cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oto II Otons
Pirmais varas posms
Pēc tēva nāves 973. gada 7. maijā, 18 gadus vecais Oto kļuva par imperatoru, taču jau drīz tam nācās saskarties ar sava brālēna, Bavārijas hercoga Heinriha II ambīcijām. 955. gadā bija miris Oto I brālis, Bavārijas hercogs Heinrihs. Hercogistē valdīja viņa atraitne Judīte, kas savu dēlu bija izprecinājusi Burgundijas karaļa meitai, bet savu meitu izprecinājusi Švābijas hercogam Hermanim. Pēc Švābijas hercoga nāves Oto II Švābiju uzticēja savam radiniekam, ko Heinrihs II uzskatīja par savas dzimtas mantojuma tiesību pārkāpumu. Heinriha II dumpi atbalstīja Bohēmijas hercogs Boļeslavs un Polijas Meško I Pjasts. Dumpis beidzās tikai 976. gadā, kad Oto armija piespieda Henriju bēgt uz Bohēmiju. Lai samazinātu Bavārijas hercogistes varu, Oto no tās atšķēla Karintijas hercogisti un Veronas markgrāfisti.
974. gadā Dānijas un Norvēģijas karalis Haralds Zilzobis, kas iepriekš bija impērijas vasalis, sacēlās pret Oto II. Pēc sākotnējās sakāves impērijas armija uzvarēja dāņus un Oto II pasludināja Dānijas aneksiju, padzenot Haraldu uz Norvēģiju.
Nestabila situācija valdīja arī Romā, kur 974. gadā pāvestu Benediktu VI nogalināja Romas augstmaņu un antipāvesta Bonifācija VII atbalstītāji.
Senais konflikts ar Franciju par Lotaringu 978. gadā noveda pie franču karaļa Lotāra iebrukuma impērijā un galvaspilsētas Āhenes ieņemšanas. Uzbrukums nāca kā pārsteigums Oto II, kam nācās bēgt no pilsētas. Jau trīs dienas vēlāk Lotāra armija Āheni pameta. Atriebjoties Oto iebruka Francijā un dažas nedēļas aplenca Parīzi, savu militāro nometni izvietojot Monmartrā, līdz 978. gada 30. novembrī bija spiests neveiksmīgo aplenkumu pārtraukt un atgriezties Vācijā. Karalis Lotārs, kura troni apdraudēja brālēns Hugo Kapets, lūdza Oto piedošanu un atteicās no tiesībām uz Lotaringu.
Pēc Francijas, sekojs veiksmīgs Oto II karagājiens pret Polijas Meško I.
Konflikti starp Oto māti Adelaidi un sievu Teofanu 978. gadā noveda pie Adelaides izraidīšanu uz Burgundijas karalisti, kurā valdīja viņas brālis. 980. gadā Teofanu dzemdēja troņmantinieku, nākamo imperatoru Oto III.
Itālijā
Nestabilā situācija Romā 979. gadā lika pāvestam Benediktam VII aicināt Oto pēc militāras palīdzības. Imperators, kas veiksmīgi bija nodrošinājis savas dienvidu, ziemeļu un austrumu robežas, sāka domāt par Itālijas pussalas dienvidu iekarošanu. 980. gada oktobrī Oto ar pavadoņiem ieradās Itālijā. 981. gada 9. februārī viņš sasniedza Romu un atjaunoja pāvesta varu pilsētā. Romā ķeizars ar galmu nosvinēja Lieldienas, viņam pievienojās māte Adelaide, Burgundijas karalis Konrāds un Francijas hercogs Hugo Kapets ar augstmaņiem.
Oto II mēģināja savai varai pakļaut visu Itālijas pussalu, kuras dienvidu zemes piederēja langobardiem un Bizantijai, kā arī nesen Sicīliju iekarojušajiem musulmaņiem. Viņa nodomus atbalstīja Teofanu, kas vēlējās pārņemt kontroli pār Bizantijas zemēm pēc tam, kad viņas radinieku bija nogalinājis konkurējošas dinastijas pārstāvis. Pēc sākotnējiem panākumiem Oto II 982. gadā Itālijas dienvidos cieta pilnīgu sakāvi neveiksmīgā Stilo kaujā pret musulmaņu armiju. Kaujā krita imperatoram lojālie langobardu augstmaņi, un bizantieši izmantoja iespēju atjaunot savu ietekmi reģionā. Daudzu līdzgaitnieku nāve kaujā lika Oto II augstos amatos iecelt agrāk nežēlastībā kritušos dumpīgos augstmaņus. Ziņas par imperatora sakāvi izraisīja problēmas impērijas Baltijas jūras piekrastes zemēs, kur sākās slāvu sacelšanās, un impērija slāvu zemes zaudēja uz gandrīz 200 gadiem.
Karagājieni dienvidos
Reaģējot uz Oto I impērijas teritoriālajām ambīcijām Itālijas pussalā, Bizantijas impērija reorganizēja savu teritoriju pārvaldi, izveidojot Itālijas katepanātu, kura pakļautībā bija arī Kalabrijas stratēgs. Sākoties Sicīlijas emīra Abulkasima reidiem, Bizantijai izdevās īslaicīgi iekarot Mesīnu, taču impērijas galvenos spēkus piesaistīja karš ar Fatimīdu kalifātu un iekšējām cīņām par imperatora troni.
Apūlija, Kalabrija un Neapole joprojām atradās Bizantijas impērijas pakļautībā. Kapuja, Benevento, Spoleto, Salerno un citas teritorijas atradās imperatora vasaļa, hercoga Pandulfa kontrolē. Visus Itālijas dienvidus apdraudēja musulmaņu ekspansija Vidusjūrā. 964. gadā tie padzina bizantiešus no Sicīlijas un sāka uzbrukumus Itālijas pussalai. Uzzinot par Oto II plānoto karagājienu, bizantieši, kas baidījās, ka Oto varētu izlemt iekarot arī viņu teritorijas, brīdināja neiebrukt Bizantijas zemēs. Oto šo brīdinājumu ignorēja un iebruka Apūlijā. Vēl pirms karagājiena sākuma bija miris hercogs Pandulfs, un viņa zemes sadalīja mantinieki. Situācija šeit kļuva nestabila. Mirstot Pandulfam, viņa valsti sadalīja dēli. Landulfs IV mantoja Kapuju-Benevento, kamēr tēva vārdā nosauktais Pandulfs mantoja Salerno. Benevento iedzīvotāji bija neapmierināti ar kapujiešu varu un sadumpojās, padzenot Landulfu IV. Sadumpojās arī Salerno, padzenot Pandulfu un par valdnieku uzaicinot Bizantijai uzticīgo Amalfi hercogu Manso III. Oto II atzina Kapujas un Benevento sadalīšanos, bet Salerno pakļaušanos viņam izdevās panākt tikai atļaujot Manso III saglabāt varu. Ar papildspēkiem no Vācijas 982. gadā imperators atkal iebruka Apūlijā. Bari un Taranto izdevās ieņemt ar grūtībām. Šajā brīdī ienāca ziņas par reģionā iebrukušajiem musulmaņu spēkiem.
982. gada maijā imperators ar karaspēku caur Salerno devās uz Kalabriju. Pirmajā kaujā musulmaņi tika sakauti un bēga, taču dodoties tālāk, Oto armija jūras piekrastē tika aplenkta un sakauta. Oto pats izglābās un netālu esoša bizantiešu kuģa. Uzzinot par smago sakāvi, impērijas ziemeļos sadumpojās dāņi un slāvu vendi, bet Milānā iedzīvotāji padzina arhibīskapu. Vendu sacelšanās rezultātā tika izpostītas Brandenburgas un Magdeburgas arhibīskapijas, tika zaudēta daļa pierobežas teritoriju.
