cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mēlīte (ieroča sastāvdaļa)
Uzstādāmā mēlīte
Uzstādāmā mēlīte ir noslēgts mehānisms, kas funkcionē vienādi gan ārpus ieroča, gan iekšā tajā, un ka tā ir uzstādīta un tad pavilkta, izdarot šāvienu, nevis tikai pavilkta. Tā ir ļoti populāra šaušanā pa mērķi, bet noder arī medībās.
Izšaušana ar mēlītes uzstādīšanu
Uzstādāmā mēlīte ir savrupa montāža un strādā vienādi gan iekšā ierocī, gan ārpus tā. Izliektā mēlīte pa kreisi ir uzstādīšanas mēlīte, taisnā pa labi ir šaušanas mēlīte. Spēcīgā uzstādīšanas mēlītes atspere (tā ar resno skrūvi) iedarbojas uz uzstādīšanas mēlīti ar lielu spēku tādā veidā, lai pastāvīgi spiestu izliekto daļu uz priekšu, uz stobra galu, kas liktu horizontālajai daļai, plecam, griezties augšup. Šaušanas mēlītei arī ir plecs, bet tas stiepjas atpakaļ, uz laidi. Uz šaušanas mēlītes ir ierobs vai sprūdrata kniede, un aizturis uzstādīšanas mēlītes galā. Kad tiek uzstādīta mēlīte, uzstādīšanas mēlītes plecs tiek spiests lejup, un aizturis uz tā aiztur to šaušanas mēlītes ierobā. Tāpat kā sprūda gals uzvilkta gaiļa ierobā aizslēgā, tas tur karājas. Kad priekšējā, taisnā šaušanas mēlīte ir pavilkta, tas izkustina ierobu uz priekšu pa collas nelielu daļu, atlaižot aizturi uz uzstādīšanas mēlītes pleca. Zem liela atsperes spiediena rotēt pret pulksteņrādītāja virzienā, mēlītes plecs strupi, ar ievērojamu spēku, pārtrauc šo darbību. Kopš tā nostādīta ierocī gandrīz skarot sprūda plecu vai stieni, tā uzsit pa sprūda plecu, izsitot sprūda galu ārā no uzvilkta gaiļa ieroba uz reversmehānisma, atļaujot reversmehānismam rotēt uz priekšu zem galvenās aizslēga atsperes spiediena, izdarot ieroča šāvienu.
Šaušana, neuzstādot mēlīti
Ar neuzstādītu mēlīti ir iespējams pavilkt priekšējo, šaušanas mēlīti, kas rotēs pulksteņrādītāja virzienā ap tā ass tapu, kustinot tās plecu augšup. Plecs ir novietots tieši zem sprūda pleca tā, ka sprūda plecs tiek spiests augšup zem tieša spiediena, un ierocis izšaus neuzstādīts. Uzstādīšanas mēlītes plecs ir tas, kas uzsit pa sprūda plecu un izšauj ieroci, kad mēlīte ir uzstādīta. Tomēr, kad ierocis tiek izšauts neuzstādīts, uzstādīšanas mēlītes plecs nekad nepieskaras sprūda plecam, un viss darbs tiek paveikts ar šaušanas mēlītes plecu. Vienkāršā mēlītē, vai izšaujot ieroci tikai ar šaušanas mēlīti, neuzstādītu, šaušanas mēlītes plecs spiež uz augšu sprūda plecu un izstumj sprūda galu ārā no uzvilkta gaiļa ieroba uz reversmehānisma un tur apstājas. Reversmehānisms rotēs pilnībā uz priekšu, šāviens tiks izdarīts, jau pirms tam var atlaist to mēlīti, tā ka sprūda gals tiks turēts prom no reversmehānisma pilnīgā secībā.
Divkāršā uzstādāmā vienas fāzes mēlīte nevar izdarīt šāvienu neuzstādīta, jo šaušanas mēlītei, nav pleca. To pavelkot, tā nesaskaras ar sprūda plecu. Tikai uzstādot mēlīti, tad atļaujot uzstādīšanas mēlītes plecam mesties augšā un uzsist pa sprūda plecu, var izdarīt šāvienu.
Balansiera vajadzība
Plecs virs uzstādīšanas mēlītes uzsit pa sprūda plecu tikai brīdi, tad atlec prom, atlaižot to. Kad tas notiek, sprūda atspere, kas pastāvīgi spiež sprūda galu reversmehānismā, dara tikai šo darbību, un sprūda gals berzējās ap reversmehānisma aploci, kad tā rotē. Kad pusē uzvilkta gaiļa ierobs rotē, sprūda gals iemetas tajā, novēršot ieroča šaušanu, vai drīzāk, salauž vai nu sprūda galu vai nu pusē uzvilkta gaiļa ierobu. Lai to novērstu, ir ieviesta maza ierīce saukta par „balansieri” vai „atduri”.
Piemērošanas skrūve
Uzstādāmā mēlīte ir regulējama mēlīte. Piemērošanas skrūve ir izvīta cauri mēlītes plātnei tā, ka skrūves gals iedarbojas uz horizontālās šaušanas mēlītes pleca apakšu, ierobežojot tā lejupejošo ceļu. Skrūvējot to iekšā, tā stumj šaušanas mēlītes plecu nedaudz uz augšu, pabīdot sprūdrata kniedi par mata tiesu, kas atvieglo uzstādīšanas mēlītes pleca aiztura atbrīvošanu no ieroba. Tas padara mēlīti vieglāku. Piemērošanas skrūve var tikt novesta par tālu tā, ka ierocis izšaus pat pēc neliela trieciena vai pat tā, ka uzstādīšanas mēlīte neiespēs ierobā, un mēlīte netiks uzstādīta. Paskrūvējot skrūvi atpakaļ, tiks atrisināta problēma.
Žans Denī Deletrā
Žans Denī Deletrā (dzimis Ženēvā, Šveicē) ir šveiciešu sacīkšu pilots. Viņš ir arī bijušais Formula 1 pilots.
Piedalījies pavisam 3 sacīkstēs, debitējot Austrālijas GP 1994. gadā, tomēr nav izcīnijis nevienu punktu. Labākais rezultāts kvalifikācijā šveicietim ir 24. vieta (1994. gada Austrālijas GP un 1995. gada Portugāles GP), bet sacīkstēs tā ir 15. vieta (1995. gada Eiropas GP). Pirms piedalīšanās Formula 1 sacensībās Žans bija sastopams Formula 3000 sacensībās, kur izcīnija divas 3. vietas, bet, pateicoties sponsoru atbalstam, viņš nokļuva Formula 1, kur viņa sponsoru nauda ļoti noderēja finansiālās grūtībās nonākušām F1 komandām. Pēc Formula 1 karjeras beigšanas ar dažādiem panākumiem piedalījās daudzos salonautomobiļu čempionātos.
Sakala
Sakala (la) bija seno igauņu zeme, kas 13. gs. sākumā robežojās ar līvu Metsepoles zemi un letgaļu Tālavas zemi dienvidos un igauņu Ugandi zemi austrumos. Pašlaik tās teritorijā Igaunijā atrodas Vīlandes apriņķis un daļa no Pērnavas un Valgas apriņķiem. Sakalai daļēji piederējušas arī šobrīd Latvijas teritorijā esošās zemes uz ziemeļiem no Sedas upes, ieskaitot Rūjienas pilsētu.
Orhans Pamuks
Viņa darbi izdoti vismaz 100 valstīs un tulkoti 34 valodās, 2006. gada Nobela prēmijas literatūrā ieguvējs. Vācijas grāmattirgotāju Miera prēmijas, ko ik gadu pasniedz Frankfurtē, laureāts 2005. gadā.
Romāni:
Guntis Galviņš
Guntis Galviņš (dzimis Talsos) ir bijušais latviešu hokejists, spēlēja aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. 2021. pārstāvēja Čehijas Ekstralīgas vienību HC Vitkovice. 2022. gada maijā paziņoja par profesionālās karjeras beigām.
