cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puiškalnciems
Puiškalnciems ir apdzīvota vieta Talsu novada Dundagas pagastā. Izvietojies pagasta austrumu daļā Pilsupes krastos pie autoceļa V1367 13 km no pagasta centra Dundagas, 46 km no novada centra Talsiem un 170 km no Rīgas.
Mark A Whippet
Mark A Whippet bija Mark klases vidējais tanks.
Sākotnējais nosaukums bija tikai "Mark A", taču tā kā šī kaujas mašīna ātrumā ievērojami pārsniedza visus citus Mark modeļus, to iesauca par "dzinējsuni" (Whippet) un šo apzīmējumu ar laiku pieņēma kā oficiālu papildinājumu.
Stiebru rūsa
Stiebru jeb svītru rūsa ir rūsas sēnes Puccinia graminis izraisīta graudaugu rūsa. Sēnes infekcija var skart visu graudaugu stiebrus un lapu makstis, dažreiz arī lapas un pat sēklas. Galvenokārt inficējas kviešu sējumi. Slimība ir izplatīta visā pasaulē.
Mark A Whippet
Konstruktors Viljams Tritons (William Tritton), projektu izstrādāja 1916. gada decembrī, bet prototipu izgatavoja 1917. gada februārī. Sērijveidā ražots (Fosters of Lincoln, Linkolnā) no 1918. līdz 1920. gadam. Bruņojumā lietots līdz 1930. gadiem.
Stiebru rūsa
Sēnes pustulas ir lielas, sarkanīgi brūnas, izkārtotas rindās, saplūstot kopā, veido svītras. Vēlās slimības stadijās tā izdala melnas sporas. Stipras infekcijas gadījumā, augi attīstās vāji, neveido ražu, sakrīt veldrē.
Attīstība
Atkarībā no inficētā saimniekauga, stiebru rūsai ir vairākas speciālas formas : P. graminis piemīt pilns attīstības cikls un kā starpsamnieks tiek izmantotas bārbeles. Stiebru rūsa attīstās siltā temperatūrā. Optimāli augšanas apstākļi — 18—29°C, bet spēj augt temperatūras diapazonā 15—40°C. Optimālos apstākļos auga inficēšanās notiek 6—8 stundu laikā, bet auga sekundārā infekcija turpinās pēc uredosporu nobriešanas — pēc 7—10 dienām.
Patogenitāte
Sēne absorbē barības vielas, kas tiktu izmantotas graudu attīstībai. Pustulas ievaino auga epidermu, izmaina transpirācijas procesus, atvieglo citu patogēnu piekļuvi augam. Bojājumi vadaudu sistēmā izraisa graudu šķelšanos. Inficētie stiebri ir vāji, lūst un augi veldrējas.
Kadru plāns
Kadru plāns ir noteikta zīmējumu secība, ko izmanto, lai plānotu un vizualizētu stāstu, mākslas filmās, animācijā, videospēlēs un citos multimediālos projektos. Kadru plāns sevī ietver informāciju par vizuālo materiālu, tēlu darbību, dialogu un kameras kustību, kā arī citas nianses, kas jāiekļauj gala darbā, apvienojot tās ar teksta elementiem no stāsta scenārija. Kadrējumā svarīgi ir arī norādīt kameras rakursu, kā arī atzīmēt, vai kadrs ir kopplāns, vidējais plāns vai tuvplāns. Tā ir video gaitas skice.
Kadru plānus lieto kopš 1930. gada, kad tos izmantoja Hovards Hjūzs un Volts Disnejs. Pirmajos kadru plānos izmantoja dēli, pie kā secīgi piesprauda kartītes ar stāsta skicēm. Tas veicināja māksliniekus apspriest stāstu un darbu pārskatīt fragmentos, nevis visu projektu vienlaikus. Šis vizuālās domāšanas process palīdz rast jaunas idejas un jaunas atziņas par darbu. Kadru plāni ir paredzēti ne tikai animācijai, tos regulāri izmanto arī aktierfilmu režisori, rakstnieki, producenti un specefektu dizaineri, lai izstrādātu savas koncepcijas.
Sākumā var tikt uzzīmētas svarīgākās filmas epizodes. Tiek ieskicēta filmas noskaņa un vide. Tas palīdz virzīties tālāk un zīmēt pārējos filmas notikumus. Zīmējot kadru plānu, tiek parādīts, kur būs aina ar tuvplānu un kur būs kopējais skats. Lai filmu nebūtu garlaicīgi skatīties, ir svarīgi, lai tēli būtu redzami tuvāk, tālāk, akcentētas to detaļas un veidoti kopējie plāni. Veidojot kadru plānu, ir svarīgi domāt radoši, jo šajā projekta izstrādes daļā notiek visa vizuālā materiāla plānošana. Kadru plāna zīmējumu malu attiecībai ir jāatbilst gala darba attēla proporcijai. Ja pirms filmēšanas ir iepriekš sagatavots kadru plāns, tas ļauj optimāli izmantot filmēšanai un montāžai atvēlēto laiku, tas ļauj arī saprast un paredzēt topošā projekta problēmas un izaicinājumus. Kadru plānus savos darbos izmantojuši arī slaveni filmu režisori, piemēram, Stīvens Spīlbergs, Kristofers Nolans, Alfreds Hičkoks un Frānsiss Fords Kopola.
Animēts kadru plāns, kuru papildina skaņas dizains, tiek dēvēts par animatiku.
Viļņas rajona pašvaldība
Viļņas rajona pašvaldība ir viena no 60 Lietuvas pašvaldībām. Atrodas vēsturiskajos Augštaitijas un Dzūkijas novados. Tā robežojas ar Šaļčininku rajona, Traķu rajona, Viļņas pilsētas, Elektrēnu, Širvintu rajona, Molētu rajona un Švenčoņu rajona pašvaldībām, kā arī Baltkrieviju.
Pirmā pasaules kara latviešu bēgļi
Pirmā pasaules kara latviešu bēgļi radās, simtiem tūkstošiem Kurzemes guberņas iedzīvotāju bēgot no Vācijas impērijas karaspēka iebrukuma Kurzemes ofensīvas laikā. Plaša Krievijas Impērijas rietumu guberņu iedzīvotāju bēgšana brīvprātīgā vai piespiedu kārtā sākās 1915. gada pavasarī, Krievijas Impērijai ciešot lielus zaudējumus Polijā un Galīcijā, kas izraisīja armijas Lielo atkāpšanos. Bēgšanas blakusefekts bija tāds, ka latviešu zemnieku pamestā Kurzeme un Zemgale deva iespēju vācu okupācijas spēkiem un vietējiem vācu muižniekiem attīstīt dažādas idejas par šo zemju kolonizēšanu ar vācu zemniekiem un apvienošanos ar Vācijas impēriju.
Bēgšanas iemesli
Jau no kara sākuma Anglijas un Francijas prese plaši aprakstīja īstas un izdomātas vācu okupācijas karaspēka zvērības pret Beļģijas civiliedzīvotājiem. Līdzīgas publikācijas parādījās Krievijā un latviski iznākošajos laikrakstos. Tuvojoties vācu uzbrukumam, pārbiedētie iedzīvotāji sāka stihisku bēgšanu. Krievijas armija arī pavēlēja ebrejiem un vāciešiem kā politiski neuzticamiem doties bēgļu gaitās.
Aprīļa bēgļi
Vāciešu pirmais uzbrukums reģionā bija vērsts uz Lietuvu, sasniedzot Šauļus. Tas izraisīja Kauņas guberņas lietuviešu un ebreju bēgšanu Zemgales virzienā. Pirmie bēgļi 1915. gada 17. aprīlī sasniedza Bauskas apkārtni. Cauri Jelgavai 18. aprīlī pirmie bēgļi ieradās Rīgā. Pilsēta bēgļiem atvēlēja dažas iebraucamās vietas un atvēra divus ēdināšanas punktus. Galvenās rūpes uzņēmās ebreju un latviešu organizācijas. 19. aprīlī Latviešu biedrības namā atvēra ēdināšanas punktu, katru dienu paēdinot ap 1000 cilvēku. Bēgļu patversmes ierīkoja latviešu skolu un studentu korporāciju Talavija un Selonija telpās.