Attiecības ar Venēciju
Venēcijas republikā par varu cīnījās Svētās Romas impērijas un Bizantijas impērijas piekritēji. Pēc divu tirdzniecības embargo ieviešanas Oto 983. gadā izdevās panākt Venēcijas pakļaušanos, taču viņa nāves dēļ Venēcijas iekļaušana impērijā nenotika.
Pēc neveiksmes dienvidos, Oto II pievērsās Venēcijas republikas pakļaušanai. Savas izdevīgās atrašanās vietas dēļ pasargāta no uzbrucēju reidiem, tā bija kļuvusi par galveno tirdzniecības starpnieku starp Bizantiju un Rietumiem. Iekšpolitiski Venēciju postīja konflikts par vēlēto dodžu varu, kuri vēlējās izveidot mantojamu dinastisko varu. Valdošā elite bija sašķēlusies divās frakcijās. 976. gadā nogalinātais dodžs Pjetro IV Kandiano bija precējies ar Toskānas Gualdradu, imperatores Adelaides tuvu radinieci. Dodžam Tribuno Memmo 983. gada jūnijā izdevās izlīgt ar Oto II. Imperators atjaunoja pilsētai piešķirtās privilēģijas, kamēr tā atzina viņa virsvaru. Iekšējais konflikts starp Kaloprini un Morosini dzimtām noveda pie Stefana Kaloprini bēgšanas no Venēcijas uz Veronu pie imperatora, apsolot tam pilnīgu pilsētas pakļaušanos, ja vien viņš iegūs dodža krēslu. Oto II izmantoja šo iespēju, izvēršot Venēcijas blokādi no sauszemes, taču šī kampaņa beidzās līdz ar imperatora nāvi 7. decembrī.
Mantinieka ievēlēšana
Vācu zemju augstmaņi, šķērsojot Alpus, 983. gada pavasarī ieradās uz impērijas augstmaņu sapulci Veronā. Šeit vācu un itāļu augstmaņi kopīgi ievēlēja Oto II trīs gadus veco dēlu Oto III par karali, nodrošinot dinastijas turpināšanos. Oto II sāka gatavoties jaunam karagājienam pret musulmaņiem, taču saslima un 983. gada 7. decembrī mira 28 gadu vecumā. Oto II mira Lukā no malārijas un tika apglabāts Romas Svētā Pētera bazilikā. Troni mantoja trīs gadus vecais dēls Oto III, par kura reģenti līdz nāvei 991. gadā kļuva māte Teofanu, bet pēc tam — vecāmāte Adelaide.
Trīspadsmit kolonijas
Trīspadsmit kolonijas bija grupa ar britu aizjūras teritorijām, kas tika izveidotas 17. un 18. gadsimtā un atradās Ziemeļamerikas Austrumu krastā gar Atlantijas okeānu. Kā "trīspadsmit kolonijas" tās plašāk kļuva pazīstamas tad, kad 1775. gada pavasarī tās kopīgi uzsāka militāru pretestību Lielbritānijas virskundzībai Ziemeļamerikas kontinentā, kas turpmākajos gados pārauga ASV Neatkarības karā. Trīspadsmit kolonijas, kas gala rezultātā 1776. gadā pasludināja savu neatkarību no Lielbritānijas, bija: Delavēra, Pensilvānija, Ņūdžersija, Džordžija, Konektikuta, Masačūsetsa, Mērilenda, Dienvidkarolīna, Ņūhempšīra, Virdžīnija, Ņujorka, Ziemeļkarolīna un Rodailenda.
Gorodoka (ciems)
Gorodoka bija apdzīvota vieta Preiļu novada Aglonas pagastā, atradās pagasta austrumu daļā 34 km no novada centra Preiļiem, 9 km no pagasta centra Aglonas un 242 km no Rīgas. Ciema tuvumā atrodas Gorodokas pilskalns.
Krāslavas katoļu baznīca
Krāslavas katoļu baznīca var būt:
Ginovka
Ginovka ir ciems Sventes pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 197 km attālumā no Rīgas.
Kopīgais visums
Kopīgais visums vai kopīgā pasaule ir vairāku darbu kopums, kurā vairāki rakstnieki (vai mākslinieki) neatkarīgi viens no otra veido atsevišķus darbus, kas iekļaujas kopējā sižeta līnijā, tēlos vai šī projekta pasaulē. Parasti kopīgais visums ir raksturīgs zinātniskās fantastikas žanram.
Terminu "kopīgais visums" izmanto arī komiksos, lai atspoguļotu kopējo vidi, ko radījis izdevējs un kurā tēli, notikumi un norises vietas no vienas produktu līnijas varētu parādīties citās mediju franšīzēs.
Kopīgo visumu, kas tiek publicēta dažādos medijos (piemēram, romānos, filmās, videospēlēs, u.t.t.), un kur katra publikācija audzē pasaules vēsturi, pamatstāvokli, sauc par "iedomāto izklaides vidi" (imaginary entertainment environment).
Tāpat termins tiek izmantots daudz plašākā nozīmē ārpus literārās vides, lai izteiktu starpdisciplinaritāti vai sociālo vienotību, biežāk "kopīgā diskursa visuma" kontekstā. *
Alona smirnovi
Alona smirnovi ir ūdensblusu suga. Atrasta Ohridas ezerā (uz Ziemeļmaķedonijas un Albānijas robežas) un aprakstīta 1972. gadā. Tas ir zemūdens vēžveidīgais, kas apdzīvo pazemes alas (stigobionts).
Vecās Forštates vecticībnieku lūgšanu nams
Vecās Forštates Nikolaja-Dievmātes Patvēruma vecticībnieku baznīca ir vecticībnieku dievnams, kas atrodas Daugavpils ziemeļos, Vecās Forštates rajonā, Līksnas ielā 38.
Lūgšanu nams tika uzcelts no 1888. līdz 1889. gadam, jo vecais nams Šuņezera krastā bija nolietojies. Pēc Krievijas impērijas noteikumiem, vecticībnieku lūgšanu namiem nedrīkstēja būt ārēji redzamu simbolu, kas liecinātu par dievnamu. 1905. gadā, kad likumi kļuva liberālāki, pie baznīcas tika piebūvēts atsevišķi stāvošs zvanu tornis. 1909. gadā tika pasūtīts lūgšanu nama torņa projekts, tomēr to nerealizēja. Dievnamam tornis tika uzbūvēts un iesvētīts 1930. gadā. Kopš 2006. gada notiek pakāpeniska dievnama pārbūve.
Kriepaste
Kriepaste ir ciems Dienvidkurzemes novada Aizputes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā 12 km no pagasta centra Rokasbirzes, 31 km no novada centra Grobiņas un 195 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V1195, Tipora ezera rietumu krastā. Veidojusies ap vēsturisko Mazdupeles (Klein-Düppeln) pusmuižu.
Oskars Vents
Oskars Vents (dzimis ) ir Zviedrijas futbolists, aizsargs, bijis Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada spēlē Allsvenskan kluba IFK Göteborg sastāvā. Karjeras laikā spēlējis arī Dānijas klubā FC København, četras reizes kļūstot par Dānijas čempionu, kā arī Vācijas Bundeslīgas klubā Menhengladbahas "Borussia".
Sasniegumi
København
Čani
Čani var būt:
Roberts Auniņš
Kārlis Roberts Auniņš, arī Kārlis Roberts Aunings (de, dzimis, miris ) bija Vidzemes luterāņu mācītājs, 14 gadus nodarbojās ar Bībeles tulkojuma caurlūkošanu, kā arī latviešu mitoloģijas pētījumiem. Latviešu literārās biedrības (Lettisch-Literärische Gesellschaft) goda loceklis.