Karjera
No 2002. līdz 2004. gadam G. Galviņš spēlēja hokeja kluba "Prizma" sastāvā. 2006-07 sezonu viņš iesāka Čehijas Ekstralīgas klubā HC Vsetina, bet janvārī pārcēlās uz Latvijas hokeja līgas klubu HK Rīga 2000, kura sastāvā tika atzīts par līgas labāko aizsargu un kļuva jau par trīskārtējo Latvijas čempionu, jo arī iepriekšējās divas sezonas bija aizvadījis šajā klubā. 2007.—2008. gada sezonu G. Galviņš iesāka HK Rīga 2000 klubā, bet oktobrī devās uz Ungārijas spēcīgāko vienību Alba Volan, kura piedalījās Austrijas atklātajā hokeja čempionātā. Kopš 2008.—2009. gada sezonas viņš pārstāv Rīgas "Dinamo". 2012.—13. gada sezonā, komandas sastāvā pārstājot spēlēt Sandim Ozoliņam, Galviņš kļuva par jauno komandas kapteini, tā funkcijas pildot līdz decembra vidum, kad par kapteini iecelts tika Mārtiņš Karsums.
2011.—2012. gada sezonā Galviņš tika atzīts par februāra labāko līgas aizsargu. 2012.—13. gada sezonas ievadā pildīja komandas kapteiņa pienākumus.
2013. gada 2. maijā tika aizmainīts uz Hantimansijskas "Jugra", "Dinamo" pretī saņemot 2013. gada KHL drafta 1. kārtas izvēles tiesības. Vien pēc desmit "Jugra" sastāvā aizvadītām spēlē klubs līgumu ar Galviņu lauza. Janvāra sākumā hokejists pievienojās Zviedrijas hokeja līgas vienībai Stokholmas AIK, taču pēc 15 tās sastāvā aizvadītām spēlēm no komandas rindām tika atbrīvots. Nākamo sezonu aizvadīja Austrijas hokeja līgas vienībā HC Bolzano, taču tad uz trim sezonām atgriezās Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Latvijas izlase
Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2005., 2006., 2007.,2008., 2009. un 2010. gada Pasaules čempionātos, 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kā arī divos Pasaules čempionātos U-18 un U-20 vecuma junioriem.
Ķīmiskais sastāvs
Vielas ķīmiskais sastāvs norāda, no kādiem ķīmiskajiem elementiem sastāv šī viela. Piemēram, parastā vārāmā (ēdamā) sāls (dabā sastopamā sāls, ko izmantojam kā galda sāli, ir pazīstama kā minerāls ar nosaukumu halīts) sastāv no nātrija un hlora.
Armēnija
Vēsture
No 9. līdz 6. gadsimtam mūsdienu Armēnijas un Turcijas teritorijā pastāvēja Urartijas jeb Urartu lielvalsts ar galvaspilsētu Tušpu (tagadējā Vana), kas vēlāk nonāca atkarībā no lielākajiem kaimiņiem — Asīrijas, Babilonas. Pēc tam tā bija satrapija Ahemenīdu Persijas impērijā, līdz to iekaroja Maķedonijas Aleksandrs. Armēnijas stratēģa Artašesa 189. gadā p.m.ē. dibināto valsti dēvēja par Lielarmēniju, lai atšķirtu to no t.s. Mazās Armēnijas, kas atradās pie Vidusjūras. 2. gadsimtā Armēnija kļuva par Romas impērijas provinci, 301. gadā valdnieks Trdats III (286—330) par valsts oficiālo reliģiju pasludināja kristietību. 387. gadā Lielarmēniju iekaroja un sadalīja savā starpā Bizantijas impērija un Persijas Sasanīdu valsts, vēlāk lielākā daļa armēņu apdzīvoto apgabalu tika iekļauti Osmaņu impērijā.
Pirmā pasaules kara laikā armēņi centās atjaunot savu valsti, liela daļa iedzīvotāju gāja bojā Armēņu genocīda laikā (1915). 1918. gadā nodibināja Armēnijas Pirmo republiku, kuru 1920. gadā okupēja Sarkanā armija un 1922. gadā Armēnijas PSR tika iekļauta Aizkaukāza PFSR sastāvā. Armēnija atguva suverenitāti pēc Padomju Savienības sabrukuma 1991. gadā.
Iedzīvotāji
Iedzīvotāju skaits Armēnijā sasniedz 3 238 000, no kuriem vairāk kā 1 miljons (vairāk par 35% kopējā iedzīvotāju skaita) dzīvo galvaspilsētā Erevānā. Pēc PSRS sabrukuma un Armēnijas neatkarības atgūšanas emigrācijas ietekmē iedzīvotāju skaits ir samazinājies.
Armēniju var uzskatīt par viennacionālu valsti, jo armēņi veido 97,9% no kopējā iedzīvotāju skaita. Tomēr vēl lielāka daļa armēņu mūsdienās dzīvo ārpus savas etniskās dzimtenes, jo armēņu kopskaits pasaulē sasniedz 8 līdz 12 miljonus. Tam ir liela nozīme arī Armēnijas ekonomikā. Lielākās armēņu kopienas ārpus Armēnijas ir Krievijā (īpaši Maskavā), Francijā, Irānā, ASV, Gruzijā, Sīrijā (samazinājusies pilsoņu kara laikā), Libānā, Argentīnā, Austrālijā. Armēņu diasporas veidošanās sākotnēji lielākais vilnis ir saistīts ar Armēņu genocīdu (1915). Padomju laikā Armēnijā dzīvoja samērā daudz azerbaidžāņu (līdz 2,5%) un krievu, taču pēc neatkarības atgūšanas un saistībā ar karu Kalnu Karabahā to skaits strauji samazinājās, turklāt armēņu īpatsvaru valstī pastiprināja bēgļu ierašanās no Azerbaidžānas.
Tāpat kā armēņi ir dominējošā tauta, tāpat arī valsts valoda armēņu valoda ir dominējoša, un to ikdienā lieto gandrīz visi valsts iedzīvotāji. Otrā izplatītākā Armēnijā ir krievu valoda, ko augstākā vai zemākā līmenī pārvalda 95% iedzīvotāju.
Armēnija ir senākā valsts pasaulē, kas pieņēmusi kristietību kā oficiālo valsts reliģiju (301). Tā valda Armēnijā arī mūsdienās, turklāt 93% kristiešu pieder tradicionālajai, ar citām kristīgajām baznīcām maz saistītajai Armēņu Apustuliskajai baznīcai.
Administratīvais iedalījums
Armēnija ir iedalīta 10 marzēs (reģionos), kā arī atsevišķs administratīvs statuss ir valsts galvaspilsētai Erevānai. Katru marzi pārvalda marzpets (marzes gubernators), ko amatā apstiprina valdība. Erevānas pārvaldnieks ir pilsētas mērs, kuru ieceļ valsts prezidents.
Saimniecība
Armēnijas saimniecība lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo armēņu kapitālieguldījumiem un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 17,9% no IKP. Pirms neatkarības atgūšanas Armēnijas saimniecība bija pamatā balstīta ražošanā — ķīmijas rūpniecībā, elektronikā, mašīnbūvē, pārtikas apstrādē, sintētiskās gumijas un tekstilrūpniecībā, kas bija atkarīgas no resursu piegādes no citām PSRS republikām. Valstī bija attīstīts moderns industriālais sektors, tika ražoti rūpniecības darbagaldi, tekstils un citas rūpniecības preces apmaiņā pret izejmateriāliem un enerģiju.
