cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Irēna Krūmane
Darba pieredze
No 2004. gada marta līdz 2006. gada janvārim viņa ir Valsts kases pārvaldniece. No 2005. gada līdz 2008. gadam viņa strādāja kā Latvijas Republikas pilnvarotā vietniece Starptautiskajā Valūtas fondā. No 2006. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 30. aprīlim viņa bija Latvijas Finanšu ministrijas valsts sekretāre. No 2004. gada līdz 2011. gadam bija Eiropas Investīciju bankas Direktoru padomes locekle. No 2008. gada līdz 2011. gadam viņa bija Eiropas Komisijas Finanšu pakalpojumu komitejas locekle. No 2008. gada 28. aprīļa līdz 2011. gada 8. decembrim viņa bija Finanšu un kapitāla tirgus komisijas priekšsēdētāja.
Kopš 2012. gada strādā Latvijas Bankā par Maksājumu sistēmu pārvaldes vadītāja vietnieci.
Austrālijas premjerministrs
Austrālijas premjerministrs ir trešā augstākā pilnvarotā persona Austrālijā pēc monarha un ģenerālgubernatora.
Austrālijas premjerministri
Šajā sarakstā ir uzskaitīti visi Austrālijas premjerministri kopš 1901. gada līdz mūsdienām.
Ernsts Johans fon Firkss
Ernests Johans fon Firkss (von Fircks, 1737-1782) bija Kurzemes muižnieks, Nurmuižas un Oktes muižas īpašnieks no Firksu dzimtas, viens no brīvmūrnieku ordeņa vadītājiem Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijā. Viņa vecākā brāļa Frīdriha Ēvalda fon Firksa vadībā darbojās Aizputes loža "Frīdrihs pie zaļā karoga" ("Friedrich zur grünen Fahne").
1769. gadā precējies ar Elizabeti fon Keizerlingu (1747-1799)
Rīgas "Dinamo" (1946—1995)
Rīgas Dinamo bija hokeja meistarkomanda Latvijas PSR un Latvijā, kas ar dažādiem nosaukumiem pastāvēja no 1946. līdz 1995. gadam. Komandas bāze atradās Rīgā un mājas spēles aizvadīja Rīgas Sporta pilī.
1946.—1968. gadā
1946. gadā "Rīgas Dinamo" debitēja pirmajā PSRS čempionātā, kur sacentās ar 11 citām komandām, izcīnot ceturto vietu. 1949. gadā to pārdēvēja par Rīgas "Daugavu".
Ar mainīgām sekmēm komanda spēlēja PSRS augstākajā līgā līdz 1963. gadam, tad no 1964. līdz 1973. gadam cīnījās PSRS otrās un trešās līgas turnīros. 1967. gadā "Daugava" bija 2. līgas pēdējā vietā un no priekšpēdējās vietas to šķīra 19 punkti (sezonas gūto un zaudēto vārtu starpība bija 115:204). Šajā laikā rezultatīvākais komandas spēlētājs bija Elmārs Bauris.
1968.—1991. gadā
Tā kā laba līmeņa vietējo hokejistu bija maz, treneris sāka importēt spēlētājus no PSRS - te ieradās Vjačeslavs Nazarovs, Aleksandrs Klinšovs, Pjotrs Vorobjovs u.c. 1970. gados komandā vidēji 12 spēlētāji bija no citurienes un tikai kādi 8 bija vietējie hokejisti. Komanda spēlēja tikai ar divām pilnībā nokomplektētām maiņām, pamatsastāvā iekļaujot arī talantīgākos juniorus (piemēram, 1973. gadā tobrīd tikai 16 gadus veco Helmutu Balderi). Tā kā spēlētāju deficīta dēļ nevarēja nokomplektēt pilnvērtīgu trešo maiņu, Tihonovs ieviesa spēli četrās maiņās - vienas spēcīgas vietā laukumā laida divas vājas īsākā laika posmā, - kas izrādījās ļoti veiksmīgi: spēles otrajā pusē hokejisti saglabāja vairāk spēku un spēlēja ātrāk par pretiniekiem. Vēl viens Tihonova jaunievedums bija kopīga spēļu videoierakstu analīze. Tika ieviesta strikta disciplīna, par treniņu kavēšanu un alkohola lietošanu pat ārpus treniņu procesa spēlētājus sodīja (piemēram, V. Hatuļevu pat padzina no kluba par dzeršanu, kaut viņš bija spēcīgākais aizsargs komandā). Komandas vasaras sporta nometnes bija Kandavā, kur viņi dzīvoja prom no ģimenēm kazarmu režīmā, maksimāli trenējoties.
Jau 1968. gadā komanda izcīnīja 3. vietu otrajā līgā, bet 1969. gadā izcīnīja 1. vietu, pārceļoties uz pirmo līgu. 1972. gadā Rīgas "Dinamo" izcīnīja 1. vietu pirmajā līgā - apsteidzot tuvākos pretiniekus par 20 punktiem, - un ieguva tiesības spēlēt PSRS augstākajā līgā. Šajā laikā slavenākā Rīgas "Dinamo" spēle notika 1977. gada 23. februārī, kad rīdzinieki pilnīgi negaidīti Maskavā sagrāva titulēto armijas superklubu Maskavas "CSKA" (ЦСКА - Центральный Спортивный Клуб Армий). Savukārt H. Balderi šajā sezonā ar 36 spēlēs gūtiem 40 vārtiem un 23 piespēlēm atzina par čempionāta rezultatīvāko spēlētāju. Pēc šīs uzvaras V. Tihonovu uzaicināja par treneri uz CSKA, kur, iesaukts armijā, bija spiests spēlēt arī Balderis.
Kluba trenēšanu pārņēma Ēvalds Grabovskis, Vladimirs Jurzinovs, Pjotrs Vorobjovs. Klubs bija stabila augstākās līgas vidusmēra komanda, kas spēlēja labi organizētu hokeju, fiziskās sagatavotības un disciplīnas dēļ dažkārt spējot uzveikt meistarības ziņā krietni spēcīgākas komandas. Sezonu parasti pabeidza, atrodoties 4.-6. vietā. Par komandas labāko sniegumu uzskata 1987./1988. gada sezonu, kad tika izcīnītas PSRS hokeja čempionāta sudraba godalgas (čempionāta fināls bija tūlīt pēc ziemas olimpiskajām spēlēm, un liela daļa pretinieku komandu spēlētāju bija salīdzinoši sliktākā formā par rīdziniekiem), bet Rīgas “Dinamo” vārtsargs Vitālijs Samoilovs kļuva par olimpisko čempionu. Īpašu ievērību izpelnījās jaunais rīdzinieku vārtusargs Artūrs Irbe, kuru Jurzinovs ielika vārtos, lai ļautu atpūsties pēc olimpiādes pārgurušajam Samoilovam, taču izrādījās, ka otrais numurs nespēlēja sliktāk par pirmo.
1989.-1990. gada sezonā Rīgas "Dinamo" Ziemeļamerikā aizvadīja supersēriju spēlēs ar NHL klubiem (Rīgas komandas bilance 2-1-4). 1989. gada 19. septembrī savās mājās uzņēma Vašingtonas "Capitals" (1:2), 1990. gada 14. septembrī uzņēma Monreālas "Canadiens" (2:4).
1991.—1995. gadā
Pēc PSRS sabrukuma bijusī Rīgas "Dinamo" ar dažādiem nosaukumiem (HK "Rīga", "Rīga-Stars", HK "Pārdaugava") piedalījās „Starpvalstu hokeja līgas čempionātos". 1995. gadā komanda beidza pastāvēt, bet daudzi tās spēlētāji bija iekļauti Latvijas hokeja izlasē.
