cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1987. gada laikapstākļi Latvijā
Februāris
Februāris sākās ar atkušņa atnākšanu. No mēneša pirmajām dienām vispirms republikas rietumu rajonos, bet pēc tam arī visā Latvijas teritorijā gaisa temperatūra dienā cēlās līdz +1, +4 grādiem. Sāka pilēt palāses, kupenas kļuva tumšākas, pavasarīgi spilgtie saules stari lauzās cauri mākoņiem. Vēl 30. janvārī diennakts vidējā gaisa temperatūra Rīgā bija –18 grādi, kas ir par 13 grādiem zem normas. Bet jau 1. februārī temperatūra cēlās līdz –1 grādam, kas ir par 4 grādiem virs normas. Janvāra beigās jūtami aktivizējās atmosfēras procesi virs Atlantijas. Dziļu ciklonu sērija nāca no Islandes, un Baltija nokļuva to dienvidu perifērijas ietekmē, kas arī izraisīja atkusni.
Mēneša otrās nedēļas pirmās dienas sākās ar ievērojami aukstāku laiku, ko izraisīja ciklons, kas pārvietojās no Skandināvijas ziemeļiem uz Leņingradas apgabalu. Frontālie atzari, kas virzījās caur Baltiju, izraisīja sniegu, atsevišķos rajonos bija spēcīgs vējš. Naktī gaisa temperatūra bija –15, –20 grādi, piekrastē no –8 līdz –13 grādiem, dienā republikas rietumdaļā bija –4, –6 grādi, austrumu rajonos –8, –10 grādi. 9. februārī vidējā gaisa temperatūra Rīgā bija –10,7 grādi, kas par 5,8 grādiem bija zemāka par vidējiem ilggadīgajiem vērojumiem. Nedēļas otrajā pusē kļuva krietni siltāks. Gaisa temperatūra nakts stundās bija no 0 līdz +1 grādam rietumos un no mīnus 1 līdz 4 grādiem Latvijas austrumos. Dienā termometra dzīvsudraba stabiņš pacēlās līdz +1. +4 grādiem. 12. februārī vidējā gaisa temperatūra Rīgā bija +0,8 grādi, kas ir par 5,7 grādiem virs normas. Ar katru dienu arvien jūtamāka kļuva pavasara tuvošanās.
Mēneša trešajā nedēļā laiku ietekmēja Vidusjūras cikloni. Pārvietodamies ziemeļaustrumu virzienā pāri Polijai uz Baltijas dienvidiem, tie atnesa ļoti siltu, mitru gaisu. Latvijā iestājās atkusnis. Bieži sniga slapjš sniegs un lija lietus. Migla, dažos rajonos veidojās apledojums. Gaisa temperatūra dienā bija +1, +3 grādi, naktī pazeminājās līdz –1, –3 grādiem. Temperatūras paaugstināšanās un migla veicināja intensīvu sniega kušanu. Rietumu rajonos sniega segas biezums manāmi samazinājās, bet Liepājas un Rucavas apkaimē tas nokusa pilnībā. Tomēr republikas austrumos sniegs saglabājās. Ērgļos un Gaiziņkalnā tā biezums sasniedz 43 centimetrus.
Pēdējā februāra dekādē laika apstākļi Latvijā būtiski mainījās. Izbeidzās dienvidu ciklonu iedarbība un līdz ar tiem arī siltā gaisa pārvietošanās uz Baltiju. Virs Skandināvijas un Baltijas jūras arktiskajās gaisa masās izveidojās plašs anticiklons. Beidza snigt. Pēc ilgstoša atkušņa, kad gaisa temperatūra dienā palielinājās līdz +2, +3 grādiem, kļuva krietni aukstāks. Gaisa vidējā diennakts temperatūra kļuva par 3—4 grādiem zemāka par daudzos gados novēroto vidējo temperatūru. Dienā saule pacēlās jau augstu, taču arī saulainā laikā temperatūra paaugstinās tikai līdz –3, –6 grādiem. Naktīs sals sasniedza –20, –24 grādus.
Marts
Līdz šim reģistrētā absolūti minimālā gaisa temperatūra martā ir no −23 grādiem Pāvilostā un Kolkā līdz −34 grādiem Ainažos un ir uzstādīta galvenokārt 1942. un 1987. gados. Vidējā gaisa temperatūra martā bija par trīsarpus grādiem zemāka nekā norma.
Marta pirmajā nedēļā Baltijā turpināja saimniekot ziema. Saglabājās sniega sega, kas Baltijas jūras piekrastē bija no 5 līdz 13 centimetru bieza, bet Latvijas austrumu rajonos no 35 līdz 50 centimetriem. Pārsteidzoši auksta izrādījās marta pirmā nedēļa. Dienā gaisa temperatūra turējās −12, −17 grādu robežās, naktī sasniedza −20, republikas austrumdaļā līdz −24 grādiem. Visas šīs dienas diennakts vidējā gaisa temperatūra bija par vairāk nekā 10 grādiem zem par normu. 3. martā Rīgā temperatūra sasniedza −22 grādus, tā ir viszemākā simts gados šajā dienā novērota.
Marts ir krasu gaisa temperatūras kontrastu mēnesis. Marta otrajā nedēļā sals naktī sasniedza 14—18 grādus zem nulles, bet dienā, pateicoties intensīvajiem saules stariem, temperatūra pacēlās virs nulles. Republikas rietumu rajonos vietumis nokusa sniegs un, kaut gan naktīs un agri no rīta zemi vēl stindzina sals, gaisā jau bija jūtama pavasara elpa. Laika apstākļus Baltijā noteica plašs anticiklons. Aizritējušās nedēļas raksturīga īpatnība bija neparasti augsts atmosfēras spiediens (780 milimetri), kā arī neliels gaisa mitrums un absolūts bezvējš.
Lai gan bija spoža saule pavasarīgi zilajās debesīs, tomēr diennakts vidējā gaisa temperatūra visu nedēļu stūrgalvīgi turējās zem vidējās daudzos gados novērotās. Sniegs dienā kusa, vietumis jau bija redzama kaila zeme. Naktī atkususī zeme atkal sasala. Dažviet republikā sals naktī sasniedza 20 grādus. Šādu laiku noteica anticiklons, kas ilgu laiku saglabāts virs Krievijas Eiropas daļas, Skandināvijas, Baltijas. Augsta spiediena apgabals izveidoja barjeru, kas neļāva ieplūst siltajām gaisa masām no Atlantijas un Vidusjūras. Pēdējās nedēļas dienās sinoptisko procesu raksturs mainījās. Temperatūra naktīs bija no nulles līdz –5 grādiem. Sniga slapjš sniegs.
Pēdējā marta dekādē anticiklona rietumu perifērijas ietekmē Baltijā pārsvarā bija sauss laiks. Naktīs sals vietām sasniedza mīnus 13 grādus, dienā temperatūra paaugstinājās līdz +1, +6 grādiem. Diennakts vidējā gaisa temperatūra bija par 1—2 grādiem augstāka par normu un 24. martā pārkāpa nulles robežu. Anticiklona valdīšanas laikā cikloni no Atlantijas nevarēja nokļūt līdz Baltijai. 26. martā anticiklons sāka atkāpties uz austrumiem. Austrumu vējus nomainīja dienvidrietumu vēji, paverot ceļu siltajam gaisam no Rietumeiropas. Kaut gan Latvijas upes vēl bija iekaltas ledū un Rīgas līcī kuģi virzās ar ledlauža palīdzību, gaisā jau bija jūtamas pavasara vēsmas.