Pirms PSRS sabrukuma 1991. gadā lauksaimniecība veidoja mazāk kā 20% no saražotā apjoma un šajā sfērā strādāja mazāk par 20% nodarbināto. Pēc neatkarības atgūšanas ievērojami palielinājās lauksaimniecības nozīme saimniecībā, līdz 1990. gadu beigām pieaugot līdz vairāk kā 30% no IKP un vairāk kā 40% no kopējā darbaspēka apjoma. Šis lauksaimniecības nozīmes pieaugums tiek saistīts ar pārtikas nodrošināšanu iedzīvotājiem pārejot uz tirgus ekonomiku un citu rūpniecības sektoru sabrukumu 1990. gadu sākumā. Ekonomikai stabilizējoties un atsākoties izaugsmei, lauksaimniecības daļa IKP nokritās līdz nedaudz virs 20% (2006. gadā), lai arī lauksaimniecībā nodarbināto skaits saglabājās vairāk kā 40%.
Armēnijā iegūst tādus derīgos izrakteņus kā varš, cinks, zelts un alva. Lielākā daļa enerģijas tiek iegūta, no Krievijas importējot degvielu, tai skaitā dabasgāzi un kodoldegvielu, ko izmanto Mecamoras atomelektrostacijā. Galvenais vietējais enerģijas avots ir hidroelektrostacijas. Apzināti neliela apjoma akmeņogļu, dabasgāzes un naftas krājumi, bet to ieguve vēl nav attīstīta.
Līdzīgi kā citās bijušajās PSRS republikās, saglabājušies tikai daži no PSRS laika lielajiem ražošanas uzņēmumiem. Ekonomiku papildus ietekmē 1988. gada Armēnijas zemestrīces sekas; tās laikā bojā gāja vairāk kā 25 000 iedzīvotāju un 500 000 palika bez pajumtes. Joprojām nav atrisināts konflikts ar Azerbaidžānu par Kalnu Karabahu. Azerbaidžānas un Turcijas robežu slēgšana smagi ietekmējusi saimniecību, jo Armēnija ir atkarīga no enerģijas un izejmateriālu piegādes no citām valstīm. Zemes ceļi caur Gruziju un Irānu ir nepietiekami un neuzticami. Laika posmā no 1989. līdz 1993. gadam IKP nokritās gandrīz par 60%, bet pēc tam turpināja izaugsmi. Pēc nacionālās valūtas drama ieviešanas 1993. gadā tā pirmajos gados cieta no hiperinflācijas.
Tomēr Armēnijas valdība spēja ieviest plašas ekonomiskās reformas, kas ļāva ievērojami samazināt inflāciju un stabilizēja izaugsmi. 1994. gada pamiers Kalnu Karabahas konfliktā ļāva samazināt militāros izdevumus. Kopš 1995. gada piedzīvota ekonomiskā izaugsme un pēdējos gados inflācija saglabājusies pavisam neliela. Tradicionālos ekonomikas sektorus kā lauksaimniecība papildinājušas arī jaunas nozares kā dārgakmeņu apstrāde un dārglietu ražošana, informācijas un komunikāciju tehnoloģijas un nelielā mērā arī tūrisms (lielāko tūristu daļu veido diasporas armēņi).
Stabilā izaugsme ir piesaistījusi atbalstu no starptautiskām institūcijām kā Starptautiskais Valūtas fonds, Pasaules banka, Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka, arī citas valstis ir izsniegušas aizdevumus. Aizdevumi tikuši izlietoti budžeta deficīta mazināšanai un valūtas stabilizēšanai; privātās uzņēmējdarbības atbalstam; enerģijas sektoram; lauksaimniecībai; pārtikas apstrādei; transportam; veselības un izglītības sektoram; zemestrīces skartā reģiona atjaunošanai. 2003. gada 5. februārī Armēnija pievienojās Pasaules tirdzniecības organizācijai. Joprojām kā viens no galvenajiem ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem saglabājas armēņu diaspora, kura finansē lielu daļu infrastruktūras un citu publisko objektu rekonstrukciju.
1994. gada jūnijā tika pastiprināts liberāls ārvalstu ieguldījumu likums, bet 1997. gadā pieņemts privatizācijas likums, kā arī izveidota programma valsts īpašumu privatizācijai. Joprojām aktuāla problēma ir bezdarbs, kas 2015. gadā bija 18,5%. To ietekmē arī tūkstošiem bēgļu no Kalnu Karabahas konflikta.
UNDP Tautas attīstības indeksā Armēnija 2015. gadā ieņēma 85. vietu, kas bija zemākais rādītāja Aizkaukāza republiku vidū. 2015. gada Transparency International Korupcijas uztveres indeksā (CPI) Armēnija ieņēma 95. vietu 168 valstu vidū. 2016. gada Ekonomiskās brīvības indeksā Armēnijai ir 54. vieta, priekšā tādām attīstītām valstīm kā Francija, Portugāle un Itālija.
Dabas aizsardzība
Armēnijā izveidoti 4 nacionālie parki, 3 valsts dabas rezervāti un 27 dabas liegumi:
Starptautiskā sadarbība
Armēnija ir vairāk nekā 35 dažādu starptautisku organizāciju dalībniece, kuru skaitā ir Apvienoto Nāciju Organizācija, Eiropas Padome, Āzijas Attīstības Banka, Neatkarīgo Valstu Sadraudzība un Pasaules Tirdzniecības Organizācija. Piedalās Austrumu partnerības programmā ar Eiropas Savienības valstīm.
Kultūra
Armēņiem ir savs alfabēts un valoda. Alfabētu 405. gadā izveidoja Mesrops Maštocs un tajā ir 39 burti, trīs no tiem tika pievienoti Kilikijas periodā.
Sports
Armēnijā populārākie sporta veidi ir cīņas sports, svarcelšana, džudo, futbols, šahs un bokss. Armēnijas kalnainas apvidus piedāvā labas iespējas nodarboties ar slēpošanu un klinšu kāpšanu. Tā kā valstij nav izejas uz jūru, ar daļu no ūdens sporta veidiem var nodarboties tikai ezeros, galvenokārt Sevanā. Augsto sasniegumu sportā starptautiskā līmenī Armēnija guvusi panākumus šahā, svarcelšanā un cīņas sporta veidos. Armēnija ir aktīva arī starptautiskajā sporta kopienā un ir pilntiesīga Eiropas Futbola asociāciju savienības (UEFA) un Starptautiskās hokeja federācijas (IIHF) locekle. Tajā notiek vispasaules armēņu sporta spēles.
Pirms 1992. gada armēņi olimpiskajās spēlēs piedalījās, pārstāvot PSRS. Šīs komandas sastāvā iegūtas vairākas medaļas, pirmo no tām ieguva Hrants Šahinjans, kurš 1952. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Helsinkos vingrošanā ieguva divas zelta un vienu sudraba medaļu.
Vitālijs Samoilovs
Vitālijs Samoilovs (dzimis 1962. gada 17. aprīlī Rīgā) ir bijušais hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2012) ir Latvijas hokeja izlases vārtsargu treneris. Samoilovs ir 1988. gada olimpiskais čempions, ilgus gadus aizvadījis Rīgas "Dinamo" sastāvā.
Spēlētāja karjera
Spēlējis Rīgas "Dinamo" rindās (166 spēles, ielaidis 525 vārtus), bet profesionālo karjeru beidza 1992.-93. gada sezonā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas "Latvijas zelts".
PSRS hokeja izlases sastāvā piedalījies vairākos turnīros, tajā skaitā arī. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, kurās izcīnīja zelta medaļu. Samoilovs gan nevienā spēlē nepiedalījās, lai gan viņam bija apsolīta spēle pret Somiju. Viņš tajā nespēlēja, jo zviedri bija sacēluši skandālu par to, ka PSRS apzināti nelaidīs laukumā savus labākos spēlētājus, lai zviedriem neļautu izcīnīt otro vietu, tādējādi atriebjoties par zaudējumu iepriekšējā Pasaules čempionātā Vīnē, un PSRS izlases trenerim Viktoram Tihonovam neatlika nekas cits kā laist laukumā nomināli pirmo vārtsargu, tādēļ Samoilovu atkal atstājot uz soliņa.