Rezultāti PSRS čempionātos
Apzīmējumi: GP = Aizvadītās spēles, W = uzvaras, L = zaudējumi, T = neizšķirti, Pts = punkti, GF = gūtie vārti, GA = zaudētie vārti
2011. gada Pasaules čempionāts hokejā — A grupa
2011. gada Pasaules čempionāta hokejā spēles A grupā norisinājās no 29. aprīļa līdz 3. maijam. Grupas komandas spēles aizvadīja Orange Arena Bratislavā.
Spēles
Pēc Latvijas laika.
Henrijs VI Lankasters
Henrijs VI (en; dzimis, miris ) bija Anglijas karalis no 1422. līdz 1461. gadam un no 1470. līdz 1471. gadam. Līdz 1437. gadam valsti pārvaldīja reģenti. Tika kronēts un pretendēja arī uz Francijas karaļa titulu no 1422. līdz 1453. gadam.
Laikabiedru rakstos Henrijs VI parādās kā miermīlīgs valdnieks, nepiemērots valdīšanai, kad valstī notika Sarkanās un Baltās rozes karš. Karaļa rakstura īpašību un psihiskā neveseluma periodu dēļ dažkārt valsti reāli vadīja Henrija sieva Anžū Margarita. 1471. gadā Sarkanās un Baltās rozes karā virsroku ņēma Jorkas hercogi, Henrijs VI tika sagūstīts un nogalināts. Īsi pirms tam kaujā pie Tuksberijas bija kritis viņa vienīgais dēls Velsas princis Eduards - Plantagenetu dzimtas Lankasteru atzars pārstāja pastāvēt. Tās vietā Anglijas Karalistes tronī kāpa Jorku dinastija.
Edvīns Habls
Edvīns Pauels Habls (dzimis, miris ) bija ASV astronoms. Viņam bija izšķiroši svarīga loma starpgalaktiku astronomijā.
Datorvīruss
Datorvīruss ir datorprogramma, kas spēj patstāvīgi sevi reproducēt un inficēt datoru. Vīruss var sabojāt vai iznīcināt datnes un informāciju datorā.
Edvīns Habls
Habla galvenā pētījumu joma bija galaktikas. 1924. gadā viņam Andromedas miglājā izdevās saskatīt atsevišķas zvaigznes un noteikt attālumu līdz tām. Tādā veidā Habls pierādīja, ka šādi spirālveida miglāji ir zvaigžņu sistēmas, līdzīgas mūsu galaktikai. Viņš izveidoja galaktiku klasifikāciju, kuru lieto arī pašlaik.
Datorvīruss
Vīrusi vairojas, ieviešot sevi citu programmu izpildāmajā kodā vai arī aizvietojot citu programmu kodu. Sākotnēji vīrusi, paši būdami programmas, varēja tikai inficēt citas programmu, bet vēlāk vīrusu radītāji panāca, ka uzvesties kā vīruss var ne tikai izpildāmais kods. Tika uzrakstīti vīrusi pakešu failu valodā (en). Vēlāk parādījās makro vīrusi, kas izmantoja makrosus tādās programmas kā Microsoft Word un Microsoft Excel. Ja sākumā vīrusi izplatījās disketēs un citos datu nesējos, tad šobrīd dominē vīrusi, kas izplatās caur internetu.
Cita ļaunprogrammatūra
Termins 'vīruss' dažkārt tiek nepareizi lietots, lai apzīmētu citu veidu ļaunprogrammatūru. Ļaunprogrammatūra ietver datorvīrusus, kā arī citu kaitīgu programmatūru, piemēram, datortārpus, izspiedējprogrammatūru, spiegprogrammatūru, reklāmprogrammatūru, trojas zirgus, taustiņspiedienu pierakstītājus (en) un sistēmlaužņus (en).
Edvīns Habls
1935. gadā viņš atklāja asteroīdu 1373 Cincinnati.
Habla vārdā ir nosaukti:
Afrikāneri
Afrikāneri (pašnosaukums: Afrikaner), agrāk arī būri (Boer), afrikandi, ir viena no Dienvidāfrikas tautām. Veido 5,2% no Dienvidāfrikas iedzīvotājiem (>60% no tās baltādainajiem iedzīvotājiem), bet līdz 1994. gadam tradicionāli dominēja valsts politikā un ekonomikā. Nevienā no valsts provincēm afrikāneri neveido vairākumu. Runā afrikāneru valodā, kura pamatā aizgūta no viena no nīderlandiešu valodas dialektiem, kas papildināts ar ievērojamu skaitu aizguvumu no angļu, franču, ķhosu, malajiešu un citu tautu valodām.
Vēsture
Cēlušies no 17. gadsimta beigās Labās Cerības ragā Nīderlandes Austrumindijas kompānijas izveidotās apmetnes, kurā pārsvarā bija izceļotāji no Nīderlandes, kā arī hugenoti no Francijas, vācieši, zviedri, dāņi, flāmi un citi. 19. gadsimta vidū, pretojoties Lielbritānijas spiedienam, eiropiešu ieceļotāji, tolaik saukti lielākoties par būriem (no boer — ‘zemnieks’), pārceļoja tālāk iekšzemē (Lielais treks), izveidojot vairākas no britiem neatkarīgas republikas (Oranjes Brīvvalsts, Transvāla, Natāla u.c.). Paralēli veidojās grikvu vai basteru kopiena, kas bija cēlusies no baltādaino ieceļotāju laulībām ar vietējām sievietēm un kas arī runāja afrikāneru valodā, kas tāpat veidoja savas valstiskās struktūras (Rietumu un Austrumu Grikvalendas).
Pēc Angļu—būru kara (1899-1902), kad būru republikas iekaroja un pakļāva Lielbritānija, daudzi no tiem emigrēja uz Meksiku, Argentīnu, Keniju un citām zemēm, kā arī izceļoja uz kaimiņos esošajām Rodēziju, Angolu un tagadējo Namībiju, kur joprojām ir ievērojamas afrikāneru kopienas.
Fabiāns fon Belinshauzens
Fabiāns Gotlībs fon Belinshauzens (de, ru; 1778-1852) bija vācbaltu izcelsmes Krievijas Impērijas jūrasbraucējs un kara flotes virsnieks. Tiek uzskatīts par vienu no Antarktīdas pirmatklājējiem.
Dzīvesgājums
Dzimis Lahetaguses muižā Sāmsalā. Izglītojies Kronštates kadetu korpusā. 1797. gadā ieguvis mičmaņa pakāpi un nosūtīts uz Baltijas flotes Rēveles eskadru. Piedalījies pirmajā krievu kuģojumā apkārt pasaulei Johana Krūzenšterna vadībā (1803—1806) uz fregates Nadežda. 1806. gadā iegūst kapteiņleitnanta pakāpi.
No 1819. līdz 1821. gadam Belinshauzens vadīja kuģojumu apkārt pasaulei ar kuģiem Vostok un Mirnij (komandieris Mihails Lazarevs). Ekspedīcija pētīja Dienvidu okeāna akvatoriju Antarktīdas tuvumā. Galējais dienvidu punkts, ko ekspedīcija sasniedza, bija -69.35778°N, -2.24722°W pie Fimbula šelfa ledāja frontes. Kuģojuma laikā ekspedīcija atklāja vairākas salas Dienvidu (Pētera I sala, Aleksandra I sala) un Klusajā okeānā (Vostoka sala u.c.). Belinshauzena ekspedīcija bija savā laikā vistālāk uz dienvidiem nokļuvusī.
Vēlāk Belinshauzens kontradmirāļa dienesta pakāpē piedalījās Krievu—turku karā (1828—1829), komandēja Baltijas flotes divīziju. No 1839. gada Kronštates kara gubernators.
Miris Kronštatē.
Kingstona pie Hallas
Kingstona pie Hallas (en), biežāk saukta saīsināti par Hallu (Hull), ir pilsēta (city) un vienotā pašvaldība (unitary authority) Lielbritānijā, Jorkšīras Īstraidingā. Pilsēta atrodas abos Hallas upes krastos pie tās ietekas Hamberas estuārā.