Aprīlis
Otrajā dekādē aktivizējās pavasara procesi dabā. Sākās lazdu un alkšņu ziedēšana, dažos rajonos piebrieda pumpuri ābelēm un upeņu krūmiem. Anticiklona (kura centrs ilgu laiku atradās virs Maskavas apgabala) rietumu perifērijas ietekmē Latvijā pārsvarā bija saulains un sauss laiks. Gaiss dienā sasila līdz +10, +13 grādiem, bet diennakts vidējā gaisa temperatūra bija normas robežas, dažas dienas par 1—2 grādiem virs normas. Pēdējās nedēļas dienās anticiklons saira un no Grenlandes uz Kolas pussalu virzījās dziļš ciklons. Tā ieplaka ar atmosfēras frontēm gāja pāri Baltijai. 16. aprīlī visā Latvijā nolija neliels lietus.
Kopumā vēss pavasaris. Trešās dekādes sākumā naktī reizēm tika novērots sals. Dienā gaisa temperatūra sasila tikai no 3 līdz 8 grādiem. Jau pagājušās nedēļas beigās aizmugurē dziļam ciklonam, kas izveidojās Vidusvolgā, uz Baltiju plūda ledainais Arktikas gaiss. 19. aprīlī termometrs rādija tikai 2 grādus virs 0, tā bija pati aukstākā mēneša diena. Visu nedēļu temperatūra bija zemākā par normu par 3—5 grādiem. Nedēļas otrajā pusē virs Rietumeiropas izveidojās plašs anticiklons, un Latvija atradās tā perifērijas ietekmē. Mainījās vēja virziens, kas veicināja siltāka gaisa ieplūšanu no rietumiem.
Maijs
Pirmā maija svētku priekšvakarā Baltijā negaidīti ieradās vasara. Pārsteidzoši siltais, vasarīgais laiks Latvijā turējās veselu nedēļu. īpaši karsts bija 1. maijs. Sājā dienā termometra dzīvsudraba stabiņš turējās 23—26 grādu diapazonā. Rīgā bija 25 grādi silts. Siltums radās sakarā ar to, ka virs Centrālās Eiropas sasilušās gaisa masas virzījās uz Baltiju. Te valdošais anticiklons sāka atkāpties uz Moldāviju un Ukrainu. Radās labvēlīgi apstākļi siltajam laikam Baltijā. Taču maijs ir pārejas mēnesis no pavasara uz vasaru, kam raksturīgi krasi temperatūras kontrasti. 1987. gada maijs nebija izņēmums. Aukstuma atgriešanās nelika sevi ilgi gaidīt. 4. un 5. maijā pāri Baltijai virzījās aukstā atmosfēras fronte lietusgāžu un negaisa pavadībā. 6. maijā Latvijā palika stipri aukstāks. Temperatūra Rīgā dienā pazeminājās līdz +6 grādiem, bet naktī uz 7. maiju republikas austrumos vietumis bija vērojamas salnas.
Mēneša otrās dekādes sākumā laikapstākļi Latvijā bija ļoti nepastāvīgi. Cikloni, kas no Atlantijas virzījās uz Skandināvijas dienvidiem, Baltijā atnesa vēsu un mitru gaisu. Attēlos, kas uzņemti no mākslīgajiem zemes pavadoņiem, virs mūsu rajoniem šajās dienās bija redzami milzīgi mākoņu masīvi. Visvairāk nokrišņu bija republikas centrālajā un ziemeļaustrumu rajonā, kur tie sasniedza 23—24 milimetrus. Piekrastes rajonos laiku manāmi ietekmē jūra un jūras līcis. 13. maijā Rīgas līča centrālajā daļā vēl bija redzami atsevišķi ledus gabali, kas šajā laikā gadās reizi astoņos, desmit gados. 14. maijā mazkustīga aukstā atmosfēras fronte, virzīdamās pār Latvijas centrālajiem rajoniem, republiku sadalīja divās daļās: rietumu daļā maksimālā gaisa temperatūra bija +8, +10 grādi, bet austrumos sasniedza +20, +24 grādus. Pēc sausā aprīļa lietus ietekmē atdzīvojās arī daba. Salapoja koki, auga zāle, republikas austrumos ziedēja ievas.
1987. gada maija vidus Baltijā bija padevies lietains un vēss. Šādu laiku noteica cikloni, kas no visām pusēm, gan no Melnās jūras, gan no Atlantijas, pārvietojās uz mūsu rajoniem un nesa līdzi milzīgus mākoņu masīvus, jūras un okeāna mitrumu. Gaisa temperatūra naktī vidēji bija +4, +9, dienā +10, +15 grādi. Bet tajās stundās, kad mākoņi izklīda un saules stariem izdevās izlauzties līdz zemei, temperatūra strauji cēlās līdz +18, +20 grādiem. Diennakts vidējā gaisa temperatūra no normas uz vienu vai otru pusi novirzījās par 1—2 grādiem: Ūdens temperatūra Latvijas upēs bija 12—13 grādi, Rīgas līcī — 8—10 grādi. Par spīti nepastāvīgajam laikam pavasara procesi dabā noritēja normāli — ziedēja augļu dārzi.
Jūnijs
Jūniju raksturoja cikloniska atmosfēras cirkulācija, kas Baltijā noteica nepastāvīgu, vēsu un lietainu laiku.
Pirmā jūnija nedēļa neatnesa gaidīto siltumu. Pirmā vasaras mēneša sākumā Eiropas "aukstuma pols" izvietojās Latvijā jūras piekrastē, un gaisa temperatūra dienā nepārsniedza +7, +10 grādus, tai pašā laikā pat pie Baltās jūras krastiem bija apmēram 20 grādu silts. Aukstuma vilnis bija saistīts ar tā dēvēto dienvidu ciklonu virzīšanos uz Baltiju. Vienu no šiem cikloniem, kas atnāca no Melnās jūras piekrastes, pavadīja mākoņi un stipri lieti. Nokrišņu daudzums atsevišķos rajonos sasniedza 10—15 milimetrus. Vidējā gaisa temperatūra Rīgā šajā nedēļā svārstījās no +7 līdz +11 grādiem, 2—5 grādi zem normas. Jūnija salnas Baltijā nemaz nav tik reta parādība. Taču šajā gadā, neraugoties uz ilgstošo vēsumu, temperatūras pazemināšanās zem nulles netika novērota.
Jūnija trešajā nedēļā laiks bija nepastāvīgs. 13. un 14. jūnijs bija vēss, toties 16. jūnijā gaisa temperatūra paaugstinājās līdz +20, +25 grādiem, republikas austrumos līdz +28 grādiem. Nedēļas beigās kļuva vēsāks, temperatūra bija 14—19 grādu robežās. Nepastāvīga bija arī diennakts vidējā gaisa temperatūra: nedēļas sākumā tā bija par 1—2 grādiem zem normas, nedēļas vidū — 2—3 grādi virs normas. Šīs svārstības izraisīja milzīgs ciklons, kas no Polijas pārvietojās uz Zviedriju. Tā frontālo atzaru ietekmē Latvijā nolija lietus, vietām nodārdēja pērkons ar stipru vēju. Ar dienvidu vējiem Baltijā ieplūda silts gaiss no Vidusjūras. Pēc ciklona atkāpšanās uz Zviedriju, dienvidu vējus nomainīja rietumu vēji. Mūsu republikā atkal izplatījās Atlantijas vēsais gaiss.
Jūnijs ritēja uz otru pusi — rīdzinieki un Jūrmalas viesi ar nepacietību gaidīja karstas, saulainas dienas. Tomēr uz Baltijas teritoriju joprojām virzījās ciklons no dienvidiem, kas atnesa siltu lietu. Atlantijā veidojās jauni cikloni. Cikloniskie virpuļi atnesa mākoņus, pērkona lietu un tikai mērenu siltumu. Gaisa temperatūra Latvijā pakāpās tikai līdz +22 grādiem. Diennakts vidējā gaisa temperatūra saglabājās normas robežās vai bija par 1 grādu zem normas. Viens no cikloniem atradās virs Dienvidskandināvijas, tas pamazām zaudēja savu enerģiju. No Lielbritānijas uz Ziemeļjūru virzījās jauns ciklons.