Sarkanknābja zilā žagata
Sarkanknābja zilā žagata jeb zilā žagata (Urocissa erythroryncha) ir vidēja auguma vārnu dzimtas (Corvidae) putns. Izdala 5 pasugas.
Sarkanknābja zilajai žagatai ir plašs izplatības areāls. Rietumos, sākot ar Himalajiem, uz austrumiem līdz Ķīnas un Vjetnamas austrumiem. To var sastapt Bangladešā, Kambodžā, Ķīnā, Indijā, Laosā, Birmā, Nepālā, Taizemē un Vjetnamā. Tā dzīvo mūžzaļajos mežos un krūmainēs, priekšroku dodot kalnainiem apvidiem.
Izskats un īpašības
Sarkanknābja zilā žagata ir apmēram vienā augumā ar Eiropas žagatu (Pica pica), bet tai ir daudz garāka aste. Ķermeņa garums, asti ieskaitot, ir apmēram 53—68 cm, astes garums 42 cm, spārnu plētums 38 cm, svars tēviņam 145—192 g, mātītei 106—155 g. Apspalvojums uz galvas, kakla un krūtīm ir melns, lai gan pakausis un kakla aizmugure tai ir gaiši zila. Gaišais apspalvojums vienmērīgi un plūstoši uz muguras kļūst pelēkzils. Pleci un mugura ir pelēkzili, pavēdere gaiši pelēka vai gandrīz balta. Aste un spārnu lidspalvas ir koši zilas. Astes gals ir balts. Knābis un kājas koši oranžas, kā arī ap acīm ir oranžas ādas gredzeni. Oranžais tonis var variēt, tas var būt gan košāk sarkans, gan gandrīz dzeltens. Acis sarkanbrūnas.
Uzvedība un barība
Sarkanknābja zilā žagata barojas gan kokos, gan uz zemes, bet lielāko daļu laika tā pavada uz zemes. Tā ir visēdāja un barojas ar kukaiņiem un citiem bezmugurkaulniekiem, ar dažādiem maziem dzīvniekiem, augļiem, ogām un sēklām. Pie izdevības citiem putniem izēd no ligzdas olas un putnēnus.
Sarkanknābja zilā žagata ir vērīgs un gudrs putns. Tā visiem mežā skaļi paziņo, ja pamana kādu plēsēju. Zilā žagata, skaļi žadzinot, var stundām sekot leopardam, izjaucot tā medības. Lido tā līdzīgi Eiropas žagatai: pilnīgi taisni un turot asti horizontāli. Apsēžoties uz zara, tā izslienas un bieži vēcina asti.
Ligzdošana
Par ligzdošanas ieradumiem zināmi tikai daži fakti. Ligzdu sarkanknābja zilā žagata būvē kokā vai lielā krūmā. Tā ir sekla un plakana, vīta no zariem, no iekšpuses izklāta ar saknītēm. Ligzda var atrasties gan zemu, tuvu pie zemes, gan augstu kokā. Dējumā ir 3—5 olas. Tās ir zaļganpelēkas ar palieliem, brūniem raibumiem.
Sistemātika
Sarkanknābja zilajai žagatai ir 5 pasugas:
Krustpils novads
Krustpils novads bija pašvaldība Latgalē, kurā bija apvienoti seši bijušā Jēkabpils rajona ziemeļu un austrumu daļas pagasti Daugavas labajā krastā. Robežojās ar Jēkabpils pilsētu un Pļaviņu, Madonas, Varakļānu, Riebiņu, Preiļu, Līvānu un pa Daugavu ar Jēkabpils un Salas novadiem. Novada dome atradās Rīgas ielā 150a, Jēkabpilī (neietilpa novadā).
2021. gadā Krustpils novadu pievienoja Jēkabpils novadam.
Vēsture
Līdz 13. gadsimtam tagadējā Krustpils novada teritorijā atradās Asotes pilsnovads, kas pakļāvās Jersikas ķēniņam. Līgumā par Letijas zemju sadalīšanu starp ordeni un bīskapu minēts novads Aszute, kuru pētnieki viennozīmīgi saista ar Asoti. 1211. gadā Asotes pilsnovads iekļauts Livonijas bīskapijas sastāvā. 1237. gadā Rīgas bīskaps netālu no Asotes pilskalna Daugavas labajā krastā uzcēla Krusta pili (Kreutzburg). 1511. gadā arhibīskapa lēņu grāmatā pieminēts Krustpils miests. 1585. gadā Polijas-Lietuvas kopvalsts karalis Stefans Batorijs Krustpils novadu atdāvināja Korfu dzimtai, kuras īpašumā tas bija līdz 1920. gada agrārajai reformai.
Šķilbēnu ciems
Šķilbēnu ciems var būt:
Marjinka
Marjinka (uk) ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā, Marjinkas rajona centrs. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Osikovas upītes krastos 33 km no apgabala centra Doneckas. Marjinkas pilsētas padomei pakļauts Pobedas ciems.
Vēsture
Apdzīvotā vieta 1844. gadā dibināja ieceļotāji no Poltavas un Harkivas guberņām. Kopš 1874. pagasta centrs, kopš 1923. gada — rajona centrs. 1938. gadā piešķirts pilsētciemata statuss, kopš 1977. gada — pilsēta. Attīstīta pārtikas rūpniecība.
Mārtins
Mārtins var būt:
Ploņska
Ploņska (pl) — pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē. Pilsētā notiek gadskārtējie brīvdabas teātra festivāli. Ploņskā dzimis pirmais Izraēlas premjerministrs Dāvids Ben Gurions (David Ben-Gurion, 1886—1973). Dzīvojot Ploņskā, Henriks Senkevičs (Henryk Sienkiewicz, 1846—1916) publicēja savu pirmo darbu. Pirms 1417. gada šeit tika nodibināts karmelītu klosteris un baznīca.
Viešūrs
Glaciālas izcelsmes ezers. Iekļauts Gaiziņkalna dabas parkā. Gultne avotaina, smilšaina, vietām dūņu un sapropeļa slānis līdz 3 m biezs. Krasti pārsvarā stāvi. Ziemeļu daļā no ezera iztek Viešupe, plūst uz Lielo Līdēri. Uz Viešupes aizsprosts. 7 nelielas ietekas. Publiski pieejamas peldvietas dienvidaustrumu krastā pie Kalnmuižas līča. Jau no 9,5 metru dziļuma sākas bezskābekļa zona. Konstatētas 12 sugu zivis.
Ezera gultnē izplūst neparasts avots — Laparts, kurš darbojoties ik pēc 7 gadiem. Ziemeļrietumu piekrastē — Tropeļu kapulauks, dienvidaustrumos Kalnamūžu Velnakmens. Austrumu krastā Devēnas muižas parks un meža taka.
Andrejs Krūkliņš
Dzīvesgājums
Dzimis 1891. gadā Rīgā strādnieka Anša Krūkliņa un viņa sievas Idas, dzimušas Lucas (Lutz), ģimenē.
Piedalījās, kur 1500 m distancē savā priekšskrējienā ieņēma 5. vietu (rezultāts nav ticis fiksēts), savukārt maratonā viņš izstājās pēc 10 km.
Deniss Gorba
Deniss Gorba (dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes politiķis, Rīgas domes deputāts no PCTVL (2002—2009), Latvijas skriešanas sporta centra viceprezidents. Latvijas triatlona federācijas valdes loceklis. Jurists.
Biogrāfija
Dzimis Rīgā. 1987. gadā absolvēja Rīgas 77. vidusskolu, 1987.—1988. gadā strādāja Skolu un bērnu mēbeļu ražošanas apvienībā.
1988.—1990. g. — dienests armijā.
1991.—1994. g. — darbs "Rīga-Bankā".