Fabiāns fon Belinshauzens
Piemiņa
Belinshauzena vārdā nosaukti:
Kingstona pie Hallas
Halla ir svarīga osta (15% no Lielbritānijas jūras tirdzniecības apjoma). Atšķirībā no citām Anglijas pilsētām (city), Hallai nav savas katedrāles. Arī baznīcas apmeklējums ir viens no zemākajiem valstī. Vēsturiski Hallai vienmēr ir bijusi sava telefona sistēma — Kingston Communications. Hallas policija 2006. gadā atzīta par sliktāko Anglijā.
Populārajā mūzikā pazīstama ar grupām The Housemartins, Everything but the Girl.
Pilsēta radās XII gadsimtā. Viduslaikos tā bija Anglijas galvenā osta tirdzniecībai ar Skandināviju, Baltiju un Nīderlandi. 1539. gadā Hallā pirmoreiz Eiropā tika diagnosticēts sifiliss. 1642. gadā Hallas mērs Džons Hotems (John Hotham) neielaida pilsētā Anglijas karali Čārlzu I, kas bija sākums Anglijas pilsoņu karam. Pilsēta smagi cieta vācu bombardēšanā Otrā pasaules kara laikā.
Pērnavas iela (Rīga)
Pērnavas iela ir Rīgas iela, Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna un Avotu apkaimēs. Pērnavas iela sākas pie Brīvības ielas krustojuma un beidzas pie Matīsa ielas krustojuma. Pērnavas ielas beigās (nedaudz aiz krustojuma ar Matīsa ielu) atrodas arī dzelzceļa līnija Rīga - Skulte un dzelzceļa līnija Rīga - Valka. Pērnavas ielas kopējais garums ir 2261 metrs.
Vēsture
Senākais ielas nosaukums bija Lauvas iela, kas sākās no Aleksandra (Brīvības) ielas un stiepās līdz pat Ebreju kapiem Maskavas forštatē. Pēc Rīgas—Orlas un Rīgas—Mīlgrāvja dzelzceļa līniju izbūves Lauvas iela sadalījās trīs daļās, tās garāko posmu 1885. gadā pārdēvēja par Pērnavas ielu, bet posms otrpus sliedēm palika par Lauvas ielu.
Ielu savienojumi
Pērnavas iela ir savienota ar šādām ielām: {{columns-list|
Jans Nepomuks
Jans Nepomuks (dzimis apmēram, miris ) bija katoļu svētais, kas pēc karaļa Vāclava IV pavēles tika iesviests Vltavā no Kārļa tilta Prāgā, jo neatklāja grēksūdzes noslēpumu. Čehijas nacionālais svētais. Plaši tiek godāts arī Itālijā, Vācijā, Polijā un Lietuvā. Saistībā ar Jana Nepomuka nāves apstākļiem tiek godāts kā aizstāvis pret plūdiem un nereti šī svētā skulptūras grezno tiltus.
Dzīvesgājums
Ziņas par Jana Nepomuka dzīvi ir visai neskaidras un pretrunīgas. Viņš esot dzimis Nepomukā, Bohēmijas dienvidaustrumos. Studējis Prāgas un Padujas universitātēs.
1393. gadā esot pēc karaļa pavēles iesviests Vltavā. Tā laika avoti liecina, ka pēc karaļa pavēles ar nāvi tika sodīts garīdznieks strīdā par to, kurš būs Kladrubu abatijas vadītājs — Romas (kuru atbalstīja arhibīskaps) vai Aviņonas (kuru atbalstīja karalis) pāvesta cilvēks.
Pēc nāves
1459. gadā parādījās liecības par to, ka Jans Nepomuks esot noslīcināts, jo attiecies izpaust grēksūdzes noslēpumu. Vēlākos rakstos parādās avoti, kuri izšķir divus Janus Nepomukus — to, kurš strīdējās par abatiju, un to, kurš atteicās izpaust grēksūdzi.
Jans Nepomuks tika kanonizēts tikai 1729. gadā, kad viņa kults jau bija plaši izplatīts. Rezultātā katoļiem Jans Nepomuks ir grēksūdzes noslēpuma aizstāvis, čehu romantiskajiem nacionālistiem — cīņas pret ķeizaru upuris, bet vēsturniekiem — upuris strīdā par investitūrām. Daži čehu protestanti uzskata, ka Jans Nepomuks ir katoļu baznīcas leģenda, bet viņa prototips ir Jans Huss.
Roberts Hainlains
Roberts Ensons Hainlains (Robert Anson Heinlein; dzimis, miris ) bija amerikāņu zinātniskās fantastikas un romānu rakstnieks. Viņš bieži vien tiek saukts par "zinātniskās fantastikas rakstnieku vecāko". Viņš ir arī viens no populārājakiem, ietekmīgākajiem un strīdīgākajiem smagās zinātniskās fantastikas autoriem. Viņš uzstādīja augstus standartus zinātnes un inženierijas ticamībai un palīdzēja pacelt žanra literālās kvalitātes standartus.
Dzīvesgājums
Dzimis 1907. gadā Batlerā, Misūri štatā grāmatveža Reksa Ivara Hainlaina un viņa sievas Bemas Lailas ģimenē kā trešais no septiņiem bērniem. Neilgi pēc viņa dzimšanas ģimene pārcēlās uz Kanzassitiju, kur viņš uzauga. Mācījās Centrālajā vidusskolā (Central High School), kuru absolvēja 1924. gadā. Studēja ASV Jūras akadēmijā Anapolisā un ieguva inženiera mehāniķa specialitāti. Dienēja uz flotes gaisa kuģu bāzes kuģa USS Lexington, tad USS Roper, 1934. gadā viņu tuberkulozes dēļ atbrīvoja no militārā dienesta un viņš sāka rakstīt zinātniskās fantastikas stāstus. Otrā pasaules kara laikā strādāja par būvinženieri Jūras spēku aviācijas eksperimentālajā materiālu laboratorijā netālu no Filadelfijas. Pēc kara viņš apmetās Kolorādospringsā un turpināja rakstīt. 1948. gadā viņš izveidoja scenāriju filmai "Galamērķis Mēness". No 1965. gada dzīvoja Santakrusā Kalifornijā. 1970. gados viņš cieta no daudzām veselības problēmām, 1978. gadā viņam diagnosticēja miega artērijas nosprostojumu, un viņam veica vienu no pirmajām apvedceļa operācijām.
Miris 1988. gada 8. maijā.
Darbi
Hainlaina darbu pamattēmas ir radikāls individuālisms, libertiānisms, reliģija, fiziskās un emocionālās mīlestības saistība u.tml. Viņa pazīstamākie darbi ir romāni "Zvaigžņu kuģa kareivji" (Starship Troopers, 1959) un "Svešinieks svešā zemē" (Stranger in a Strange Land, 1961). Hainlains saņēmis četras Hugo balvas un bijis pirmais rakstnieks, ko Amerikas Zinātniskās fantastikas rakstnieku apvienība pasludināja par zinātniskās fantastikas lielmeistaru.
Hainlains publicējis 32 romānus un 59 īsos stāstus, sākotnēji ar pseidonīmu Anson MacDonald. Balstoties uz viņa darbiem, radītas četras filmas, divi televīzijas seriāli, vairāki radio seriāli un viena galda spēle. Vienai no filmām (Destination Moon, 1950) viņš ir arī scenārija autors. Hainlains bijis redaktors daudzām antoloģijām. Viens romāns publicēts pēc viņa nāves, un vēl viens tika publicēts 2006. gada oktobrī.
