% barjeru pārvarēja un mandātus ieguva 7 partijas un partiju apvienības.
Nosaukums
Saeima ir Latvijas Republikas parlamenta nosaukums kopš 1922. gada. Latviešu valodas etimoloģijas vārdnīcā teikts, ka vārds „Saeima” nozīmē „sapulce” un ir atvasināts no darbības vārda „iet”. Jura Alunāna darinātais jaunvārds „saims” sākotnēji nozīmējis „valsts padome, zemes padome”, bet vēlāk tas ticis lietots formā „saeima” ar nozīmes paplašinājumu „sanāksme, sapulce, apspriede”.
Saeimas nams
Latvijas Republikas parlamenta galvenā ēka atrodas Rīgā, Jēkaba ielā 11, un tiek saukta par Saeimas namu. Tajā notiek Saeimas sēdes. Iepretim Saeimas namam — Jēkaba ielā 10/12, Jēkaba ielā 16 un Torņa ielā 3/5 — atrodas vēl trīs ēkas, kas tiek izmantotas Saeimas komisiju un frakciju darbam. Neviena no šīm ēkām nav speciāli būvēta parlamenta vajadzībām, bet tikai laika gaitā tās piemērotas Saeimas darbībai.
Interesanti fakti
Latvijas tauta 1920. gada 17. un 18. aprīlī ievēlēja Satversmes sapulci, kura izstrādāja valsts iekārtas pamatlikumu jeb Satversmi un turpināja neatkarīgas valsts likumdošanas darbu — pieņēma agrārreformas likumu, Saeimas vēlēšanu likumu un citus likumus.
Latvijas parlamenta vēsturē ilggadējākais Saeimas priekšsēdētājs ir Pauls Kalniņš, kas šo amatu ieņēma 1. Saeimā (nepilnu laiku), 2. Saeimā, 3. Saeimā un 4. Saeimā, kopumā deviņus gadus — no 1925. gada 20. marta līdz 1934. gada 15. maijam.
Saeimas garākā sēde — 2008. gada 11. decembra sēde — ilga 19 stundas un 36 minūtes — līdz nākamās dienas rītam pulksten 4.36. Tad sēdē tika izsludināts pārtraukums līdz 2008. gada 18. decembrim, un pēc nedēļas sēde turpinājās vēl 8 stundas un 40 minūtes. Tātad minētās sēdes kopējais garums bija 28 stundas un 16 minūtes.
Saeimas sēdes laikā ar āmura piesitienu Saeimas sēdes vadītājs norāda, ka visas debates par sēdē izskatāmo jautājumu ir izbeigtas.
Prezidijs Saeimas sēdēs var dot iespēju runāt arī ārvalstu un starptautisko organizāciju amatpersonām. Piemēram, deputātus uzrunājis Itālijas prezidents Karlo Adzeljo Čampi, NATO ģenerālsekretārs Jāps de Hops Shefers, Gruzijas parlamenta priekšsēdētājs Dāvids Bakradze un ASV kongresmenis Džons Šimkus.
Publikai Saeimas sēdes laikā ir aizliegts izteikt piekrišanu vai nepiekrišanu vai citādi traucēt sēdes kārtību. Šādā gadījumā sēdes vadītājs var izraidīt no Sēžu zāles atsevišķas personas vai pat visu publiku.
Alberto Gonsaless
Alberto R. Gonsaless (Alberto R. Gonzales, dzimis 1955. gada 4. augustā Sanantonio) ir ASV jurists. No 2005. gada 3. februāra līdz 2007. gada 24. augustam viņš bija ASV ģenerālprokurors (Attorney General).
Dzimis meksikāņu izcelsmes astoņu bērnu celtnieka ģimenē. Studējis Raisa Universitātē Hjūstonā un Hārvarda Universitātē. 1994. gadā kļuva par toreizējā Teksasas gubernatora Džordža Buša juridisko padomnieku, bet 1999. gadā — Teksasas Augstākās tiesas tiesnesi.
Sākoties karam pret terorismu, Gonsaless pauda viedokli, ka Ženēvas konvencija neattiecas uz Guantanamo bāzē ieslodzītajiem kaujiniekiem. Atbalstīja PATRIOT akta pieņemšanu.
2005. gada 3. februārī prezidents Džordžs Bušs iecēla Gonsalesu par ASV ģenerālprokuroru. 2006. gada 7. decembrī Gonsaless atbrīvoja no amata septņus federālos tiesnešus. Lēmums tika kritizēts, jo bija aizdomas, ka tiesnešu atcelšanai no amata ir politiski motīvi. ASV Kongresa abas palātas izdara spiedienu uz prezidentu Bušu, aicinot atcelt no amata Alberto Gonsalesu. 2007. gada 24. augustā Gonsaless demisionēja.
24. novembris
24. novembris ir gada 328. diena pēc Gregora kalendāra (329. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 37 dienas.
Visu laiku ienesīgākās filmas
Šajā lapā ir apkopotas 50 visu laiku ienesīgākās filmas visā pasaulē.
Kinofilmas saņem ienākumus no vairākiem atsevišķiem avotiem, tostarp kinoteātru seansiem, mājas video, televīzijas apraides tiesībām un merčendaizinga. Tomēr kinoteātru kases ienākumi tiek uzskatīti par primāro filmas komerciālās veiksmes rādītāju, galvenokārt tas ir dēļ vieglā uzskaites veida salīdzinot ar mājas video vai apraidi, kā arī tas ir iegājies vēsturiski. Sarakstā nav ņemta vērā inflācija, tādējādi netiek iekļautas senākas filmas, kas bijušas komerciāli ļoti ienesīgas.