1995. — beidz LU Juridisko fakultāti.
1996.—1997. g. — darbs sporta centrā "Damme"
1997. g. darbs SIA "Rīc-ocean".
1998.—2001. g. — Saeimas deputāta palīgs.
Kopš 1998. g. partijas "Līdztiesība" biedrs.
1999. g. — kļūst par Latvijas skriešanas sporta centra viceprezidentu. Sudraba medaļa Latvijas čempionātā 50 km skriešanā.
Kopš 1999. g. Latvijas Cilvēktiesību komitejas projektu vadītājs.
2001.—2002. g. — PCTVL Saeimas frakcijas konsultants.
No 2002. g. līdz 2009. g. Rīgas domes deputāts.
2002.—2005. — Rīgas pilsētas Īres valdes priekšsēdētājs.
No 2005. līdz 2009. g. PCTVL frakcijas Rīgas domē priekšsēdētājas vietnieks, Latvijas denacionalizēto un municipālo māju īrnieku un dzīvokļu īpašnieku asociācijas (LMĪA) līdzpriekšsēdētājs, Rīgas domes Prezidija loceklis.
2006. g. — tiesas prāva pret Rīgas domi par Gorbas atlaišanas no Īres valdes priekšsēdētāja amata likumību beidzas ar izlīgumu.
No 2006. līdz 2008. g. — Rīgas domes Vides departamenta iekšējais auditors.
Kopš 2007. g. — PCTVL valdes loceklis.
Lielā Seldžuku impērija
Lielā Seldžuku impērija pastāvēja no 11. līdz 14. gadsimtam centrālajā Āzijā un Tuvajos Austrumos. Impērijas teritorija stiepās no Anatolijas pussalas līdz Pendžabai. Impēriju izveidoja oguzu tjurku izcelsmes sunnītu musulmaņu Seldžukīdu dinastija. Līdz ar seldžuku impērijas izveidošanos, vēsturē sākās tjurku tautu valdīšanas periods Tuvajos Austrumos un seldžukus uzskata par priekštečiem rietumu tjurkiem, kas dzīvo mūsdienu Azerbaidžānā, Turcijā un Turkmenistānā.
Bjērns Ferri
Bjērns Ferri (sv; dzimis Stenselē, Zviedrijā) ir bijušais zviedru biatlonists, 2010. gada Vankūveras olimpisko spēļu čempions iedzīšanas distancē.
Lielā Seldžuku impērija
Seldžukīdu dinastija
Seldžukīdu dinastijas priekštecis ir Seldžuks bejs, kas kalpojis Hazāru kaganāta armijā. Pēc kaganāta sabrukuma, aptuveni 950. gadā viņa vadībā daļa hazāru esot pārcēlušies pie Džendas pilsētas (saukta arī par Hodžendu) un tur pieņēmuši islāmu.
Bjērns Ferri
Pasaules kausa posmos B. Ferri piedalās kopš 2001.—2002. gada sezonas. Ir izcīnījis zelta medaļu 2007. gada Pasaules čempionātā Antholcā jauktās stafetes komandā, sudraba medaļu 2012. gada Pasaules čempionātā Rūpoldingā masu startā un bronzas medaļu 2010. gada Pasaules čempionātā Hantimansijskā jauktās stafetes komandā. Piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010, 2014). 2010. gada Vankūveras olimpiskajās spēlēs izcīnīja savu vienīgo olimpisko medaļu, kļūstot par čempionu 12,5 km iedzīšanas sacensībās.
Gerdenis
Gerdenis ( vai Girdenis,, , ) bija Polockas kņazs Lietuvas dižkunigaitijas pilsoņu karu laikā no 1263. līdz 1267. gadam. Viņš parakstīja miera līgumu ar Livonijas ordeņa mestru Konrādu fon Mandernu, kurā Polocka atteicās no pretenzijām uz Lotigolas zemi.
Lapblusiņu virsdzimta
Lapblusiņas (Psylloidea) ir viena no augutu apakškārtas virsdzimtām.
Gerdenis
Vēsture
1260. gada jūnijā Gerdeņa no Nalsenes vārds (Gerdine de Nailse) pieminēts Lietuvas karaļa Mindauga parakstītajā dokumentā, kurā karalis apsolīja dāvināt savu valsti Vācu ordenim gadījumā, ja pēc viņa nāves nebūtu likumīgu mantinieku.
Lapblusiņu virsdzimta
Morfologija
Ķermeņa garums ir līdz 4 mm (atsevišķos gadījumos līdz 6 mm). Lapblusiņu aizmugurējās kājiņas ir pielāgotas lekšanai, kas ļauj tām pārvietoties lēcieniem. Lielākajai sugu daļai taustekļiem ir 10 posmi, un tikai nedaudzām sugām ir 6 vai 9 posmi. Labi attīstīti plēvveidīgi spārni. Priekšspārni lielāki par pakaļspārniem. Sugas lielā mēra nosaka pēc spārnu tīklojuma. Nimfu noteikšanas svarīgakā īpašība ir anālās atveres stāvoklis un vaska dziedzeru poru izvietojums ap to.
Gerdenis
Vēsture
Līdz 1263. gadam Gerdenis bija Mindauga vasalis, bet pēc viņa nogalināšanas kļuva par dižkunigaiša Tranaiša un Nalsenes kunigaiša Daumanta sabiedroto. Pēc Tranaiša rīkojuma viņš 1263. gada beigās iebruka Polockā un nogalināja Mindauga brāļa Dausprunga mazdēlu Polockas kņazu Tautivilu.
Klainfeltera sindroms
Klainfeltera sindroms (angliski: Klinefelter's syndrome) ir viena no ģenētiski iedzimtām vīriešu hromosomu aberācijām, ko raksturo papildus X hromosomas klātbūtne visās šūnās (47, XXY) vai, retāk, daļā no šūnām mozaīcisma gadījumā (mos 47, XXY/46, XY). Klainfeltera sindromam līdzīgas izpausmes ir arī daudz retākām polisomijām, kuru kariotips ir 48, XXXY vai 49, XXXXY.
Sindroma pazīmes
Tipiskās sindroma pazīmes var būt ļoti variablas un parasti diagnosticējamas pēc dzimumnobriešanas, kas bieži vien aizkavējas. To pamatā ir nepietiekama vīrišķo dzimumhormonu izdalīšanās no sēkliniekiem, kas ietekmē gan ķermeņa, gan psihes attīstību. Bieži novērojams garāks augums nekā abiem vecākiem, neproporcionāli garas rokas, kājas un pirksti. Pusaudžiem raksturīgs pazemināts muskuļu spēks un grūtības sacensties ar vienaudžiem sporta nodarbībās. Gandrīz vienmēr ir vērojama ginekomastija, kavēta sekundārā apmatojuma augšana, relatīvi platāki gurni un šaurāki pleci, mazi sēklinieki un fertilitātes problēmas. Parasti ir krasi samazināts funkcionāli aktīvo spermatozoīdu skaits (oligozoospermija), kas var nebūt mozaicisma gadījumā. Klainfeltera sindroma gadījumā var būt aizkavēta runas spēju attīstība un grūtības apgūt svešvalodas, kaut arī intelekts var būt augsti attīstīts.
Sindroma sastopamības biežums
Klainfeltera sindroms ir viena no visbiežākajām hromosomu aberācijām, kuras sastopamanība dažādās populācijās ir no 1:590 līdz 1:900 (t.i. 1 uz 590-900 jaundzimušajiem zēniem). Lielākā daļa tomēr netiek diagnosticēta un ārstēta.
Vēsture
Šo sindromu zinātniskajā literatūrā pirmo reizi 1942. gadā aprakstīja amerikāņu ārsts Harijs Klainfelters (Harry F. Klinefelter). Sindroma pamatā esošās kariotipa izmaiņas pirmo reizi izskaidroja 1959. gadā kā traucētu dzimumhromosomu atdalīšanos gametoģenēzes procesā, kā rezultātā parādās papildus X hromosoma visās augļa šūnās vai arī daļā no tām (6% gadījumu).