Jūlijs
Jūnija pēdējās dienās vidējā diennakts gaisa temperatūra Rīgā bija par 2—3 grādiem zem normas. Līdz ar jūliju laiks būtiski mainījies. No Ziemeļjūras uz Baltijas jūru pārvietojās ieplaka ar frontālām gaisa šķirtnēm, kas Latvijā atnesa karstu laiku ar īslaicīgu lietu un negaisu. 1. jūlija naktī gaisa temperatūra bija +13, +18 grādi, dienā piekrastē +16, +23 grādi, pārējā republikas teritorijā līdz +25, +28 grādiem. Rīgā diennakts vidējā gaisa temperatūra bija par 5 grādiem virs daudzos gados novērotās vidējās. Ūdens Rīgas līcī sasila līdz +16, +18 grādiem. Uz Rietumeiropu pārvietojas Azoru anticiklona atzars, kas, virzīdamies uz austrumiem, turpmāk Baltijā noteica sausu un skaidru laiku.
Laikapstākļu statistika Rīgā
Gaisa temperatūras absolūtais mēneša minimums, maksimums (°C) un mēneša vidējā temperatūra, kā arī tās novirze no ilggadējās novērojumu normas. Mēneša nokrišņu summa (mm), nokrišņu summa pa dekādēm un vienas diennakts nokrišņu maksimums.
Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas. Kamēr ir redzams šis paziņojums, dekāžu un diennakts nokrišņu informācija var būt neprecīza.
Kopumā gada laikā Rīgā tika novērots šādas atmosfēras parādības:
Gaisa temperatūras fakti Rīgā
Dienas zemākā gaisa temperatūra un nakts augstākā gaisa temperatūra Rīgā. Dati no Starptautiskās lidostas "Rīga" meteoroloģiskās novērojumu stacijas.
Augstākā gaisa temperatūra naktī:
Nintendo 3DS
Nintendo 3DS ir pārnēsājama spēļu konsole, ko ražo Nintendo. Sistēmai ir savietojama ar vecākām Nintendo DS videospēlēm. Kā astotās paaudzes konsolei tās galvenais konkurents bija Sony PlayStation Vita.
Visspilgtākā iezīme ir tā spēja parādīt stereoskopiskus 3D efektus, neizmantojot 3D brilles vai papildu piederumus; māka filmēt un fotografēt stereoskopiskus video un bildes, izmantojot speciālu kameru kas jau konsole iebūvēta. Arī kamera izmantojās papildinātas realitātes redzēšanai.
Nintendo 3DS tika izlaists Japānā 2011. gada 26. februārī un visā pasaulē, sākot ar 2011. gada martu. Nepilnu pusgadu vēlāk, 2011. gada 28. jūlijā, Nintendo paziņoja par ievērojamu cenu samazinājumu no 249 līdz 169 ASV dolāriem, sarūgtinošo izlaižu pārdošanas laikā. Uzņēmums piedāvāja desmit bezmaksas Nintendo Entertainment System spēles un desmit bezmaksas Game Boy Advance spēles no Nintendo eShop patērētājiem, kuri nopirka sistēmu par sākotnējo palaišanas cenu.
Eocēns
Eocēns (grc — "ausma" + — "jauns") ir paleogēna perioda otrā epoha. Tā sākās pirms 56,0 mlj. gadu un beidzās pirms 33,9 mlj. gadu. Tādējādi šī epoha ilga apmēram 22 mlj. gadu. Eocēns nomainīja paleocēnu un beigās pārgāja oligocēna epohā. Eocēnā bija kainozoja ēras siltuma maksimums, kad tropiskais un subtropu klimats izpletās līdz mūsdienu polārajiem apgabaliem (Grenlande, Špicbergena). Šajā laikā Baltijas reģionā un citur pasaulē izveidojās dzintara priežu meži, no kuru sveķiem ir cēlies Baltijas dzintars.
Eocēna dalījums
Nosaukumu "eocēns" 1833. gadā piedāvāja skotu ģeologs Čārlzs Laiels. 1855. gadā no eocēna apjoma tika izdalīts oligocēns, bet 1874. gadā — paleocēns.
Fauna
Svarīgs eocēna notikums bija daudzu mūsdienu zīdītāju rašanās.
Senākie mūsdienu zīdītāju pārakmeņojumi parādās agrajā eocēnā. Tajā laikā vairākas jaunas zīdītāju grupas ieradās Ziemeļamerikā. Tās pārstāvēja, piemēram, pārnadži, nepārnadži un primāti ar asiem zobiem un smalkām ekstremitātēm. Visas šīs jaunās kārtas parasti pārstāvēja sīki zīdītāji ar masu zem 10 kilogramiem. Spriežot pēc zobu izmēriem, eocēna zīdītāji bija par 60% mazāki, nekā paleocēnā, kā arī oligocēnā. Šīs atšķirības izmēros, domājams, ir saistītas ar silto klimatu un siltuma saglabāšanas problēmu liela izmēra zīdītājiem. Starp mūsdienās jau izmirušajiem organismiem, konkrēti pantodontiem, dinoceratiem un embritopodiem eksistēja arī liela izmēra dzīvnieki, degunradža lielumā un pat lielāki. Attīstījās arī agrīnie plēsēji no kreodontu kārtas, kā arī no dzimtām, kas radniecīgas nagaiņiem: mezonihīdi, entelodontīdi u.c. Vēl joprojām eksistēja mezozoja zīdītāji no allotēriju grupas. Izolētajā Dienvidamerikā un Austrālijā, kā arī tajā laikā ar tām savienotajā Antarktīdā eksistēja ļoti savdabīga fauna, kur salīdzinājumā ar mūsdienām vairāk vai mazāk, bet tomēr lielāka loma bija somaiņiem.
Divas nagaiņu grupas, pārnadži un nepārnadži, dzīvoja un savā laikā dominēja vairākos kontinentos. Eocēnā parādījās arī citas zīdītāju formas: sikspārņi, grauzēji un primāti. Jūrās parādījās pirmie vaļveidīgie.
Plaši pārstāvēti bija arī putni, ieskaitot odontopteriksi un diatrimas, bet no rāpuļiem - ķirzakas, čūskas, bruņurupuči un krokodili, kā arī daži mezozoja relikti - hampsozauri.
Senāko zīdītāju formu daudzveidība un skaits samazinājās. Šīs faunas pārstāvji dzīvoja Ziemeļamerikā, Eiropā, Patagonijā, Ēģiptē un Dienvidaustrumāzijā. Jūras fauna vislabāk pārstāvēta ir Dienvidāzijā un ASV dienvidaustrumos.
Flora
Eocēna epohu raksturo tropiskās augu valsts attīstība. Šī laika nogulumi izveidoja daudzas naftas, gāzes un brūnogļu atradnes. Eocēna sākumā augstas temperatūras un siltie okeāni radīja mitru un maigu vidi ar mežiem, kas izpletās no viena pola līdz otram, izņemot dažus sausus tuksnešus, kur nebija mežu.
Arktiskie meži eocēnā aizņēma plašas teritorijas. Fosilijas un saglabājušās koku paliekas, kā piemēram metasekvoja un gliptostrobuss, ir plaši sastopamas Elsmīra salā, kas toreiz atradās tikai dažus grādus vairāk uz dienvidiem, nekā mūsdienās. Subtropisku un pat tropisku eocēna augu fosilijas ir atrodamas Grenlandē un Aļaskā: eocēna sākuma palmu pārakmeņojumi ir atrasti Aļaskā un Ziemeļeiropā.
No eocēna vidus klimats kļuva vēsāks, kontinentālais klimats kļuva sausāks, bet dažos reģionos meži kļuva retāki. Graudzāles auga upju un ezeru krastos, taču vēl neizplatījās līdzenumos un savannās. Atdzišana sekmēja to lapkoku izplatību, kas bija noturīgāki pret temperatūras svārstībām. Eocēna beigās lapkoku meži klāja kontinentu lielāko daļu.
Paleoģeogrāfija
Eocēna epohā notika būtiskas jūru transgresijas.