Dzīvesgājums
Studēja Tērbatas Universitātes teoloģijas fakultātē (1854—1859), 1857. gadā iestājās studentu korporācijā "Livonia". Studijas beidza 1858. gadā un strādāja par ticības skolotāju Dr. Viedemaņa privātģimnāzijā Sanktpēterburgā, tad par mācītāja Voldemāra Zīlemaņa (Sielemann) palīgu Straupē (1864—1865), mācītāju Aizkrauklē (1865—1869), 1866. gadā apprecējās ar mācītāja Zīlemaņa meitu Johannu Karolīnu Matildi.
Baltijas pārkrievošanas laikā 1899. gada janvārī Rīgas apgabaltiesā iztiesāja Cesvaines mācītāja Roberta Auniņa lietu, kas bija apsūdzēts pēc 1576. panta pamata par pareizticīgās personas salaulāšanu ar luterticīgo. Tiesa atradusi vainu par pierādītu un nosprieda mācītāju Robertu Auniņu sodīt ar 50 rbļ.
Mājas Viesa Mēnešrakstā 1903. gadā P. Šmits norādīja uz dažām nepareizībām Auniņa uzrakstītās dziesmās un līdz ar to izcēlās plašs strīds, kurā iejaucās vēl Endzelīns, Āronu Matīss, Jāzeps Vītols u.c. Sakarā ar to R. Auniņš 1905. gadā uzrakstīja pretrakstu Beträge zur Uhsin Mythus, kurā pieveda vēl dažus jaunus materiālus.
1911. gadā Roberts Auniņš atkāpās no mācītāja amata, viņa vietā stājās dēls Ernests Johans Voldemārs Auniņš. Ģimene vēl joprojām dzīvoja Cesvaines mācītājmuižā, kur viņš mira 1914. gada 5. maija rītā 80 gadu vecumā. Uz viņa pavadīšanu bija sapulcējušies tūkstošiem ļaužu, bija ieradušies 8 mācītāji, bēru sprediķi sacīja Valmieras mācītājs Neulands, svētīšanu izdarīja Gulbenes mācītājs Kundziņš. Apglabāts Cesvaines kapos.
Uzvārda rakstība
Kaudzītes Matīss Auniņa vēlmi vāciskot savu uzvārdu skaidroja šādi: „Nav tai ziņā Auniņa vismaz viena ko vainot, ka viņš rakstījis savu uzvārdu ar vācisku galotni. Tur tā lieta tāda, ka universitātes grāmatās latviešu studentus rakstīja ar cik spējams vāciski un tāpat viņi tad atradās ierakstīti arī savā laikā viņu diplomos. … Pēc tam vēlākā dzīvē tie vīri negribēja rakstīties citādi nekā viņu vārdi ierakstīti diplomos. Arī vecākās draudžu grāmatās latvisku galotņu pavisam trūka.”
Čagosu arhipelāgs
Vēsture
Līdz 16. gadsimtam salas lielākoties nebija zināmas, lai arī tās periodiski apmeklēja zvejnieki no ziemeļos esošajām Maldivām. No eiropiešiem pirmais arhipelāgu atklāja portugāļu jūrasbraucējs Pedru di Maskareņjašs 1512.—1513. gada ekspedīcijā. Portugāļi nodēvēja tās Bassas de Chagas'— ‘Brūču salas’ (pēc Jēzus krustā sišanā gūtajām piecām svētajām brūcēm). Portugāle salas ignorēja to nenozīmības dēļ un savā impērijā neiekļāva.
Pirmie pretenzijas uz arhipelāgu izvirzīja Francija pēc Reinjonas salas kolonizēšanas un 1770. gados salās ierīkoja kokospalmu plantācijas.
1786. gadā pretenzijas uz arhipelāgu izvirzīja Lielbritānija, bet ieguva to tikai 1814. gadā pēc Napoleona sakāves. Administratīvi arhipelāgs tika pakļauts Maurīcijai. 19. gadsimta sākumā salās jau bija izveidojušās stabilas franču kreolu valodā runājošas kolonijas, kuru iedzīvotāji bija cēlušies no bijušajiem vergiem.
1965. gadā Apvienotā Karaliste nopirka Čagosu arhipelāgu no tobrīd pašpārvaldi ieguvušās Maurīcijas par 3 miljoniem mārciņu un nodibināja Britu Indijas Okeāna Teritoriju. Djego Garsijas atolā tika ierīkota ASV un Apvienotās Karalistes jūras spēku un aviācijas bāze, kokospalmu plantācijas salās tika slēgtas, bet vietējie iedzīvotāji 1967.—1973. gados tika izvesti uz Maurīciju un Seišelām.
Pēc Maurīcijas neatkarības iegūšanas 1968. gadā tā apstrīdēja Čagosu arhipelāga suverenitāti.
Gustavs Žibalts
Gustavs Žibalts (dzimis Lielezeres muižā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris.
Izglītību ieguvis Liepājas pilsētas skolā. 1888. gadā kļuvis par Linoleja fabrikas strādnieku. 1896. gadā sācis spēlēt Liepājas amatierteātrī, kā pirmais Liepājā sācis izpildīt kuplejas. No 1906. līdz 1916. gadam vadījis režijas Jaunajā Rīgas teātrī un Apollo teātrī, bet kara gados režijas vadījis Jaunajā Petrogradas latviešu teātrī. No 1920. līdz 1938. gadam bijis Dailes teātra aktieris. 1912. gadā kļuvis par invalīdu, pasliktinājusies arī dzirde, tomēr tas Žibaltam nav traucējis turpināt aktiera darbu.
1923. gadā saņēmis Dailes teātra simbolisko gredzenu. 1937. gadā nosaukts par Dailes teātra goda biedru. Saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni, tomēr no apbalvojuma atteicies.
Hopmana kauss
Hopmana kauss (en) ir ikgadējs starptautisks astoņu komandu tenisa turnīrs iekštelpās, kurā piedalās astoņu valstu izlases. Katras valstsvienības sastāvā ir iekļauts viens vīrietis un viena sieviete.
Sacensību formāts
Atšķirībā no citiem nozīmīgiem starptautiskiem tenisa komandu turnīriem (piemēram, Deivisa kauss paredzēts tikai vīriešiem, Billijas Džīnas Kingas kauss — tikai sievietēm), Hopmana kausa komandā ir abu dzimumu sportisti. Komandas un spēlētājus uzaicina organizatori pēc izvēles.
Astoņas valstis katru gadu tika aicinātas sacensties par Hopmana kausu. Bet kopš 2006. gada uzaicināto skaits sarucis par vienu, jo organizatori vairākām Āzijas un Klusā okeāna reģiona valstīm rīko atsevišķu mini turnīru, kura balva ir astotā ceļa zīme uz šo turnīru.
Katras izlases komandas sastāvā ir tenisists un tenisiste. Katrs mačs starp abām valstīm sastāv no trim spēlēm:
Visas 8 valstis ir sadalītas 2 grupās pa 4 komandām katrā un abas šīs grupas izspēlē viena apļa turnīru. Pēc tam grupu turnīru uzvarētājas komandas tiekas finālā un tā uzvarētāja komanda iegūst Hopmana kausu.
Ja spēlētājs no vienas komandas izstājas no turnīra iepriekš un viņa vietā nevar atrast pietiekami augstu novērtētu aizstājēju (pamatojoties uz WTA un ATP reitingu), organizatoriem ir tiesības šādu komandu aizstāt ar citu.