Tradicionāli, kara filmas, mūzikli un vēsturiskās filmas ir vispopulārākie kino žanri, bet 21. gadsimtā stiprākas izrādījušās franšīzes filmas. Visienesīgākā filma ir "Avatars". Ir arī liela interese par supervaroņu žanru ar astoņām Marvel Cinematic Universe filmām, kas ir ienesīgāko filmu saraksta augšgalā. Otrā ienesīgākā supervaroņu filma ir "Atriebēji: Noslēgums", kas ir arī visu laiku ienesīgākā filma, kā arī vēl četras filmas no komiksu "Atriebēji" sērijas ierindojas pirmajā desmitniekā. Citas Marvel Comics adaptācijas, piemēram "Zirnekļcilvēks" un "X-cilvēki" arī ir savākušas labus ienākumus. Sarakstā ir arī uz DC Comics komiksu varoņiem balstītās filmas, piemēram "Betmens" un "Supermens". "Zvaigžņu kari" ir starp ienesīgākajām piecdesmit filmām ar četrām filmām, kamēr filmu "Harijs Poters", "Juras laikmeta parks" un "Karību jūras pirāti" franšīzes kopā ar Pītera Džeksona "Viduszemes" filmu sēriju arī ieņem vietas pirmajā piecdesmitniekā. Ģimenes animācijas filmas arī ir parādījušas nemainīgi labus rādītājus. Starp Disneja ienesīgākajam filmām ir "Karalis Lauva" (ienesīgākā animācijas filma), "Ledus sirds" un filmas turpinājums, "Zootropole" un "Karalis Lauva", starp Pixar Animation Studios ienesīgākajām filmām ir "Lieliskie 2", "Rotaļlietu stāsts 3" un "Meklējot Doriju". Bez Disneja un Pixar Animation Studios animācijas filmām sarakstā ir arī filmu sērijas "Nejaukais es", "Šreks" un "Ledus laikmets" filmas.
Kamēr inflācija ir iznīcinājusi lielāko daļu no 1960. un 1970. gadu filmu sasniegumiem, sarakstā joprojām ir filmu sērijas no tiem laikiem. Bez sēriju "Zvaigžņu kari" un "Supermens" filmām, arī "Džeimss Bonds" un "Zvaigžņu ceļš" filmas ik pa laikam tiek filmētas, ierindojot visas četras filmu sērijas starp ienesīgākajām. Dažu veco filmu ienesīguma rekordi joprojām ir ļoti lieli, bet tie nav pielīdzināmi mūsdienu filmām, jo mūsdienās biļešu cenas ir vairākkārt palielinājušās. Aptuveni pārrēķinot inflāciju filma "Vējiem līdzi" (25 gadus bija ienesīgākā filma), joprojām ir visu laiku ienesīgākā filma. Visi filmu ieņēmumi ir norādīti ASV dolāros pēc to nominālvērtības, ja vien nav norādīts citādi.
Saraksts
Zaļā krāsā iekrāsotas filmas, kas ir apskatāmas pasaules kinoteātros.
1914. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1914. gada notikumi Latvijas vēsturē'''. Vidzemes, Latgales, Kurzemes, Zemgales un Sēlijas vēsturiskās zemes tolaik atradās Krievijas Impērijas sastāvā (Kurzemes, Vidzemes un Vitebskas guberņā). Sākās Pirmais pasaules karš.
Jašins
Jašins (ru, no personvārda Jakovs (Я́ков) pamazināmās formas Jaša (Я́ша); sieviešu dzimtē Jašina (Я́шина)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Valdis Dombrovskis
Valdis Dombrovskis (dzimis Rīgā) ir latviešu fiziķis, ekonomists un politiķis. Eiropas Komisijas izpildviceprezidents un Eiropas Savienības komisārs Urzulas fon der Leienas komisijā. Bijis Latvijas Republikas Saeimas deputāts, finanšu ministrs (2002—2004), Eiropas Parlamenta deputāts, Latvijas Republikas Ministru prezidents (2009—2014). Bija Eiropas Komisijas viceprezidents un komisārs Žana Kloda Junkera vadītajā iepriekšējā Eiropas Komisijā. Pārstāv partiju "Vienotība" (iepriekš "Jaunais laiks").
Dzīvesgājums
Dzimis 1971. gadā Rīgā, 1989. gadā absolvēja Rīgas 58. vidusskolu. Studēja Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (1989—1993), iegūstot fizikas bakalaura grādu. Līdztekus studēja Rīgas Tehniskajā universitātē, 1995. gadā ieguva inženierzinātņu bakalaura grādu ekonomikā. Turpinot studijas Latvijas Universitātē maģistratūrā, sava darba eksperimentālo daļu izstrādāja Maincas Universitātes Fizikas fakultātē (1995—1996). No 1997. līdz 1998. gadam studēja doktorantūrā Mērilendas Universitātes Elektrotehnikas fakultātē.
No 1993. līdz 1997. gadam V. Dombrovskis strādāja par zinātnisko līdzstrādnieku un laborantu Latvijas Universitātes Cietvielu fizikas institūtā un Pusvadītāju fizikas katedrā, Maincas Universitātes Fizikas institūtā, kā arī Mērilendas Universitātes Elektrotehnikas fakultātē. Pēc atgriešanās dzimtenē 1998. gadā V. Dombrovskis sāka strādāt Latvijas Bankas Monetārās politikas pārvaldē kā makroekonomikas analīzes speciālists. 1999. gadā kļuva par Latvijas Bankas Monetārās politikas pārvaldes vecāko ekonomistu, 2000. gadā — par Monetārās politikas pārvaldes galveno ekonomistu.
2018. gadā V. Dombrovskis ziedoja Latvijas Universitātes fondā 1500 eiro, piešķirot 3 vienreizējas Valda Dombrovska Izcilības stipendijas Latvijas Universitātes eksakto zinātņu bakalaura studentiem.
Politiskā darbība
2002. gadā V. Dombrovskis iesaistījās politikā un bija viens no partijas "Jaunais laiks" dibinātājiem (tās izveidotājs un vadītājs Einars Repše līdz 2001. gadam bija Latvijas Bankas prezidents, līdz ar to V. Dombrovska priekšnieks), kļuva par partijas valdes locekli un tā paša gada rudenī tika ievēlēts 8. Saeimā.