Klimats
Epohas pirmajā pusē Zemes vidējā temperatūra bija par 12°C augstāka, nekā mūsdienās. Šajā laikā Eiropas lielākā daļa bija klāta ar tropiskajiem mežiem, bet Elsmīra salu klāja subtropu augu valsts. Pakāpeniski klimats kļuva vēsāks, un jau oligocēna sākumā Antarktīdā parādījās pirmie ledāji.
Skatīt arī
Paleocēna-eocēna termālais maksimums — ģeoloģisks notikums pirms ~55 mlj. gadu uz paleocēna un eocēna robežas, kuru raksturo strauja Zemes klimata sasilšana, būtiska atmosfēras sastāva izmaiņa un vairāku sugu izmiršana.
Huseins Ibn Alī
Miris Karbalas kaujā, kurā cīnījās umajādi ar Huseina Ibn Alī sekotājiem. Līdz ar to viņš ir kļuvis par islāma musulmaņu mocekli.
No Huseina Ibn Alī pēcnācējiem ir radušies šarifi — musulmaņu kopiena.
Imantas 2. līnija
'''Imantas 2. līnija''' ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Imantā. Iela sākas krustojumā ar Jūrmalas gatvi un beidzas krustojumā ar Zārdu ielu (vienlaikus — Rīgas—Jūrmalas veloceliņu) pie Rīgas—Tukuma dzelzceļa līnijas. Kopējais ielas garums ir 420 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Imantas 2. līnijā ir vienstāva dzīvojamās ēkas.
Tāpat kā citas ielas "Imantā 1", arī Imantas 2. līnija ir oficiāli izveidota 1938. gadā.
Ielu savienojumi
Imantas 2. līnija ir savienota ar šādām ielām:
Ivars Šķinčs
Ivars Šķinčs (1969) ir latviešu pedagogs, bijušais Daugavpils domes priekšsēdētājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1969. gada 23. janvārī Daugavpilī. Mācījās Daugavpils 12. vidusskolā, studēja Daugavpils Pedagoģiskās universitātes Fiziskās audzināšanas un sporta fakultātē, kuru beidza 1993. gadā. Strādāja par skolotāju Daugavpils 12. vidusskolā un Daugavpils 17. vidusskolā, pēc tam — par Daugavpils 17. vidusskolas direktora vietnieku (1999—2001), no 2001. gada — par skolas direktoru.
2001. gadā viņu ievēlēja par Daugavpils domes deputātu no partijas "Latgales gaisma", 2003. gada 10. aprīlī ārkārtas domes sēdē Ivars Šķinču ievēlēja par Daugavpils pilsētas domes priekšsēdētāju. 2003. gada maijā viņš iestājās Latvijas Pirmajā partijā, bet 27. augustā paziņoja, ka atsakās no domes priekšsēdētāja amata, bija LPP/LC Daugavpils nodaļas vadītājs. Pēc domes deputāta pilnvaru beigām turpināja strādāt par Daugavpils 17. vidusskolas direktoru, bija Daugavpils pilsētas izglītības pārvaldes un Izglītības kvalitātes valsts dienesta eksperts, pilnvarotā persona SIA "Daugavpils Olimpiskais centrs" un sieviešu volejbola kluba "Ezerzeme" valdes loceklis.
Pēterupe (Saulkrasti)
Pēterupe, agrāk Pēterkapella, ir Saulkrastu pilsētas centrālā daļa uz dienvidiem no Neibādes. Atrodas starp Rīgas līča krastu un Rīgas—Skultes dzelzceļu (stacija Saulkrasti).
Pēterupē atrodas Saulkrastu luterāņu baznīca (1864), vidusskola, vēstures muzejs un pilsētas domes ēka.
Vēsture
Jau 16. gadsimtā paugurā pie Pēterupītes ietekas jūrā atradās koka lūgšanas nams jeb Sv. Pētera kapela. Zviedru Vidzemes laikā to apkalpoja Lēdurgas draudzes mācītājs, bet no 1653. gada līdz 1700. gadam gadu baznīcai esot bijis savs mācītājs. Pēc Lielā Ziemeļu kara un iedzīvotāju izmiršanas Lielā mēra laikā Pēterupes draudzi pievienoja Krimuldas draudzei (izveidojās Krimuldas-Pēterupes draudzes novads), vēlāk Liepupes draudzei. 1864. gadā ar Bīriņu, Pabažu, Gāršu, Sējas un Lēdurgas muižu iedzīvotāju palīdzību uzcēla tagadējo mūra baznīcas ēku. No 1895. līdz 1931. gadam par mācītāju Pēterupes, Skultes un Carnikavas luterāņu draudzē bija mācītājs Jānis Stāmers (1859–1940). Viņam Pēterupē piederēja aptuveni 1890. gadā būvētā villa Meeresruh ("Jūras miers"), kurā pirms Pirmā pasaules kara uzturējies arī komponists Jāzeps Vītols. 1897. gadā pārbūvēja Plades krogu un tajā iekārtoja Pēterupes skolu. 1929. gadā skolas ēku no Bīriņu pagasta atpirka Latvijas bērnu palīdzības savienība un tajā ierīkoja bērnu vasaras koloniju "Rūķīši".
1933. gadā Neibādi apvienoja ar Pēterupes ciemu un pārdēvēja par Saulkrasti, vēlāk par Saulkrastiem. Pēc dzelzceļa līnijas Rīga-Rūjiena atklāšanas 1935. gadā starp Neibādi un Pēterupi iekārtoja Saulkrastu dzelzceļa staciju.
2013. gada FIFA Konfederāciju kauss
Komandas
1 Itālijai atļāva piedalīties turnīrā, jo Spānija uzvarēja gan 2010. gada FIFA Pasaules kausā, gan 2012. gada Eiropas čempionātā. Kopš abu turnīru uzvarētājiem tiek garantēta vieta FIFA Konfederāciju kausā, Euro 2012 finālists saņem uzaicinājumu šim turnīram.
Kārlis Johansons
Kārlis Johansons (dzimis Cēsīs, miris  Maskavā) bija latviešu mākslinieks — avangardists.
Veclaicenes pareizticīgo baznīca
Vēsture
Dievmātes Patvēruma pareizticīgo draudze Veclaicenē izveidojās 19. gadsimta vidū un tajā laikā saucās Valkas apriņķa Opekalna pareizticīgā draudze.
1893. gada 29. augustā tika ielikti baznīcas pamati un 1895. gada 22. jūlijā tā tika iesvētīta. 1894. gadā Pēterburgas tirgonis M. Fjodorovs baznīcai uzdāvināja vienu no sešiem zvaniem, kas saglabājies līdz mūsdienām. Baznīca, kas atrodas tikai 15 metrus no Rīgas — Pleskavas ceļa, necieta nevienā pasaules karā, bet vairākkārt apzagta miera laikos. Arī padomju gados baznīcā reizi mēnesī notika dievkalpojumi. 2010. gadā tika veikti baznīcas remontdarbi — lielajam kupolam pārlikta konstrukcija un nomainīts skārds, pārmūrēts skurstenis, fasādē atjaunots ornamenta raksts un veikts kosmētisks remonts iekštelpās.
Gaigalnīcas kapi
Netālu no baznīcas atrodas Gaigalnīcas pareizticīgo kapsēta, kur lielākoties guldīti draudzes locekļi. Kapos apglabāti divi no Latvijas Neatkarības karā Veclaicenes pagastā kritušajiem sešiem karavīriem.
Garīdznieki Veclaicenes draudzē
Visilgāk — piecdesmit gadus (1868—1918) draudzē kalpoja virspriesteris Marks Daukšs. 1920.-1940. gados bija liels pareizticīgo garīdznieku trūkums, tāpēc šajā laikā Veclaicenē kalpoja tēvs Andrejs Jansons no Alūksnes un priesteris Andrejs Pakalniņš no Smiltenes. Padomju laikos draudzē kalpoja priesteri no Rīgas, Jūrmalas, Viļakas, kā arī Alūksnes Svētās Trijādības baznīcas priesteri — tēvs Vladimirs Rubčihins, tēvs Vladimirs Kovtuns un tēvs Nikolajs Boiško. Pēc neatkarības atjaunošanas kalpojuši tēvs Marks Blankfelds un tēvs Aleksandrs Ponomarenko.