Latviski izdots romāns "Kaķis, kas staigā cauri sienām" (Iljus, 1997, sērija "Fantastikas pasaule", tulkojusi Alise Tīfentāle, autora vārds rakstīts kā Roberts Heinleins. Oriģinālā The Cat Who Walks Through Walls, 1985). Esejā Inside Intourist (1960) Hainlains piemin arī Latvijas apmeklējumu.
Romāni
Ar zvaigznīti * apzīmētie romāni ir publicēti "jauniešu literatūras" sērijā:
Ernests Gideons fon Laudons
Ernests Gideons fon Laudons (de, arī Loudon; dzimis ), miris ) bija Latvijas teritorijā dzimis karavadonis, Austrijas armijas feldmaršals. Viens no slavenākajiem 18. gadsimta militārajiem stratēģiem.
Izcelsme
Ernests fon Laudons ir dzimis pēc īsi pirms Lielā Ziemeļu kara beigām trūcīgā atvaļinātā Zviedrijas armijas virsnieka Oto Gerharda fon Laudona († 1732) un viņa sievas Sofijas Eleonoras fon Bornemanes no Trepes muižas (* 1680, † 1742 vai 1744) ģimenē. Pats Ernests fon Laudons ir zinājis stāstīt, ka viņa dzimta ir cēlusies no 14. gadsimtā Vidzemē ieceļojušiem skotiem, kas labi iederējās tā laika romantiskajās leģendās par pāvesta vajātajiem Templiešu ordeņa bruņiniekiem, kas nokļuvuši ne tikai Skotijā un Portugālē, bet arī citās Eiropas zemēs. Ticamāk, ka Ernesta Laudona dzimta ir cēlusies no jauktas etniskas vides Ļaudonas pilsnovadā (borchsokinge), kura pārvaldei jau pirms 1375. gada bija uzcelta mūra pils pie Svētupes ietekas Aiviekstē. Pirmās ziņas par Laudonu dzimtu ir sastopamas 1432. gada dokumentā, kas liecina, ka Rīgas arhibīskaps Henings nodevis lēnī kādam Oto fon Laudonam (Otto von Laudohn) 4 arklus un 6 pūrvietas zemes pie "viņa kunga sētas" Tocītes (Tocenes) upes krastos. No šī lēņa vēlāk izveidojusies Toces pusmuižiņa (Totzen). Tātad Oto ir bijis šīs zemes kungs Ļaudonas pilsnovadā arī pirms lēņa piešķiršanas. 13.—15. gadsimtā ir zināmi daudzi gadījumi, kas jaunie zemes senjori iekaroto zemi piešķīra lēnī kristītajiem iepriekšējiem zemes kungiem un viņu karakalpiem, pretī prasot uzticību un pakļaušanos. Aiviekstes upe tajā laikā bija svarīgs tirdzniecības ceļš, gar kuru notika arī karaspēka pārvietošanās militāro konfliktu laikā starp Rīgas arhibīskapu un Livonijas ordeni, vēlāk arī Livonijas konfederācijas karos ar Maskavas valsti, poļu-zviedru karos un Lielajā Ziemeļu karā, tādēļ Laudonu ģimenē bija stipras karavīru tradīcijas.
Krievijas Impērijas karadienestā (1732-1740)
Pēc tēva nāves 1732. gadā Ernests Laudons 15 gadu vecumā iestājas Pleskavas kājnieku pulkā, kurā ķeizarienes Annas Ivanovnas valdīšanas laikā (1730-1740) dienēja daudzi trūcīgo Vidzemes muižnieku dēli. Jau drīz jaunajam kadetam bija jāpiedalās Krievijas Impērijas armijas ārzemju kampaņās t.s. Polijas troņa mantošanas karā (1733-1735) pret jaunievēlēto Polijas karali Staņislavu Leščiski un krievu-turku karā (1735—1739) pret Osmaņu impērijas vasaļvalsti Krimas hanisti. Pēc kara beigām Laudons devās uz Pēterburgu, lai izklāstītu savus apsvērumus par Krievijas armijas kara neveiksmju cēloņiem. Tā kā ģenerālfeldmaršals Burhards Kristofs fon Minihs bija krasi negatīvi noskaņots ne tikai pret "iznireli no zemas kārtas" Kurzemes hercogu Bīronu, bet arī pret visiem vācbaltiešiem, tad pēc ķeizarienes Annas Ivanovnas nāves 1740. gadā un sekojošā galma apvērsuma Laudonam nācās steidzami atstāt dienestu Krievijas Impērijas armijā.
Meklējumu periods (1741—1755)
Jauna darba meklējumos Ernests Laudons 1741.—1742. gadā uzturējies Berlīnē, kur veltīgi gaidījis audienci pie Prūsijas karaļa Frīdriha II. Beidzot viņš ar Austrijas vēstnieka ieteikuma vēstuli devās uz Vīni, kur pieteicās dienēt par kapteini skandalozajā fon der Trenka vadītajā brīvprātīgo korpusā, kas sastāvēja galvenokārt no ungāriem un horvātiem. 1745. gadā smagi ievainots Austrijas mantojuma kara (1740—1748) laikā. Sašutumā par nekārtībām Austrijas armijā, viņš pieprasīja atvaļināšanu un tika iecelts par robežapsardzības majoru Karlovacas apgabalā Horvātijā, kur viņš apprecējās un pārgāja katoļticībā.
Zvaigžņu stunda: Septiņgadu karš (1756—1763)
Sākoties Septiņgadu karam, kas pēc saviem apmēriem un globālās iesaistes tiek uzskatīts par pirmo pasaules mēroga karu, Laudons savā militārajā karjerā bija sasniedzis pulkvežleitnanta pakāpi. Kara laikā ātri izpaudās viņa militārais ģēnijs un viņš ātri vien tika paaugstināts par pulkvedi, vēlāk par kavalērijas ģenerālmajoru (1757). Beidzot 1758. gada kampaņā viņam bija iespēja kļūt par Austrijas armijas virspavēlnieku un sakaut Prūsijas karaļa Frīdriha Lielā armiju pie Olomoucas un atteikties no sapņa par Čehijas iekarošanu. Pēc šīs uzvaras Laudons tika iecelts par feldmaršala leitnantu, bet pēc uzvaras pie Hohkirhas viņš ieguva arī barona titulu un tika iecelts par Vācu Nācijas Svētās Romas Impērijas pēra statusā. 1759. gada aprīlī viņš arī mainīja savu uzvārda rakstību no Laudohn uz Loudon, kas to padarīja "skotiskāku" (līdzīgi, kā Bühren savā laikā pārtapa par Biron). Pēc apvienotā krievu-austriešu karaspēka uzvaras pār prūšiem kaujā pie Kunersdorfas, barons Laudons kļuva par Bohēmijas, Morāvijas un Silēzijas kara apgabala virspavēlnieku. 1760. gadā prūši sakāva viņa komandēto armiju pie Legņicas (Liegnitz), kurā Laudons vainoja galvenās austriešu armijas pavēlnieku Leopolda Jozefa Dauna (Leopold Joseph Graf Daun) un Franča Morica Lasī (Franz Moritz von Lacy) neizlēmību. Lielā mērā pateicoties Laudona nerimstošajam darbīgumam Austrijas armija guva vairākas spožas uzvaras Septiņgadu karā un izvairījās no tā, ka Prūsija iekarotu Čehiju un citas tās pakļautībā esošās teritorijas.