2002. gada novembrī Saeima viņu apstiprināja par finanšu ministru E. Repšes valdībā. 2004. gada martā līdz ar valdības demisiju viņš zaudēja finanšu ministra amatu un atgriezās Saeimā. 2004. gada jūnijā V. Dombrovski ievēlēja par Eiropas Parlamenta deputātu, šo amatu viņš ieņēma līdz kļūšanai par Ministru prezidentu 2009. gadā. No 2004. gada decembra līdz 2006. gada aprīlim V. Dombrovskis bija arī ekonomikas ministra padomnieks. 2007. gada decembrī V. Dombrovskis bija partijas "Jaunais laiks" Ministru prezidenta amata kandidāts, tomēr šajā amatā ievēlēja Ivaru Godmani.
Ministru prezidenta amatā
, sešas dienas pēc I. Godmaņa atkāpšanās, Valsts prezidents Valdis Zatlers izvirzīja V. Dombrovski Ministru prezidenta amatam. 12. martā 9. Saeima apstiprināja V. Dombrovski šajā amatā. Valdības pirmajos darbības mēnešos Ministru prezidents pats ieņēma arī Bērnu, ģimenes un sabiedrības integrācijas lietu ministra amatu līdz tā likvidācijai.
2010. gada martā Tautas partija izstājās no koalīcijas un atsauca savus ministrus no valdības, līdz ar to V. Dombrovskis kļuva par mazākuma valdības vadītāju. Tomēr valdība krīzes apstākļos darbojās salīdzinoši veiksmīgi un vasaras beigās Latvijas ekonomika sāka uzrādīt atjaunošanās pazīmes. Šajā situācijā V. Dombrovskis tika izvirzīts kā partiju apvienības "Vienotība" līderis un Ministru prezidenta amata kandidāts 10. Saeimas vēlēšanās, kas notika 2. oktobrī. Saraksts guva uzvaru vēlēšanās, iegūstot 33 vietas parlamentā, bet Ministru prezidents V. Dombrovskis bija vēlētāju visvairāk atbalstītais kandidāts, Vidzemes vēlēšanu apgabalā savācot 77 168 plusiņus vēlēšanu biļetenos. Uzreiz pēc vēlēšanām V. Dombrovskis sāka sarunas par jaunas valdības izveidi un 10. Saeimas pirmajā darba dienā Valsts prezidents V. Zatlers uzaicināja viņu sastādīt jaunu Ministru kabinetu. Saeimas ārkārtas sēdē jaunā valdība tika apstiprināta ar 63 balsīm par. Valdībā V. Dombrovskis ieņēma ne vien Ministru prezidenta, bet arī reģionālās attīstības un pašvaldību lietu ministra krēslu, līdz brīdim, kad, saskaņā ar valdības deklarāciju, šis ministra amats tiks apvienota ar vides ministra amatu kopējā ministrijā.
2011. gadā 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās bija partijas "Vienotība" Ministru prezidenta amata pretendents un vēlētāju visatbalstītākais kandidāts "Vienotības" sarakstā, tika ievēlēts 11. Saeimā no Vidzemes vēlēšanu apgabala. Pēc ilgām un sarežģītām sarunām par koalīcijas veidošanu, Valsts prezidents Andris Bērziņš V. Dombrovski uzaicināja veidot valdību. Viņš kļuva par pirmo, kurš vadījis trīs valdības pēc kārtas. 2013. gada augustā Dombrovskis kļuva par Ministru prezidenta amatā visilgāk nostrādājušo personu kopš neatkarības atjaunošanas.
Eiropas Savienības komisāra amatā
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās ievēlēts Eiropas Parlamentā. 2014. gada septembrī tika izvirzīts kā kandidāts uz Eiropas Komisijas viceprezidenta amatu ar atbildību par eiro un sociālo dialogu Žana Kloda Junkera komisijā un apstiprināts šajā amatā. V. Dombrovska vietu Eiropas Parlamentā ieņēma Inese Vaidere. Pēc referenduma par Apvienotās Karalistes dalību Eiropas Savienībā rezultātu paziņošanas 2016. gada 25. jūnijā ES Finanšu stabilitātes, finanšu pakalpojumu un kapitāla tirgus savienības komisārs lords Džonatans Hills paziņoja par savu atkāpšanos no amata, un V. Dombrovskis pārņēma Dž. Hilla amata pienākumus.
2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās V. Dombrovskis, pārstāvot apvienības "Jaunā Vienotība" sarakstu, atkal tika ievēlēts Eiropas Parlamentā. Pēc ievēlēšanas viņš ieņēma Eiropas Komisijas izpildviceprezidenta amatu un Eiropas komisāra finanšu pakalpojumu jautājumos amatu Urzulas fon der Leienas komisijā. V. Dombrovska vietu Eiropas Parlamentā ieņēma Inese Vaidere. Pēc par tirdzniecību atbildīgā Īrijas komisāra Fila Hogana atkāpšanās no amata 2020. gada augustā V. Dombrovskis pārņēma arī viņa pienākumus Eiropas Komisijā. Septembra sākumā U. fon der Leiena paziņoja, ka virza V. Dombrovski kā pastāvīgu komisāru šajā ietekmīgajā amatā.
Apbalvojumi un pagodinājumi
2005. gadā par ieguldījumu Latvijas interešu aizstāvībā Eiropas Savienībā un finansiāli sabalansētas Eiropas veidošanā atzīts par Eiropas Gada cilvēku Latvijā. Otro reizi Eiropas Gada cilvēka Latvijā balvu saņēmis 2013. gada 17. decembrī kā politiķis, ar kuru var lepoties gan Latvijas, gan Eiropas līmenī un kuram piemīt augsta atbildības sajūta un morālā stāja krīzes situācijās.
2011. gada 4. decembrī saņēmis vācu ekonomista Frīdriha Augusta fon Hajeka fonda (Friedrich August von Hayek Stiftung) starptautisko balvu par nozīmīgu ieguldījumu Latvijas finanšu un ekonomiskās stabilitātes atjaunošanā.