Wuzhou Film Distribution
Wuzhou Film Distribution (zh) ir Ķīnas filmu izplatīšanas uzņēmums, kas pieder Wanda Group.
Starp studijas ienesīgākajām filmām 2022. gada filma Too Cool to Kill.
Mazā Zolitūdes iela
Mazā Zolitūdes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Imantā. Mazā Zolitūdes iela sākas krustojumā ar Kurzemes prospektu un beidzas krustojumā ar Beberbeķu ielu. Kopējais ielas garums ir 760 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu. Ielā ir savrupmāju apbūve, kā arī atsevišķi neapbūvēti gruntsgabali.
Iela nosaukums saistīts ar netālo Zolitūdes ielu un pilsētas daļu Zolitūdi. Pirmo reizi Rīgas ielu sarakstos Mazā Zolitūdes iela sastopama 1934. gadā ar tagadējo nosaukumu.
Ielu savienojumi
Mazā Zolitūdes iela ir savienota ar šādām ielām:
Gulbju iela (Rīga)
Gulbju iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētas Bišumuižas apkaimē.
Gulbju iela sākas krustojumā ar Bauskas ielu un beidzas strupceļā netālu no Ziepniekkalna ielas. Ielas kopējais garums ir 671 metrs, tā ir klāta ar asfalta un grants segumu. Satiksmes kustība norit divās joslās, ielas beigu posmā kustība ir atļauta tikai gājējiem un velobraucējiem.
Pirmoreiz minēta Rīgas adrešu grāmatās 1898./1899. gadā ar tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā nekad netika mainīts.
Gulbju ielā 4 atradās sērkociņu fabrikas "Komēta" ēka. Fabrika darbojās no 1914. līdz 2008. gadam.
Krustojumi
Gulbju iela krustojas ar šādām ielām:
Cipreses
Cipreses (Cupressus) ir ciprešu dzimtas ģints. Ģintī ir apvienotas ap 30 ciprešu sugām. Tas tiek grupētas Vecās pasaules sugās un Jaunās pasaules sugās. Latvijā cipreses tiek audzētas tikai kā krāšņumaugi. To dabiskais izplatības areāls ir subtropu josla.
Vīri melnā
"Vīri melnā" (en) ir pilnmetrāžas filmu sērija. bet izplatītājs ir Columbia Pictures.
Dārgais Džons
"Dārgais Džons" (en) ir 2010. gada ASV romantiska drāma, kas balstīta uz Nikolasa Spārksa tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors ir Lase Halstrēms. Galvenās lomas atveido Čenings Teitums, Amanda Saifreda, Henrijs Tomass un Ričards Dženkinss. Filmas pirmizrāde notika.
Filmā karavīrs, kurš atrodas mājās atvaļinājumā, iemīlas koledžas studentē.
Viktors Baštiks
Viktors Baštiks (1912—2001) bija latviešu komponists, ērģelnieks un diriģents.
Studējis Liepājas Tautas konservatorijā un Latvijas Valsts konservatorijā, kur mācījās pie Ādolfa Slultes, Pētera Barisona, Jāzepa Mediņa, Arvīda Žilinska un kompozīciju pie Jāzepa Vītola.
Sacerējis galvenokārt garīgo mūziku, vairāk nekā 200 kora dziesmu. Sarakstījis grāmatas Solo dziesmas (1975), kora dziesmu krājumu Slavēsim! (1989), sastādījis kora dziesmu krājumu Mūžības atbalss (1956), Dziediet, teiciet! (1982).
1944. gadā emigrējis, no 1947. gada dzīvoja Lielbritānijā, sākot no 1952. gada dzīvoja ASV, Filadelfijā. Pēc pārcelšanās uz Filadelfiju vadīja baptistu draudzes kori, bija draudzes ērģelnieks, palīdzēja organizēt vairākas dziesmu dienas, vadīja Filadelfijas latviešu koncertapvienību, rakstīja apceres un kritikas par trimdas latviešu mūzikas dzīvi un turpināja komponēt. Bija virsdiriģents Anglijas latviešu Dziesmu dienās 1949. gadā. 1989. gadā saņēmis Kr. Barona prēmiju, bet 1991. gadā kļuva par Latvijas Komponistu savienības ārzemju biedru.
Rote
Rote (id) vai Roti (Pulau Roti) ir sala Indonēzijā, Mazo Zunda salu arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Austrumu Nusa Tengaras provincē, kur kopā ar apkārtējām saliņām veido atsevišķu Rotes-Ndao apriņķi. Lielākā apdzīvotā vieta ir apriņķa centrs Baa. 92,9% iedzīvotāju ir protestanti, 5,4% — musulmaņi.
Sadovka
Sadovka ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 211 km attālumā no Rīgas.
Rote
Ģeogrāfija
Sala izvietojusies Indonēzijas dienvidaustrumos. Ziemeļos to apskalo Savu jūra, austrumos — Timoras jūra, dienvidos — Indijas okeāns. Roti šaurums ziemeļaustrumos to atdala no Timoras salas. Sala vulkāniskas izcelsmes, reljefs paugurains; augstākā virsotne ir 444 m vjl.
Sadovka
Ciema apkārtnē atrodas Pieniņu katoļu baznīca, Pieniņu ezers.
Leveste
Leveste ir ciems Tukuma novada Jaunpils pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos Rūšu strauta krastā pie autoceļa V1429 2,5 km no pagasta centra Jaunpils un 91 km no Rīgas. Levestē atrodas veikals, vairākas ražotnes. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Levestes pusmuižas centru, izaugusi pēckara gados kā viens no kolhoza «Dzirkstele» iecirkņu ciematiem.
Jāņupe (Olaines pagasts)
Jāņupe, arī Sēliešu sils, ir ciems Olaines novada Olaines pagastā pie autoceļa V7 (Baloži-Plakanciems-Iecava) Ežupes krastos.
Mežā uz dienvidiem no Jāņupes pie Iecavas ceļa līdz Padomju armijas izvešanai atradās PSRS raķešu bāze (29. raķešu divīzijas 307. raķešu pulka 2. diviziona pozīcijas).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Štabskapteinis
Štabskapteinis bija virsnieku dienesta pakāpe Krievijas impērijas, Prūsijas, Vācijas un Zviedrijas bruņotajos spēkos.
Krievijas armijā šī pakāpe tika lietota no 1798. gada līdz Krievijas pilsoņu kara laikam. Latviešu strēlnieku pulkos un Latvijas armijā šī pakāpe (štabskapitāns) eksistēja līdz 1919. gada 28. februārim, kad, ar Apsardzības ministra pavēli Nr. 13, tika aizvietota ar kapteiņleitnanta pakāpi.
Tārtiņu apakšdzimta
Tārtiņu apakšdzimta (Charadriinae) ir viena no divām tārtiņu dzimtas (Charadriidae) apakšdzimtām, kas apvieno 42 mūsdienās dzīvojošas sugas un kas tiek iedalītas 8 ģintīs. Tārtiņu apakšdzimtas sugas sastopamas gandrīz visos kontinentos, izņemot Antarktīdu. Tārtiņi mājo dažādās ekozonās, izņemot Sahāras tuksnesi un polāros reģionus. Šīs grupas tuvākie radinieki ir otra tārtiņu dzimtas apakšdzimta — ķīvīšu apakšdzimta (Vanellinae).