No Liepājas bēgšana sākās 21. aprīlī uz Kurzemes iekšieni. Bēgļi no Liepājas un Aizputes apriņķiem sākotnēji apmetās Valtaiķu, Laidu un Skrundas mežos, cerot uz drīziem krievu militārajiem panākumiem, kas tiem ļautu atgriezties mājās. 25. aprīlī vācieši ieņēma Kuldīgu un tālāk uzbruka Aizputei, tādējādi daļa Kurzemes bēgļu tika atgriezti no pārējās Krievijas teritorijas un atgriezās mājās.
Aprīlī vācu kavalērijas izlūku vienības parādījās pie Tukuma, Jelgavas, šķērsoja Mūsu. Krievijas armija pārvērtēja vāciešu spēkus un nekārtīgi atkāpās no Kurzemes. Šo pirmo vācu uzbrukumu pie Jelgavas atsita jaunformēta latviešu kareivju vienība. Vāciešu nelielās vienības drīz atkāpās no Kurzemes lielākās daļas, saglabājot kontroli pār Dienvidkurzemi un Liepāju, kuru ieņēma 7. maijā. Rīgu sāka pamest kurzemnieki, lai atgrieztos mājās un sāktu pavasara lauka darbus. Jelgavā atgriezās guberņas pārvaldes iestādes.
1915. gada 28. aprīlī apriņķu priekšnieki saņēma rīkojumu, ka gadījumā, ja Krievijas armija atkāpsies, visi labības un kartupeļu lauki, ja vien to ražu nevar novākt un evakuēt, ir jāiznīcina. Iedzīvotājiem pārtiku atstās tikai vienam mēnesim, visi mājlopi jānodod rekvizīcijas komisijām, 18—45 gadus veciem vīriešiem arī jāpamet dzīvesvieta un jāatkāpjas. Šī rīkojuma izpilde nozīmētu ģimeņu izjaukšanu, sieviešu, bērnu un veco cilvēku pamešanu bada priekšā.
Ņemot vērā aprīļa notikumus, Rīgas lauksaimnieku centrālbiedrība jūnijā iesniedza Vidzemes gubernatoram plānu, kā kontrolēt iespējamās Kurzemes un Zemgales bēgļu plūsmas, iedzīvotājiem izdalot kartes, iesakot ērtākos bēgšanas ceļus un vietas, uz kurām doties. Gubernators šo plānu noraidīja. Kurzemes zemnieki, mēģinot nodrošināties ar naudu iespējamās bēgšanas gadījumam, sāka graudus un citus produktus vest pārdošanai uz Rīgu un Vidzemi, ko viņiem ātri aizliedza. Tā kā Liepāja bija okupēta, bet Jelgavā ekonomiskā aktivitāte apsīkusi, zemnieki palika ar lieliem krājumiem, kas, sākoties bēgšanai, krita ienaidnieka rokās. Vācieši Jelgavu ieņēma 1. augustā.
Jūlija bēgļi
Vasarā ātri sākās vāciešu Kurzemes ofensīva, un jūnijā krievu armija atkal bēga no Kurzemes. Gubernators un pārvaldes iestādes jau jūnija beigās bija pametuši Jelgavu. Kareivji daudzviet aizdedzināja labības laukus un mājas, dzina prom lopus un ar varu piespieda bēgt arī iedzīvotājus. Bēgļiem pavēlēja doties austrumu virzienā. 2. jūlijā sākās liela bēgļu kustība no Pampāļu, Ezeres, Auces, Talsu, Kandavas, Tukuma un Dobeles apkārtnēm. Lielas bēgļu straumes 5. jūlijā sāka plūst cauri Bauskai, kur atradās tilti pāri upēm un ceļiem, kas veda uz Koknesi un Daugavpili. Cita liela kolonna virzījās uz Rīgu. Kopējais bēgļu skaits šajā laikā varētu būt 300 000—400 000, kas sev līdzi dzina miljoniem liellopu, cūku un aitu. Mājlopu vidū drīz sākās slimības. Ceļmalas bija pilnas ar dzīvnieku līķiem, daudzi lopi izbēga, maldoties pa laukiem un mežiem barības meklējumos. Arī daudzi veci, slimi un bēgšanas novājināti cilvēki šajā ceļā mira. Ceļmalās parādījās kapu kopiņas. Lielā bēgļu straume sasniedza Jaunjelgavu un Jēkabpili, kur tiem nācās šķērsot Daugavu pa vienīgo pārceltuvi. Jaunjelgavā izveidojās 20 verstis gara bēgļu rinda. Sākās pārtikas un ūdens trūkums. Daļa bēgļu palika Vidzemes guberņā.
Lielākā bēgļu daļa caur Vidzemi un Latgali devās uz Krieviju. Šeit tie satikās ar Polijas un Lietuvas bēgļu kolonnām, kurās bija daudz vāciešu un ebreju, kuriem mājas bija jāpamet pēc īpaša Krievijas armijas virspavēlniecības rīkojuma. Bēgļi saplūda Pleskavā un Vitebskā. Sākot ar 1915. gada 14. jūliju, Pleskavā katru dienu ieradās 1500—3000 bēgļu. No šejienes tos ar vilcieniem tālāk sūtīja uz Novgorodu, Tveru, Jaroslavļu, Ribinsku. No Orlas uz austrumiem katru dienu nosūtīja ap 3000 bēgļu. Vitebskā bēgļiem uzturēties neļāva, liekot tiem doties tālāk uz Iekškrieviju.
Latviešus Krievijā bieži noturēja par vāciešiem. Bēgļiem neļāva apmesties pilsētās, bet sūtīja tālāk Iekškrievijas un Sibīrijas virzienā. Šeit vēlāk izveidojās Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālā padome, kas pārstāvēja ap 200 000 latviešus. Daļa no tiem bija kolonisti, kas uz Sibīriju bija pārcēlušies jau cara valdības laikā, kas šeit dalīja zemi.
Bēgļu palīdzības organizācijas
Jau līdz ar pirmo Lejaskurzemes un Lietuvas bēgļu ierašanos Rīgā 1915. gada aprīlī Rīgā tika izveidota pirmā Bēgļu apgādāšanas nodaļa. Pirmo palīdzību aprīļa bēgļiem aktīvi sniedza Rīgas lauksaimnieku centrālbiedrība un "Latviešu palīdzības komiteja karā iesauktiem" ar savu Dāmu komiteju. Komiteju izveidoja kara sākumā, dažādi palīdzot vairākiem tūkstošiem karā iesaukto ģimeņu. Sākoties jūlija bēgļu vilnim, komiteja ātri atvēra jaunas patversmes un ēdināšanas punktus. Daudzi bēgļi apmetās Juglā zem klajām debesīm. Viņu nodrošināšanai ar pārtiku rūpnīcas "Salamandra" telpās atvēra ēdnīcu, kas katru dienu izsniedza vismaz 1000 pusdienu porcijas.