2012. gada maijā apbalvots ar Igaunijas I šķiras Māras Zemes krusta ordeni. 2012. gada 24. jūlijā saņēmis Amerikas Studiju Fonda iedibināto Vašeka un Marijas Polāku vieslektora balvu par valdības vadītāja amatā paveikto finanšu krīzes pārvarēšanai. Šī balva dibināta 1995. gadā, lai godinātu Centrālās un Austrumeiropas līderus par viņu ieguldījumu demokrātijas un ekonomisko reformu īstenošanā reģionā. 2000. gadā šo balvu saņēma bijusī Latvijas prezidente Vaira Vīķe-Freiberga. Balvu iepriekš saņēmuši arī Čehijas prezidents Vaclavs Klauss, Polijas prezidents Lehs Valensa, Igaunijas premjers Marts Lārs, Lietuvas prezidents Valds Adamkus, Igaunijas premjers Andrus Ansips, Polijas premjers Donalds Tusks un citi.
2013. gada septembrī apbalvots ar Somijas I šķiras Baltās rozes ordeni. Tā paša gada 8. novembrī saņēmis Baltijas Asamblejas medaļu par izcilu ieguldījumu Baltijas vienotības stiprināšanā un Baltijas valstu sadarbības veicināšanā.
2014. gada novembrī saņēma II šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2019. gada februārī saņēmis Ukrainas II šķiras Jaroslava Gudrā ordeni.
Īrijas futbola izlase
Īrijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Īrijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Īrijas futbola izlasi pārvalda Īrijas Futbola asociācija. Pirmoreiz kādā no lielajiem finālturnīriem Īrija iekļuva vienīgi 1988. gadā, kad startēja Eiropas čempionātā. Lielākais izlases sasniegums ir iekļūšana ceturtdaļfinālā 1990. gada Pasaules čempionātā.
Sastāvs
Šāds sastāvs tika izsaukts uz pārbaudes spēli pret Angliju (12.11.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Velsu (15.11.2020) un Bulgāriju (18.11.2020).
Īrijas Futbola asociācija
Īrijas Futbola Asociācija (FAI) (angļu val.: The Football Association of Ireland) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Īrijā. Tā organizē nacionālo futbola čempionātu, Īrijas Futbola līgu, kā arī atbild par Īrijas futbola izlasi. FAI galvenā mītne atrodas Dublinā. Tā tika dibināta 1921. gadā, FIFA uzņemta 1923. gadā, bet 1958. gadā FAI kļuva par UEFA locekli.
Sergejs Bagapšs
Sergejs Bagapšs (; dzimis, miris ) bija Abhāzijas prezidents no 2005. līdz 2011. gadam.
2004. gadā ievēlēts par Abhāzijas prezidentu. 2009. gadā ievēlēts par prezidentu atkārtoti.
2011. gada 21. maijā Bagpašu Maskavā operēja sakarā ar problēmām labajā plaušā, kur tika atklāts vēzis. Pēc nedēļas viņa veselības stavoklis krasi pasliktinājās. 29. maijā Sergejs Bagapšs mira, nenākot pie samaņas.
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati
Vlade Divacs
Vlade Divacs (sr; dzimis Prijepoļjē, Serbijā, Dienvidslāvijā) ir bijušais serbu basketbolists, spēlējis centra pozīcijā. Lielāko savas karjeras daļu pavadījis NBA līgā, kur spēlēja Losandželosas "Lakers", Šarlotes "Hornets" un Sakramento "Kings" sastāvā. Vlade Divacs ticis iekļauts 50 izcilāko Eirolīgas spēlētāju un darbinieku vidū. Divacs ir viens no sešiem NBA spēlētājiem, kam karjerā ir izdevies gūt vismaz 13 000 punktu, 9 000 atlēkušās bumbas, 3000 rezultatīvas piespēles un 1500 blokus. kļuva par Serbijas Olimpiskās komitejas prezidentu.
Kopā ar Dienvidslāvijas basketbola izlasi izcīnījis 2 Olimpiskās sudraba medaļas 1988. un 1996. gadā, divreiz uzvarējis Pasaules čempionātā un trīsreiz — Eiropas čempionātā.
USA Today
USA Today ir amerikāņu nacionālais ikdienas laikraksts, kuru publicē Gannett Company. Tā izveidotājs ir Als Neuharts. Tam ir lielāka tirāža kā jebkuram citam laikrakstam ASV ar vidēji 2,11 miljoniem pārdotiem eksemplāriem ik darbdienu.
Ankara
Ankara (Ankara; agrākais nosaukums — Angora) ir Turcijas galvaspilsēta, kas atrodas Anatolijas centrālajā daļā, 900—1300 metrus virs jūras līmeņa. Otrā lielākā (pēc Stambulas) valsts pilsēta. Ankaras ila un valsts politiskais centrs.
Ankara atrodas vienā no sausākajiem Turcijas apgabaliem ar izteikti kontinentālu klimatu, tās apkārtnē ir cēlušās Angoras aitas, Angoras kaķi un truši. Tai ir sena vēsture, te atrodami hetu, frīģiešu, romiešu, bizantiešu, osmaņu arheoloģijas pieminekļi.
Vēsture
Pēc leģendas Ankaru ap 1000. gadu p.m.ē. dibinājis Frīģijas valdnieks Midass, kurš spējis ar pieskārienu visus priekšmetus pārvērst zeltā. Frīģiešu varu nomainīja līdiešu, bet vēlāk persiešu vara. Pēc persiešiem pilsētā valdīja Maķedonijas Aleksandrs, 333. gadā p.m.ē. Aleksandrs no Gordijas ieradās Ankarā un neilgu laiku šeit uzturējās. Pēc Aleksandra nāves 323. gadā p.m.ē. pilsēta nonāca Aleksandra ģenerāļa Antigona varā. 178. gadā p. m. ē. Ankaru iekaroja ķeltu cilts galāti un pilsēta kļuva par vienu no Galātijas centriem.
25. gadā Ankara (ar nosaukumu Ankīra) iekļāvās Romas impērijā un kļuva par Romas Galātijas provinces centru. Romas ziedu laikos pilsētas iedzīvotāju skaits bija ap 200 000. Līdz ar kristietības attīstību Ankara kļuva par svarīgu kristiešu pilsētu. 303. gadā tā bija viens no centriem, kurā imperators Diokletiāns izvērsa kristiešu vajāšanu. 314. gadā pilsētā notika banīcas Ankīras sinode.