Latvijā
Latvijā sastopamas 8 tārtiņu apakšdzimtas sugas: jūras tārtiņš (Charadrius alexandrinus), upes tārtiņš (Charadrius dubius), smilšu tārtiņš (Charadrius hiaticula), tuksneša tārtiņš (Charadrius leschenaultii), Morinella tārtiņš (Charadrius morinellus), dzeltenais tārtiņš (Pluvialis apricaria), tundras tārtiņš (Pluvialis fulva) un jūras ķīvīte (Pluvialis squatarola).
Latvijā no tārtiņu dzimtas galvenokārt sastopamas tārtiņu apakšdzimtas sugas, kas ir tipiski smilšainu ūdenstilpju krastu apdzīvotāji. Visbiežāk sastopamais ir upes tārtiņš.
Izskats un īpašības
Tārtiņu apakšdzimtas sugas ir nelieli, kompakti bridējputni ar apaļu, vārpstveida ķermeni, nelielu galvu un īsu, taisnu knābi. Izņēmums ir šķībknābi (Anarhynchus frontalis), kuru knābis ir noliecies uz vienu pusi. Atšķirībā no, piemēram, slokām, kas arī ir tārtiņveidīgie putni, tārtiņi medī, izmantojot redzi, nevis ar knābi iztaustot grunti. Spārni ir gari un smaili, salīdzinoši ķīvītēm spārnu gali ir noapaļoti.
Vidēji tārtiņu sugas ir mazākas par ķīvīšu apakšdzimtas putniem. Šajā grupā ir arī tārtiņu dzimtas mazākās sugas. Mazākais apakšdzimtā ir Madagaskaras tārtiņš (Charadrius thoracicus), kura mazāko indivīdu ķermeņa garums ir 13 cm, svars 11,5 g. Lielākā apakšdzimtā ir dzeltenais tārtiņš, kura lielāko indivīdu ķermeņa garums ir 29 cm, svars 312 g.
Uzvedība
Tārtiņu apakšdzimtas putni atkarībā no izplatības reģionā barojas ar kukaiņiem, tārpiem un citiem bezmugurkaulniekiem, kā arī ar augiem. Tārtiņiem ir raksturīgs medību paņēmiens, mijoties ātram skrējienam ar sastingšanu. Tārtiņu sugas starp pārējiem putniem izceļas ar to, ka ligzdošanas laikā tie iekārto viltus ligzdas, kurās pavada zināmu laiku, izliekoties perējot, kā arī, tuvojoties ienaidniekam, mēdz tēlot, ka tiem ir salauzts spārns, tādējādi aizvilinot plēsēju prom no aktuālās ligzdas.
Eva Mārtuža
Eva Mārtuža (dzimusi Eva Juhņeviča Gaigalavas pagastā) ir latviešu rakstniece, dzejniece un publiciste. Darbojas politikā, bijusi 13. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Konservatīvie". Iepriekš bijusi arī Rīgas domes deputāte.
Izglītība
Eva Mārtuža dzimusi Gaigalavas pagastā. Mācījās Rēzeknes internātskolā, Mores astoņgadīgajā skolā, Vecpiebalgas, Madonas un Ļaudonas vidusskolās, absolvēja Pļaviņu vidusskolu. 1972. gadā iestājās Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes Žurnālistikas nodaļā, 1978. gadā ieguva sociālo zinātņu maģistra grādu. No 1985. gada studēja M. Gorkija Literatūras institūta aspirantūrā Maskavā, no 2011. līdz 2013. gadam studēja teoloģiju Latvijas Universitātes Teoloģijas fakultātē un ieguva teoloģijas zinātņu maģistra grādu. 2014.—2015. gadā studēja Erasmus programmas ietvaros Vācijā Eberhard Karls Universität Tübingen Evangelisch-Theologische Fakultät.
Karjera
Strādājusi laikrakstā "Cīņa" par galvenā redaktora sekretāri, Raiņa Literatūras un mākslas vēstures muzejā par zinātnisko līdzstrādnieci, no 1978. gada līdz 1998. gadam — Latvijas valsts televīzijā par redaktori, tad a/s "Mežaparks" par projektu vadītāju. No 2000. gada līdz 2006. gadam — avīzē "Lauku Avīze" (vēlāk "Latvijas Avīze") par korespondenti. No 2006. līdz 2007. gadam bija Labklājības ministrijas preses sekretāre. Kopš 2007. gada strādāja izdevniecībā "Lauku Avīze" par grāmatu redaktori un projektu vadītāju.
Politiskā darbība
2014. gadā E. Mārtuža kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no Jaunās konservatīvās partijas, taču partija nepārvarēja procentu barjeru, lai iekļūtu Saeimā. 2017. gadā ievēlēta Rīgas domē, un no 2017. līdz 2020. gadam bija Rīgas domes deputāte. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gadā, netika ievēlēta, bet 2020. gadā pēc Jutas Strīķes nāves aizstāja to Saeimā. 2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās netika ievēlēta Rīgas domē, saglabāja Saeimas deputātes mandātu.
E. Mārtuža kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās 2022. gadā, taču partijas "Konservatīvie" saraksts nepārvarēja 5% barjeru.
Annemīka van Vlētena
Annemīka van Vlētena (nl; dzimusi ) ir Nīderlandes šosejas riteņbraucēja, kas šobrīd pārstāv  komandu. Startē arī treka riteņbraukšanas sacensībās.
Pārstāvējusi Nīderlandi trijās olimpiskajās spēlēs (2012 — 14. vieta grupas braucienā, 2016 — krita un izstājās grupas braucienā, esot sacensību vadībā). 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā izcīnīja sudraba medaļu grupas braucienā (vadošās komandas nebija pamanījušas, ka Austrijas sportiste Anna Kīzenhofere ir atrāvusies vienatnē, līdz ar to lielā grupa nemēģināja viņu panākt, austriete uzvarēja olimpisko velobraucienu ar vairāk nekā minūtes pārsvaru, bet otrās vietas ieguvēja A. van Vlētena finišā domāja, ka kļūst par olimpisko čempioni ).
Džeimss Ganns
Džeimss Frānsiss Ganns jaunākais (en; dzimis ) ir amerikāņu filmu veidotājs un studijas vadītājs. Viņš savu karjeru uzsāka 1990. gadu vidū kā scenārists, sarakstot scenāriju Troma Entertainment studijas filmai Tromeo and Juliet (1997). Režija debitēja ar šausmu kinokomēdiju "Mainīgais" (Slither, 2006), bet vēlāk pārkvalificējās uz supervaroņu žanru uzņemot filmas Super (2010), "Galaktikas sargi" (2014), "Galaktikas sargi: 2. daļa" (2017), "Pašnāvnieku vienība: Jauna misija" (2021) un "Galaktikas sargi: 3. daļa" (2023). 2022. gadā kompānija Warner Bros. Discovery nolīga Gannu un Pīteru Safranu par DC Studios vadītājiem. Vēl viņš sarakstījis un režisējis tīmekļa seriālu James Gunn's PG Porn (2008—2009), HBO Max oriģinālseriālu Peacemaker (2022—pašlaik) un Disney+ speciālizlaidumu The Guardians of the Galaxy Holiday Special (2022). Tāpat zināms ar scenāriju Džordža Ramero filmas "Miroņu rītausma" (Dawn of the Dead, 1978) 2004. gada rīmeikam, sarakstījis scenāriju mākslas filmai "Skubijs Dū" (2002) un tās turpinājumam "Skubijs Dū 2: Briesmoņi savā vaļā" (2004), sarakstījis un producējis šausmu asa sižeta filmu "Belko eksperiments" (The Belko Experiment, 2016), producējis supervaroņu šausmu filmu "Brīnumbērns" (2019) un piedalījies kinokomēdijas "Filma 43" (2013) veidošanā (režisējis sadaļu Beezel), kā arī ir viens no scenārija autoriem 2012. gada videospēlei Lollipop Chainsaw.