Rīgas lauksaimniecības centrālbiedrība mēģināja pati īstenot gubernatora iepriekš noraidīto bēgļu kustības plānu. Jūlija sākumā tās pārstāvji sāka strādāt ar bēgļiem, sniedzot informāciju par tālākas kustības ceļiem, kur rekvizīcijai nodot lopus un saņemt par tiem atlīdzību. Lopu jautājums bija sevišķi aktuāls. Tā kā varasiestādes nebija veikušas lopu rekvizīciju, bēgļi mājas pameta ar visiem mājlopiem, kas drīz sāka masveidā apmirt. Vidzemes guberņas administrācija uzdeva Rīgas lauksaimniecības centrālbiedrībai organizēt mājlopu rekvizīciju un mājlopu pieņemšanas punktus. Drīz darbu sāka 15 rekvizīcijas komisijas. No bēgļiem pieņēma ne tikai zirgus un mājlopus, bet arī ratus un zirglietas. Daudzi bēgļi bija bēguši bez pienācīgiem personas dokumentiem, tādēļ Centrālbiedrība sāka palīdzēt arī ar jaunu dokumentu iegūšanu. Tā arī palīdzēja kurzemniekiem ar to Vidzemes saimnieku kontaktiem, kas bija gatavi izmitināt un ņemt darbā bēgļus. Kad bēgļi sasniedza Vidzemi, arī šeit sāka veidoties bēgļu palīdzības organizācijas, kas centās tiem palīdzēt ar pārtikas un pajumtes minimumu.
Nostiprinoties frontei, bēgļu plūdi augustā sāka apsīkt, un vairāk uzmanības varēja sākt pievērst viņu tālākai organizēšanai un apgādei jaunajās dzīves vietās. 1915. gada 12. augustā Maskavā notika apvienotā pilsētu un zemstu savienības sapulce, kurā noskaidrojās, ka bēgļus valdība cenšas virzīt pāri Urāliem uz Sibīriju. Maskavas latviešu biedrības izveidotā Bēgļu apgādāšanas komiteja izlēma veidot Centrālkomiteju, kas koordinētu rūpes par latviešu bēgļiem. Centrālkomitejas dibināšanas kongress notika Petrogradā 30. augustā. Tajā piedalījās 128 delegāti no 83 organizācijām. Lai samazinātu bēgšanas izraisīto postu, kongress nolēma aicināt gados vecākus cilvēkus no mājām vairs nebēgt un bēgļiem censties palikt Latgalē, Vidzemē vai vismaz Latvijas tuvumā, nedodoties uz Sibīriju. Idejai par bēgļu palikšanu pēc iespējas tuvāk Latvijas teritorijai un to paturēšanu vienkopus bija racionāls iemesls. Šajā laikā daudzi joprojām domāja, ka karš drīz beigsies un cilvēkiem būs daudz vieglāk atgriezties mājās, ja tie nebūs izklīdināti pa visu impēriju.
Bēgļu skaits
Vācijas okupācijas spēku veiktā tautas skaitīšana Kurzemes guberņā 1915. gada 30. septembrī uzrādīja 230 000 iedzīvotājus. Pirms kara šeit dzīvoja ap 800 000 cilvēku, no kuriem ap 600 000 bija latvieši. Palicējos bija daļa ebreju, kas pēc evakuācijas pavēles nebija paspējuši pamest Kurzemi. No Kurzemes bija aizbēguši vairāk nekā 570 000 iedzīvotāju, no kuriem ap 450 000—500 000 bija latvieši. 1916. gada augustā bēgļu Centrālkomitejas vadītājs Vilis Olavs ziņoja, ka bēgļu gaitās devušies 760 000 latviešu. No Rīgas un Rīgas apriņķa bēgļu gaitās devušies 175 000 latviešu, no Daugavpils apriņķa — 75 000, Kauņas guberņas — 35 000, vēl kādi 25 000 pametuši Rēzeknes un Cēsu apriņķus.
Iedzīvotāju bēgšana un piespiedu evakuācijas ļoti ietekmēja arī Rīgu, kuru kopā ar uz Iekškrieviju izvestajām fabrikām pameta desmitiem tūkstošu latviešu un krievu strādnieku.
Pēc Marģera Skujenieka aprēķiniem, no Kurzemes aizbēga 404 000 cilvēku, no Rīgas — 306 900 un no Rīgas apriņķa — 40 000. Kopā ar bēgļiem un evakuētajiem no citiem novadiem bēgļu gaitās esot devušies 850 000 cilvēku. Pirms kara sākuma Iekškrievijā jau dzīvoja un strādāja 220 000 latviešu. Tādējādi Krievijā atradās ap miljonu latviešu un citu Latvijas zemēs dzīvojošo cilvēku.
Atgriešanās dzimtenē
Neorganizēta bēgļu atgriešanās sākās revolucionārajā 1917. gadā. Citi izmantoja Padomju Latvijas nodibināšanos 1919. gada sākumā, lai atgrieztos mājās. Krievijas pilsoņu karš un Latvijas brīvības cīņas bēgļiem organizētu iespēju atgriezties dzimtenē deva tikai pēc Latvijas un Padomju Krievijas miera līguma noslēgšanas 1920. gada vasarā. Šajos gados tūkstošiem latviešu bija miruši no bada un slimībām, gājuši bojā pilsoņu kara haosā. Daudzi latvieši atbalstīja boļševikus un izvēlējās palikt Padomju Krievijā, kur viņu lielu daļu arestēja un nošāva Staļiniskā terora laikā īstenotā NKVD "Latviešu operācija".
Pēc miera līguma noslēgšanas bēgļu atgriešanos koordinēja Latvijas Iekšlietu ministrija, kuras vadībā šajos gados atradās Arveds Bergs un Alberts Kviesis. Abi bija pieredzējuši bēgļu organizāciju darbinieki, kas atviegloja šo darbu. 1921. gadā Latvijā atgriezās 95 000 cilvēku, un līdz 1924. gadam lielākā daļa to, kas gribēja un spēja atgriezties, bija to izdarījuši. Pēc tam atgriešanos traucēja tas, ka bija beidzies bēgļu atgriešanās termiņš un PSRS visādi ierobežoja izbraukšanu no valsts.
Latviešu bēgļi un militārās vienības no Sibīrijas atgriezās pa jūru, apceļojot apkārt pasaulei. Bēgļus ēdināja un transportēja uz valsts rēķina. Lielākos karantīnas centrus izvietoja Rēzeknē un Rīgā. Šeit bēgļus atutoja. No slimībām īpaši bīstams bija tīfs. Latvija arī kalpoja par pārvietošanās punktu daļai Lietuvas bēgļu, dažādu valstu karagūstekņiem, Krievijas politiskajiem bēgļiem. Bija arī braucēji no Rietumiem, kas politiskās pārliecības dēļ devās uz jauno sociālisma valsti. 1921. gadā Latviju abos virzienos šķērsoja 135 000 cilvēku.
Līdz 1928. gadam Latvijā oficiāli atgriezās 236 279 bēgļi, bet ceļā uz citām valstīm šķērsoja 278 743 caurbraucēji un Krievijas bēgļi. Pat pierēķinot iepriekš ar pašu spēkiem atgriezušos bēgļus, skaitļi rāda, ka ļoti liela daļa bēgļu Latvijā vairs neatgriezās. Daudzi bija miruši Krievijā vai dažādu iemeslu dēļ izvēlējās tur palikt. Iespēju atgriezties Latvijā izmantoja arī daudzi ebreji, kas izraisīja iekšpolitisku konfliktu un 1927. gada Pavalstniecības likuma referendumu.
Baltezera purvs
Baltezera purvs ir dabas liegums Saldus novadā. Izvietojies Cieceres pagasta austrumos, aizņem Baltezeru (35 ha), Baltezera purvu (133 ha) rietumos no tā un apkārtējos mežu masīvus. Izveidots 2004. gadā sugām bagāta un savdabīga biotopa — pārejas purva un slīkšņu saglabāšanā. Baltezers ir viena no Kurzemē nedaudzajām gludsporu ezerenes atradnēm un mieturaļģu hāru audzes, kā arī reta biotopa — oligotrofu līdz mezotrofu augu sabiedrību minerālvielām nabadzīgās ūdenstilpēs un to krastmalās vieta, arī vienīgā trejziedu madaras atradne Kurzemē un viena no retajām mušu ofrīdas atradnēm. Kopā dabas liegumā atzīmētas 18 aizsargājamo augu un 9 aizsargājamo putnu sugas. Liegums ir iekļauts Natura 2000 — Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju tīklā.