Gerdenis
Vēsture
Lai iegūtu sabiedrotos cīņā pret Mindauga dēlu Vaišvilku, pēc kļūšanas par Polockas kņazu viņš 1263. gada decembra beigās noslēdza miera līgumu ar Livonijas ordeni un Rīgas rāti, kurā atteicās no pretenzijām uz Lotigolas zemi.
Pēc Tranaiša nogalināšanas 1264. gadā un Daumanta aizbēgšanas uz Pleskavas zemi Gerdenis kļuva par jaunā dižkunigaiša Vaišvilka vasali un 1265. gadā par Nalšenes kunigaiti. 1266. un 1267. gadā viņš trīs reizes karoja ar Pleskavas kņaza Daumanta vadīto karaspēku un krita kaujā 1267. gada vasarā. Pēc viņa nāves par Polockas kņazu kļuva Izjaslavs.
Lapblusiņu virsdzimta
Ekoloģija
Oliņas pie auga virsmas parasti tiek piestiprinātas ar kātiņu. Kāpuri saplacināti, mazkustīgi. Lapblusiņas barojoties nespēj pilnībā pārstrādāt augu cukurus, tāpēc to eskrimenti ir saldi un veido uz augu daļām t.s. medusrasu, kas savukārt kalpo par labu augsni kvēpsarmas sēnēm. Līdzīgi laputīm arī lapblusiņu izdalījumu dēļ tās apciemo skudras. Daudzas lapblusiņas ir kultūraugu kaitēkļi (piem. ābeļu lapblusiņa (Psylla mali), bumbieru lapblusiņa (Cacopsylla pyri). Kaitējumu nodara pārsvarā kāpuri, kas izsūc augu sulas, izraisot lapu un pumpuru vīšanu, ziedu nobiršanu, augu augšanas palēnināšanos.
Gerdenis
Karš starp Gerdeni un Daumantu (1266)
Tajā pašā gadā Novgorodā ieradās Vladimiras-Suzdaļas kņazs Jaroslavs Jaroslavovičs, lai padzītu Pleskavas kņazu Daumantu un atjaunotu Rurikoviču dinastiju, taču Novgorodas veče tam pretojās.
Lapblusiņu virsdzimta
Sistemātika
Pasaulē zināmas apmēram 1000 sugas, Eiropā 382 sugas, Latvijā ap 40 sugām.
Kalgari "Flames"
Kalgari "Flames" (en) ir profesionāls Kanādas hokeja klubs, kas ir bāzēts Kalgari, Albertā, Kanādā. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Rietumu konferences Klusā okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1972. gadā kā Atlantas "Flames" un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.
Savas pastāvēšanas vēsturē "Flames" ir 1 reizi uzvarējis NHL, 3 reizes ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 5 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada Scotiabank Saddledome hallē.
Spēlētāji
2010.—11. un 2011.—12. gada sezonās katrā pa vienai spēlei "Flames" sastāvā aizvadīja latviešu uzbrucējs Raitis Ivanāns.
Pašreizējais sastāvs
''Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 9. oktobrī.''
Besarābijas guberņa
Besarābijas guberņa (ru, ro) bija Krievijas impērijas Eiropas daļas dienvidrietumu guberņa, kas aizņēma daļu vēsturiskā Besarābijas apgabala. No 1812. līdz 1873. gadam tā oficiāli bija Besarābijas apgabals (Бессарабская область), bet no 1873. līdz 1917. gadam — guberņa.
Tā ietvēra Moldāvijas Kņazistes austrumu daļu kopā ar blakus esošajām Osmaņu impērijas pārvaldītajām teritorijām, ko Krievija anektēja ar Bukarestes līgumu pēc Krievu—turku kara (1806—1812). Guberņu likvidēja 1917. gadā, kad tika izveidota Valsts Nacionālā Asambleja, kas 1917. gada decembrī pasludināja Moldāvijas Demokrātisko Republiku. Tā 1918. gada aprīlī apvienojās ar Rumānijas Karalisti.
Aptuveni 65 % bijušās guberņas teritorijas tagad pieder Moldovas Republikai (ieskaitot separātisko Piedņestras reģionu); aptuveni 35 % teritorijas pieder Ukrainai.
Dole
Dole var būt:
Marks Blandels
Marks Blandels (en; dzimis, Bārnetā, Lielbritānijā) ir bijušais Formula 1 pilots.
Blandels motoru sportā iesaistījās 14 gadu vecumā. Līdz tikšanai F1 viņš bija braucis gan Formula 3, gan Formula 3000 sacīkstēs. . gadā Blandels sāka braukt Brabham komandā. Sezonas laikā viņš bieži izstājās un divreiz nekvalificējās. Marks tomēr spēja izcīnīt vienu punktu. Brits 1992. gadā nebrauca F1, bet. gadā atgriezās. Ar Ligier Blandels spēja divreiz kāpt uz goda pjedestāla, kopvērtējumā izcīnot 10. vietu ar 10 punktiem. . gadā pilots kļuva par Tyrrell pilotu. Viņš vienu reizi bija labāko trijniekā un sezonā kopumā bija divpadsmitais ar 8 punktiem. 1995. gada F1 sezona bija viņa pēdējā. Viņš brauca ar McLaren, bieži izcīnīja punktus un ar 13 punktiem bija desmitais kopvērtējumā. Kopā ar Martinu Brandlu šobrīd Blandels vada menedžeru firmu "2MB".
Cīrulis (nozīmju atdalīšana)
Cīrulis var būt:
Leyton House Racing
Leyton House Racing bija Formula 1 komanda no Apvienotās Karalistes. Komanda piedalījās F1 sacīkstēs no. līdz. gadam. Komanda tika veidota uz March bāzes. Leyton House Racing īpašnieks bija Akira Akagi.
Vēsture
. gads bija neizdevies jau pašā sākumā. Pilotiem bija grūti kvalificēties, viņi bieži izstājās. Pārsteidzošā kārtā, Ivans Kapelli izcīnīja otro vietu, tikai astoņas sekundes atpaliekot no uzvarētāja Alēna Prosta. Sacīkstes gaitā kādu laiku piloti bija pirmajā un otrajā vietā. Maurisiu Guželmins izstājās dzinēja defekta dēļ. Iepriekšējā sacīkstē nevienam no komandas pilotiem neizdevās kvalificēties sacīkstei. Viņš izcīnīja vienu punktu, tādēļ komanda ierindojās septītajā vietā ar septiņiem punktiem.
. gadā komanda paturēja gan Guželminu, gan Kapelli. Lai gan šosezon komandas piloti ne reizi nepalika aiz kvalifikācijas barjeras, formulas bija neizturīgas un piloti reti finišēja. Sezonas beigās situācija mazliet uzlabojās, tomēr vienīgo punktu ieguva Kapelli. Pēdējās divās sacīkstēs Kapelli aizvietoja Kārlis Vendlingers. Komandas vadītājs Akira Akagi iekūlās finansiālās grūtībās ārpus čempionāta, tāpēc komanda tika pārdota vairākiem bijušajiem komandas darbiniekiem un atkal pārsaukta par March.
Pēteris Sarķis
Pēteris Sarķis (dzimis, miris ) bija latviešu skolotājs un rakstnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Cesvaines pagasta "Stiprajos" muižas vīndedža ģimenē. Mācījās Cesvaines pagasta skolā un Kārzdabas pareizticīgo draudzes skolā. Laikā no 1879. līdz 1884. gadam mācījās Baltijas skolotāju seminārā, gadu bija spiests pārtraukt skološanos vājās veselības dēļ.