Sacensību vieta
Spēles tiek spēlētas iekštelpās, uz cietā seguma. No 1989. līdz 2012. gadam turnīrs notika Pertas priekšpilsētā Bursvudā. Kopš 2013. gada turnīrs notiek Pērtas arēnā. 2020. gadā janvārī Perta kopā ar Sidneju un Brisbenu uzņēma nesen pārveidoto Deivisa kausu, tāpēc Hopmana kauss tika atcelts.
Turnīrs ir sagatavošanās posms lielākajām tenisa sacensībām Āzijas un Klusā okeāna reģionā, Austrālijas atklātajam čempionātam, kas notiek janvāra otrajā pusē.
Jonkersa
Jonkersa (en) ir pilsēta ASV, Ņujorkas štatā. 2010. gadā pilsētā dzīvoja 195 976 iedzīvotāji. Pilsēta atrodas netālu no Ņujorkas un robežojas ar Bronksas rajonu.
Hopmana kauss
Turnīra nosaukums
Turnīrs nosaukts Harija Hopmana (1906-1985), Austrālijas tenisista un trenera vārdā, kurš palīdzēja šīs valsts izlasei 15 reizes uzvarēt Deivisa kausā (1938—1969).
Jonkersa
Cilvēki
Jonkersā dzimuši:
Hopmana kauss
Turnīra nosaukums
Kopš tā pirmsākumiem turnīru katru gadu apmeklē Hopmana atraitne Lūsija, kuru sirsnīgi uzņem vietējie tenisa līdzjutēji, nosaucot viņu par „Kausa karalieni”.
Uzvarētāji
Notikušo finālmaču rezultāti ir šādi:
Gintauti
Gintauti ir ciems Krāslavas pagastā, Krāslavas novadā. Atrodas 273 km attālumā no Rīgas.
Rūdolfs Jirgens
Rūdolfs Jirgens (1869-1944) bija latviešu pedagogs un psihologs. Latvijas Universitātes pedagoģijas goda doktors (1937), pedagoģiskās psiholoģijas profesors (1937-1938).
Dzīvesgājums
Dzimis 1869. gada 12. oktobrī Taurupes pagasta "Kalna Jurēnos". Mācījās Rīgas Aleksandra ģimnāzijā, 1894. gadā beidza Pēterburgas Vēstures un filoloģijas institūtu, skolotājs Astrahaņas ģimnāzijā (1895-1901). Savu pirmo zinātnisko rakstu "Valodas attīstīšanās" viņš publicēja 1892. gadā Tērbatas universitātes studentu rakstu krājuma «Pūrs» otrajā sējumā. Berlīnes universitātē studēja filozofiju, mākslas vēsturi un sabiedriskās zinātnes (1901-1903). Pasniedzējs Berlīnes Universitātes austrumu valodu seminārā (1903). Umaņas ģimnāzijas skolotājs (1914-1921).
Pēc atgriešanās dzimtenē Jirgens bija Latvijas kultūras veicināšanas biedrības skolotāju sagatavošanas kursu vadītājs (1921-1922). Latvijas Universitātes seno valodu lektors (1922-1924), pedagoģijas un bērnu psiholoģijas docents (1924), papildinājās Hamburgas universitātē (1925). 1937. gadā viņu ievēlēja par profesoru pedagoģijas psiholoģijā. Pensionējās 1938. gada 1. jūlijā. Miris 1944. gada 11. maijā, apglabāts Meža kapos.
Alona hercegovinae
Alona hercegovinae ir ūdensblusu suga. Apdzīvo karsta procesos radušos veidojumus pie saldūdens ezeriem Bosnijā un Hercegovinā. Abām, Alona hercegovinae un Alona smirnovi, sugām ir izteiktas pazemes iedzīvotāju pazīmes: ir reducēts acu aparāts. Tas ir zemūdens vēžveidīgais, kas apdzīvo pazemes alas (stigobionts ).
Kondopoga
Kondopoga (ru, krl, fi, vep) ir pilsēta Karēlijas Republikā Krievijas Federācijā. Kondopogas rajona centrs netālu no Sunas upes ietekas Oņegas ezerā. Papīra rūpniecības centrs.
Vēsture
Rakstos zināma no 1495. gada. 18. gadsimta vidū apkaimē atklāja marmora atradnes, kurās ieguva marmoru Sanktpēterburgas vajadzībām.
1921. gadā KPFSR valdība pieņēma lēmumu par Kondopogas celulozes-papīra kombināta celtniecību. 1929. gadā tas tika pabeigts un kļuva par apdzīvotās vietas galveno rūpniecības uzņēmumu. 1938. gadā Kondopogai piešķīra pilsētas tiesības. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 3. novembra līdz 1944. gada 28. jūnijam pilsētu bija ieņēmis Somijas karaspēks. 1950. gados Kondopogu pasludināta par triecienceltni. 2006. gada augustā Kondopogā izcēlās masu nemieri, kad čečenu grupa nogalināja divus vietējos iedzīvotājus.
Tumba
Tumba var būt:
Pieci labie imperatori
Pieci labie (Romas) imperatori ir itāļu filozofa Nikolo Makjavelli (1503) un angļu vēsturnieka Edvarda Gibona ieviests politiski vēsturisks jēdziens. Tiem pēc viņu uzskatiem piederēja no 96. līdz 180. gadam valdījušie Senās Romas imperatori. Tie ir Nerva, Trajāns, Adriāns, Antonijs Pijs un Marks Aurēlijs. Viņi visi piederēja tā sauktajai Nervas-Antonīna dinastijai.
Gunārs Rozenbergs
Gunārs Rozenbergs (1947—2009) bija latviešu mūziķis, trompetists, komponists, dziesmu aranžētājs un diriģents.
Dzīvesgājums
Dzimis Rīgā. Mācījās Rīgas 6. vidusskolā, Emīla Dārziņa speciālās mūzikas skolas un Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas vidusskolas sitamo instrumentu klasē. Pēc iesaukšanas Padomju armijā 1965. gadā spēlēja trompeti karavīru estrādes ansamblī "Zvaigznīte", vēlāk Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestrī. 1980. gadā sāka studijas Latvijas Valsts Konservatorijas trompetes klasē. Sacerēja instrumentālu mūziku un džeziskas ievirzes dziesmas, darbojās džeza kvartetā 2R+2B. 1982. gadā Rozenbergs kļuva par Radio un TV estrādes orķestra diriģentu un amatā palika desmit gadus, no kuriem pēdējos strādāja galvenā diriģenta statusā.
2000. gadā viņš alkoholisma dēļ bija spiests pārdot savu Rīgas četristabu dzīvokli Mežciemā, kādu laiku īrēja dzīvokli Jaunciemā, bet 2004. gada vasarā sāka dzīvot savā automašīnā netālu no Mežciema tirgus.
Uz laiku Rozenbergam tomēr izdevās atbrīvoties no alkoholisma. Viņš kļuva par Mirage Jazz Orchestra māksliniecisko vadītāju. 2008. gada beigās nāca klajā viņa albums My favourite things ar pēdējo gadu kompozīcijām un aranžējumiem.
Miris, apbedīts Ķekavas vecajos kapos.
Hanumāns
Hanumāns (sa, Hanumān — ‘lielais žoklis’ vai no ta, āṇ manti — ‘pērtiķcilvēks’ ) ir populāra dievība hinduismā ar pērtiķim līdzīgu seju, Rāmas stiprais un uzticamais sabiedrotais cīņā pret milžu valdnieku Rāvanu hindu eposā "Rāmājana".
Viņš ir dievietes Apsaras (Apsara Anjana) un vēja dieva (Vayu) dēls. Saukts arī par Baladži (Balaji, hi — "stiprais, varenais"), Māruti (sa — "Vēja dēls") vai Andžaneju (Anjaneya, sa — „Andžanas dēls“) Dienvidindijā.