Ģeogrāfija
Liegums atrodas Austrumkursas augstienes vidusdaļā, Saldus pauguraines posmā starp ziemeļu-dienvidu virzienā izvietotajām Lutriņu un Zantes paugurgrēdām, tuvāk pēdējās dienvidu galam. Purvs izveidojies starppauguru ieplakā. 4-5 km uz rietumiem no tā atrodas Cieceres-Ķerkliņu subglaciālā iegultne.
Notekas no purva ir Brocēnu ezerā ietekošais Kazenieku strauts purva ziemeļdaļai un Baltezeram, un Cieceres ezerā ietekošā Dūņupe rietumdaļā.
Purvā ir izstrādājami kūdras krājumi 170 tūkstošu tonnu apmērā, kas ir nedaudz, salīdzinot ar citu tuvumā esošo atradņu potenciālajiem kūdras resursiem. Kūdras slāņa vidējais dziļums ir 2 m.
No mežu tipiem lielāko platību aizņem kūdreņi (g.k. šaurlapu kūdrenis) - 33,45%, purvaiņi (purvājs un niedrājs) - 31,87% un āreņi (g.k. šaurlapju ārenis) - 18,04%. Dominējošās ģintis ir priedes (38%), bērzi (29%) un egles (20%).
Vēsture
Pirms Otrā pasaules kara purvā notikusi kūdras ieguve, par kuru saglabājies ļoti maz ziņu. Tad arī rakti nosusināšanas novadgrāvji.
Neoplatonisms
Neoplatonisms ir termins, kas raksturo filozofijas tradīciju 3.—6. gadsimtā. Tas beidza pastāvēt neilgi pēc Justiniāna I ierosinātās Platona akadēmijas slēgšanas. Šo neoplatonisma periodu nereti dēvē par antīko neoplatonismu, un dažkārt izdala neoplatonisma attīstības virzienu tālākos laikmetos: viduslaiku neoplatonismā (teoloģiskā perspektīvā) un Renesanses neoplatonismā (antropocentriskā perspektīvā).
Baltezera purvs
Vēsture
Liegums izveidots 2004. gadā, līdz tam aizsardzības pasākumi teritorijā nav veikti. 2005. gadā tika piešķirts Natura 2000 statuss, tika izstrādāts darbības plāns, kurš vadījās no maksimālas neiejaukšanās teritorijā notiekošajā. Daudzi plānā paredzētie pasākumi netika realizēti. 2019. gadā tika izstrādāts jauns plāns uz laika posmu līdz 2031. gadam, kurš paredzēja iejaukšanos kādreiz divreiz lielākās purva ekosistēmas paplašināšanai.
Neoplatonisms
Neoplatonisms balstījās Platona un agrīno Platona skolēnu un sekotāju idejās, nereti iekļāva citu filozofu, it īpaši, Aristoteļa idejas. Dažādu neoplatonisma pārstāvju ideju spektrs ir atšķirīgs un plašs, tām kopīgs ir tikai platonisma pamats.
Baltezera purvs
Vēsture
Lieguma ziemeļu malā pēc 2005. gada vējgāzes tika veiktas lielas sanitārās cirtes, daļa no kurām vēlāk pārpurvojusies.
Vides problēmas
Liegumu negatīvi ietekmējošie faktori ir purva malās joprojām aktīvais nosusināšanas grāvju tīkls, kas veicina purva aizaugšanu ar mežu, mežu apsaimniekošana, bebru darbība, kas periodiski paaugstina Baltezera līmeni, līdz 2009. gada modernizēšanai radušies tuvējās cementa rūpnīcas kaļķainie nosēdumi. Purvā nākotnē veicamo pasākumu 2019. gada plāns paredzēja astoņu novadgrāvju aizsprostošanu, jauno koku izciršanu purvā, ierobežot bebru aktivitāti uz ezera izteces grāvja, niedru regulāru izpļaušanu ezerā. Visa lieguma teritorija atrodas valsts īpašumā, apmeklētāju slodze tajā ir nenozīmīga. Gaidāms, ka līdz ar kaļķaino izmešu ietekmes izbeigšanos purva augšņu skābums palielināsies (1996. gadā tas vidēji bija ap 3 pH) un tajā izzudīs vairākas augu sugas, kam vajadzīgs lielāks augsnes sārmainums.
Neoplatonisms
Par pirmo neoplatonisma pārstāvji var uzskatīt Plotīnu, kura idejām arī bija būtiska loma citu tālāko neoplatonisma pārstāvju filozofijā. Citi ievērojami neoplatonisma pārstāvji ir Porfirijs, Jamblihs, Hipatija, Jūliāns un Mihails Psells.
Dāme/Marka
Dāme/Marka (de) ir pilsēta un kopiena Vācijā, Brandenburgā, Teltovas-Flēmingas apriņķī pie Šprē pietekas Dāmes upes.
Vēsture
Rakstos pirmoreiz no 1186. gada. Pēc Otrā pasaules kara Dāme/Marka līdz 1991. gadam bija VDR sastāvā.
Brunners
Brunners (de, no Brunne — 'avots', 'aka'; sieviešu dzimtē Brunnere) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Stīvens N'Zonzi
Stīvens N'Zonzi (Steven Nkemboanza Mike Christopher Nzonzi; dzimis ) ir Francijas futbolists, aizsargs, Francijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2020. gada spēlē Ligue 1 kluba Stade Rennais F.C. sastāvā, kas viņu īrē no AS Roma.
Sasniegumi
Sevilla
Francija
Individuālie sasniegumi
Froma gambīts
Froma gambīts ir šaha atklātne, kas sākas ar gājieniem: '''1. f2-f4 e7-e5'''.
Tas pieder pie Bērda atklātnes un to klasificē pie flanga atklātnēm ar Šaha atklātņu enciklopēdijas kodu A02.
Vēsture
Atklātnes nosaukums veltīts dāņu šahistam M. Fromam, kas pirmais to ieviesis turnīru praksē, 1862. gadā Kopenhāgenas turnīrā to spēlējot pret M. Mollenstromu. 1874. gadā atklātnes analīzes publicējuši dāņu šahisti G. Nilsens un S. Sērensens. Mūsdienu vadošo šahistu praksē Froma gambīts reti sastopams.
Galvenie varianti
Pēc gājieniem:
Rubuļi (Ozolaines pagasts)
Ciema apkārtnē atrodas ūdenstilpes Gaiduļu ezers, Rubuļu ezers , viesu māja.
Podraga iela (Rīga)
Podraga iela ir iela Rīgas pilsētas Spilves apkaimē. Sākas krustojumā ar Daugavgrīvas šoseju un beidzas strupceļā. Ielas garums nav nosakāms.
Vēsture
Iela izveidota 1912. gadā un kopš tiem laikiem tas nosaukums netika mainīts.
Ielu savienojumi
Podraga iela krustojas tikai ar Daugavgrīvas šoseju.
Aleksotas funikulers
Aleksotas funikulers (lt) ir viens no diviem funikuleriem Kauņā, Lietuvā (otrs ir Zaļā kalna funikulers. Būvēts 1935. gadā. Atrodas Nemunas upes stāvajā krastā, iepretim Vītauta Dižā tiltam. Funikulers ir 142 metrus garš ar 29,5 grādu gradientu.
Karolinskas Universitātes slimnīca
Karolinskas Universitātes slimnīca ir universitātes slimnīca, kas atrodas Stokholmā, Zviedrijā. Kopā ar Karalisko Kārļa institūtu tā veido vienu no lielākajiem medicīnas, zinātnes un izglītības centriem Ziemeļeiropā.