1884. gadā Pēteris Sarķis sāka darbu Kusas pareizticīgo draudzes skolā, kura tolaik atradās vēlākās Kusas krejotavas vietā. Desmit gadus līdz 1894. gadam bija skolas pārzinis, nodibināja Kusā jaukto kori, rīkoja priekšlasījumus un teātra izrādes.
Būdams atturībnieks, 1893. gadā Kaņepēnu mājās nodibināja "Atturībnieku biedrību", kuras dalībnieki lasīja referātus un rīkoja tematiskos vakarus. Bija arī laikraksta Dienas Lapa līdzstrādnieks, rakstīja gan literatūrkritiskus apcerējumus, gan arī publicēja savas fabulas un satīriskus dzejoļus. Ideoloģiski tuvs Jaunajai Strāvai. No 1894. līdz 1895. gadam strādāja par skolotāju Ropažu mazgadīgo noziedznieku labošanas kolonijā.
Miris 1895. gada jūnijā Kusā no diloņa un apglabāts Kārzdabas pareizticīgo draudzes kapos, kur draugi un viņa darba cienītāji 1896. gadā uzlika kapa pieminekli.
Darbi
Sarķis bija fabulas žanra aizsācējs latviešu literatūrā. 1898. gadā izdots viņa dzeju un fabulu krājums "Pasaciņas". Ir izdota arī komēdija "Tēva asaras", kur prototips ņemts no Kusas "Stalīdzēnu" mājām, bet divas lugas palikušas rokrakstā.
Dzeltenais saulkrēsliņš
Raksturojums
Augums liels, līdz 150 cm. Stumbrs stāvs, zarojas, spēcīgi aplapots. Lapas trīsstūrainas, atstāvošas, divkārt vai trīskārt plūksnaini saliktas. Apakšējās lapas ar kātiem, augšējās sēdošas. Ziedi gaiši zaļgandzelteni, sakārtoti blīvā vairogveida skarā. Zied jūnijā, jūlijā. Auglis — riekstiņu kopauglis.
Izplatība
Suga izplatīta Eiropā un Āzijas ziemeļu un rietumu daļā.
Latvijā ir izplatīts visā teritorijā. Aug mitrās vietās ūdenstilpju krastos, pļavās.
Izmantošana
Labs nektāraugs. Ir indīgs. Dekoratīvs augs.
Viktors Ortā
Viktors Ortā (Victor Horta, dzimis 1861.gada 6. janvārī Ģentē, miris 1947. gada 9. septembrī Briselē) bijaBeļģijas jūgendstila arhitekts.
Darbojās galvenokārt Briselē, kur pēc viņa projekta uzceltas vairākas celtnes. Diemžēl XX gadsimta vidū vairākas no tām nojauktas. Mūsdienās četri no Ortā celtajiem namiem ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Doles sala
Doles sala ir bijusī lielākā sala Daugavas lejtecē, senās ārējās deltas rajonā. Tā atrodas Salaspils novada Salaspils pagasta dienvidrietumu daļā starp Ceļa Daugavu ziemeļaustrumos un Sauso Daugavu dienvidrietumos. Mūsdienās Doles sala faktiski ir pussala, ko ar Daugavas kreiso krastu savieno uzbērts dambis, bet labo — spēkstacijas aizsprosts. Lielāko daļu salas aizņem plakans, nedaudz viļņots līdzenums ar absolūto augstumu 5 — 10 m virs jūras līmeņa. Salu divās daļās dala 120 — 250 m plata erozijas gultne Lebjava, pa kuru agrāk lielos palos ūdens no Ceļa Daugavas notecēja Sausajā Daugavā. Salā izveidots Doles salas dabas parks.
Vēsture
Līdz Rīgas HES aizsprosta uzbūvēšanai 1974. gadā salas garums bija 9,2 km, platība — 18,5 km². Hidroelektrostacijas būvdarbi sākās 1966. gadā un noritēja līdz 1974. gadam. Šajā laikā uz Doles salas appludinātajā daļā arheoloģisko izrakumu rezultātā izpētītas vairākas bronzas un dzelzs laikmetu apdzīvotās vietas: No Doles salas Vīķu mājām (mūsdienās Vīķi ir appludināti zem Rīgas HES ūdenskrātuves) ir cēlusies bijušās Latvijas Valsts prezidentes Vairas Vīķes Freibergas dzimta.
Salas neappludinātajā daļā arheoloģiskie pieminekļi ir Vecdoles un Jaundoles pilsdrupas, Solāžu skants, kā arī Doles muižas komplekss.
Parastā apšubeka
Parastā apšubeka jeb apšu kundziņš (Leccinum aurantiacum) ir Latvijā vidēji bieža beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Pēdējā laikā no šīs sugas bieži nošķir baltkāta apšubeku (Leccinum albostipitatum), kas atšķiras ar baltām zvīņām uz kātiņa, un par parastās apšubekas formu bieži atzīst ārēji ļoti līdzīgo ozolu lācīti (Leccinum quercinum).
Augšanas apstākļi
Mikorizas sēne. Aug no jūlija līdz septembrim, labvēlīgos laika apstākļos no jūnija līdz oktobrim, retos mežos, ceļmalās un mežmalās. Parasti aug zem apsēm, taču spējīga biedroties arī ar citām koku sugām.
Barības vērtība
Ēdams bez iepriekšējas novārīšanas. Gatavojot mīkstums kļūst melnpelēks.
Līdzīgās sugas
Līdzīga zem priedēm augošajam sila lācītim, zem ozoliem atrodamajam ozolu lācītim un bērzu un egļu audzēs augošajai dzeltenbrūnajai apšubekai. Drošākā atšķiršana ir pēc mikorizu veidojošajiem kokiem, bet kļūdai identifikācijā nav kulināras nozīmes. Visas tās ir labas ēdamās sēnes.
Ģentes Džons
Džons Plantagenets, 1. Lankasteras hercogs, saukts arī par Ģentes Džonu, jo dzimis Ģentē (John Plantagenet of Gaunt, 1st Duke of Lancaster, * 1340. gada 6. martā Ģentē, † 1399. gada 3. februārī Leisterā).
Anglijas karalistes pērs (Peerage of England), Augstais lords Stjuarts, Akvitānijas hercogs, Lankasteras, Linkolnas, Derbijas un Leičesteras hercogs, Ričmondas grāfs, Lankasteru dinastijas aizsācējs.
Patrīcija Hītone
Patrīcija Helēna Hītone (en; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, komiķe, producente un modele.
Viņa vislabāk pazīstama ar Debras Barones lomu CBS situāciju komēdijseriālā "Visi mīl Reimondu", kurā filmējās no 1996. līdz 2005. gadam. Par lomu šajā seriālā P. Hītone ir saņēmusi divas Zelta globusa balvas, kā arī vienu Ekrāna aktieru ģildes balvu, tāpat bijusi vairākkārt nominēta šīm balvām. Vēl filmējusies Fox seriālā Back to You un ABC seriālā The Middle.
Talejas ezers
Talejas ezers (arī Talejs) ir ezers Madonas novada Vestienas pagastā, ap 2 km dienvidrietumos no Gaiziņkalna. Viens no augstāk novietotajiem ezeriem Latvijā.
Iekļauts Gaiziņkalna dabas parkā. Gultne smilšaina, vietām avotaina, ar akmeņiem. Ieplakās sapropeļa slāņa biezums var sasniegt 1,5—3,8 metru biezumu. Eitrofs, bezskābekļa zona sākot no 7,0 metru dziļuma. Krasti pārsvarā stāvi, vietām lēzeni, ainavisks. Konstatētas 7 sugu zivis.
Dienvidaustrumu krastā tieši pie ūdens līnijas atrodas Talejas Velnakmens.
Virkstenis
Virkstenis ir neliels ezers Madonas novada Bērzaunes pagastā. Iekļauts Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū. Maza, purvaina saliņa ezera ziemeļaustrumu daļā. Krasti purvaini, kūdraini, tikai vietām pieejami.