Jelgavas Pārlielupes pamatskola
Jelgavas Pārlielupes pamatskola ir Jelgavas pilsētas pašvaldības dibināta vispārējās izglītības iestāde Loka maģistrālē 29 Jelgavā.
Vēsture
Atklāta 1978. gada 1. septembrī kā '''Jelgavas 6. vidusskola''' Rīgas autobusu fabrikas strādnieku dzīvojamo ēku būvniecības laikā. 1997. gadā atklāja peldbaseinu. 2003. gadā sāka darboties arī pirmsskolas izglītības grupas. 2019. gadā Jelgavas 6. vidusskolai pievienoja agrākās Jelgavas 2. pamatskolas klases, bet 2021. gadā to pārveidoja par Jelgavas Pārlielupes pamatskolu.
Direktori
No 1978. līdz 2010. gadam par skolas direktoru strādāja Alfrēds Holsts. Šajā laikā skolā tika iedibinātas tradīcijas, izveidojās saliedēts skolotāju kolektīvs. 2010. gada 27. augustā direktores amatā stājās Ilze Arbidane, latviešu valodas skolotāja, direktora vietniece mācību darbā.
Sasniegumi
2015. gadā Jelgavas 6. vidusskola saņēma Jelgavas pilsētas pašvaldības izglītības kvalitātes balvu «Zelta Grauds 2015» pamatizglītības 2. posmā (7.—9. klase).
Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi
Fakultatīvās nodarbības vērstas uz pētniecisko prasmju apguvi: Vides akadēmija, Skolēns eksperimentē, Tehniskā jaunrade, Jaunais komersants, Mācību uzņēmumi,Jauno pētnieku skola, Skolas muzejs, Fizikas un matemātikas pamatprasmju pilnveidošana.
Izglītojamajiem ir iespēja attīstīt savas spējas interešu izglītības programmās. Nodarbības notiek ārpusstundu laikā.
Dažāda vecuma izglītojamajiem tiek piedāvātas interešu izglītības programmas:
Kultūrizglītības programma:
Kalmiki
Kalmiki (xal, Xaľmgud) ir mongoļu etniskā grupa, pamatiedzīvotāji Kalmikijas Republikā, kas ir viena no Kaspijas jūras rietumos esošajām Krievijas Federācijas republikām. Kalmiku senči 17. gadsimtā no Džungārijas (Ķīnas) ieceļoja Volgas lejtecē, no 1630. līdz 1771. gadam Kaukāza ziemeļos pastāvēja Kalmiku hanāts. Kopējais kalmiku skaits tiek lēsts ap 200 tūkstošiem. Dominējošā reliģija budisms — lamaisms.
Jelgavas Pārlielupes pamatskola
Ārpusklases nodarbības un interešu pulciņi
Sporta izglītības programma:
Tehniskās jaunrades programma:
Citu jomu programma: Skolas tautas deju kolektīvs “Varavīksne” 2015. gadā piedalījās XI Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkos.
Georgijs Paraskevopuls
Georgijs Paraskevopuls (gr bija grieķu riteņbraucējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.
1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Paraskevopuls 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās riteņbraukšanas disciplīnās — grupas braucienā un 12 stundu braucienā.
Grupas braucienā viņa rezultāts precīzi nav zināms. Viņš varētu būt ieguvis kādu no beidzamajām vietām. Savukārt 12 stundu braucienā viņš nefinišēja.
Miks Galvanovskis
Miks Galvanovskis (dzimis Jelgavā) ir latviešu dziedātājs.
Mūziķa darbība
Izglītību ieguvis Jelgavas 4. vidusskolā, kuru absolvējis 2016. gadā, kur apguvis klavieru un saksofona spēli. Muzikālo karjeru uzsāka 2015. gada novembrī, kad, būdams solists grupā “Ne citu rīt”, laida klajā savu pirmo patriotisko oriģināldziesmu “Latvija”. 2016. gada vasarā uzsāka solo karjeru, izdodot dziesmu “Pamosties vienam”, kas kļuva par Radio SWH raidījuma “Priekšnams” mēneša favorītu. Sekoja dalība dziesmu konkursā “Supernova 2017”, kur mūziķis startēja ar dziesmu Runaway un iekļuva šova pusfinālā.
2019. gada augusts mūziķis izdeva savu otro albumu — šoreiz EP ierakstu. Albums “No 2 līdz 5” sastāv no piecām orģināldziesmām: “Mosties”, “Nenopietna dziesma”, “Sagūstīts, bet nenotverts”, “Sev ienaidnieks” un “Zudusi balss”.
2022. gada 5. februārī piedalījās konkursa "Supernova 2022" pusfinālā. Tiesības piedalīties ieguva skatītāju priekšatlases kārta, kurā klausītājiem bija iespēja izvēlēties vienu no 10 izpildītājiem un dziesmām, kuru tālākai kārtai nebija izvirzījusi žūrija. Kvalificējās konkursa finālam.
Acidobacterium
Acidobacterium ir tipiska ģints Acidobacteriaceae dzimtā. Ģints vienīgā suga ir Acidobacterium capsulatum (Noriaki Kishimoto, Yoshimasa Kosako & Tatsuo Tano, 1991). Tās ir acidofilas baktērijas, kas ir izolētas no skābām vidēm. Baktērijas aug vidē ar pH līmeni no 3,0 līdz 6,0. Šīs baktērijas ir gramnegatīvas, aerobas, mezofilas, tās neveido sporas, kapsulējas, šķeļ ogļhidrātus; šūnas ir nūjiņveida formas. Pārvietojas ar peritrihiālām viciņām.
Jāsirs Seiravāns
Jāsirs Seiravans (en, ar; dzimis, Damaskā) ir arābu izcelsmes ASV starptautiskais lielmeistars šahā (1980).
Biogrāfija
Piedzimis Sīrija galvaspilsētā Damaskā. Septiņu gadu vecumā kopā ar vecākiem pārcēlies uz Sietlu. Divpadsmit gadu vecumā iemācījies spēlēt šahu. 1979. gadā kļuvis par Pasaules junioru čempionāta uzvarētāju. Šajā pašā gadā starpzonu turnīra laikā bijis Rīgā kā amerikāņu šahistu sekundants un sadraudzējies ar Aleksandru Voitkēviču. Četras reizes uzvarējis ASV šaha čempionātos - 1981., 1986., 1989. un 2000. gadā. FIDE 1979. gadā Seiravanam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), 1980. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) titulus, bet 2004. gadā - FIDE vecākā trenera nosaukumu.
Sākot no 1981. gada Pasaules šaha čempiona nosaukuma izcīņas ciklos. Pirmajā savā starpzonu turnīrā 1982. gadā ieņēmis 7. vietu. 1985. gada starpzonu turnīrā izcīnījis 2. vietu un iekļuvis pretendentu turnīrā, kur palicis 10. vietā. 1987. gadā Zagrebas starpzonu turnīrā izcīnījis 3. vietu. 1988. gadā pretendentu maču pirmajā kārtā ar 1:4 zaudējis angļu šahistam Džonatanam Spīlmenam. Vēlākajos gados nav spējis atkārtot šos panākumus. 1990. gada Manilas starpzonu turnīrā palicis 15. vietā, bet 1993. gada starpzonu turnīrā Šveicē bijis 23. vietā.
ASV izlases sastāvā sekmīgi piedalījies šaha komandu sacensībās:
No 1988. gada līdz 2000. gadam bijis šaha žurnāla Inside Chess redaktors, pēc tam daudz pūļu ieguldījis interneta vietnes ChessCafe.com attīstībā. Pazīstams ar savām grāmatām, kas pārsvarā veltītas šaha atklātņu un galotņu teorijai. Viņa vārdā ir nosaukts atklātnes uzbrukums (1. d4 Zf6 2. c4 e6 3. Lg5), kā arī varianti Grīnfelda aizsardzībā, Karo—Kana aizsardzībā un franču aizsardzībā.