Bizantijas laikā Ankīra bija imperatoru atpūtas rezidence. Viņi šeit uzturējās, kad gribēja nomainīt mitro Konstantinopoles klimatu pret sausāko Ankīras klimatu. Pēc 7. gadsimta Ankara vairākkārt nokļuva dažādu arābu armiju varā, tomēr līdz pat 11. gadsimtam bija nozīmīga Bizantijas pilsēta. 1071. gadā seldžuku sultāns Alparslans uzvarēja bizantiešus Manzikertas kaujā un tas ļāva viņam 1073. gadā anektēt Ankaru. 1356. gadā osmaņu bejs Orhans I ieņēma Ankaru un iekļāva Osmaņu impērijā.
Pēc Osmaņu impērijas sakāves Pirmajā pasaules karā valsts tika sadalīta grieķu, franču, britu un itāliešu ietekmes zonās. Šiem spēkiem pretojās turku nacionālisti ar Mustafa Kemalu priekšgalā, kurš izvēlējās Ankaru par savu rezidenci. 1923. gada 29. oktobrī Turcija tika proklamēta par republiku, bet jau 1923. gada 13. oktobrī Ankara kļuva par Turcijas galvaspilsētu. 1930. gada 28. martā par galvaspilsētas oficiālo nosaukumu kļuva “Ankara“. Nosaukums atvasināts no antīkās formas Ankyra, bet tas ir kompromisa variants starp grieķisko Ankyra un turcisko Engüriye - tolaik pilsētu dēvēja šādi. Jaunajam nosaukumam bija jāskan turciski, gan vienlaikus jābūt eiropeiskākam nekā Engüriye.
Cilvēki
Ankarā dzimuši:
Maikls Reds
Maikls Veslijs Reds (dzimis Kolumbusā, ASV) ir profesionāls amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, ASV basketbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2013) ir brīvais aģents. 2000. gada NBA draftā Milvoki "Bucks" viņu izraudzījās ar kopējo 43. numuru otrajā kārtā.
Karjera
Debijas sezonā NBA M. Reds bija R. Alena ēnā. Taču ar laiku kļuva skaidrs, ka viņš ir ļoti perspektīvs spēlētājs. Tieši toreizējais "Bucks" treneris Dž. Karls pamanīja talantu, ļaujot laukumā pavadīt vairāk minūšu. Savā otrajā sezonā vidēji mačā M. Reds guva 11,4 punktus, kā arī ar 44% precizitāti meta no trīspunktu līnijas.
2001./2002. gada sezonā Reds uzlaboja statistiku gūtajos punktos līdz 15,1 vidēji spēlē. mačā pret Hjūstonas "Rockets" M. Reds ceturtajā ceturtdaļā realizēja 8 tālmetienus, kas ir NBA rekords.
Pēc R. Alena aizmainīšanas uz Sietlas "SuperSonics" M. Reds kļuva par pamatsastāva basketbolistu, vēlāk arī par komandas līderi. Pēc 2004./2005. gada NBA sezonas viņš parakstīja jaunu līgumu ar Milvoki klubu, kas sešos gados paredz samaksāt basketbolistam 91 miljonu ASV dolāru.
"Bucks" saņēma smagu "triecienu" - M. Reds savainoja kreiso ceļgalu un vairs nespēlēja 2009. gada sezonā. 2011. gada decembrī viņš pārgāja uz Fīniksas "Suns".
Kopā ar ASV basketbola izlasi M. Reds piedalījās 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, kur izcīnīja zelta medaļu. Kopā ar valstsvienību M. Reds triumfējis arī 2007. gada FIBA Amerikas čempionātā.
Sudislavs Vladimirovičs
Sudislavs Vladimirovičs (Судисла́в Влади́мирович, miris 1063.) bija pirmais Pleskavas kņazs (1014-1036), kuru iecēla viņa tēvs Kijevas lielkņazs Vladimirs I Svjatoslavičs un izveidoja īpaši viņam dalienas kņazisti.
Sentetjēna
Sentetjēna (fr) ir komūna Francijas dienvidaustrumos. Tā atrodas Centrālajā masīvā un 60 kilometrus uz dienvidrietumiem no Lionas. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 171 260 iedzīvotāji un ar 506 655 iedzīvotāju lielu aglomerāciju.
Pazīstama kā Francijas velosipēdu ražošanas centrs. Pilsētā atrodas velosipēdu ražošanas kompānijas Mavic galvenā mītne. Pilsētā atrodas arī lielveikalu tīkla kompānijas Groupe Casino galvenā mītne.
Pretēji citām Francijas pilsētām, Sentetjēna 20. gadsimta gaitā nelikvidēja tramvaja tīklu līdz 20. gadsimta beigās tika atzītas tramvaja priekšrocības. Pēc Sentetjēnas parauga tramvajs tika atjaunots daudzās citās Francijas pilsētās.
Santetjēna ir futbola kluba AS Saint-Étienne mājvieta.
Vēsture
Pirmo reiz rakstos minēta 1258. gadā, un nosaukta par godu Svētajam Stefanam. 13. gadsimta sākumā pilsēta bija mazs ciems, kas izvietots gar baznīcu.
16. gadsimtā pilsētā attīstījās ieroču ražošana. 17. gadsimtā Franču revolūcijas laikā pilsētu pārdēvēja par Armeville ("Ieroču pilsēta"). 19. gadsimtā pilsēta kļuva par ogļu ieguves centru, tomēr pilsētas izaugsme bija ļoti lēna.
1832. gadā pilsētā dzīvoja ap 33 064 iedzīvotāju. Pieaugot rūpniecības izaugsmei, pieauga iedzīvotāju skaits, un 1880. gadā pilsētā dzīvoja jau ap 110 000 iedzīvotāju.
Cilvēki
Sentetjēnā ir dzimuši tādi cilvēki kā:
Counter-Strike
Counter-Strike ir pirmās personas šaujamspēle, ko izstrādāja Valve Software. Tikusi izdota. Tā ir pirmā no vairākām Counter-Strike sērijas spēlēm. Tā bieži tiek saukta par Counter-Strike 1.6, lai to nošķirtu no citām spēlēm, nosaukumā 1.6 rodas no spēles pēdējā nozīmīgā ielāpa numerācijas.