Arnolds (Zemgales bīskaps)
Zemgales bīskaps Arnolds bija Cisterciešu ordeņa mūks, kas līdz 1247. gadam pildīja Zemgales bīskapa pienākumus pēc tam, kad iepriekšējais bīskaps Alnas Balduīns pret savu gribu 1236. gadā bija spiests atteikties no šī amata. Zināms, ka pamatā viņš uzturējās Daugavgrīvas klosterī vai Rīgā, jo viņam ierādīto Zemgales diacēzes teritoriju pārvaldīja katoļu baznīcai nepakļautie zemgaļu un žemaišu karavadoņi. 1247. gadā bīskaps Arnolds lūdza pāvestam atbrīvot viņu no šī amata slimības un citu iemeslu dēļ.
Romas pāvests Inocents IV 1247. gada 5. decembrī pavēlēja Livonijas un Prūsijas arhibīskapam Albertam Zuerbēram par Zemgales bīskapu iecelt Maincas arhibīskapa Zigfrīda III brāļa dēlu, franciskāņu ordeņa mūku Indriķi Licelburgu. 1256. gadā bijušais Zemgales bīskaps Arnolds pildīja bīskapa pienākumus Valonijā (tagad Beļģijas daļa).
Pēters Lorre
Pēters Lorre (, īstajā vārdā Lāslo Lēvenšteins ; dzimis, miris ) bija mūsdienu Slovākijā (tolaik Austroungārijā) dzimis ebreju izcelsmes austriešu/amerikāņu kinoaktieris. Parastais ampluā - bīstamu ārzemnieku tēli. Pasaules slavu ieguva ar sērijveida slepkavas lomu 1931. gada vācu režisora Frica Langa filmā "M". Spēlējis arī režisora Hičkoka 1934. gada filmā "Cilvēks, kurš pārāk daudz zināja", Hjūstona 1941. gada filmā "Maltas vanags", Kertica 1942. gada "Kasablankā" un Kapras 1944. gada filmā "Arsēns un vecas mežģīnes".
Dzimis grāmatveža ģimenē mūsdienu Slovākijā. Četru gadu vecumā zaudēja māti. 1913. gadā ģimene (tēvs apprecējās otrreiz) pārcēlās uz Vīni. 17 gadu vecumā Vīnē sāka aktiera karjeru. Vēlāk pārcēlās uz Breslavu, bet divdesmito gadu beigās - uz Berlīni, kur strādāja pie Brehta. Pēc nacistu nākšanas pie varas izceļoja vispirms uz Parīzi, vēlāk - uz Londonu, kur sadarbojās ar Hičkoku. 1935. gadā devās uz Holivudu, kur nodzīvoja līdz savai nāvei 1964. gadā. Dzīves nogalē cieta no morfīna atkarības.
Latvijas futbola izlase 2009. gadā
'''Latvijas futbola izlase 2009. gadā''' turpināja dalību 2010. gada Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrā, kā arī aizvadīja draudzības spēles.
Sezonu Latvijas izlase uzsāka ar draudzības spēli ar Armēniju Kiprā, spēlējot neizšķirti 0 — 0. Pavasarī atsākās arī Pasaules kausa kvalifikācijas turnīrs. 28. martā Latvijas izlase pārliecinoši ar 4 — 0 izbraukumā pārspēja Luksemburgas izlasi. Četras dienas vēlāk abas komandas tikās Rīgā, kur atkal pārāka izrādījās Latvija, šoreiz ar 2 — 0.
Augustā pārbaudes spēlē Latvija izbraukumā ar 0 — 1 piekāpās Bulgārijai. Septembrī izlase atsāka Pasaules kausa kvalifikācijas turnīra spēles. Vispirms Latvija izbraukumā uzvarēja Izraēlu, bet četras dienas vēlāk spēlēja neizšķirti 2 — 2 ar Šveices izlasi. Oktobrī Latvija noslēdza kvalifikācijas ciklu, Atēnās zaudējot grieķiem ar 2 — 5, bet Rīgā uzvarot moldāvus (3 — 2). Gadu Latvijas izlase beidza ar draudzības spēli Hondurasā, kur piekāpās vietējai valstsvienībai ar rezultātu 1 — 2.
Spēles
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa (Dzintars Zirnis 89'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Maksims Rafaļskis 86'), Andrejs Rubins — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 85'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa, Juris Laizāns, Vladimirs Koļesņičenko, Andrejs Rubins (Genādijs Soloņicins 78') — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 71'), Māris Verpakovskis (Andrejs Perepļotkins 84').
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Oskars Kļava, Deniss Ivanovs, Kaspars Gorkšs, Deniss Kačanovs — Aleksandrs Cauņa, Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Juris Laizāns 74'), Andrejs Rubins (Genādijs Soloņicins 63') — Ģirts Karlsons (Kristaps Grebis 69'), Māris Verpakovskis.
🇱🇻 latvia: Andris Vaņins — Ritus Krjauklis, Deniss Ivanovs, Dzintars Zirnis, Deniss Kačanovs — Genādijs Soloņicins (Aleksandrs Fertovs 80'), Maksims Rafaļskis (Jurijs Žigajevs 76'), Vitālijs Astafjevs, Vladimirs Koļesņičenko (Andrejs Perepļotkins 90'), Andrejs Rubins — Kristaps Grebis (Ģirts Karlsons 61').
Latvijas futbola 2. līga 2007
'''Latvijas futbola 2. līgas 2007. gada sezonas finālsacensības''' notika 2007. gadā no 27. līdz 28. oktobrim. Tajā piedalījās visu reģionu uzvarētāji.
Zvirgzdiņš
Zvirgzdiņš (sieviešu dzimtē Zvirgzdiņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „zvirgzds” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ģederts Eliass
Ģederts Eliass (1887—1975) bija latviešu revolucionārs un mākslinieks, viens no reālistiskās glezniecības pārstāvjiem, Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogs (1925—1953), Latvijas PSR Tautas mākslinieks (1962).
Ģederts Eliass radījis aptuveni 1000 eļļas gleznu un vairākus simtus akvareļu, zīmējumu un pasteļu, kuru lielākā daļa atrodas Jelgavas Vēstures un mākslas muzejā.
Biogrāfija
Dzimis 1887. gada 23. septembrī Platones pagasta "Zīlēnos" (tagad Jelgavas novads). Mācījās Jelgavas reālskolā, kur, zīmēšanas skolotāja K. Vīsnera pamudināts, sāka nopietni nodarboties ar gleznošanu. Jelgavā viņš konsultējās glezniecībā pie Jāņa Valtera, Rīgā — pie Vilhelma Purvīša (1902—1904).
Aktīvā piedalīšanās 1905. gada revolūcijas kustībā krasi izmainīja Eliasa dzīves gaitu. Viņš bija vairāku revolūcijas notikumu dalībnieks, ar segvārdu "Straume" piedalījās apcietināto kaujinieku atbrīvošanā no Rīgas policijas pārvaldes un uzbrukumā Krievijas Valsts bankai Helsinkos. Mākslinieku apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā. 1907. gadā viņam izdevās emigrēt uz Somiju, tad uz Dāniju un Beļģiju. Tur viņš turpināja glezniecības studijas, apmeklēja Briseles Karalisko mākslas akadēmiju (1908—1913), kā arī papildināja zināšanas Parīzē (1913). Latvijā viņš atgriezās 1914. gadā. Pirmā pasaules kara laikā dzīvoja Maskavā (1916—1917). 1919. gada sākumā Eliass strādāja LSPR Mākslas darbu aizsardzības komisijā.
Pēc Otrā pasaules kara, kad mākslas izpausmes padomju režīma apstākļos tika ideoloģiski reglamentētas, arī Ģederts Eliass piedzīvoja pārmetumus par formālismu. Miris 1975. gada 29. janvārī Rīgā.