Klusie gadi (1763—1778)
Pēc Septiņgadu kara beigām par Austrijas armijas faktisko virpavēlnieku kļuva feldmaršals Dauns, kas bijušo domstarpību dēļ Laudonu centās nobīdīt malā. To izmantoja Prūsijas karalis Frīdrihs Lielais, nesekmīgi piedāvājot viņam pāriet Prūsijas dienestā. Pēc Kara padomes jaunā vadītāja Lasī piedāvājuma Laudons kļuva par kājnieku karaspēka ģenerālinspektoru, tomēr viņa domstarpības ar Vīnes galmā esošajiem konkurentiem turpinājās un viņš iesniedza atlūgumu. Laudonam vēl joprojām draudzīgā imperatore Marija Terēzija izkārtoja viņam Bohēmijas un Morāvijas karaspēka virspavēlnieka amatu, bet pēc trīs gadiem viņš atkal atteicās no militārā dienesta un devās uz savu muižu Čehijā. 1776. gadā par īpašiem nopelniem viņam tika piešķirta Hadersdorfas muiža pie Vīnes un pēc tam arī feldmaršala nosaukums. Kad 1778. gadā sākās Bavārijas mantojuma karš (1778—1779), Laudonam uzticēja vadīt vienu no Austrijas armijām.
Dzīves noslēgums (1779—1790)
Austrijas-Krievijas-Turcijas kara (1787—1792) laikā feldmaršals Laudons kā Austrijas armijas virspavēlnieks Horvātijā vadīja uzbrukumu turku varā esošajai Bosnijai un Serbijai 1789. gadā, kas noslēdzās ar Belgradas aplenkumu, kuru viņa vadībā ieņēma 1789. gada 8. oktobrī. Par šo uzvaru Laudons saņēma ģenerālisimusa pakāpi un jaunus impērijas apbalvojumus. 1790. gadā viņš uzņēmās Austrijas armijas virspavēlniecību jaunā kampaņā pret Prūsiju, tomēr pēkšņi mira militārās kampaņas laikā. Viņa brāļadēls Johans Ludvigs Aleksandrs fon Laudons turpināja dienēt Habsburgu impērijas armijā un kļuva par felmaršalleitnantu.
Gunārs Igaunis
1992. gadā absolvējis Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmiju. Bijis uzņēmuma "Baltharmonia" valdes priekšsēdētājs un kapelas "Dziga" vadītājs. Nodarbojas ar mūzikas instrumentu darināšanu. 2007. gadā izveidojis mūzikas instrumentu darbnīcu. Tāpat G. Igaunis kolekcionē ermoņikas un akordeonus. Kopā ar ģimeni arī muzicē. Igauņu ģimene 2009. gadā piedalījās LNT šovā "Dziedošās ģimenes".
2011. gadā pievienojies "Zatlera Reformu partijai" (ZRP). No šīs partijas saraksta kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts no Latgales vēlēšanu apgabala.
Kārlis Greiškalns
Kārlis Greiškalns (dzimis Viesītē) ir Latvijas politiķis un pedagogs. Bijis Latvijas izglītības un Zinātnes ministrs (2000—2002), Valmieras rajona un pilsētas un Burtnieku novada vadītājs, kā arī 7. Saeimas deputāts.
Biogrāfija
Dzimis 1942. gada 20. decembrī, Viesītē. 1961. gadā pabeidza Viesītes vidusskolu. Mācības turpināja Latvijas Valsts fiziskās kultūras institūtā. No 1999. līdz 2002. gadam studēja sociālās zinātnes Latvijas Lauksaimniecības universitātēs maģistratūrā.
No 1966. līdz 1971. gadam strādāja par skolotāju Cēsu rajona Vecpiebalgas vidusskolā. No 1972. līdz 1981. gadam bija sporta biedrības "Vārpa" Valmieras rajona padomes priekšsēdētājs. No 1982. līdz 1984. gadam bija Valmieras Viestura 3. vidusskolas direktors. No 1984. līdz 1994. gadam bija Valmieras rajona izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks.
Nozīmīgākie ieņemamie amati
2009. gada februārī Greiškalns ieņēma šādus amatus: padomes priekšsēdētājs Valsts akciju sabiedrībā "Latvijas Loto", padomes loceklis Valsts akciju sabiedrībā "Latvijas dzelzceļš" , direktors Vidzemes profesionālās izglītības centrā.
No 2012. gada oktobrim līdz nākamā gada janvārim ieņēmis Burtnieku novada domes priekšsēdētāja amatu.
Andrejs Judins
Andrejs Judins (dzimis Rīgā) ir Latvijas krievu tiesībzinātnieks, jurists un politiķis, pašlaik 14. Saeimas deputāts. Ievēlēts no apvienības "Jaunā Vienotība", pārstāv partiju "Vienotība". Bijis ievēlēts arī vairākos iepriekšējos Saeimas sasaukumos.
Dzīvesgājums
Laikā no 1991. līdz 2005. gadam bija civilzinību skolotājs Jūrmalas Kauguru vidusskolā. Tāpat 1990. gados strādāja Iekšlietu ministrijas Izmeklēšanas departamenta izmeklēšanas pārvaldē un Latvijas Policijas akadēmijā (līdz 2009. gadam dažādos amatos). Vēl A. Judins darbojās sabiedriskās politikas centrā "Providus" kā krimināltiesību eksperts un vadošais pētnieks, Valsts probācijas dienestā kā eksperts, biznesa augstskolā "Turība" kā vadošais pētnieks. Bija viesprofesors un vieslektors dažādās mācību iestādēs. Kopš 2007. gada darbojas Eiropas Komisijā kā ārējais eksperts tieslietu, brīvības un drošības jomā. Pretendējis uz Augstākās tiesas tiesneša amatu, taču 2010. gada decembrī Saeima negaidīti viņu neapstiprināja darbam šajā amatā, lai arī Juridiskā komisija bija atbalstījusi A. Judina kandidatūru.
Dzimtā valoda Andrejam Judinam ir krievu valoda. Brīvi pārvalda arī latviešu un angļu valodas.
Politiskā darbība
Bijis skandalozo Rīdzenes (oligarhu) sarunu parlamentārās izmeklēšanas komisijas izveides iniciators, bet pēc Ingunas Sudrabas vadītās izmeklēšanas izgāšanās publicēja savas "Atsevišķās domas", kurās pauda savas izmeklēšanas rezultātus.
No apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta A. Judins kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās un tika atkārtoti ievēlēts Saeimā. A. Judins neizmantoja iespēju kļūt par Eiropas Parlamenta deputātu Krišjāņa Kariņa vietā 2019. gada sākumā. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2022. gadā ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta.
Segsēkļi
Segsēkļi jeb magnolijaugi (Magnoliophyta) ir pati daudzveidīgākā, plašākā un visaugstāk organizētākā augu valsts grupa, kas sastāda lielāko augu sugu skaitu (ap 300 000 sugu). Tie piemērojas visdažādākajiem klimatiskajiem apstākļiem. Segsēkļi aug gan tundrā, gan tuksnesī, gan augstu kalnos. Tie ir piemērojušies arī dzīvei ūdenī. Segsēkļi kalpo par galveno barības bāzi gan dzīvniekiem, gan cilvēkiem. Visas galvenās cilvēku audzējamās kultūras pieder segsēkļiem.
Raksturīga šo augu pazīme ir zieds. Megasporofili tajā ir pārveidoti par augļlapām, kas saaugot veido auglenīcu, kuras paplašinātajā apakšējā daļā (sēklotnē) ieslēgti sēklaizmetņi, bet augšdaļā atrodas drīksna, kas uztver putekšņus (mikrosporas). Uz drīksnas putekšņi dīgst un veido dīgļstobru, kas sasniedz sēklaizmetņa atveri — mikropili. Pēc apaugļošanās no sēklotnes attīstās auglis ar sēklām, kuras veidojas no sēklaizmetņa. Segsēkļu dzimumvairošanās raksturīgākā pazīme ir divkāršā apaugļošanās. Apaugļošanās ir nepieciešama gan sēklas dīgļa, gan arī sēklas barības audu attīstībai. Ģeneratīvā šūna dalās un izveido 2 spermijus. Viens saplūst ar olšūnas kodolu, otrs — ar dīgļsomas sekundāro kodolu. No apaugļotās olšūnas (zigotas) attīstās sēklas dīglis, no dīgļsomas sekundārā kodola — endosperms (sēklas barības audi).