Nord-Express
Nord-Express ("Ziemeļu ekspresis") bija starptautisks ekpresvilciens, kas savienoja Parīzi/Londonu ar Berlīni un tālāk ar Pēterburgu/Rīgu (1896-1914), pēc Pirmā pasaules kara ar Rīgu/Varšavu (1921-1939), bet pēc Otrā pasaules kara tas kursēja uz Kopenhāgenu (1946-1997).
Ūdensstrazds
Ūdensstrazds jeb krūšu putns (Cinclus cinclus) ir vidēji liels ūdensstrazdu dzimtas (Cinclidae) dziedātājputns, kas sastopams Eirāzijā un Ziemeļāfrikas rietumos. Izdala 14 pasugas, no kurām viena ir izmirusi.
Nord-Express
Priekšvēsture
1861. gadā tika atklāta dzelzceļa līnija Rīga—Daugavpils, kas Daugavpilī savienojās ar 1860. gadā izbūvēto dzelzceļa līniju Pēterburga—Daugavpils, ko 1862. gadā caur Viļņu pagarināja līdz Varšavai un savienoja ar Eiropas (normālā) platuma dzelzceļa līniju Varšava—Vīne. Dzelzceļa atzars Lentvare-Kauņa-Kēnigsberga to savienoja ar Berlīni.
Ūdensstrazds
Ūdensstrazds ir Norvēģijas nacionālais putns.
Izplatība
Ūdensstrazds sastopams kalnu apvidos Eiropā no Skandināvijas līdz Vidusjūrai un austrumu virzienā līdz Urāliem, arī Marokā, Mazāzijā, Kaukāzā, Centrālāzijā un Indijas subkontinentā. Reizēm ieklejo Fēru salās, Maltā un Tunisijā.
Nord-Express
Vēsture
1896. gadā starptautiskā akciju sabiedrība Compagnie Internationale des Wagons-Lits uzsāka ekspresvilciena Nord-Express kustību maršrutā Parīze—Berlīne—Kēnigsberga—Daugavpils—Pēterburga ar īpašu Rīgas vagonu, ko atkabināja Daugavpils stacijā. Vilciens kursēja divas reizes nedēļā ar pārsēšanos Virbales stacijā uz Vācijas un Krievijas Impēriju robežas, kopējais brauciens no Parīzes līdz Pēterburgai ilga 52 stundas (vairāk kā divas diennaktis).
Ūdensstrazds
Latvijā
Ūdensstrazds Latvijā ir parasts ziemotājs. Latvijā pārziemo putni, kas ligzdo Skandināvijā, Somijas ziemeļos un Kolas pussalā. Katru gadu ziemo aptuveni 350—500 īpatņu. Rudenī pirmie putni parādās oktobra beigās un ieņem ziemošanas teritorijas pie straujām un krāčainām, cilvēka mazietekmētām upēm un upītēm, slūžām un ūdenskritumiem. Tas ir vientuļnieks un teritorijas garums gar upes krastu ir apmēram 100—500 m.
Nord-Express
Vēsture
Pirmā pasaules kara laikā Vācijas okupācijas iestādes uzbūvēja dzelzceļa līniju Jelgava—Šauļi—Tilzīte ar Eiropas standarta sliežu platumu. Pēc gara beigām un neilgi pirms Rīgas miera līguma parakstīšanas 1921. gada 15. februārī atjaunoja tiešo dzelzceļa satiksmi starp Rīgu un Virbaļiem, bet tā paša gada 19. augustā pagarināja bezpārsēšanās vagonu kursēšanu līdz Parīzei un Ostendei, iekļaujot Rīgu kā galapunktu jaunajā Nord-Express maršrutā. 1923. gadā Rīgas-Berlīnes vilcienā sāka iekļaut arī Latvijas dzelzceļu, Lietuvas dzelzceļu un Vācijas dzelzceļu vagonus, jo šie pārvadājumi izrādījās ļoti pieprasīti.
Jurģi (Jaunpils pagasts)
Jurģi ir ciems Tukuma novada Jaunpils pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Bikstupes krastā autoceļu V1428 un V1429 krustojumā 9,5 km no pagasta centra Jaunpils un 102 km no Rīgas. Jurģos atrodas feldšeru un vecmāšu punkts, pasts, veikals, vairākas ražotnes. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Jurģu muižas (Georgenhof) centru, izaugusi pēckara gados kā viens no kolhoza «Dzirkstele» iecirkņu ciematiem.
Nord-Express
Vēsture
1925. gadā pēc Latvijas dzelzceļu pasūtījuma Rīgas rūpnīca "Fēnikss" uzsāka ražot guļamvagonus. Vilciens, kurš no Latvijas kursēja pirms Otrā pasaules kara maršrutā Rīga—Jelgava—Kēnigsberga—Berlīne, sasniedza galamērķi 15 stundās un 19 minūtēs, atceļā pavadot pat mazāk — 14 stundas un 43 minūtes, un kļuva par ērtāko un ātrāko transporta līdzekli. Latvijas teritorijā tā vidējais komerciālais kustības ātrums bija 77,1 km/h, Lietuvā — 79,2 km/h, bet Vācijā — 80,4 km/h.
Ūdensstrazds
Izskats un īpašības
Apspalvojums tumši brūns vai melni brūns, ar koši baltām krūtīm, kuras no apakšas apņem sarkanbrūna josla. Arī galva ir sarkanbrūna vai brūna. Jaunie putni ir pelēkāki. Knābis un kājas melnas.
Nord-Express
Vēsture
1934. gadā uzsāka kursēt vagons Ostende-Berlīne-Breslava-Krakova-Ļviva-Bukareste.
Ūdensstrazds
Piemērošanās dzīvei ūdenī
Putna spalvas ir klātas ar tauku slāni, kas neļauj ledainajam ūdenim piekļūt ķermenim. Virsastes tauku dziedzeris, ar kura sekrētu putns ietauko spalvas, ir ļoti liels. Putna nāsis un ausis tiek noslēgtas ar ādas plēksnītēm, kas atgādina vārstuļus. Lai zem ūdens ķermenis neatdzistu, tā apspalvojums ir ļoti biezs. Lai skaidri redzētu zem ūdens, ūdensstrazdam mainās acs lēcas izliekums. Zem ūdens, lai pasargātu acis, tās nosedz arī balta membrāna. Īsie, strupie kāju pirksti ir izcili piemēroti upes grunts uzrušināšanai un barības meklēšanai.
Nord-Express
Vēsture
=== Kustības saraksts (1914) ===
Pēcvēsture
Tiešā bezpārsēšanās starptautiskā satiksme šajā maršrutā ar PSRS vilcieniem tika atjaunota 1970. gados, kad PSRS un Polijas robežstacijā Kuzņicā tika izveidots vagonu ratiņu maiņas punkts, jo PSRS sliežu platums (1520 mm) atšķīrās no Eiropā un citviet pasaulē pieņemtā sliežu platuma (1435 mm). No Rīgas kursēja bezpārsēšanās vagoni maršrutos Rīga-Jelgava-Viļņa-Varšava-Berlīne (ceļā bija jāpavada 31 stunda 15 minūtes), Rīga-Varšava, Tallina-Varšava. Caur Rēzekni un Daugavpili kursēja Ļeņingradas-Varšavas un Ļeņingradas-Berlīnes vilcieni. Pēc Baltijas valstu neatkarības atjaunošanas atsākās tiešā dzelzceļa satiksme starp Lietuvu un Poliju ar pārsēšanos Šestoku stacijā, kas tika pārtraukta nepietiekamā pasažieru skaita dēļ. Pašlaik notiek dzelzceļa līnijas Rail Baltica izveide maršrutā Tallina-Rīga-Kauņa-Varšava. Par pirmo šī projekta fāzi uzskata normālplatuma sliežu atjaunošanu posmā no Šestokas līdz Kauņai (Rail Baltica I). 2016. gada jūnijā pa tām sāka kursēt bezpārsēšanās vilciens Kauņa-Bjalistoka.