Horsts Vesels
Dzimis Bīlefeldē, tēvs bija luterāņu mācītājs. 1926. gadā iestājās NSDAP rindās un ātri vien kļuva par vietējās partijas nodaļas vadītāju. Konflikta rezultātā 1930. gada 14. janvārī viņu ievainoja komunists Albrehts Hēlers. 23. februārī Berlīnē viņš nomira no ievainojuma sekām. Nacistu ideoloģijā Horsts Vesels simbolizēja pašaizliedzību, kādai jābūt ikvienam nacionālsociālistam, kurš gatavs mirt par savām idejām.
Riugrandi du Sula
Riugrandi du Sula (pt) ir Brazīlijas štats valsts dienvidos. Štata administratīvais centrs ir Portualegri. Ziemeļos robežojas ar Santakatarinas štatu, dienvidos ar Urugvaju, bet rietumos štatu no Argentīnas atdala Urugvajas upe.
Riugrandi du Norti
Riugrandi du Norti ( portugāļu: Rio Grande do Norte ) ir Brazīlijas štats Ziemeļaustrumu reģionā. Tas robežojas ar Paraibas štatu dienvidos un Searas štatu rietumos. Štata austrumus un ziemeļus 410 km garumā apskalo Atlantijas okeāns. Štata galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Natala.
Štata sastāvā ietilpst Rokasas atols, kas ir vienīgais atols Atlantijas okeāna dienviddaļā un kas ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Riugrandi du Norti ir arī tuvākais štats Fernandu di Noronjas salai, kas ietilpst Pernambuku štata sastāvā.
Kopš 1991. gada štatā notiek lielākais Brazīlijas karnevāls Carnatal, kas notiek ārpus tradicionālās karnevālu sezonas.
Štatā aug pasaulē lielākā rietumu anakardija.
Starfuckers, Inc.
"Starfuckers, Inc." (zināms arī kā "Starsuckers, Inc." cenzētajā versijā) ir ceturtais singls no Nine Inch Nails dubultalbuma The Fragile. Šis ir viens no retajiem Nine Inch Nails izdevumiem, kam nav Halo numura. Dziesmas izdevumā radiostacijām un arī videoklipā tās nosaukums "Starfuckers, Inc." tika mainīts uz mazāk rupju "Starsuckers, Inc.". Dziesma ir par cilvēka personības notrulināšanos komercialitātes un slavas priekšā. Tiek spekulēts, ka dziesma ir "veltīta" Merilinam Mensonam vai arī Kortnijai Lavai.
Goodbye Lullaby
Albuma ierakstīšana tika uzsākta 2008. gada novembrī, tā ilga divus gadus līdz 2010. gada oktobrim. Albuma vadošais singls What the Hell tika izdots 2011. gada janvārī. Pirmajā nedēļā pēc tā izdošanas albums ASV tika pārdots 87 tūkstošos kopiju, Billboard 200 topā debitējot 4. vietā. Šis ir pirmais mūziķes albums, kas nav debitējis Billboard 200 topa pirmajā trijniekā. Albuma koncerttūra The Black Star Tour ilga no 2011. gada aprīļa līdz 2012. gada februārim.
Urāna pavadoņi
Urānam ir zināmi 27 pavadoņi. Tie visi ir nodēvēti Viljama Šekspīra un Aleksandra Poupa darbu varoņu vārdos.
Pirmos divus pavadoņus, Titāniju un Oberonu, 1787. gadā atklāja angļu astronoms Viljams Heršels. Nākamos divus pavadoņus (Arielu un Umbrielu) 1851. gadā atklāja britu astronoms Viljams Lasels. Pēc gandrīz gadsimtu garas pauzes, 1948. gadā Džerards Koipers atklāja Mirandu. Pārējos pavadoņus atklāja pēc 1985. gada, kad Urāna sistēmu pētīja starpplanētu zonde „Voyager 2”, kā arī, izmantojot teleskopus.
Urāna pavadoņi ir mazākie starp pārējo Saules sistēmas gāzu planētu pavadoņiem, tā piecu lielāko Urāna pavadoņu kopējā masa veido mazāk kā pusi no Tritona masas. Titānija ir lielākais no Urāna pavadoņiem. Tā rādiuss ir 788,9 km vai mazāk kā puse no Mēness rādiusa. Titānija pēc izmēra ir astotais lielākais pavadonis Saules sistēmā. Kopumā Urāns ir apmēram 10 000 reižu masīvāks par visu savu pavadoņu kopējo masu.
Saraksts
Tabulā norādīti Urāna pavadoņi (sākot ar tuvāko planētai).
Datorspēļu atkarība
Datorspēļu atkarība ir psihisks stāvoklis, ko raksturo pārmērīga un nepārvarama vēlme pavadīt laiku pie datorspēlēm tā, ka tas negatīvi ietekmē cilvēka ikdienas dzīvi. Ir novēroti gadījumi, kad cilvēki pilnībā izolējas no ārpasaules un jebkādas saskares ar citiem cilvēkiem, koncentrējoties tikai un vienīgi uz spēles mērķu sasniegšanu.
Rondonija
Rondonija (pt) ir viens no 26 Brazīlijas štatiem. Tas ir 13. lielākais štats, tajā dzīvo 1 537 072 iedzīvotāji. Štata administratīvais centrs ir Portuvelju. Rondonijas štats robežojas ar Akri, Amazonasu, Matugrosu un Bolīviju.
Deftones
Grupas basģitārists Či Čengs miris 2013. gada aprīlī, tā arī neatveseļojies no 2008. gadā piedzīvotās autokatastrofas sekām.
Žans Sibēliuss
Jūhans Jūliuss Kristians Sibēliuss, biežāk pazīstams kā Žans vai Jans Sibēliuss (Johan Julius Christian Sibelius, Jean Sibelius; dzimis 1865. gada 8. decembrī, miris 1957. gada 20. septembrī), bija vēlīnā romantisma Somijas komponists. Viņa radītajai mūzikai tiek piešķirta liela loma somu nacionālās identitātes veidošanā.