Magnolijaugus ir pieņemts dalīt 2 klasēs: divdīgļlapjos un viendīgļlapjos. Kaut arī nav kādas vienas konkrētas īpašības, kas atšķirtos divdīgļlapjiem un viendīgļlapjiem, bet atšķirību veido īpašību kopums, tomēr sistemātiķi diezgan viegli nosaka piederību vienai vai otrai klasei. Grūtības rodas tikai nosakot ūdensrožu (Nymphaeales) rindas pārstāvju piederību, jo tie atrodas apmēram pa vidu starp divdīgļlapjiem un viendīgļlapjiem.
Klasifikācija
Nodalījums
Zelts
Zelts ir ķīmiskais elements ar simbolu Au un atomskaitli 79. Tas ir viens no pārejas metāliem, kas periodiskajā tabulā atrodas 11. grupā un 6. periodā. Zelts ir viens no dārgmetāliem un nedaudzajiem krāsainajiem metāliem.
Zelts jau vairākus tūkstošus gadu ir izmantots dažādos rituālos un rotaslietās. Kopš 6. gadsimta p.m.ē. no zelta izgatavotās monētas ir izmantotas kā norēķinu līdzekļi. Arī mūsdienās zelts joprojām tiek izmantots naudas izgatavošanā.
Zelta īpašības
Dabā zelts ir sastopams galvenokārt brīvā veidā, jo tas ir ķīmiski inerts. Zelts ir salīdzinoši mīksts, dzeltenas krāsas metāls ar ļoti labu korozijas izturību, augstu elektrovadītspēju.
Zelta īpatnējā dzeltenā, citiem metāliem maz raksturīgā, krāsa izskaidrojama ar mazo enerģētisko atšķirību starp zelta atoma pilnīgi aizpildītajām 5d orbitālēm un pusaizpildīto 6s orbitāli. Tādēļ zelta atomi absorbē gaismu jau redzamajā diapazonā (zilajā spektra daļā, sākot no 500 nm), savukārt fotonus ar mazāku enerģiju (lielāku viļņa garumu), kas nespēj pārnest elektronu no 5d orbitāles uz brīvo 6s orbitāli, zelts atstaro, līdz ar to baltā gaismā izskatās spilgti dzeltens. Enerģiju starpība starp 6s un 5d orbitālēm samazinās relatīvistisko efektu dēļ — zelta atoma kodola spēcīgajā elektriskajā laukā elektroni kodola tuvumā kustas ar ātrumu, kas tuvojas gaismas ātrumam, bet tieši s orbitālēm kodola tuvumā ir vislielākais elektronu mākoņa blīvums, atšķirībā no p, d un f orbitālēm, kam kodola tuvumā elektronu mākoņa blīvums tuvojas nullei. Bez tam s orbitāļu relatīvistiskā saspiešanās ekranē atoma kodolu un samazina pārējo orbitāļu elektronu pievilkšanās spēku kodolam. Tādējādi 6s orbitāles enerģijas līmenis samazinās, bet 5d — pieaug.
Zelta savienojumi ir visai nestabili. Savienojumos zeltam var būt oksidēšanas pakāpe +1 un +3, piemēram, zelta(III) oksīds Au2O3. Biežāk zelts ir trīsvērtīgs. Ekstremālos apstākļos var veidoties arī savienojumi, kur zeltam ir oksidēšanas pakāpe +5 (zelta pentafluorīds) vai -1 (cēzija aurīds). Negatīvas oksidēšanas pakāpes ir metāliem ļoti netipiskas.
Atšķirībā no vairuma metālu, zelts vairāk veido kompleksos savienojumus nekā vienkāršos savienojumus. Zelta savienojumiem galvenokārt raksturīga violeta un brūna nokrāsa.
Zelta izmantošana un ieguve
Zeltu plaši izmanto rotaslietu izgatavošanā.
Juris Hartmanis
Juris Hartmanis (dzimis Rīgā, Latvijā, miris ) bija datorzinātnieks un skaitļošanas teorētiķis, kurš kopā ar Ričardu Sternsu saņēma 1993. gada ACM Tjūringa balvu kā atzinību par pētījumiem, kas radīja pamatus Skaitļošanas sarežģītības teorijai.
Zelts
Zelta izmantošana un ieguve
Zelta ieguve ir sarežģīta. Šahtas atrodas pat līdz 4000 metru dziļumā, kur temperatūra pārsniedz +30 °C un tāpēc ir grūti elpot. Zeltu saturošo rūdu paceļ virszemē un izskalo no tās zeltu. No vienas tonnas rūdas parasti iegūst tikai 5 gramus zelta.
Tirzas iela (Rīga)
Tirzas iela ir Rīgas iela, Vidzemes priekšpilsētas apkaimē. Tirzas iela sākās pie Brīvības gatves krustojuma un beidzas pie dzelzceļa līnijas Rīga - Valka. Tirzas ielas kopējais garums ir 195 metri.
Tirzas ielā 2 atrodas Rīgas 4. speciālā internātpamatskola.
Ielu savienojumi
Tirzas iela ir savienota ar šādām ielām:
Zelts
Zelta izmantošana un ieguve
No 1905. līdz 2006. gadam ik gadu visvairāk zelta ieguva Dienvidāfrikā. Kopš 2007. gada visvairāk zelta ik gadu tiek izrakts Ķīnā.
Zelts Latvijā
Arī Latvijā ir atrasti daži zelta gabaliņi smilšu grauda lielumā sanesumu iežos - morēnās, tāpēc, visticamāk, ka tie ir atnesti no Skandināvijas (kur arī atrodas tuvākās zelta raktuves). Zelta putekļi ir atrasti arī 100–200 m dziļurbumos, kur zelta koncentrācija ir 0,008 g uz tonnu iežu, kas padara šī zelta iegūšanu rūpnieciski neizdevīgu.
Juris Hartmanis
Dzīvesgājums
Dzimis 1928. gadā Latvijas armijas ģenerāļa Mārtiņa Hartmaņa un viņa sievas Irmas, dzimušas Liepiņas, ģimenē. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņa tēvu deportēja uz PSRS un nogalināja. Otrā pasaules kara beigās Jura Hartmaņa māte ar bērniem pameta Latviju un devās bēgļu gaitās uz Vāciju.
Juris Hartmanis Marburgas Universitātē ieguva bakalaura grāda ekvivalentu fizikā. 1950. gadā viņa ģimene pārcēlās uz ASV, kur viņš saņēma maģistra grādu lietišķajā matemātikā Kanzassitijas Universitātē (tagad Misūri universitāte Kanzassitijā) 1951. gadā un doktora grādu matemātikā Kalifornijas tehnoloģiskajā institūtā Roberta Dilvorta vadībā 1955. gadā. Pēc pasniegšanas Kornela Universitātē un Ohaio Valsts universitātē 1958. gadā Hartmanis pievienojās General Electric izpētes laboratorijai. Strādājot General Electric, viņš izstrādāja datorzinātnes pamatprincipus. 1965. gadā viņš kļuva par Kornela Universitātes profesoru. Tur viņš bija viens no datorzinātnes departamenta dibinātājiem (kurš bija pirmais datorzinātņu departaments pasaulē) un pirmais tā vadītājs. Hartmanis bija Association for Computing Machinery un National Academy of Engineering biedrs.
Plašāk viņš kļuva pazīstams ar Tjūringa balvu ieguvušo pētījumu, kurā ieviesa laika sarežģītības klases TIME (f(n)) un pierādīja laika hierarhijas teorēmu. Misūri Universitāte Kanzassitijā 1999. gada maijā viņam piešķīra goda doktora titulu. 2001. gadā viņš saņēma arī Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu. Miris 2022. gada 29. jūlijā Itakā, ASV.