Ūdensstrazds
Uzvedība
Ūdensstrazds vienmēr uzturas strauju upju un upīšu tuvumā, ik pa brīdim ielecot ūdenī pēc barības. Putns nirst pret upes straumi, tas ieplēš spārnus un tajā brīdī tiek piespiests pie upes dibena. Brīdī, kad putns pagriežas straumes virzienā, tas kā šampānieša korķis tiek izspļauts ūdens virspusē. Meklējot barību zem ūdens, ūdensstrazds, ar kāju pirkstiem pieķeroties akmeņiem, skraida pa gultni. Izmantojot spārnus kā airus, tas spēj peldēt zem ūdens, kā arī māk peldēt uz ūdens virsmas. Arī uz sauszemes putns ir ļoti kustīgs, reizēm izdara pietupienus un ik pa laikam pārlido no vienas vietas uz otru. Lidojums straujš, taisns. Pārlidojot izdod īsu, asu saucienu "strītts".
Ligzdo pie kalnu upītēm ar akmeņainiem krastiem. Ja ziema nav barga, pārziemo ligzdošanas teritorijā. Bargākos apstākļos meklē vietas ar neaizsalstošām upītēm, pēc iespējas tuvāk ligzdošanas teritorijai. Migrācijas pārlidojumu veic naktī.
Barība
Ūdensstrazds barojas ar ūdens bezmugurkaulniekiem — maksteņu, strauteņu, viendienīšu, dūneņu un citu kukaiņu kāpuriem, vēzīšiem, gliemjiem, sīkām zivtiņām. Barību meklē, izmantojot redzi.
Ligzdošana
Sezonā 1—2 perējumi. Dējumā 3—6 olas. Inkubācijas periods ilgst 15—16 dienas, perē tikai mātīte. Par mazuļiem rūpējas abi vecāki. Jaunie putni izlido 20—24 dienu vecumā. Vecāki tos turpina barot, līdz jaunie putni iemācās barību sagādāt paši. Iesākumā jaunie putni medī tikai seklā ūdenī. Pat viena perējuma jaunie putni nekļūst vienlīdz ātri neatkarīgi. Visaktīvākie un spēcīgākie vecākus atstāj pēc apmēram 9 dienām, bet slinkākie un vājākie pēc 15 dienām. Ūdensstrazda dzīves ilgums ir līdz 8 gadiem.
Sistemātika
Ūdensstrazdam ir 14 pasugas:
Ceraukstes iela (Rīga)
Ceraukstes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētas Bišumuižas apkaimē.
Iela sākas krustojumā ar Gulbju ielu, krustojas ar Ziepniekkalna ielu, kas sadala Ceraukstes ielu divās daļās un beidzas krustojumā ar Džūkstes ielu. Ielas kopējais garums ir 926 metri. Ceraukstes iela sastāv no vienas līdz divām braukšanas joslām, sākotnējā posmā ir klāta ar grants segumu, pēc krustojuma ar Lapotnes ielu ir klāta ar asfalta segumu.
Pirmoreiz sastopama Rīgas ielu sarakstos 1936. gadā ar nosaukumu Dalbes iela. 1961. gadā iela ieguva tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairs netika mainīts. Iela ir nosaukta par godu Ceraukstei, ciemam Bauskas novada Ceraukstes pagastā.
Krustojumi
Ceraukstes iela krustojas ar šādām ielām:
TV5 (Filipīnas)
TV5 ir Filipīnu radio un televīzijas tīkls, kas pieder MediaQuest Holdings, PLDT meitasuzņēmumam. To 1960. gadā dibināja Čino Rosess. Tās galvenā mītne atrodas Mandalujongā.
Tas ir arī trešais lielākais mediju uzņēmums Filipīnās kopā ar ABS-CBN un GMA.
Mācītājmuiža (Jaunpiebalgas pagasts)
Mācītājmuiža ir ciems Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P33.
Sakaiņi
Sakaiņi ir ciems Riebiņu pagastā, Riebiņu novadā. Atrodas 208 km attālumā no Rīgas.
Balvu novads
Balvu novads (ltg) ir Latvijas 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas gaitā 2021. gada 1. jūlijā izveidota Latvijas pašvaldība, kurā tika apvienots Balvu novads, Baltinavas novads, Rugāju novads un Viļakas novads. Robežojas ziemeļos ar Alūksnes novadu, rietumos ar Gulbenes un Madonas novadiem, dienvidos ar Rēzeknes un Ludzas novadiem un austrumos ar Krievijas Pleskavas apgabala Palkinas un Pitalovas rajoniem. Novada centrs atrodas Balvu pilsētā.
Novada teritorija pilnībā pārklājas ar pirms iepriekšējās administratīvi teritoriālās reformas pastāvējušā Balvu rajona teritoriju.
Teritoriālais iedalījums
Baltinavas pagasts, Balvu pagasts, Balvu pilsēta, Bērzkalnes pagasts, Bērzpils pagasts, Briežuciema pagasts, Krišjāņu pagasts, Kubulu pagasts, Kupravas pagasts, Lazdukalna pagasts, Lazdulejas pagasts, Medņevas pagasts, Rugāju pagasts, Susāju pagasts, Šķilbēnu pagasts, Tilžas pagasts, Vectilžas pagasts, Vecumu pagasts, Viļakas pilsēta, Vīksnas pagasts un Žīguru pagasts.
Daba
Balvu novads izvietojies Austrumlatvijas zemienes ziemeļdaļā. Tā austrumos atrodas Veļikajas zemiene, bet vidusdaļā — Ziemeļlatgales pacēlums (līdz 135 metriem vjl), kas ir viļņots morēnas līdzenums ar morēnu pauguraini austrumpusē. Augsnes — podzolētās, velēnu podzolētās un purvu. Derīgie izrakteņi: māls (Kupravā), grants (Plešovā), kūdra (lielākie kūdras purvi — Bērzpils purvs, Lutiņānu purvs, Lagažu-Šņitku purvs). Vidējā temperatūra janvārī -7 — -7,5 °C, jūlijā 16,5 — 17 °C. Nokrišņi 550-600 mm gadā. Meži 1981. gadā aizņēma 38% teritorijas, purvi 10%.
Ūdenstilpes
47 ezeri ar platību virs viena hektāra, lielākie — Pērkonu ezers (2,3 km²), Balvu ezers (1,7 km²), Viļakas ezers (1,4 km²).
Vēsture
Tagadējā Balvu novada teritorija 13. gadsimta sākumā ietilpa Atzeles novadā, 1224. — 1561. gadā tā bija Rīgas arhibīskapijas īpašums, 1561. — 1772. Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. 1772. gadā iekļauta Krievijas Impērijas Pleskavas, no 1802. gada Vitebskas guberņā. Līdz 1861. gadam, kad atcēla dzimtbūšanu, zeme bija galvenokārt muižnieku īpašumā (lielākās — Viļakas muiža 492 km², Balvu muiža 350 km²). 1905. gada revolūcijas laikā 1905. gada 2. decembrī notika revolucionārās milicijas sadursme ar ulānu vienību Sitas silā.
Pēc Otrā Latgales kongresa ierosmes 1917. gada 14. decembrī Ludzas apriņķi atdalīja no Vitebskas guberņas un pievienoja Vidzemes guberņai, bet operācijas "Dūres sitiens" laikā to 1918. gada 21. februārī iekaroja Vācijas Impērijas karaspēks. 1918. gada decembrī Balvu apkārtni ieņēma Sarkanā armija un to iekļāva Latvijas SPR sastāvā.
Ziemeļlatgales atbrīvošanas operācijas laikā 1920. gada janvārī Balvos atradās Latgales divīzijas štābs. Pēc neatkarības kara beigām, saskaņā ar 1920. gada 11. augustā parakstīto Latvijas—Krievijas miera līgumu Balvi ietilpa Latvijas Republikas sastāvā. Ar 1924. gada jūnija likumu Balvu pagastu kopā ar 11 citiem pagastiem atdalīja no Ludzas apriņķa un iekļāva jaunizveidotajā Jaunlatgales apriņķī.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.