2003. gadā pēc turnejas Ķīnā paziņojis par savas aktīvās šahista karjeras beigām, tomēr vēlāk piedalījies dažos šaha turnīros. 2011. gadā dalījis pirmo vietu Barselonas šaha turnīrā.
Giužas
Giužas ir ciems Dubnas pagastā, Augšdaugavas novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Darema (Ziemeļkarolīna)
Darema (en) ir pilsēta ASV, Ziemeļkarolīnas štatā. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 283 506 iedzīvotāji. Darema ir ceturtā lielākā pilsēta štatā un atrodas netālu no Roli. Daremā atrodas Djūka Universitāte.
Daugavpils pašvaldības vadītāju uzskaitījums
Šajā uzskaitījumā apkopoti Daugavpils pašvaldības vadītāji jeb Daugavpils domes vadītāji vai Daugavpils mēri no 1852. gada.
Vēstures avotos pilsēta pirmo reizi minēta 1275. gadā. Sākotnēji pilsetas nosaukums bija Dinaburga, īslaicīgi no 1656. līdz 1667. gadam to sauca par Borisogļebsku, savukārt 1893. gadā to pārdēvēja par Dvinsku, bet 1920. gadā to pārdēvēja par Daugavpili.
Pašvaldība Daugavpilī tika pirmoreiz nodibināta 1582. gadā ar Polijas karaļa un Lietuvas lielkņaza Stefana Batorija privilēģiju, kas piešķīra Daugavpilij Magdeburgas tiesības, uz ko pamata pilsētā tika izveidots maģistrāts. Kopš 1905. gada izvietojas pilsētas centrā Krišjāņa Valdemāra ielā 1.
Salaspils akmens galva
Salaspils akmens galva ir akmens skulptūra, kas atgādina cilvēka seju. Pirmo reizi atrasta Salaspils apkārtnē 1851. gadā. 19. gadsimta nogalē akmens galva tika pazaudēta, līdz 2000. gadā tā tika atrakta Rīgas Doma pagalmā. 2003. gadā Līvu laukumā tika uzstādīts trīs reizes lielāks akmens sejas atveidojums. Pašreiz Salaspils akmens galva atrodas Doma baznīcas Krusta ejā.
Vēsture
Akmens galva tika atrasta 1851. vai 1852. gada nogalē tīrumā, pie pasta ceļa starp Salaspili un Ikšķili. Vēlāk tā pārdota Rīgas akmeņkalim P. Hākem, kurš par neparasto akmeni paziņoja rātskungam A. Berholcam un K. Bornhauptam, Himzeļa muzeja inspektoram. Pirms ziņošanas Hāks bija jau nolīdzinājis daļu akmens galvas augšdaļas, gatavojot akmeni pārveidot kā kapakmeņa pamatni. Abu kungu pārraudzībā akmens tika attīrīts no sūnām un ķērpjiem, pēc tam uzmērīts — augstums sasniedza 93 cm, platums — 85,5 cm, biezums — 65,5 cm, bet svars bija 1906 krievu mārciņas jeb 780 kg. Akmens atgādināja cilvēka seju — akmenī bija iegrebti izteiksmīgi sejas vaibsti, kā arī līnijas, kas atgādina matu cirtas. 1852. gada rudenī akmens galva tika nodota Himzeļa muzejam, kurā tā vēl atradās 1875. gadā, kad tika fotogrāfiski dokumentēta. Akmens galva pazuda laika posmā starp 1875. un 1926. gadu, tolaik laikrakstā "Latvijas Saule" parādījās ziņas par akmens galvas nozušanu un pirmā fotoattēla publikācija. Līdz pat 2000. gadam akmens galva netika atrasta. Tiek spekulēts, ka tā aprakta Rīgas Doma pagalmā starp 1891. un 1894. gadu, kad pagalms tika ievērojami labiekārtots.
Akmens galvu atrada 15 gadus ilgajos arheoloģiskajos izrakumos Rīgas Doma dārzā. Akmens galvu atraka arheologa Andra Celmiņa vadībā 2000. gada rudenī. Pēc atkārtotas attīrīšanas atklājās, ka akmens profesionāli apstrādāts ar rūdītas dzelzs instrumentiem, bet tā datēšana ir problemātiska, jo kalums nav specifisks kādam laikmetam. Nav arī zināms akmens skulptūras mērķis un tas, kas tajā attēlots. Ir pieņēmumi, ka tajā ir attēlots lībiešu elks vai arī jaunāks viltojums. Ir arī zināms, ka baltiem, Baltijas somiem un slāviem ir bijuši elka tēli, kas attēloti cilvēka galvas formā.
Spekulācijas
2004. gadā Dobeles rajona Vellakroga kapos tika atraktas līdzīgas, lai gan mazāka izmēra un vienkāršāk veidotas akmens skulptūras. Vēlāk arī vairākos citos Latvijas kapos tika atrasti līdzīgi kalti krusta pamatakmeņi. Zinātnieki nosūtīja ziņas Herdera institūtam Marburgā, Vācijā, kur glabājas liela daļa Doma muzeja materiālu, kurus baltvācieši repatriējoties aizveda uz Vāciju, bet no institūta saņemtajā informācijā nebija atrodamas jaunas, nozīmīgas ziņas par Salaspils akmens galvu.
Gistavs Garigū
Siprjēns Gistavs Garigū (fr; ;  — ) bija profesionāls Francijas riteņbraucējs, viens no savas paaudzes labākajiem sportistiem. Garigū astoņas reizes piedalījās Tour de France un vienu reizi uzvarēja kopvērtējumā. Startējot 117 posmos, viņš uzvarēja astoņos, bet 96 reizes bija pirmajā desmitniekā un 65 reizes — pirmajā pieciniekā.
Salaspils akmens galva
Spekulācijas
Latvijas dabas retumu fonda sniegtajā informācijā ir izteikts pieņēmums, ka akmens galva tika paslēpta "luterānismam raksturīgās neiecietības pret pagānisma izpausmēm dēļ", kā arī pastāv iespēja, ka akmens skulptūra izgatavota starp 16. un 18. gadsimtu, kad Latvijā vēl tika gatavoti pagāniskie elktēli un luterāņu baznīcas sankcijas būtu iemesls tēla aprakšanai Salaspils tīrumā.
Dabas pētnieks Guntis Eniņš savā 2015. gada grāmatā "Nezināmā Latvija" izsaka pieņēmumus, ka akmeņkalis P. Hāks "izspēlēja joku" ar zinātniekiem, izmantojot kapakmeņu kalšanas tehnikas — riņkus, viļnojumus un cilpojumus —, lai izkaltu cilvēka seju. 19. gadsimta baltvāciešu starpā bija interese par latviešu un citu tuvējās apkārtnes tautu etnogrāfiju. Daudzi krāja senās priekšmetu kolekcijas, kā arī vairāki vācu baroni lika radīt viltotus senos priekšmetus savām vajadzībām, piemēram, Liezēres muižas barons lika izkalt rūnakmeni, ar kuru rotāt muižas apkārtni. Kļūdas pēc Liezēres rūnakmenī tika iekaltas divu nesavienojamu laikmetu rūnas, kas arī vēlāk palīdzēja atklāt viltojumu.
Antoņīns Kēnigs
Antoņīns Kēnigs (cz; dzimis, miris ) bija čehu gleznotājs, ilustrators un šaha problēmists.