Vēsture
Karolinskas Universitātes slimnīca ir izveidota 2004. gadā, apvienojot Karolinskas slimnīcu Solnā (dibināta 1940. gadā) ar Hudinges universitātes slimnīcu (dibināta 1972. gadā). Apvienotajā universitātes slimnīcā iekļauta arī Astrīdas Lindgrēnas Bērnu slimnīca un Bērnu slimnīca Hudingē. 2008. gadā Stokholmas lēnes padome pieņēma lēmumu būvēt jaunu Karolinskas Universitātes slimnīcas ēku Solnā. Pirmā kārta pacientiem tika atvērta 2016. gadā. Jaunā slimnīca celta un pārvaldīta ar publiskās-privātās partnerības palīdzību.
Pārvalde
Karolinskas Universitātes slimnīcu pārvalda slimnīcas Valde, kas ieceļ slimnīcas direktoru. Pacientu aprūpe ir sadalīta septiņās divīzijās 70 dažādās nozarēs. Zinātniskai pētniecībai un izglītībai ir savs personāls, kas savus uzdevumus veic ciešā sasaistē ar pacientu ārstēšanu. Savs personāls ir arī slimnīcas pārvaldei Solnas un Hudinges filiālēs.
Nemenčine
Nemenčine ir pilsēta Lietuvā uz ziemeļaustrumiem no Viļņas. Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā. Vairāk nekā 50% no pilsētas iedzīvotājiem ir etniski poļi. Starp pasaules kariem pilsēta atradās Polijas sastāvā.
Neputns
Vēsture
Vairākas “Neputna” grāmatas apbalvotas grāmatu mākslas konkursā “Zelta ābele”, kā arī ieguvušas Literatūras gada balvas apbalvojumus. 2007. gada starptautiskajā grāmatu mākslas konkursā “Pasaules skaistākās grāmatas” (Leipcigā) skaistāko grāmatu vidū tika nosaukta arī R.M. Rilkes “Stundu grāmata. Gleznu un tēlu grāmata”. 2002. gadā “Neputns” saņēma Latvijas Republikas Kultūras ministrijas balvu par ieguldījumu vērtīgu izdevumu tapšanā.
Rīgā, Tērbatas ielā 49/51 atrodas "Neputna" galerija.
2021.—2022. gada UEFA Eiropas konferences līgas sezona
2021.—2022. gada UEFA Eiropas konferences līgas sezona bija pirmā UEFA Eiropas konferences līgas, trešā līmeņa Eiropas futbola klubu turnīra, sezona. To organizēja UEFA. Sezona sākās ar pirmo kvalifikācijas kārtu. Kvalifikācijas spēles notika līdz 26. augustam. Grupu turnīrs sākās, bet sezona noslēdzās ar finālu Arena Kombëtare stadionā Tirānā, Albānijā.
Par uzvarētājiem kļuva Itālijas kluba AS Roma futbolisti, kas finālā ar 1:0 pieveica Nīderlandes vienību Roterdamas "Feyenoord".
2021.—2022. gada UEFA Eiropas konferences līgas uzvarētāji varēja iegūt tiesības spēlēt 2022.—2023. gada UEFA Eiropas līgas grupu turnīrā, taču AS Roma komanda to jau bija nodrošinājusi pēc rezultātiem 2021.—2022. gada Itālijas A sērijā.
1. kvalifikācijas kārta
1. kvalifikācijas kārtas izloze notika 2021. gada 15. jūnijā.
2. kvalifikācijas kārta
2. kvalifikācijas kārtas izloze notika 2021. gada 16. jūnijā.
Laimonis Šēnbergs
Laimonis Šēnbergs (1947) ir latviešu plakāta mākslinieks un dizaingrafiķis. Latvijas Valsts Heraldikas komisijas priekšsēdētājs (kopš 2003).
Dzīvesgājums
Dzimis Jaunpiebalgā. Mācījās Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolas Dekoratoru nodaļā, kuru beidza 1967. gadā un studēja Latvijas Mākslas akadēmijas Interjera un iekārtas nodaļā, ko beidza 1972. gadā. Kopš 1968. gada piedalījās daudzās plakātu izstādēs. Bija mākslinieku kombināta „Māksla” galvenais mākslinieks (1972-1982).
Latvijas Mākslinieku savienības biedrs kopš 1975. gada, tās valdes sekretārs (1982–1992), Latvijas PSR Valsts izdevniecību, poligrāfijas un grāmatu tirdzniecības komitejas (1982–1990) un Latvijas PSR Valsts kultūras komitejas galvenais mākslinieks (1988–1990). Vispārējo Latviešu dziesmu un deju svētku galvenais mākslinieks (1990, 1993). Latvijas Bankas mākslinieciskais konsultants kopš 1993. gada. Organizēja trīs personālizstādes – Cēsīs (1980, 2006) un Rīgā (1988).
Krēsla (nozīmju atdalīšana)
Krēsla var būt:
Jūlijs Roze
Jūlijs Roze (1892-1972) bija latviešu žurnālists un rakstnieks. Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Dzīvesgājums
Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija "Kopdarbības" (1922-1928), "Balss" (1924-1926) un "Daugavas" (1928-1932), "Jaunāko Ziņu" (1940) žurnālists. Līdztekus rakstīja dzeju un tulkoja Šekspīra "Hamletu" (1921, 1931), Flobēra "Bovarī kundze" (1926), Vailda "Cik svarīgi būt nopietnam" (1927) u.c. darbus. Vairākus gadus bija Latvijas Nacionālā teātra dramaturgs un literārās daļas vadītājs (1937-1940). Rīgas Dramatiskā teātra direktors (1942-1944).
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur bija Mērbekas teātra dramaturgs. 1950. gadā izceļoja uz ASV. Nodevās atmiņu un eseju rakstīšanai.
Medus bišu slimības
Medus bišu slimības ir slimības, ar ko slimo Eiropas medus bite (Apis mellifera). Medus bites ir nozīmīga lauksaimniecības sastāvdaļa — tās dod medu un apputeksnē augus. Līdz ar lauksaimniecības intensitātes palielināšanos, bišu labklājība ir būtiski pasliktinājusies — lielās zemes platībās notiek pļavu apsaimniekošana. Tiek audzētas monokultūras vai notiek apmežošana, lauksaimniecības kultūru slimību un kaitēkļu apkarošanā izmantoto pesticīdu un herbicīdu nelabvēlīgās ietekmes dēļ. Kā arī bišu slimību, piemēram, varratozes un Āzijas nozematozes dēļ. Bišu slimības rada ievērojamus ekonomiskus zaudējumus, jo traucē saimes attīstību, izraisa to ražības samazināšanos un pat bojāeju.
Slimību izplatība
Bites, vācot nektāru un ziedputekšņus, pārlidojot no viena auga uz citu var pārnest savā stropā zoopatogēnos mikroorganismus. Tātad bišu saimes veselība ir lielā mērā atkarīga no apkārtējās vides tīrības vai piesārņojuma. Stropā relatīvais gaisa mitrums sasniedz 75—80% un temperatūra ir ap 34—35 °C. Tā ir lieliska vide mikroorganismu augšanai, tomēr veselas bišu saimes spiets vienmēr ir tīrs — tur nav ne pelējuma, ne citu patogēnu. Tas skaidrojams ar to, ka bites izdala baktericīdas vielas uz sava ķermeņa. Ja darba bite ir slima, tad tā, barojot māti, to inficē. Savukārt, māte inficē citas bites ar saviem vielmaiņas galaproduktiem, ko tā izdala stropā. Bitēm raksturīga īpaša saziņa, kas ļauj informēt visu saimi gan par labām barības vietām, gan briesmām. Slimas bites ir inertas, tāpēc to komunikācija var būt pasīva un maldinoša, tādējādi apdraudot visu saimi.
Dominiks Kubalīks
Dominiks Kubalīks (cz, dzimis ) ir čehu hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2023) Kubalīks pārstāv NHL vienību Detroitas "Red Wings".