Valmieras rajona padome
Lēmējinstitūcija
Valmieras rajona padomes lēmējinstitūcija bija rajona padome, kas pieņēma lēmumus, noteica struktūru, izstrādāja savu budžetu, lēma par autonomo funkciju un brīvprātīgo iniciatīvu īstenošanu un par kārtību, kādā izpildīt valsts pārvaldes deleģēto funkciju un uzdevumu izpildi. Rajona padome atbilstoši kompetencei bija atbildīga par tās izpildinstitūciju un uzņēmumu tiesisku darbību un finanšu līdzekļu izlietojumu.
Komitejas
Valmieras rajona padomes komitejas izstrādā padomes lēmumu projektus. Komitejas sastāvs tiek ievēlēts no padomes locekļu vidus. Kopā ir 5 komitejas: Finanšu un budžeta komiteja, Tautsaimniecības un ekonomikas komiteja, Būvniecības un reģionālās attīstības komiteja, Izglītības, kultūras un sporta komiteja, Sociālās palīdzības un veselības aprūpes komiteja.
Izpildinstitūcijas
Valmieras rajona padomes izpildinstitūcijas nodrošina padomes pieņemto lēmumu izpildi, organizē padomes darbu un tehnisko apkalpošanu. Lietvedības daļa, Grāmatvedības uzskaites dienests, Sociālo un medicīnas lietu daļa, Kultūras un sporta daļa, Attīstības daļa, Informācijas tehnoloģiju daļa, Skolu pārvalde, Būvvalde.
Iestādes
Valmieras rajona padomes pakļautībā bija Valmieras rajona bērnu un ģimenes centrs “Pārgauja”.
Kapitālsabiedrības
Valmieras rajona padome bija kapitāldaļu turētāja šādās kapitālsabiedrībās:
SIA "Vidzemes slimnīca"
SIA "Mazsalacas slimnīca"
SIA "Neatliekamā medicīniskā sabiedrība"
SIA "VTU Valmiera"
SIA "Jāņa Daliņa stadions"
SIA "Rūjienas TV"
SIA "Burtnieku ezera pārvalde"
Dalība
Valmieras rajona padome bija dalībnieks šados nodibinājumos:
nodibinājumā „Vidzemes attīstības aģentūra”
biedrībā „Latvijas Pašvaldību savienība”
Veselību veicinošo pašvaldību apvienībā
Starptautiskā sadarbība
Kopš 1994. gada bija sadarbība ar Giterslo apriņķi Vācijā. Kopš 2001. gada bija sadarbība ar Oplandes apgabalu Norvēģijā.
Pēc administratīvi teritoriālās reformas - ar 2009. gada 1.jūliju
Pēc administratīvi teritoriālās reformas — ar 2009. gada 1.jūliju, Valmieras rajona padome vairs nepastāv un tā vietā izveidoja Valmieras rajona padomes administrāciju, kuru vadīja Didzis Endzeliņš, bijušais Valmieras rajona padomes jurists. Šo administrāciju veidoja Lietvedības daļa ar 4 darbiniekiem iepriekšējo 9 vietā, Grāmatvedības uzskaites dienests ar 2 darbiniekiem iepriekšējo 4 vietā, Izglītības pārvalde ar 4 darbiniekiem iepriekšējo 8 vietā un Būvvalde (4 darbinieki). Tika pilnībā likvidētas štata vietas un atlaisti darbinieki Attīstības daļā, Kultūras un sporta daļā, Sociālo un medicīnas lietu daļā un Informācijas tehnoloģiju daļā.
Tirzas iela
Tirzas iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
Kari Heikile
Kari Heikile (fi; dzimis ) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, tagad hokeja treneris. Pašlaik (2017) ir SM līgas komandas Raumas "Lukko" galvenais treneris.
Spēlētāja karjeras lielāko daļu Heikile aizvadīja Somijas hokeja līgas klubā Tamperes "Ilves", taču vairākus gadus aizvadīja arī Zviedrijā un Itālijā, kur noslēdza profesionālā spēlētāja karjeru.
Trenera karjera
Trenera karjeru sāka 1994. gadā, kad kļuva par Zviedrijas 1. divīzijas kluba Sundsvall IF galveno treneri. 1997.—98. gada sezonā bija Somijas hokeja līgas kluba Hemēnlinnas HPK galvenais treneris, taču nākamajā sezonā uzņēmās Somijas 2. divīzijas kluba Vāsas "Sport" vadību, 2000. gadā komandai spējot pacelties uz Mestis līgu.
2000.—01. gada sezonas vidū Heikile nomainīja Juhani Tamminenu kā Oulu "Kärpät" galvenais treneris. "Kärpät" Heikile vadīja līdz pat 2003.—04. gada sezonas izskaņai, kad kopā ar komandu izcīnīja Somijas čempiona titulu un tika atzīts par Somijas hokeja līgas labāko treneri.
2010.—11. gada sezonā bija Magņitogorskas "Metallurg" galvenais treneris. 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē kļuva par Ņižņekamskas "Ņeftehimik" galveno treneri. Tiesa, jau nākamās sezonas oktobra vidū pēc neveiksmīgā sezonas sākuma no trenera amata tika atlaists. 2015. gadā ir kļuvis par Rīgas "Dinamo" galveno treneri, bet pēc vairākām neveiksmīgi novadītām spēlēm viņu 2016. gada janvārī no hokeja trenera amata atbrīvoja.
2012. gada Pasaules čempionātā Heikile bija Baltkrievijas hokeja izlases galvenais treneris.
Baiba Broka (aktrise)
Baiba Broka (dzimusi Rīgā) ir latviešu teātra un kino aktrise. Ieguvusi gan Spēlmaņu nakts, gan Lielā Kristapa balvas kā labākā aktrise.
Biogrāfija
Dzimusi rakstnieka un kinoscenārista Antona Broka (1929) un Māras Brokas ģimenē.
No 1987. gada līdz 1992. gadam apmeklējusi Lidijas Stiebras aktieru studiju, vēlāk no 1990. gada līdz 1992. gadam — arī Rīgas Kinostudijas Tautas kinoaktieru studiju. No 1992. līdz 1996. gadam mācījusies Latvijas Kultūras akadēmijā, iegūstot specialitātes "kino režija" un "dramatiskā teātra aktieris".
Pēc Kultūras akadēmijas Aktieru fakultātes beigšanas strādā Jaunajā Rīgas teātrī. Filmējusies arī vairākās filmās un TV seriālos. 1990. gadā saņēmusi Lielā Kristapa balvu kā labākā aktrise filmā "Valsis mūža garumā".
1990. gadi
B. Broka piedalījusies nozīmīgajā LKA kursa diplomdarba izrādē "Brāļi Karamazovi" Grušas lomā (1997, rež. P. Krilovs). Viņa spēlējusi arī Gata Šmita pirmajās izrādēs — atveidojusi Elizabetes lomu Nepanesamā teātra arteļa izrādē V. Šekspīra "Ričards III" (1996) un Rozmarijas lomu A. Levina romāna dramatizējumā "Rozmarijas bērns" (JRT, 1997). Piedalījusies arī studijteātra "Skatuve" izrādēs. B. Brokas darbība Jaunajā Rīgas teātrī sākās ar Ļikas lomu A. Arbuzova lugā "Mans nabaga Marats" (rež. A. Hermanis, 1997), par to viņa saņēma "Spēlmaņu nakts" balvu kā labākā jaunā aktrise. Sekoja lomas V. Kairiša izrādēs: Elīna (R. Blaumaņa "Skroderdienas Silmačos", 1998) un Adelaida (F. Dostojevska "Idiots", 1999).