Šaha kompozīcija
1869. gada 4. janvārī čehu žurnālā Světozor tika iespiests Antoņīna Kēniga raksts "Īss traktāts par šaha uzdevumu", kurā tika izklāstīts tam laikam jauns uzskats par šaha uzdevumu: "tas nav ne rēbuss, ne mīkla, ne zinātkāra prāta treniņa objekts, bet mākslas darbs, kuram jāatbilst noteiktiem mākslinieciskiem principiem". Šis datums tiek uzskatīts par čehu skolas rašanās dienu un problēmisti to atzīmē kā šaha kompozīcijas dienu.
Piemērs
Uzdevuma risinājums:
24 Kanal
24 Kanal (uk) ir pirmais Ukrainas diennakts informatīvi analītiskais televīzijas kanāls. Kanāls ir televīzijas un radio uzņēmuma Люкс daļa, kas ir mediju konglomerāts Ukrainā, kura kontrolpakete pieder Katerinai Kit-Sadovai (Ļvivas mēra Andrija Sadovija sieva). Raidījumi aptver politiku, ekonomiku, sportu un slavenību dzīvi. Telekanāls nepārtraukti raida kopš 2006. gada.
Reitingi
24 Kanal tika atklāts 2006. gada 1. martā. Tā vidējā dienas skatītāju daļa Ukrainā ir 1,1%, bet Nielsen vidējais rādītājs ir 0,17%.
Programma
Ziņu reportāžas tiek pārraidītas katru dienu katru stundu no rīta un ik pēc divām stundām pēcpusdienā un vakarā. Brīvdienās ziņu reportāžas tiek pārraidītas ik pēc divām stundām no pulksten 9:00 līdz 22:00 (UTC+2).
Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestris
Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestris jeb Latvijas Radio bigbends bija Latvijas estrādes un vieglās mūzikas orķestris, kas pastāvēja no 1966. līdz 1995. gadam.
24 Kanal
Internetā un mobilajās ierīcēs
2008. gada oktobrī televīzijas kanāls atklāja ziņu un informācijas vietni 24tv.ua. Tās galvenā redaktore ir Olha Konseviča. Vietne regulāri ir starp divdesmit visvairāk apmeklētajām vietnēm Ukrainā un starp pieciem visvairāk apmeklētajām ziņu portāliem Ukrainā.
Kanālam ir arī oficiāla lietotne, kas pieejama Android un iOS ierīcēs.
Latvijas Televīzijas un radio estrādes orķestris
Vēsture
Orķestri 1966. gadā dibināja agrākais Rīgas estrādes orķestra (REO) mākslinieciskais vadītājs un galvenais diriģents Ringolds Ore, kas to izveidoja par aktīvu koncertkolektīvu arī ar džeza repertuāru.
Pēc Ringolda Ores nāves 1968. gadā orķestra vadību pārņēma Alnis Zaķis, kas pats komponēja, spēlēja vijoli, saksofonu un klarneti. Kopš 1978. gada orķestrī bija štata dziedātāji Žoržs Siksna, Nora Bumbiere, Olga Pīrāgs, Aija Kukule, Rita Trence, Viktors Lapčenoks un Andris Daņiļenko. Kad tika likvidēta stīgu grupa, orķestri sāka dēvēt par radio bigbendu. 1982. gadā par orķestra diriģentu, 1991. gadā par vadītāju kļuva Gunārs Rozenbergs.
Latvijas Radio vieglās mūzikas orķestris tika likvidēts 1995. gada decembrī. Kopš 2012. gada Radio bigbenda sastāvs sapulcējas uz atsevišķiem projektiem.
Gramnegatīvās baktērijas
Gramnegatīvās baktērijas ir baktērijas, kas nenokrāsojas ar kristālvioleto pēc Grama metodes. Šīs baktērijas raksturojas ar savu šūnas apvalka īpatnību, kas sastāv no plānas peptidoglikāna šūnu sieniņas, kas ir saspiesta starp iekšējo citoplazmatisko šūnu membrānu un bakteriālo ārējo membrānu.
Svens Tumba
Svens Tumba (sv; dzimis Svens Olofs Gunnars Johansons (Sven Olof Gunnar Johansson), — ) bija zviedru hokejists, tāpat Zviedriju pārstāvēja arī futbolā un golfā.
Pīle Hovards
"Pīle Hovards" (en) ir 1986. gada amerikāņu filma, kuras režisors ir Vilards Haiks. Filma ir balstīta uz Marvel Comics komiksiem ar tādu pašu nosaukumu.
Svens Tumba
Karjeras laikā astoņas reizes kļuva par Zviedrijas čempionu Djurgårdens IF kluba sastāvā. Viņš kļuva par pirmo hokejistu no Eiropas, kas ticis uzaicināts uz NHL treniņnometni, viņu 1957. gadā uzaicināja Bostonas "Bruins", taču zviedrs nevienu spēli NHL neaizvadīja.
Pīle Hovards
Galvenās lomas filmā atveido Čips Zīns, Lea Tompsone, Džefrijs Džonss un Tims Robinss. Filmas pirmizrāde notika.
Svens Tumba
Zviedrijas izlases sastāvā izcīnījis sudraba (1964. gadā Insbrukā) un bronzas medaļu (1952. gadā Oslo) Olimpiskajās spēlēs. Ar panākumiem startējis arī Pasaules čempionātos — trīs zelti, viens sudrabs un trīs bronzas. Viņš ir Zviedrijas izlases visu laiku rezultatīvākais spēlētājs — 245 spēlēs guvis 186 vārtus.
Pīle Hovards
Filmā cilvēciska pīle nokļūst uz Zemes, kur tai jāpārtrauc citplanētiešu uzbrukums planētai.
Svens Tumba
Pēc hokejista karjeras beigām nopietni pievērsies golfera karjerai. Tāpat Djurgårdens IF futbola kluba sastāvā kļuva par Zviedrijas čempionu futbolā. Vienu spēli aizvadījis Zviedrijas futbola izlases sastāvā.
Robs Klinkhammers
Robs Klinkhammers (en, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2020) Klinkhammers pārstāv KHL klubu Minskas "Dinamo".
Svens Tumba
Miris.
Robs Klinkhammers
Spēlētāja karjera
Iepriekš ir spēlējis tādās NHL komandās kā Čikāgas "Blackhawks", Otavas "Senators", Arizonas "Coyotes", Pitsburgas "Penguins" un Edmontonas "Oilers". Vēlāk pārstāvējis KHL vienības Kazaņas "Ak Bars" un Omskas "Avangard".
Bražu grāvis
Bražu grāvis ir Lestenes upes kreisā krasta pieteka Tukuma novadā.
Tek austrumu virzienā. Ietek Lestenes upē pie Lestenes ciema. Bražu grāvi šķērso valsts autoceļi V1101 (Dobele–Lestene–Tukums) un V1450 (Lancenieki–Džūkste–Lestene), tas tek caur Lesteni.
Dīvainā mēnessgaisma
"Dīvainā mēnessgaisma" ir 1987. gadā Rīgas Kinostudijā pēc Leldes Stumbres lugu "Sarkanmatainais kalps" un "Jānis" motīviem uzņemta latviešu mākslas filma. Filmas režisors ir Gunārs Cilinskis.
Sižets
Lauku mājās notiek gatavošanās kāzām. Precas Ertas dēls Jānis - pašpārliecināts jauneklis. Tad parādās negaidīts viesis - Johans, kurš kādreiz šeit kādu laiku dzīvojis, un kurā Erta bijusi neprātīgi iemīlējusies. Ertas jūtas uzbango ar jaunu spēku.