Medus bišu slimības
Slimību iedalījums
Izšķir infekcijas, invāzijas un nelipīgās slimības. Infekcijas slimību izraisītāji ir mikroorganismi (baktērijas, sēnes, vīrusi). Invāzijas slimības saistītas ar dzīvnieku valsts parazītiem (vienšūņi, ērces, u. c.). Savukārt, nelipīgās slimības saistītas ar ķīmisko piesārņojumu, sliktu kopšanu un tās nevar pāriet no vienas saimes uz citu. Patogēniem ir raksturīgs specifiskums — tas spēj ierosināt tikai noteiktu infekcijas procesu. Savukārt ķīmiskais piesārņojums, ko bites iegūst uzņemot nektāru un vācot ziedputekšņus no ķīmiski apstrādātiem augiem, var ilgstoši neizpausties līdz sasniedzis maksimālo devu, ko bites organisms spēj izturēt. Latvijā izplatītākās bišu infekcijas slimības ir varratoze, Āzijas nozematoze un maisiņu peri.
Dominiks Kubalīks
Spēlētāja karjera
Iepriekš Kubalīks ir spēlējis Čehijas Ekstralīgas kluba HC Plzeň sastāvā.
Medus bišu slimības
Maisiņu peri
Maisiņu peri ir infekcijas slimība, kuras ierosinātājs ir vīruss Morator aetatulae. Ar maisiņu peru slimību slimo aizvākoti peri un kūniņas. Infekciju pārnes darba bites, kas tīra šūnas un vēlāk kļūst par barotājām. Inficēšanās notiek uzņemot inficētu barību un ūdeni. Vīruss ir patogēns 5—6 dienas veciem cirmeņiem. Slimības ietekmē peri aiziet bojā, jo tiek iznīcināti bišu peru audi un zem hipodermas rodas telpa, kas pildīta ar ūdeņainu hemolimfu. Slimības izplatību sekmē vēss pavasaris un nepietiekams barojums.
Dominiks Kubalīks
Spēlētāja karjera
Čehijas hokeja izlases sastāvā Kubalīks ir spēlējis 2018. gada Pasaules čempionātā un 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.
Medus bišu slimības
Āzijas nozematoze
Āzijas nozematoze ir invāzijas slimība, ko izraisa vienšūnis Nosema apis. Ar nozematozi slimo darba bites un bišu mātes. Pirmo reizi tā identificēta Āzijas bitēm Apis cerana 1996. gadā. Uzskata, ka šis parazīts tika nodots tālāk Eiropas medus bitei Apis mellifera. Šobrīd nozematoze ir sastopama visā pasaulē un tā ir saistīta ar būtiskiem zaudējumiem medus bišu populācijās. Bites invadējas uzņemot ierosinātāja sporas ar piesārņotu barību. Tās izraisītājs parazitē un vairojas viduszarnas epitēlijšūnās. No barības trakta ar fēcēm tiek izdalītas nobriedušas Nosema apis sporas. Nozematozei raksturīgi kuņģa un zarnu darbības traucējumi — lipīga bišu caureja. Slimību pārnes bites barotājas, kas baro bišu māti. Tālāka izplatība notiek, bitēm sanitārēm savācot bišu mātes ekskrementus, kuros ir slimības ierosinātāja sporas. Ar nozematozi slimo pavasarī, slimības attīstība un izplatība bišu saimē saistīta ar sliktu barojumu un citiem nelabvēlīgiem apstākļiem. Ja saime ir inficēta, tad nozematoze ir vienlīdz izplatīta visā bišu saimē. Nozematozei raksturīga sezonalitāte — novērojamas sezonālas atšķirības inficēto bišu skaitā. Augstākie rādītāji konstatēti pavasarī un vasarā (aprīlī—jūnijā), bet zemākie rudenī un ziemā. Novembrī vienā bitē konstatētas 51,073+/-31,155 sporas, savukārt martā ievērojami mazāk- 11,824+/-6304 sporas. Veicot DNS PCR analīzi ir iespējams laicīgi atklāt N. Ceranae šķietami veselās bišu kolonijās. N. Ceranae infekcija samazina imūnās atbildes reakcijas medus bites organismā. Analizējot četrus antimikrobos peptīdus kodējošos gēnus, kas saistīti ar medus bišu humorālo imunitāti (defensīns, abaecīns, apidaecīns, himenoptaecīns), rezultāti parādīja, ka visu šo gēnu ekspresija ir būtiski samazināta trīs līdz sešas dienas pēc inficēšanas ar N. Ceranae, bet pēc divpadsmit dienām veiktās analīzes neparādīja nekādas būtiskas atšķirības no kontroles grupas rādītājiem.
Varratoze
Varratoze ir invāzijas slimība, kuru izraisa ērce Varroa destructor. Erce parazitē uz visiem bišu saimes locekļiem — bitēm, traniem, bišu mātes, kūniņām. Ar varratozi bites slimo visu gadu, ja netiek ārstētas, saime aiziet bojā trīs gadu laikā. Parazīts sūc bites hemolimfu un šādā ceļā, līdzīgi kā ērču encefalīta un Laima slimības gadījumā cilvēkiem, var pārnest citas infekcijas slimības. Hemolimfas daudzuma samazinājums agrīnā attīstības fāzē noved pie bites svara samazinājuma, kas ir ~7% pat, ja kāpuru invadējusi tikai viena ērce vienlaicīgi. Attiecīgi lielāks svara zudums novērojams pie lielāka parazītu skaita uz kāpura. Atkarībā no parazītu skaita bišu saimē sekas, ko tā izraisa var būt kroplīgu bišu un tranu dzimšana, kā arī sliktākajos gadījumos, dzimst neauglīgas mātes un trani. Slimības izplatību ietekmē bišu māšu ievešana un pārvietošana, jo slimības pazīmes pamanāmas tikai trešajā gadā pēc invadēšanās. Interesanti, ka pastāv negatīva korelācija starp nozematozi un deformēto spārnu vīrusu (DWV), ko pārnēsā ērce Varroa destructor. Tas nozīmē, ka šiem patogēniem ir antagonistu mijiedarbība — jo lielākā daudzumā ir viens mikroorganisms, jo mazākā daudzumā medus bites organismā sastopams otrs.
Ārstēšana: Varratozes izraisītāju apkarošanā var izmantot etiķskābi apstrādājot stropus bezperu periodā. Šī metode dod ~98,65% parazītu skaita samazinājumu. Efektīvs līdzeklis cīņā ar varratozi ir mahagonijkoka Swietenia mahogani lapu ekstrakts. Tā izmantošana dod 100% efektivitāti 12 dienas pēc apstrādes. Šis ekstrakts rada nelielu vai nekādu ietekmi uz medus bišu veselību.
Toksikozes
Nelipīgās slimības saistītas ar ķimikālijām, kuras tiek izsmidzinātas kultūraugu aizsardzībai pret kaitēkļiem. Toksikozes lielākos zaudējumus bišu saimēm nodara tieši pavasarī, jo lielā skaitā bojā iet peri un arī darba bites. Ķimikālijas pēc to kaitīgās iedarbības uz kukaiņiem iedala ārējās un iekšējās iedarbības indēs. Ārējās iedarbības indes darbojas uz kukaiņa ķermeņa apvalku, bet iekšējās uz tā iekšējo orgānu sistēmām. Kaitīgo vielu ietekmē ir ļoti dažāda, tas atkarīgs no konkrētās vielas. Tās var bojāt nervu sistēmu, elpošanas orgānu darbību, izraisīt atsevišķu orgānu nekrozi, utt. Bites saindējas gan nonākot tieši izsmidzināšanas mākonī, gan arī vācot nektāru un ziedputekšņus no ar pesticīdiem apstrādātiem augiem. Stropā toksikoze izplatās ar saindēto barību, ko atnes bites vācējas. Tādējādi saslimst arī peri, bišu māte un trani. Ķimikāliju izsmidzināšana uz laukiem ir ieteicama vēlu vakarā vai naktī, jo tad bites ir miera periodā, nelido apkārt un tiešā veidā nevar saņemt toksiskās vielas.