2000.—2009. gadi
Šajā laikā B. Broka atveidoja nozīmīgas lomas A. Hermaņa izrādēs: Kazja (J. Ivaškēviča "Vilkumuižas jaunkundzes", 2000), Marija Antonovna (N. Gogoļa "Revidents", 2002), Frīda (K. Dīras "Stāsts par Kasparu Hauzeru", 2002), Večiņa (izrāde "Garā dzīve", 2003), lomas izrādēs "Latviešu stāsti" (2004) un "Latviešu mīlestība" (2006). Spēlējusi arī M. Ķimeles izrādēs: Maša (A. Čehova "Trīs māsas", 2005), Lizaveta Bogdanovna, (I. Turgeņeva "Mēnesis uz laukiem", 2005), Anna Savicka (izrāde "Nakts tarifs", 2006), Zoja (A. Volodina "Pieci vakari ", 2009). Lomas citu režisoru izrādēs: Viņa (Kļima “Viņš, viņa un Francis”, rež. G. Poļiščuka, 2002), Maira Mežsarga (izrāde "Tas notika ar viņiem", rež. G. Šmits, 2007).
Kopš 2010. gada
Sadarbojusies ar režisori Inesi Mičuli — Kongo Bende, Diāna, Viktorija, Leldes mamma (G. Repšes "Smagais metāls", 2011), Ingela (S. Oksanenas "Muša", 2012), kā arī G. Šmitu — Mārtija (A. Beikeres "Drāmas kursi pieaugušajiem", 2011), Meģa māte, Līvu prostitūta Minta (izrāde "Pirmie aplausi", 2013), Inga (A. Rutkēvičas "Dukši", 2013), Matrjona (Ļ. Tolstoja "Tumsas vara", 2014), Aleksandra (A. Sokolova "Farjatjeva fantāzijas", 2015). Lomas M. Ķimeles izrādēs — La Meja, Vīramāte (P. Bakas "Austrumvējš, rietumvējš", 2013), Aspazija (I. Ābeles "Aspazija. Personīgi", 2015). V. Nastavševa izrādēs attēlojusi vairākus tēlus (I. Buņina "Tumšās alejas", 2012) un Poļinu (M. Kuzmina "Peldošie, ceļojošie, 2014). A. Hermaņa iestudētajā I. Ilfa un J. Petrova romāna "Divpadsmit krēsli" dramatizējumā (2014) attēlojusi večiņas lomu.
2015. gadā saņēmusi "Spēlmaņu nakts" balvu kā gada labākā aktrise par lomām Jaunā Rīgas teātra izrādēs "Aspazija. Personīgi", "Tumsas vara", "Divpadsmit krēsli".
Aizputes loža "Frīdrihs pie zaļā karoga"
Aizputes loža "Frīdrihs pie zaļā karoga" kopā ar Jelgavas ložām 18. gadsimta beigās veidojusi brīvmūrnieku Striktās Observances sistēmas Kurzemes prefektūru.
Ložas vadītājs (krēsla meistars) 1778. gadā pēc arhīvu datiem bijis Kurzemes muižnieks, Kurzemes hercoga galma padomnieks barons Frīdrihs Ēvalds fon Firkss (von Fircks). Aizpute tajā laikā bija Piltenes apgabala administratīvais centrs.
Austrijas prezidenti
Austrijas prezidents ir augstākā pilnvarotā persona Austrijā.
Parīzē dzimušo uzskaitījums
Parīzē dzimuši:
Ņūmens
Ņūmens ir angļu uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:
Sony Channel
Sony Channel bija televīzijas izklaides kanāls, kas galvenokārt rādīja filmas, seriālus un raidījumus. Kanāls bija izveidots Latvijai un Igaunijai. Kanāls raidīja angļu un krievu valodā, bet reklāmas bija latviski, subtitri bija pieejami latviešu un igauņu valodā. Zināmākie seriāli: Divarpus vīri, Grejas anatomija, Džima dēļ, Bīstamās mājsaimnieces, Saderināšanās likumi, Vils un Greisa, Sekss un lielpilsēta un citi.
Neminerāls
Neminerāls ir mineraloģijā samērā reti lietots termins, kas apzīmē dabā atrodamu vielu, kā īpašības neļauj to pieskaitīt minerāliem (tai skaitā arī iežiem, kas sastāv no minerāliem) un mineraloīdiem. Termins apvieno daudzus savstarpēji krasi atšķirīgus materiālus, ko vieno tas, ka tiem nepiemīt kaut viena no šādām minerālu īpašībām: ciets agregātstāvoklis, ar kristālisku struktūru, neorganisks, homogēns.
Sony Channel
Kanāls beidza pastāvēt 2021. gada 1. aprīlī, jo mainījās tā īpašnieki, un kanāls pārtapa par Duo 3 (reizē ar Sony Turbo kas pārtapa par Duo 6).
Frīdrihs Ēvalds fon Firkss
Frīdrihs Ēvalds fon Firkss (dzimis 1733. gada oktobrī, miris ) bija Piltenes apgabala landrāts. Rudbāržu un Stakaldangas (Stakeldangen) muižu īpašnieks.
Dzīvesgājums
Cēlies no Kurzemes muižnieku Firksu dzimtas. Dzimis 1733. gada oktobrī Nurmuižas īpašnieka Georga Frīdriha fon Firksa (1700-1779) un viņa sievas Annas Elizabetes fon der Brigenes (von der Brüggen) ģimenē. Jaunākais brālis Ernsts Johans fon Firkss (1737-1782), Nurmuižas īpašnieks, Kurzemes vecskotu ložas Ernst zum rothen Adler virsmeistars.
1761. gadā precējies ar Eleonoru fon Bēru (1746-1799) un 1800. gadā ar Elizabeti fon Fītinghofu (1764-1830). 1772. gadā Isašars Falkensons Bērs Jelgavā un Leipcigā publicēja pirmo ebreju dzejnieka darbu vācu valodā - krājumu "Polijas ebreja dzejas", kuru veltīja Frīdriham Ēvaldam fon Firksam.
Miris 1802. gada 12. jūnijā Aizputē.
Mārkalnes iela (Rīga)
Mārkalnes iela ir Rīgas iela, Vidzemes priekšpilsētas Juglas apkaimē. Mārkalnes iela sākas pie Brīvības gatves krustojuma un beidzas pie Juglas upes. Mārkalnes ielas kopējais garums ir 1030 metri.
Dzelzceļa līnija Rīga - Valka to sadala divās daļās, jo nav izbūvēta dzelzceļa pārbrauktuve.
Ielu savienojumi
Mārkalnes iela ir savienota ar šādām ielām:
IUPAC nomenklatūra
Sistemātiska nomenklatūra ir 1892.gadā Ženēvā starptautiskajā ķīmiķu kongresā pieņemts noteikumu kopums, kas paredz ķīmisko vielu nosaukumu veidošanu. Starptautiskā teorētiskās un praktiskas ķīmijas savienība IUPAC šo starptautisko nomenklatūru ir pilnveidojusi, un nu tā pazīstama kā IUPAC nomenklatūra.
Nosaukuma veidošana
Katras vielas nosaukumā ir trīs daļas:
Sakni veido atbilstoši oglekļa atomu skaitam organiskās vielas molekulā:
Vitauts Staņa
Vitauts Staņa (dzimis Bērzainē) ir latviešu politiķis, Latvijas Zemnieku savienības biedrs. Bijis 10. Saeimas deputāts, iepriekš darbojies pašvaldībās.
IUPAC nomenklatūra
Nosaukuma veidošana
Izskaņa norāda, ka molekulām ir noteikta veida saites:
Vitauts Staņa
V. Staņa 1978. gadā beidzis Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju automobiļu un autotransporta specialitātē. Pēc studiju beigām strādājis Valmieras Ugunsdzēšanas iekārtu rūpnīcā, bet pēc tam Ļeņina kolhozā par mehāniķi, tad par galveno inženieri. Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas kopš 1991. gada pievērsies uzņēmējdarbībai, bijis kokzāģētavas īpašnieks, bet kopš 1998. gada iesaistījies pašvaldības darbā.