Acidobacteriaceae
Acidobacteriaceae ir viena no trim Acidobacteria tipa dzimtām, kurā ietilpst septiņas baktēriju ģintis. Visas baktērijas ir gramnegatīvas. Šūnas ir nūjiņformas, parasti sastopamas kā atsevišķas šūnas, retāk pāros, īsās ķēdēs vai ķekaros. Kapsulu un ekstracelulārā matriksa veidošana ir variabla dzimtas pārstāvjiem. Pārvietošanas veids ir variabls baktērijām. Šūnas ir aerobas, izņemot Acidobacter un Telmatobacter sugas, kas ir fakultatīvi anaerobas.
Acidobacteriaceae baktērijas ir heterotrofiskas un spēj augt uz dažādiem ogļhidrātiem un polisaharīdiem, taču dažas baktērijas izmanto aminoskābes kā oglekļa resursus. Baktērijas ir acidofilas, aug skābā vidē ar pH no 3,0 līdz 7,5, optimālākais pH līmenis dzīvošanai ir parasti zem 6,0. Temperatūra, pie kuras baktērijas spēj augt, ir robežās no 4 līdz 37 °C. Šīs baktērijas parasti ir izolētas no skābas augsnes un citām skābām vidēm. Tikai četri celmi no Granulicella ģints spēj izdzīvot vidē ar NaCl koncentrāciju līdz 3,5%, bet visi citi nevar.
Hika iela
Hika iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Hika iela sākas krustojumā ar Kūrmājas prospektu un beidzas krustojumā ar Peldu ielu. Kopējais ielas garums ir 450 metri un to pilnā garumā sedz betona bruģis. Hika ielā kustība norit pa divām joslām. Ielā ir galvenokārt savrupmāju apbūve, no kurām vairākas ir iekļautas pilsētas aizsargājamo ēku sarakstā. Hika ielā atrodas Gulbīšu dīķis.
Latvijas PSR laikā iela bija nosaukta Latvijas komunistiskās partijas darbinieka Otomāra Oškalna vārdā — par Otomāra Oškalna ielu. Mūsdienās Hika iela ir nosaukta par godu Leonīdam Hikam.
Ielu savienojumi
Hika iela ir savienota ar šādām ielām:
Pilcenes baznīca
Pilcenes Svētā Antona Romas katoļu baznīca ir Romas Katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Dricānu pagasta centrā Piļcinē. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis un vecākā koka baznīca Latgalē.
Vēsture
Pilcenes koka dievnams, sākotnēji kā kapu kapela tika uzbūvēta Svētā Antona godam. Tās uzbūvēšanas laiks dažādos avotos parādās atšķirīgs — 1670. un 1762. gads. Baznīcas koka guļbūvi cēluši vietējie meistari bez zāģa palīdzības, izmatojot cirvi un tēstos baļķus sastiprinot ar vietējo kalēju kaltām dzelzs naglām. Vēlākos gados ēkas ārsienas tika apšūtas ar dēļiem. Jumts ir klāts ar melno skārdu. Virs baznīcas ieejas atrodas mazs sešstūrveida tornītis ar pusapaļiem logiem un sīpolveida kupolu, virs kura, tāpat kā virs presbiterija nostiprināts krusts, bet tornī atrodas 10 mārciņu smags zvans. Dievnamu īpašu dara arī puskolonnas. Baznīcas platība ir 146 m2. 1970. gados padomju varas funkcionāri gribēja šo sakrālo ēku nojaukt, kas neizdevās, pateicoties novadniekam un kultūras darbiniekam Vilim Lācim.
Interjers
Baznīca ir viennavas ēka, 21 metru gara, 10,5 metrus plata un 6,5 metrus plata, kurā atrodas divas sakristejas. Lūgšanu telpā ir cementa grīda, bet sakristejās un presbiterijā tā ir koka. Dievnama atrodas trīs altāri. Galvenajā altārī ir ievietota liela altārglezna ar attēlotu Pestītāju pie krusta. Cits altāris ir veltīts dievnama patronam — Svētajam Antonam. Aplūkojama ir arī 18. gadsimta altārglezna, kas ir valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Draudze
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Māris Laureckis. Pilcenes draudze sākusi veidoties vienā laikā ar baznīcas būvniecību. Agrākos laikos baznīca bijusi 7 km attālumā esošās Dricānu baznīcas filiālbaznīca. Draudzei ir sava kapsētas — Pilcenes kapsēta, kurā ir apbedīts bijušais draudzes prāvests D. Trimalnieks. Draudzes lielākie svētki ir Svētā Antona diena.
Bamas citadele
<mapframe text="Bamas citadele" width=260 height=260 zoom=15 > { "type": "ExternalData", "service": "geoshape", "ids": "Q43277" } Bamas citadele (fa) ir cietoksnis Irānas dienvidaustrumos, Bamas pilsētā. Tā ir lielākā no adobes (nededzināti māla ķieģeļi) celtā ēka pasaulē. 2004. gadā Bamas citadele tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.
Bama atrodas tuksnesī Irānas plakankalnes dienvidu malā. Bama pazīstama kopš Ahemenīdu laikiem, bet vislielāko uzplaukumu piedzīvoja no 7. līdz 11. gadsimtam, kad tā bija svarīgu tirdzniecības ceļu krustpunkts.
Alona quadrangularis
Alona quadrangularis ir ūdensblusu suga. Izplatīta Ukrainā (Melnajā jūrā), Grenlandē, Austrālijā (Rietumaustrālijas un Viktorijas štatos), Jaunzēlandē. Apdzīvo ezerus, dīķus, jūras. Pieaudzis īpatnis ir 0,52 mm garš.
Ārēji ir līdzīgs ar Alona affinis, taču atšķiras no tā ar šādām raksturīpašībām:
Brāļu iela
Brāļu iela ir iela Liepājā, atrodas Vecliepājas apkaimē. Brāļu iela sākas krustojumā ar Ludviķa ielu un beidzas krustojumā ar Peldu ielu. Aptuvenais ielas garums ir 180 metri un to pilnā garumā klāj asfaltbetona segums. Brāļu ielā kustība norit vienā virzienā un pa to var braukt tikai Peldu ielas virzienā. Iela galvenokārt sastāv no pirmskara mūra mājām.
Ielu savienojumi
Brāļu iela ir savienota ar šādām ielām:
Giži
Giži ir ciems Saunas pagastā, Preiļu novadā. Atrodas 221 km attālumā no Rīgas.
Džennāro Gatuzo
Džennāro Ivans "Rino" Gatuzo (it; dzimis ) ir bijušais itāļu futbolists, tagad — futbola treneris.
Itālijas izlases sastāvā ir piedalījies trijos Pasaules kausos un divos Eiropas čempionātos, 2006. gada Pasaules kausa izcīņā viņš Itālijas izlases sastāvā arī kļuva par čempionu, pats Gatuzo tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.
Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par treneri. Pirmais klubs trenera karjerā bija Šveices komanda Sion, kurā viņš darbojās kā spēlējošais treneris. Vēlāk vadījis Palermo, Grieķijas klubu OFI Crete, AC Pisa un Milan jauniešu komandu. 2017. gada novembrī kļuva par Milan galveno treneri. Pēc 2018.—2019. gada sezonas, kad komanda nespēja iekļūt UEFA Čempionu līgā, galvenā trenera amatu atstāja. 2019. gada decembrī tika apstiprināts par A sērijas kluba Napoli galveno treneri. 2020. gadā ar Napoli kļuva par Itālijas kausa ieguvēju. 2021. gadā nespēja aizvest komandu līdz vietai UEFA Čempionu līgā un sezonas beigās amatu atstāja.
Spēlētāja karjera
Milan
Trenera karjera
Napoli
Vīzes sala
Vīzes sala (ru) ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.