Dzimis Somijas zviedru ģimenē. Ž. Sibēliuss ir sacerējis septiņas simfonijas (astoto pēc sarakstīšanas pats ir iznīcinājis), tāpat arī dažādus citus skaņdarbus, no kuriem slavenākie ir Finlandia, Valse Triste, koncerts vijolei un Karēlijas svīta.
Centrālā Indijas grēda
Centrālā Indijas grēda vai Arābijas—Indijas grēda, ziemeļu daļā dēvēta arī par Karlsberga grēdu, ir Indijas okeāna vidusokeāniskā grēda tā ziemeļrietumos. Stiepjas no Adenas līča līdz Rodrigesas salai 3700 km garumā, kur tā pāriet Dienvidaustrumu Indijas grēdā. Vidējais dziļums virs grēdas ir 2500—3000 m, mazākais — 1271 m. Grēda stipri saposmota ar šķērslūzumiem, netālu no grēdas atrodas šauras lūzumu aizas ar dziļumu līdz 6492 m. Dažkārt par Centrālo Indijas grēdu dēvē Dienvidaustrumu Indijas grēdas posmu no Rodrigesas salas līdz Amsterdamas pacēlumam.
Strumpe (nozīmju atdalīšana)
Strumpe var būt:
Bostonas "Bruins"
Bostonas "Bruins" (en) ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas ir bāzēts Bostonā, Masačūsetsas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Atlantijas okeāna divīzijā. Tas dibināts 1924. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL. Savas pastāvēšanas vēsturē "Bruins" sešas reizes izcīnījusi Stenlija kausu, pēdējo reizi to paveicot 2011. gadā. Mājas spēles komanda aizvada TD Garden hallē.
Pirms Otrā pasaules kara
1924. gadā Čārlzam Ādamsam izdevās pārliecināt Nacionālās hokeja līgas vadību izplesties līdz ASV. Ādamsam izdevās parliecināt NHL vadību, lai tā viņam piešķir franšīzi Bostonā. Ādamss noalgoja agrāko hokejistu Artu Rosu kā topošās komandas ģenerālmenedžeri. Nākamos trīsdesmit gadus Ross bija viens no redzamākajiem "Bruins" personāžiem, vairākkārt ieņemot arī komandas galvenā trenera amatu.
Pirmo spēli "Bruins" aizvadīja 1924. gada 1. decembrī, kad tā ar 2—1 pārspēja Monreālas "Maroons". Pirmajā sezonā gan komanda izcīnīja tikai sešas uzvaras, to noslēdzot pēdējā vietā. 1928. gadā atklāts tika Boston Garden, kurā komanda aizvadīja savas mājas spēles līdz pat 1995. gadam.
1926.—27. gada sezonā komandas sniegums ievērojami uzlabojās. "Bruins" rindām pievienojās arī Edijs Šors, kas kļuva par vienu no komandas pirmajām zvaigznēm. "Bruins" sasniedza Stenlija kausa finālu, taču tajā piekāpās Otavas "Senators". Divus gadus vēlāk komandai gan izdevās izcīnīt Stenlija kausu, finālsērijā pārspējot Ņujorkas "Rangers". Nākamajā sezonā "Bruins" uzvarēja 38 no 44 regulārās sezonas spēlēs, taču finālā zaudēja Monreālas "Canadiens" hokejistiem.
1930. gados komandas rindās vadošie spēlētāji bija Edijs Šors, Tainijs Tomsons, Dits Klepers, Beibs Zīberts un Kūnijs Veilands. Šajā desmitgadē "Bruins" piecas reizes bija regulārās sezonas spēcīgākā komanda, taču vienīgi 1939. gadā komandai izdevās izcīnīt tās otro Stenlija kausa titulu. 1939. gadā Tomsons tika aizmainīts pret līgas debitantu Frenku Brimseku, savukārt 1940. gadā komandu pameta arī Edijs Šors. Par spīti tam, 1940.—41. gada sezonā "Bruins" izcīnīja vēl vienu Stenlija kausa titulu.
Otrās pasaules kara un Oriģinālā sešinieka ēra
Otrais pasaules karš "Bruins" ietekmēja vairāk nekā citas NHL komandas — gan Brimseks, gan arī vēl vairāki komandas vadošie spēlētāji tika iesaukti armijā. Vadošie spēlētāji "Bruins" atgriezās 1945.—46. gada sezonā, kurā Dits Klepers kā spēlējošais treneris aizveda komandu līdz Stenlija kausa finālam. Pēc nākamās sezonas Klepers beidza spēlētāja karjeru, taču pildīja trenera pienākumus vēl nākamos divus gadus.
1950. gados mainījās komandas īpašnieki. "Bruins" spēlēja ar mainīgām sekmēm. Lai gan komanda sasniedza 1953., 1957. un 1958. gada Stenlija kausa finālu, visas trīs reizes tā piekāpās Monreālas "Canadiens". No 1960. līdz pat 1967. gadam "Bruins" ne reizi neiekļuva NHL izslēgšanas kārtā. Šajā periodā "Bruins" sistēma nebija tik attīstīta kā pārējām komandām, līdz ar tā meklēja spēlētājus, kurus nav aizsargājušas citas līgas vienības. Tā 1958. gadā tieši "Bruins" rindās vairākas spēles aizvadīja Villijs O'Rī — pirmais tumšādainais NHL spēlētājs.
Septiņdesmitie gadi
1964. gadā Vestons Ādamss, "Bruins" dibinātāja Čārlza Ādamsa dēls, atpirka komandu. Ādamss noslēdza līgumu ar aizsargu Bobiju Oru, kurš "Bruins" rindās sāka spēlēt 1966. gadā. Sezonas izskaņā kā līgas labākais debitants Ors ieguva Kaldera balvu. Vēlāk no Čikāgas "Black Hawks" komanda ieguva arī jaunos uzbrucējus Filu Espozito, Kenu Hodžu un Fredu Stenfildu. Visi trīs kļuva par ārkārtīgi nozīmīgiem "Bruins" spēlētājiem. Kopā ar tādiem spēlētājiem kā Džonam Makkenzijam, Derekam Sendersonam, Dalasam Smitam un Gerijam Čīversam "Bruins" kļuva par vienu no spēcīgākajām līgas komandām.