Pesticīdu izmantošana lauksaimniecībā ir nozīmīgs bišu veselību ietekmējošs faktors, saindēšanās notiek jau pēc vienas miglošanas reizes, lielākoties tas ir saistīts ar nepareizu pesticīdu pielietojumu, kā rezultātā piesārņojums nonāk ziedu nektārā un ziedputekšņos. Kā arī stropi tiek apstrādāti ar insekticīdiem, kas pasargā bites no parazītiem, piemēram, ērcēm. Neskaitot ietekmi uz biškopības produktu kvalitāti, ko atstāj piesārņojums, tas ietekmē bišu uzvedību, veselību un visas saimes veselību. Eiropas komisija ieteikusi ierobežot neonikotinoīdu insekticīdu (klotianidīns, imidakloprids, tiametoksams) lietošanu, ko izmanto sēklu, augsnes un lapotnes apstrādei pret kaitēkļiem. Pesticīdi nelabvēlīgi ietekmē bišu spēju meklēt barību, izmaina gēnu ekspresiju cirmeņos. Saindēšanās ar pesticīdiem palielina uzņēmību pret nozematozes izraisītāju. Nepareiza insekticīdu lietošana ietekmē bišu veselību — insekticīds piometrozīns (Plenum WG-50®) ietekmē medus bišu spēju mācīties, kas saistīta ar barības atrašanu. Rezultāti parāda, ka medus bišu spēja mācīties netiek ietekmēta pie rekomendētās piometrozīna dozas un būtiskas novirzes no normas parādās tikai pie koncentrācijas, kas 100 reizes pārsniedz rekomendēto piometrozīna daudzumu.
Pesticīdu piesārņojuma, infekcijas un invāzijas slimību ietekmes noteikšana
Slimību ietekmes noteikšanai izmanto bišu cirmeņu RNS un analizē iespējamās gēnu ekspresijas izmaiņas. Tiek ekstrahēts RNS, katram kāpuram atsevišķi. Gēnu ekspresijas izmaiņas tiek konstatētas izmantojot kvantitatīvo polimerāzes ķēdes reakciju (PCR), analizējot gēnus, kas atbild par fizioloģiskiem procesiem un imunitāti. Atkarībā no tā vai novērotas kāda gēna izmaiņas, izdara secinājumus par toksīnu vai slimību ietekmi uz gēnu ekspresiju. Rezultātā var secināt, vai konkrētas vielas vai slimības ietekmē mainās gēnu ekspresija un vai šīs izmaiņas ietekmē uzņēmību pret kādu no infekcijas vai invāzijas slimībām.
Ernests Brože
Ernests Brože (dzimis 1898. gada 9. novembrī Bauņu pagastā, miris 1994. gada 2. februārī Silverspringsā, Mērilendā, ASV ) bija latviešu inženieris un uzņēmējs. Studentu korporācijas Patria loceklis. A/S "Farmācija" direktors-rīkotājs (līdz 1944. gadam), Tirdzniecības-Rūpniecības kameras loceklis. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.
Otrā pasaules kara beigās devās trimdā uz Vāciju, kur nometināts bēgļu nometnē "Valka". Vēlāk izceļoja uz ASV, dzīvoja Kalamazū, Mičiganā un Silverspringsā, Mērilendā.
Kaiovu-tanoanu valodas
Kaiovu-tanoanu (arī tanoanu vai tanoanu-kaiovu) ir Ziemeļamerikas indiāņu valodu saime, kurā runāja Ņūmeksikā, Kanzasā, Oklahomā un Teksasā. 2000. gadā kaiovu-tanoanu valodas prata 9230 cilvēki.
Tivu valodās (taosu, pikuri, dienvidu tivu), tevu valodā un tovu valodā runāja Ņūmeksikas pueblu tautas. Visu šo valodu kopnosaukums ir tanoanu.
Kaiovu valodā runāja Oklahomas dienvidrietumos.
Valodas
Tanoanu valodu saimes atzari un septiņas valodas:
Nosaukums
Tanoanu valodas (tivu, tevu un tovu) ilgu laiku bija organizētas lielā pueblu valodu saimē. Sākotnēji kaiovu valodas iekļaušana saimē bija strīdīga, — kaiovu kā Lielo Līdzenumu cilts dzīvesveids bija ļoti atšķirīgs no pueblu iemītnieku dzīvesveida. Šķiet, tovu valoda ir tuvāka kaiovu nekā tivu-tevu valodām. Tāpēc termini tanoanu un kaiovu-tanoanu ir sinonīmi. Taču kultūras atšķirību dēļ joprojām biežāk lietotais nosaukums ir kaiovu-tanoanu.
Izpētes vēsture
Tanoanu valodu radniecību 19. gadsimta beigās atzina Džons Veslijs Pauels (John Wesley Powell). Savukārt par tanoanu un kaiovu pirmo reizi izteicās Džons Pībodi Haringtons (John Peabody Harrington) 1910. gadā, kas tika apstiprināts vēlākos pētījumos.
Imre Tekeli
Grāfs Imre Tekeli Kēšmārki (hu, dzimis, miris ) bija ungāru augstmanis, kurucu vadonis, sacelšanās vadītājs pret Hābsburgu varu, Transilvānijas princis un, neilgu laiku, Augšungārijas (mūsdienu Slovākijas) valdnieks.
Tomēr, neuzticēdamies imperatoram, Imre Tekeli vēlāk atzina Osmaņu impērijas sultāna atbalstu un kļuva par tā vasali. Lielā turku kara laikā karoja turku pusē, tai skaitā kaujas par Vīni laikā 1683. gada septembrī. Pēc Vīnes sakāves vēl piedalījies vairākās kaujās (piemēram, Zentas kaujā), vairākkārt atradies turku ieslodzījumā.
Pakešu komutācija
Pakešu komutācija ir sakaru tīkla realizācijas veids, kurā visus nosūtītos datus, neatkarīgi no satura, veida vai struktūras sadala blokos, ko sauc par paketēm. Katra pakete tiek maršrutēta individuāli, vadoties no tajā esošās informācijas. Pakešu komutācija piegādā mainīga bitu ātruma datu plūsmu pa koplietošanas tīklu. Paketēm šķērsojot tīkla adapterus, tīkla komutatorus, maršrutētājus un citus tīkla mezglus, tās tiek buferizētas un rindotas, kā rezultātā tām ir mainīga aizkavēšanās.
Gadījumā, ja sakariem tiek piemērota maksa, piemēram, mobilo sakaru pakalpojumos, ķēžu komutācijas gadījumā tā ir maksa par savienojuma laika vienību, pat tad, ja dati netiek sūtīti. Turpretī pakešu komutācijai ir raksturīga maksa par pārsūtīto informācijas vienību, parasti megabaitu.
Pakešu komutācijas veidi
Ir divi galvenie pakešu komutācijas veidi:
Baltezers (Variešu pagasts)
Baltezers (arī Baltais ezers, Timsmales ezers) ir beznoteces dzidrūdens ezers Jēkabpils novada Variešu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos mežainā apvidū Madonas—Trepes vaļņa malā. Ezers izstiepts, ar sašaurinājumu vidū, krasti slīpi, dienvidaustrumos stāvi, dibens dūņains, vietām smilšains, akmeņains, siekstains. Mīt līdaka, asaris, ķīsis, karūsa, rudulis. Krastā divas atpūtas vietas, vairākas peldvietas. Ziemeļrietumu krastā Timsmales ciems. Ezers kopā ar apkārtējo teritoriju iekļauts 2004. gadā dibinātajā Timsmales ezera dabas liegumā.
Maslovas vecticībnieku lūgšanu nams
Maslovas vecticībnieku lūgšanu nams ir vecticībnieku lūgšanu nams, kas atrodas Krāslavas novada Andrupenes pagasta Maslovas ciemā, uz dienvidrietumiem no Andrupenes. Celts 1928.—1932. gadā.