1969.—70. gada sezonā pēc 29 gadu pārtraukuma "Bruins" izcīnīja Stenlija kausu, finālsērijā pārspējot Sentluisas "Blues". Ors guva finālsērijas izšķirošos vārtus. Viņš jau astoto sezonu pēc kārtas izcīnīja Džeimsa Norisa balvu, kā arī ieguva Arta Rosa, Kona Smita un Harta balvas. 1970.—71. gada sezonā "Bruins" laboja desmitiem rezultativitātes rekordu, taču izslēgšanas kārtas spēlēs piekāpās Monreālas "Canadiens" ar debitantu Kenu Draidenu vārtos. Gan 1970.—71., gan 1971.—72. gada sezonās Espozito un Ors bija divi rezultatīvākie līgas spēlētāji, un 1972. gadā "Bruins" izdevās vēlreiz izcīnīt Stenlija kausu.
1972.—73. gada sezona komandai ne bija pārlieku veiksmīga, taču gadu vēlāk komanda atguvās. Espozito, Ors un Hodžs sezonu noslēdza ar vairāk nekā 100 rezultativitātes punktiem, savukārt "Bruins" vien finālsērijā negaidīti piekāpās Filadelfijas "Flyers". 1974.—75. gada sezonā par "Bruins" treneri kļuva Dons Čerijs. Komandas rindas papildināja spēka uzbrucēji un policisti, un "Bruins" arvien spēlēja pārliecinoši. 1974.—75. gada sezona bija pēdējā, kuru Ors un Espozito noslēdza kā divi rezultatīvākie līgas spēlētāji. Daudzo ceļa traumu dēļ tā bija arī Bobija Ora pēdējā pilnā sezona NHL.
1975.—76. gada sezonā Fils Espozito tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers". Jau otro sezonu pēc kārtas komanda sasniedza izslēgšanas cīņas, pirmajā kārtā piekāpjoties Filadelfijas "Flyers". 1977. gadā "Bruins" atgriezās Čīverss, kurš vairākas sezonas bija aizvadījis WHA. Komanda sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā piekāpjoties Monreālas "Canadiens". Arī 1978. gadā "Bruins" finālā piekāpās "Canadiens", savukārt 1979. gadā "Bruins" ar "Canadiens" tikās pusfinālā, arī šoreiz atzīstot pretinieku pārākumu. Izšķirošajā spēlē vēl pāris minūtes pirms pamatlaika beigām "Bruins" atradās vadībā, taču saņēma noraidījumu par skaitliskā sastāva pārkāpumu. "Canadiens" izdevās rezultātu izlīdzināt un pagarinājumā izcīnīt uzvaru. Pēc šīs sezonas Čerijs atstāja komandas galvenā trenera amatu.
Astoņdesmitie un deviņdesmitie gadi
1979. gada NHL draftā "Bruins" ar kopējo astoto numuru izvēlējās aizsargu Reju Burku. Astoņdesmitajos gados tieši Burks, Breds Pārks un Riks Midltons bija komandas vadošie spēlētāji, pateicoties kuriem "Bruins" neizlaida nevienu izslēgšanas kārtu. Burks, Kems Nīlijs un Kīts Krauders ļāva 1988. gadā "Bruins" sasniegt Stenlija kausa finālsēriju, kurā gan komanda ar 0—4 piekāpās Edmontonas "Oilers". Pēc diviem gadiem "Bruins" vēlreiz sasniedza finālsēriju un vēlreiz atzina "Oilers" pārākumu.
Pēc 1992.—93. gada sezonas "Bruins" līdz pat 2011. gadam neizdevās sasniegt Stenlija kausa izcīņas otro kārtu. Pēc 1994.—95. gada sezonas "Bruins" pārcēlās no Boston Garden uz FleetCenter. 1996.—97. gada sezona bija pirmā pēdējo trīsdesmit gadu laikā, kurā "Bruins" neizdevās iekļūt izslēgšanas kārtā.
Divdesmit pirmais gadsimts
Pēc neveiksmīga 2000.—01. gada sezonas ievada "Bruins" šķīrās no tās trenera Peta Bērnsa, viņa vietā stājoties Maikam Kīnanam. Komanda gan vēlreiz neiekļuva izslēgšanas kārtā, un Kīnans amatu zaudēja. Nākamajā sezonā komanda izcīnīja divīzijas čempiones titulu, taču izslēgšanas kārtā zaudēja jau konferences ceturtdaļfinālā. Komandas kodolu šajā periodā veidoja Džo Torntons, Sergejs Samsonovs, Braiens Rolstons, Bils Gerins un Maiks Knuble.
2007. gadā par komandas galveno treneri kļuva Klods Žuljens. 2010.—11. gada sezonā "Bruins" sasniedza Stenlija kausa finālu, kurā ar 4—3 pārspēja Vankūveras "Canucks". Divus gadus vēlāk "Bruins" vēlreiz izdevās sasniegt Stenlija kausa finālu, taču šoreiz komanda sērijā ar 2—4 piekāpās Čikāgas "Blackhawks". Nākamajā sezonā komanda izcīnīja pirmo vietu līgas regulārajā sezonā, taču jau play-off otrajā kārtā piekāpās Detroitas "Red Wings". 2015. un 2016. gadā komandai Stenlija kausa izcīņā iekļūt neizdevās. Žiljēns par komandas treneri strādāja līdz 2017. gadam, tādējādi kļūstot par visu laiku ilgāko laiku strādājušo "Bruins" treneri. 2018.—19. gada sezonā "Bruins" sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, taču tajā septiņās spēlēs piekāpās Sentluisas "Blues". No 2006. līdz 2020. gadam komandas kapteinis bija slovāku aizsargs Zdeno Hāra.