Raibie zemesstrazdi
Raibie zemesstrazdi (Zoothera) ir mežastrazdu dzimtas (Turdidae) dziedātājputnu ģints, kas apvieno 20 mūsdienās dzīvojošas sugas un vienu izmirušu sugu. Šīs ģints sugas ir vidēji lieli strazdi, kas ir kukaiņēdaji vai visēdāji. Visas raibo zemesstrazdu sugas mājo Āzijā. Latvijā līdz šim tikai vienu reizi novērota viena suga — raibais zemesstrazds (Zoothera aurea).
Korkas grāfiste
Korkas grāfiste (en, ga) ir grāfiste Īrijas dienvidos, Mansteras provincē. Korkas grāfistes pārvaldes centrs atrodas Korkā. Korkas grāfiste ir lielākā grāfiste Īrijā pēc platības. grāfistē dzīvoja 581 231 iedzīvotājs.
Raibie zemesstrazdi
Sistemātikas izmaiņas
Pēdējos gados, balstoties uz ģenētiskajiem pētījumiem, raibo zemesstrazdu ģints sistemātika ir ievērojami mainījusies. No tās izdalīta liela daļa zemesstrazdu sugu, kas apvienotas zemesstrazdu ģintī (Geokichla). Toties daudzbalsu mežastrazds (Ixoreus naevius) izdalīts monotipiskā daudzbalsu mežastrazdu ģintī (Ixoreus) un acteku strazds (Ridgwayia pinicola) monotipiskā acteku strazdu ģintī (Ridgwayia).
Vairākas pasugas mūsdienās izdalītas kā atsevišķas sugas. Piemēram, Krievijas Eiropas daļā dzīvojošais raibais zemesstrazds mūsdienās tiek sistematizēts kā atsevišķa suga — Zoothera aurea.
Sistemātika
Raibo zemesstrazdu ģints (Zoothera)
Al. Blašērs
Al. Blašērs (fr) bija franču kroketa spēlētājs, kurš startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.
Ingrīda Edīte Saulīte
Ingrīda Edīte Saulīte (dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā) ir pedagoģe, horeogrāfe, latviešu deju svētku virsvadītāja. Strādājusi E. Melngaiļa Tautas Mākslas namā un J. Vītola Latvijas Valsts Konservatorijā. Triju Zvaigžņu ordeņa virsniece, LPSR Tautas skatuves māksliniece, LPSR un Polijas TR Nopelniem bagātā kultūras darbiniece, Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendiāte.
Al. Blašērs
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē startēja kroketa sacensībās. Vienspēlēs ar vienu bumbu viņš pirmajā kārtā ieguva trešo vietu ar 17 punktiem, bet otrajā kārtā ieguva 4. vietu ar 22 punktiem. Savukārt vienspēlē ar divām bumbām kopvērtējumā izcīnīja 4. vietu.
Ingrīda Edīte Saulīte
Dzīves gājums
Ingrīda Edīte Saulīte ir dzimusi 1935. gada 24. oktobrī Rīgā. Mācījās Rīgas 19. septiņgadīgajā skolā. No 1946. gada līdz 1952. gadam mācījās Rīgas Horeogrāfijas vidusskolā pie pedagogiem: Tamāras Vītiņas, Marinas Sizovas, Valentīna Bļinova un Helēnas Tangijevas-Birznieces. Skolu pabeidza kopā ar saviem klasesbiedriem: Haraldu Ritenbergu, Artūru Ēķi, Ināru Ginteri. Šajā izlaiduma klasē pie Valentīna Bļinova mācījās arī Uldis Žagata un Alfrēds Spura, kuri diplomus saņēma dažus gadus agrāk, kā arī 16 gadus vecais Māris Liepa.
Pēc skolas beigšanas Ingrīda Edīte Saulīte 17 gadu vecumā sāka strādāt E. Melngaiļa Tautas mākslas nama horeogrāfijas sektorā. Ingrīda Edīte Saulīte tika ievēlēta par Latvijas Mūzikas biedrības Deju biedrības priekšsēdi, iedibina Mildas Lasmanes ceļojošo balvu par sasniegumiem latviešu dejas saglabāšanā un attīstībā.1965. gadā, 5. Deju svētkos, Ingrīda Edīte Saulīte kļuva par svētku virsvadītāju, ieviesa deju laukuma marķēšanu un deju lieluzveduma horeogrāfiju zīmējumu fiksēšanu. 7. Deju svētkos (1975) Ingrīda Edīte Saulīte debitēja kā mākslinieciskā vadītāja kopā ar Uldi Žagatu.
Ingrīda Edīte Saulīte ir 9 Vispārējo Dziesmu un Deju svētku un 5 skolu jaunatnes Deju svētku virsvadītāja un mākslinieciskā vadītāja, 6 Deju svētku Goda virsvadītāja, Starptautiskā tautas deju festivāla ”Sudmaliņas” idejas autore, mākslinieciskā vadītāja, baletmeistare (1992, 1994, 1996). Ingrīda Edīte Saulīte ir 100 laukuma horeogrāfiju autore, viņas zinātniski metodiskajā darbībā sarakstītas un izdotas 5 deju grāmatas, izveidoti 15 latviešu un citttautu deju krājumi.
Silvija Dreimane
Silvija Dreimane (dzimusi ) ir Latvijas juriste un politiķe. Bijusi 7. Saeimas sekretāre (1998—2002). Sākotnēji pārstāvējusi Jauno partiju, vēlāk piedalījusies vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta.
Biogrāfija
1991. gadā absolvējusi Latvijas Universitāti ar grādu tiesību zinātnēs. Bijusi Latvijas prezidenta Gunta Ulmaņa kancelejas vadītāja vietniece 1997. gadam.
Politiskā darbība
1998. gadā iesaistījusies politikā, piedaloties Jaunās partijas dibināšanā, tika ievēlēta par tās atbildīgo sekretāri. 7. Saeimas vēlēšanās Jaunā partija virzīja S. Dreimani kā Saeimas priekšsēdētājas amata kandidāti.
Pēc ievēlēšanas 7. Saeimā, S. Dreimane kļuva par Saeimas sekretāri un Jaunās partijas frakcijas priekšsēdētāju. 2000. gada maijā viņa neparakstīja Andra Bērziņa valdības koalīcijas līgumu un atkāpās no frakcijas priekšsēdētājas amata. Neilgi pēc tam S. Dreimane kopā ar deputātiem Ingrīdu Ūdri un Imantu Stirānu izstājās no partijas, taču nepameta tās Saeimas frakciju.
S. Dreimane nepiedalījās 2002. gadā notikušajās 8. Saeimas vēlēšanās, taču kļuva par jaunās Saeimas priekšsēdētājas I. Ūdres (ievēlēta no Zaļo un Zemnieku savienības) politisko padomnieci.
Rudiņi (Pildas pagasts)
Rudiņi ir ciems Pildas pagastā, Ludzas novadā. Atrodas 298 km attālumā no Rīgas.
Silvija Dreimane
Politiskā darbība
2006. gadā S. Dreimane kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, nebūdama to veidojošo partiju biedre, taču netika ievēlēta. 2009. gadā neveiksmīgi kandidēja arī Eiropas Parlamenta vēlēšanās no ZZS saraksta. 2010. gadā nesekmīgi kandidēja arī 10. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta Latgales apgabalā.
Glēzeris
Glēzeris (arī Pilsezers, Piriču ezers, Pīrijervs (et)) ir ezers Valkas novada Ērģemes pagasta ziemeļaustrumos. Ezeru šķērso valsts robeža ar Igauniju, un tā ziemeļu daļa atrodas Igaunijas teritorijā.
Glēzerī dzīvo asari, līdakas un raudas. Tas ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā.