cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pērn Marienbādē
Darbs pie filmas
Filma "Pērn Marienbādē" veidota sadarbojoties režisoram Alēnam Renē un rakstniekam Alēnam Robam-Grijē. Scenārijs, ko uzrakstīja Robs-Grijē, bija ļoti detalizēts, norādot ne tikai dialogu, žestus un dekoru, bet arī kameras izvietojumu un kustību, kā arī kadru secību montāžā. Renē strikti pieturējās pie scenārija, un, kad Robs-Grijē, kurš filmēšanas laikā nebija klāt, noskatījās aptuveno filmas versiju, viņš ieraudzīja filmu tieši tādu, kādu bija iecerējis, vienlaikus apzinoties, cik daudz Renē ir pielicies klāt, lai aizpildītu to, kas trūka scenārijā. Robs-Grijē vēlāk publicēja scenāriju kā romānu, ilustrējot to ar kadriem no filmas.
Neskatoties uz ciešo turēšanos pie scenārija, starp filmu un to pastāv dažas atšķirības, piemēram mūzikas izvēlē un noslēguma kadros. Abu filmas autoru izteikumos vairākas desmitgades pēc tās iznākšanas daļēji tika atzīts, ka viņu redzējums par filmu pilnībā nesakrīt. Saskaņā ar Renē teikto, Robs-Grijē mēdza apgalvot, ka tas bez šaubām ir viņš, kurš sarakstīja filmu, un ka Renē tās filmēšana bija nodevība, taču, tā kā viņš to uzskatīja par ļoti skaistu, viņš neko režisoram nepārmeta.
Filmēšana notika 10 nedēļas starp 1960. gada septembri un novembri. Filmēšanā izmantoja Minhenes un tās apkārtnes Šleisheimas, Nimfenburgas pilis, kā arī citas vietas netālu. Čehijas kūrortpilsētā Marienbādē filmēšana nenotika. No filmas skatītājs nevar noteikt, vai šajā pilsētā kādas ainas ir notikušas.
Atsauksmes
Kritiķu reakcijas uz filmu bija atšķirīgas. Diskusiju izraisīja tas, ka Robs-Grijē un Renē sniedza pretrunīgas atbildes uz jautājumu, vai vīrietis un sieviete patiešām satikās Marienbādē pagājušajā gadā vai nē.
Filma kļuva populāra tā laika sirreālistu vidū. Rakstnieks un režisors Ado Kirū 1963. gadā pasludināja filmu par totālu triumfu ietekmīgajā žurnālā Le Surréalisme au cinéma. Cits aktieris un sirreālists Žaks Bruniuss to nodēvēja par visu laiku labāko filmu.
Savukārt citi kritiķi tai ir devuši sliktākas recenzijas, dēvējot to par pretenciozu un nesaprotamu.
Lai gan daudzi kritiķi to noniecina, "Pērn Marianbādē" ir kļuvusi par vienu no Renē izcilākajiem darbiem. Žurnāla Sight & Sound 50 visu laiku labāko filmu režisoru sarakstā filma ierindojās 91. vietā. Japāņu kinorežisors Akira Kurosava to minēja kā vienu no savām iecienītākajām filmām.
Tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes filmai ir 95% vērtējums.
Apbalvojumi
Filmai atteica dalību 1961. gada Kannu kinofestivālā, jo Renē parakstīja Žana Pola Sartra manifestu pret Alžīrijas karu. Tomēr filmu izrādīja 1961. gada Venēcijas kinofestivālā, kur tā saņēma Zelta lauvas balvu. "Pērn Marienbādē" izvēlēta kā Francijas kandidatūra par labāko filmu svešvalodā 34. Kinoakadēmijas balvai, tomēr to nenominēja. Tomēr gadu vēlāk Robs-Grijē nominēts Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs".
Ietekme
Tiek minēts, ka filma "Pērn Marienbādē" ir ietekmējusi vairākus franču kinorežisorus, kā Anjēzi Vardu, Margaritu Durasu un Žaku Rivetu, kā arī itāļu režisoru Federiko Fellīni un zviedru režisoru Ingmaru Bergmanu. Stenlija Kubrika "Mirdzums" (1980) un Deivida Linča "Iekšzemes impērija" (2006) ir filmas, kuras ir īpaši ietekmējušas "Pērn Marienbādē". Tā ir ietekmējusi arī Terensa Janga filmas "Ar mīlestību no Krievijas" (1963), kā arī režisora Pītera Grīnaveja karjeru.
Filmas vizuālais stils ir atdarināts daudzās TV reklāmās un modes fotogrāfijās. Britu rokgrupas Blur 1994. gada singla To the End mūzikas video ir balstīts tieši uz filmu.
Ausma Skujiņa
1957. gadā absolvējusi Latvijas Valsts universitātes Inženierceltniecības fakultātes Arhitektūras nodaļu. Latvijas PSR laikā strādājusi vairākos institūtos, no 1984. līdz 1992. gadam bija Cēsu rajona kolhoza "Alauksts" arhitekte. No 1993. gada vadīja privātpraksi Rīgā.
1966. gadā kļuva par Latvijas Arhitektu savienības biedri. 1998. gadā apbalvota ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1999. gadā piešķirta Valsts kultūrkapitāla fonda mūža stipendija.
Šiho Tomari
Šiho Tomari (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Eifeļa tilts (Ungeni)
Eifeļa tilts (ro) ir tilts pār Prutas upi un Moldovas—Rumānijas robežas šķērsošanas punkts. Tilts atrodas starp Ungeni, pilsētu Moldovā, un Ungeni, komūnu Rumānijā.
Vēsture
krievu diplomāts Ivans Zinovjevs un George Kostaforu parakstīja dzelzceļa savienojuma vienošanos, ko ratificēja. Jasi-Ungeni dzelzceļa līniju atklāja 1874. gada 1. augustā. Līniju Kišiņeva—Kornešti—Ungeni (būvēta 1871.–1875. gadā) Krievijas Impērija atklāja 1875. gada 1. jūnijā, gatavojoties krievu—turku karam (1877—1878). Ungeni muita tika izveidota 1875. gadā pēc Kišiņevas—Ungeni—Jasi dzelzceļa atklāšanas. Līnija Kišiņeva—Kornešti bija atklāta jau 1873. gadā.
1876. gadā pēc pavasara plūdiem Prutas upē tika gandrīz iznīcināts dzelzceļa tilts, kas savienoja Besarābiju un Rumāniju. Dzelzceļa departaments uzaicināja Gistavu Eifeli uz Besarābiju (Moldovu), lai pārplānotu un pārbūvētu tiltu, ko atklāja, tikai trīs dienas pirms krievu—turku kara (1877—1878) sākuma. krievu kareivji ienāca Rumānijā caur Ungeni un nākamajā dienā Krievija pieteica karu Osmaņu Impērijai. Mūsdienās tiltam joprojām ir stratēģiska nozīme un tas atrodas robežsargu uzraudzībā.
Netālajā Jasi pilsētā Gistavs Eifelis uzbūvēja arī Grand Hotel Traian viesnīcu (1882).
Huhtamäki
Huhtamäki Oyj ir Somijas iepakojuma materiālu ražotājs. Galvenais birojs atrodas Espo. Dibināts 1920. gadā.
Uzņēmums ražo materiālus ēdināšanas pakalpojumiem, iepakojumu pārtikai un dzērieniem, kā arī iepakojumu higiēnas produktiem.
Huhtamäki Oyj akcijas tiek kotētas biržā NASDAQ OMX Helsinki (kods HUH1V) un ietilpst OMX Helsinki 25 indeksā. 2016. gada februārī lielākais akciju turētājs bija Somijas Kultūras fonds (11,14 %).
Vēsture
1920. gadā Kokolā 20 gadu vecais Heiki Hustameki (Heikki Huhtamäki) dibināja uzņēmumu Huhtamäen Tehtaat, kas sākotnēji ražoja konfektes. 1930. gados Huhtamäki iegādājās vairākas maizes ceptuves Turku, un uzņēmums sāka ražot arī citus pārtikas produktus. 1940. gadā iegādāts farmācijas uzņēmums Leiras. 1954. gadā nopirkts alkoholisko dzērienu ražotājs Marli.
1960. gadā Huhtamäki akcijas sāka kotēt Helsinku fondu biržā. 1960. gadā iegādāts gaļas un zivju pusfabrikātu ražotājs Mensa. 1965. gadā uz Mensa iepakojuma un uzglabāšanas iestrādēm tika izveidots meitas uzņēmums Polarpak, kas nodarbojās ar iepakojuma ražošanu.
1970. un 1980. gados Huhtamäki ieguva uzņēmumus jaunās nozarēs, piemēram, metalurģijā un elektronikā. Paplašināšanās notika arī ārpus Somijas. 1970. gados Polarpak kļuva par vienu no vadošajiem papīra glāžu ražotājiem Eiropā. 1983. gadā Huhtamäki ASV iegādājās konfekšu ražotāju Leaf. 1980. gados vēl tika nopirkti vairāki saldumu ražotāji un pievienoti Leaf. 1986. gadā Polarpak nosaukums mainīts uz Polarcup.
1988. gada tika pieņemts stratēģisks mērķis 2000. gadā Huhtamäki kļūt par pasaules līderi kādā no nozarēm. Par kandidātiem tika izraudzīta farmācija, konfekšu ražošana un iepakojuma ražošana. Citas nozares pamazām tika pārdotas. 1996. gadā farmācijas uzņēmums Leiras, kas bija kļuvis par vienu no līderiem ilgtermiņa kontracepcijas risinājumu jomā, pārdots Vācijas uzņēmumam Schering AG. 1990. gados Leaf bija kļuvis par vienu no desmit lielākajiem konfekšu ražotājiem pasaulē. 1996. gadā Leaf Amerikas bizness pārdots ASV saldumu ražotājam Hershey Foods Corporation. Leaf Eiropas un Āzijas bizness 1999. gadā pārdots Nīderlandes uzņēmumam CSM.
1990. gadu beigās iepakojuma ražošana bija kļuvusi par Huhtamäki galveno nozari. No 1997. līdz 2001. gadam tika iegādāti 14 iepakojuma ražotāji, to skaitā lielākais ASV iepakojuma uzņēmums Sealright 1998. gadā un Nīderlandes rūpnieciskā iepakojuma ražotājs Royal Packaging Industries Van Leer N.V 1999. gadā. Uzņēmuma nosaukums mainīts uz Huhtamäki Van Leer Oyj.
2001. gadā Van Leer tika pārdots ASV rūpnieciskā iepakojuma ražotājam Greif, uzņēmumam atgriezts nosaukums Huhtamäki Oyj, un tas turpināja ražot patērētāju iepakojumu.
2012. gada aprīlī iegādāts Ķīnas pārtikas iepakojuma un vienreiz lietojamo trauku ražotājs Josco. 2012. gada augustā nopirkts ASV uzņēmums Winterfield. Turpmāk Huhtamäki fokusējoties tikai uz pārtikas iepakojuma ražošanu, 2014. gada decembrī Vācijas investīciju fondam DBAG Fund VI pārdots plēvju bizness. 2015. gada janvārī nopirkts elastīgā iepakojuma ražotājs Positive Packaging ar ražotnēm Indijā un Apvienotajos Arābu Emirātos. 2016. gada janvārī nopirkts Čehijas elastīgā iepakojuma ražotājs FIOMO.
Mihajs Eminesku
Mihajs Eminesku (dzimis kā Mihails Eminovičs (Mihail Eminovici), miris ) bija rumāņu romantisma dzejnieks, tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem rumāņu literatūrā.
Dzimis daudzbērnu ģimenē. Mācījās vācu ģimnāzijā Černivcos (tolaik Austroungārijas sastāvā). No 1869. līdz 1872. gadam studēja universitātē Vīnē, bet 1872. līdz 1874. gadam - Berlīnē, kur ietekmējās no valdošajām filozofijas un literatūras tendencēm. Atgriezdamies dzimtenē, 1874. gadā kļuva par skolas inspektoru un bibliotekāru Jasu universitātē. 1877. gadā pārcēlās uz Bukaresti, kur kļuva par konservatīvās avīzes Timpul (Laiks) galveno radaktoru. Šajā laikā radās daudzi no pazīstamākajiem Eminesku darbiem. 1883. gadā pasliktinājās Eminesku psihiskā veslība. Miris 1889. gadā garīgās ārstēšanas iestādē.
Dzeloņcūku infrakārta
Dzeloņcūku infrakārta jeb īstās dzeloņcūkas (Hystricognathi) ir grauzēju kārtas (Rodentia) infrakārta, kas apvieno lielāko daļu dzeloņcūkveidīgo sugu. Īstās dzeloņcūkas kopā ar izmirušo Tsaganomyidae dzimtu veido dzeloņcūkveidīgo infrakārtu (Hystricognathiformes)
Visas dzeloņcūku infrakārtas sugas apvieno kopēja morfoloģiska īpašība — vienāda galvaskausa kaulu struktūra, kā arī košļāšanas muskuļi daļēji iet caur sejas infraorbitālajiem caurumiņiem un pievienojas kaulam no otras puses. Lielai daļai sugu ir novērota rotaļāšanās, kas izpaužas kā cīkstēšanās, skriešanās un vajāšana un bēgšana. Garkājainās sugas ir kustīgākas un rotaļīgākas par īskājainajām sugām.
Sandra Aleksejeva
Sandra Aleksejeva (dzimusi Krāslavā) ir latviešu BMX riteņbraucēja.
Ar riteņbraukšanu sākusi nodarboties sešu gadu vecumā. Viņas treneris ir riteņbraucēja Ivo Lakuča brālis Olafs Lakučs.
2007. gada Eiropas kausā ierindojās 4. vietā, 2009. gada Eiropas čempionātā junioriem — 5. vietā. 2010. gada Eiropas čempionātā viņa ieņēma 7. vietu. 2010. un 2011. gada Baltijas čempionātā viņa guva uzvaru, tāpat uzvarēja arī 2011. gada Latvijas čempionātā. 2009. gadā kļuva par Latvijas čempioni junioru vecuma grupā. 2012. gada Pasaules čempionātā viņa ieņēma 16. vietu.
S. Aleksejeva kvalificējās startam, tajās viņa neiekļuva finālā.
Misters Smits brauc uz Vašingtonu
"Misters Smits brauc uz Vašingtonu" (en), arī "Smita kungs dodas uz Vašingtonu", ir 1939. gada amerikāņu politiskā komēdijdrāma, kuras režisors ir Frenks Kapra. Filma ir par viena cilvēka ietekmi ASV politikā.
Filmā galvenās lomas attēlo Džīna Artura, Džeimss Stjuarts, Klods Reinss un Edvards Arnolds. Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr saņēma tikai vienu (par labāko literatūras oriģinālavotu). Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 29. vietā. 2006. gadā Amerikas Kinoinstitūts to atzina par piekto iedvesmojošāko filmu.
1989. gadā "Misters Smits brauc uz Vašingtonu" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgas filmas".
Dialektiskā uzvedības terapija
Dialektiskā uzvedības terapija (DUT) ir psihoterapijas forma, kuras autore ir Mārša Linehana (Marsha M. Linehan), psiholoģijas pētniece Vašingtonas universitātē. Ar šīs teorijas palīdzību tiek ārstēti personības garastāvokļa svārstību traucējumi.
DUT apvieno standarta kognitīvi biheiviorālās terapijas metodes, kuras ir paredzētas emociju regulēšanai un realitātes izprašanai, ar distresa toleranci un pieņemšanu, un apzinātību, kas lielā mērā izriet no meditatīvas prakses. DUT ir pirmā terapija, kura eksperimentāli nodemonstrēja tās efektivitāti personības garastāvokļa svārstību traucējumu ārstēšanā. Pirmais randomizētais DUT klīniskais pētījums parādīja samazinātu pašnāvības risku, psihiatrisko hospitalizāciju skaitu un ārstēšanas pārtraukšanas līmeni, salīdzinot ar citām ārstēšanas metodēm. Pētījumu meta-analīzē tika atklāts, ka DUT sniedz mērenu iedarbību indivīdiem ar robežstāvokļa personības traucējumiem. Šī terapija palīdz arī izvarošanas gadījumos cietušajiem un cilvēkiem, kuri ir atkarīgi no narkotiskajām vielām.
Doles pilis
Doles pilis jeb Vecdoles  un Jaundoles pilis  bija Rīgas arhibīskapijas pilis  uz Doles salas. Vecdoles pils sākotnēji piederēja Rīgas arhibīskapu vasalim Johanam Dolenam, pēc tās sagraušanas Rīgas domkapituls uzcēla savu pili Doles salas dienvidrietumu malā (Jaundoles pili).
Līdz mūsdienām saglabājušies abu piļu mūra sienu fragmenti un Doles muižas kungu māja, kurā iekārtots Daugavas muzejs.
Reči (Balvu pagasts)
Reči ir ciems Balvu novada Balvu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 7 km no pagasta centra Naudaskalna, 6 km no novada centra Balviem un 225 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V466.
Ramona Golsta
Ramona Golsta (dzimusi ) ir Latvijas šahiste.
Biogrāfija
2022. gada februārī izcīnījusi 3. vietu Pasaules jauniešu čempionātā šaha ātrspēlē meitenēm M18 vecuma grupā.
Kopš 2017. gada piedalījusies Latvijas sieviešu šaha čempionātos, kuros augstāko rezultātu sasniegusi 2020. gadā, kad ierindojusies 5. vietā.
Piedalījusies Eiropas individuālajos šaha čempionātos sievietēm:
Georgijs Grečko
Georgijs Grečko (Георгий Михайлович Гречко, dzimis, miris ) bija PSRS kosmonauts, inženieris, zinātnieks.
Dzīvesgājums
Dzimis Ļeņingradā (tagad Sanktpēterburga) jauktā ukraiņu un baltkrievu ģimenē. 1955. gadā Grečko ar izcilību pabeidza Ļeņingradas kara mehānisko institūtu; diplomdarbu aizstāvēja konstruktoru birojā OKB-1. Jau 1954. gadā viņš sāka strādāt OKB-1. 1961. gadā Grečko kļuva par OKB-1 17. nodaļas grupas priekšnieku.
Kosmonautu grupā
1964. gadā Georgijs Grečko tika nosūtīts uz medicīnisko apskati kā viens no OKB-1 14 kandidātiem lidojumam pirmajā trīsvietīgajā kosmosa kuģī Voshod-1; medicīnas komisija nedeva pozitīvu slēdzienu. 1965. gadā viņš veiksmīgi izgāja medicīnisko apskati OKB-1 kosmonautu grupas veidošanai. 1966. gadā Grečko vēlreiz izgāja medicīnisko apskati un tika pārcelts uz CKBEM 731. nodaļu par kosmonautu izmēģinātāju kandidātu grupas priekšnieku. 1966. gadā viņš sāka speciālos treniņus un apmācību, tai skaitā Kosmonautu sagatavošanas centrā. Bija grupā, kas gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz (7K-OK). 8. oktobrī izpletņlēkšanas laikā Grečko lauza kāju un pārtrauca sagatavošanu. 1967. gada viņš ieguva tehnisko zinātņu kandidāta grādu, aizstāvot disertāciju par Mēness aparātu Luna-9 un Luna-13 nolaišanās sistēmu. 1967. gadā Grečko iekļāva grupā, kas gatavojās Mēness aplidojumam kosmosa kuģī L-1. 1968. gada 27. maijā Grečko ieskaitīts CKBEM kosmonautu nodaļā. 1969. gadā no februāra līdz jūlijam kopā ar Anatoliju Kukļinu un Pjotru Kolodinu gatavojās dublieru apkalpēs trīs pilotējamo kuģu Sojuz lidojumam kosmosa kuģos Sojuz-6, Sojuz-7 un Sojuz-8. Jūlijā Kukļinu nomainīja Jevgēņijs Hrunovs, bet augustā apkalpes tika izformētas.
1970. gadā no janvāra līdz maijam Grečko gatavojās ilglaicīgajam lidojumam kosmosa kuģī Sojuz-9 kā dublieru apkalpes bortinženieris, kopa ar Anatoliju Fiļipčenko. No 1970. gada augusta līdz 1971. gada jūlijam Grečko gatavojās kā pamatapkalpes bortinženieris lidojumam ar aktīvo kosmosa kuģi Sojuz programmā Kontakt. 1971. gada oktobrī viņš sāka gatavoties lidojumam uz orbitālo staciju DOS-2 kā trešās (rezerves) apkalpes bortinženieris, kopā ar Alekseju Gubarevu. 1972. gada jūlijā avarēja nesējraķete Proton, mēģinot palaist staciju, un lidojums tika atcelts. 1972. gadā no augusta līdz septembrim Grečko gatavojās Sojuz autonomam izmēģinājumu lidojumam kā trešās (rezerves) apkalpes bortinženieris, kopā ar A. Gubarevu. Lidojums tika atcelts. 1972. gada oktobrī viņš sāka gatavoties lidojumam uz orbitālo staciju DOS-3 kā trešās apkalpes bortinženieris, kopā ar Alekseju Gubarevu. Lidojums tika atcelts, jo 1973. gada maijā sabojājās nesen palaistā stacija, kura tika nosaukta par Kosmos-557. 1973. gadā no jūlija līdz septembrim Grečko gatavojās Sojuz-12 autonomam izmēģinājumu lidojumam kā otrās (dublieru) apkalpes bortinženieris, kopā ar A. Gubarevu. Lidojums tika atcelts. No 1973. gada decembra līdz 1974. gada maijam viņš gatavojās lidojumam uz orbitālo staciju DOS-4 (Saljut-4) kā pirmās apkalpes bortinženieris, kopā ar Gubarevu. Aizkavējoties DOS-4 palaišanai, Grečko turpināja sagatavošanos gatavības uzturēšanas režīmā.
Kosmiskie lidojumi
Savā pirmajā kosmiskajā lidojumā Georgijs Grečko kopā ar Alekseju Gubarevu devās 1975. gada 11. janvārī ar kosmosa kuģi Sojuz-17 kā bortinženieris Saljut-4 pirmajā pamatekspedīcijā. 9. februārī viņš atgriezās uz zemes.
Georgija Grečko otrais lidojums kosmosā sākās 1977. gada 10. decembrī, ar kosmosa kuģi Sojuz-26 kā bortinženierim kopā ar Juriju Romaņenko dodoties Saljut-6 pirmajā pamatekspedīcijā. Tās laikā viņš veica iziešanu kosmosā. 1978. gada 16. martā viņi atgriezās uz zemes ar kosmosa kuģi Sojuz-27.
1985. gada martā Grečko kopā ar Vladimiru Vasjutinu un Aleksandru Volkovu sāka gatavoties pamatapkalpē viesekspedīcijai uz Saljut-7.
Trešo kosmisko lidojumu Georgijs Grečko veica 1985. gada septembrī, ar Sojuz T-14 dodoties un orbitālo staciju Saljut-7. Uz zemes viņš atgriezās pēc gandrīz 9 dienām kosmosa kuģī Sojuz T-13.
Pēc kosmonautu vienības atstāšanas
Georgijs Grečko iesaistījās kosmonautikas popularizēšanā un sabiedriskās organizācijās. No 1979. līdz 1990. gadam viņš vadīja televīzijas raidījumu "Šī fantastiskā pasaule". 1979. gadā viņš kļuva par Padomju miera aizsardzības komitejas priekšsēdētāja vietnieku.
1997. gadā viņš kļuva par "Investīciju un krājaizdevumu bankas" uzraudzības padomes priekšsēdētāja vietnieku. 2007. gadā Grečko ievēlēts Investsberbank direktoru padomē. 2008. gadā viņš kļuva par OPT Bank viceprezidentu.
Rušoni
Rušoni var būt:
Rolando Mandragora
Rolando Mandragora (it, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Mandragora pārstāv Itālijas Serie A komandu Fiorentina.
Itālijas futbola izlases sastāvā Mandragora debitēja mačā pret Franciju. Mandragora ir piedalījies 2019. gada UEFA Eiropas U-21 čempionātā, kur viņš bija izlases kapteinis.
Sasniegumi
Juventus
Fiorentina
Aglonas stacija
Aglonas stacija (ltg; agrāk — Rušonu stacija, Rušona, Rušoni) ir ciems Riebiņu novada Rušonas pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā pie Rēzeknes—Daugavpils dzelzceļa un autoceļu A13 un P62 krustojumā 4,5 km no pagasta centra Kastīres, 24 km no novada centra Riebiņiem un 229 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie Pēterburgas—Varšavas dzelzceļa līnijas stacijas «Aglona» (agrāk — «Rušoni»). Aglonas stacijā atrodas Rušonas tautas nams, bibliotēka, pasts, feldšeru un vecmāšu punkts, veikals, degvielas uzpildes stacija. Agrāk bija pagasta centrs.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Linda Nemiera
Linda Nemiera (dzimusi Linda Dreimane ) ir latviešu rakstniece, kas visbiežāk raksta Latvijas urbānās fantāzijas žanrā. Viņas pirmā grāmata "Vilcenes stāsts" 2011. gadā ieguva Lielo lasītāju balvu nominācijā "Bērnu oriģinālliteratūra".
Jānis Geiba
Jānis Geiba (dzimis Madonā) ir latviešu sabiedriskais un valsts darbinieks.
Linda Nemiera
Biogrāfija
Linda Nemiera 1999. gadā absolvēja Rīgas Valsts 1. ģimnāziju un 2008. gadā ieguva bakalaura grādu Latvijas Universitātēs Ekonomikas un Vadības fakultātē. Nemiera divus gadus studējusi arī Vēstures un filozofijas fakultātē. No 1999. līdz 2001. gadam Nemiera strādāja Nacionālo bruņoto spēku Gaisa spēku štābā par Operatīvās daļas plānošanas speciālisti. Strādājusi SIA "Mirabella" par parfimērijas zīmola vadītāju (2001-2003), LNT Reklāmas nodaļā (2004-2005), "L’Oreal Baltic" par produktu menedžeri (2005-2007), "Henkel Latvia" par produktu grupas vadītāju (2007-2008), "Avon" par Latvijas mārketinga daļas vadītāju (2009-2011) u.c.
Jānis Geiba
Biogrāfija
J. Geiba dzimis Madonā četru bērnu ģimenē. 1952. gadā Geibu ģimene pārcēlās uz dzīvi Krāslavas rajonā. Pabeidzis Dagdas lauksaimniecības tehnikumu. Sešdesmito gadu vidū Geiba iestājās komunistiskajā partijā, ilgstoši bija padomju un partijas funkcionārs. 1980-1982. gadā strādājis par LKP CK instruktoru, no 1982. līdz 1985. gadam bijis Daugavpils rajona izpildkomitejas priekšsēdētājs, 1985. gadā kļuvis par PSKP Daugavpils rajona komitejas pirmo sekretāru. 1989. gadā Geiba tika ievēlēts par PSRS tautas deputātu 302. Daugavpils lauku nacionāli teritoriālajā vēlēšanu apgabalā, uzvarot pazīstamo Atmodas laika aktīvisti Itu Kozakeviču. PSRS Tautas deputātu kongresā Jānis Geiba atbalstīja Latvijas Tautas frontes nostādnes.
Linda Nemiera
Biogrāfija
Nemiera ir precējusies, ir dēls un meita.
Jānis Geiba
Biogrāfija
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Geiba bija Daugavpils rajona padomes un rajona valdes priekšsēdētājs, strādāja Baltijas Tranzītu bankā. Darbojās Daugavpils latviešu biedrības valdē. 2010. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Linda Nemiera
Rakstniecība
Pirmās grāmatas "Vilcenes stāsts" ideja tapusi brauciena laikā uz Horvātiju, kuras skaistā, kalnainā daba jūras krastā šķita īstena fantāzijas pasaule. Savukārt "Vilcenes stāsta" turpinājumu - romānu "Lidojums" iedvesmojusi Nāves ieleja ASV.
Pilsētas fantāzijas žanrā tapusi tetraloģija par Leonīdu Fēliksu, kura nolādēta pilnmēness naktīs pārvērsties par kaķi - "Kaķa lāsts", "Kaķis maisā", "Kaķa koncerts" un "Kaķis otrpus ceļam". Savukārt ar romānu "Sofijas noslēpums" Nemiera sevi pieteica kriptoromāna žanrā, kura darbība notiek Turcijā un Bulgārijā.
Šausmu romāns "Svēto laiks" mūsdienu dinamisko biznesa vidi savieno ar 19. gadsimta beigu vecticībnieku ikdienu. Pierīgas tumšajos rudens mežos atbalsojas sena ģimenes drāma.
Johanness Kocs
Johanness Kocs (de; dzimis, miris ) bija vācu šaha problēmists. Uzdevumus sastādīja kopā līdzautoru vācu problēmistu Kārli Kokelkornu.
Šaha kompozīcija
Sākotnēji Kocs un Kokelkorns atbalstīja vecvācu skolas principus un tiek uzskatīti par tās pamatlicējiem. 1903. gadā viņi publicēja darbu Das Indische Problem (Indiešu uzdevums), kas radīja pamatus jaunam novirzienam šaha kompozīcijā, kuru sākotnēji sauca par jaunvācu skolu (atšķirībā no vecvācu), bet vēlāk par loģisko skolu.
Šaha uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Privātā dzīve
Johanness Kocs studējis Berlīnē un Karlsrūē. Strādājis par galveno inženieri dzelzceļa vagonu rūpnīcā Elblingā un Kēnigsbergā. No 1901. gada Kocs kā pensionārs dzīvoja Drēzdenē. Pēc nāves saskaņā ar testamentu viņa šaha grāmatu kolekcija tika nodota Saksijas bibliotēkā Drēzdenē. .
Rokāde
Rokāde (no de) ir īpašs gājiens šaha partijā, kurā karalis tiek pārvietots par diviem lauciņiem torņa virzienā, pēc tam tornis tiek pārvietots pāri karalim un nolikts uz lauciņa tam blakus.
Katrai no pusēm ir tiesības izdarīt rokādi vienu reizi partijas gaitā.
Gājiena apraksts
Rokāde skaitās viens gājiens, neskatoties uz to, ka tiek pārvietotas divas figūras. Rokāde ir iespējama divos virzienos: rokādi karaļa spārna virzienā sauc par īso rokādi, dāmas spārna virzienā — par garo rokādi.
Gramzdas iela
Gramzdas iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Zolitūdes un Mūkupurva apkaimēs. Iela sākas krustojumā ar Anniņmuižas ielu un beidzas krustojumā ar Mūkupurva ielu. Kārļa Ulmaņa gatve Gramzdas ielu sadala divās daļās, kuras nav savienotas autotransportam (abas daļas savienotas ar Ulmaņa gatves "dublieriem"), savukārt gājējiem izveidots tilts pāri Ulmaņa gatvei. Kopējais ielas garums ir 1490 metri, tā ir klāta ar asfalta un grants segumu.
Rokāde
Gājiena apraksts
Rokādi vienmēr uzsāk ar karaļa pārvietošanu, jo tikai karaļa pārvietošana par diviem lauciņiem (saskaņā ar likumu "roku atņēmi—gājiens izdarīts") viennozīmīgi liecina, ka tas ir rokādes sākums.
Gramzdas iela
Ielas raksturojums
Ielas daļas ir visai atšķirīgas — sākuma posms no Anniņmuižas ielas līdz Kārļa Ulmaņa gatvei ir asfaltēta iela ar dažāda veida dzīvojamo apbūvi, vairākām sabiedriskām ēkām un dažiem neapbūvētiem gruntsgabaliem. Savukārt posms uz dienvidiem no Ulmaņa gatves Mūkupurva apkaimē pārsvarā iet pa esošo un bijušo mazdārziņu teritoriju, šeit ir arī atsevišķas savrupmājas, bet bijušo mazdārziņu vietā — vietām krūmāji un mežs; daudz neapbūvētu gruntsgabalu. Šajā posmā ielas segums ir grants.
Iela ir nosaukta Gramzdas — Gramzdas pagasta centra Dienvidkurzemes novadā — vārdā.
Rokāde
Gājiena apraksts
Šaha etiķete prasa, lai karaļa un torņa pārvietošana notiktu ar vienu un to pašu roku.
Aleksandrs fon Rādens
Aleksandrs fon Rādens (, 1859—1920) bija vācbaltiešu politiķis un ģenealogs, Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918).
Dzīvesgājums
Dzimis barona Ernsta fon Rādena un viņa sievas Magdalēnas ģimenē. Mācījās Halles pilsētas ģimnāzijā (1869-1875), pabeidza Liepājas Nikolaja ģimnāziju (1876). Studēja tieslietas Tērbatas Universitātē (1877-1881). Strādāja Aizputes virspilskunga tiesā par protokolistu (1881-1884), bija Jaunjelgavas apriņķa tiesnesis (1884-1886). No 1886. gada darbojās Kurzemes Kredītbiedrības vadībā. No 1890. gada Kurzemes bruņniecības ģenealoģijas komisijas loceklis, no 1898. gada Kurzemes literatūras un mākslas biedrības ģenealoģijas sekcijas priekšēdis. No 1896. gada bija Meiju muižas īpašnieks pie Jelgavas. 1905. gada revolūcijas laikā bija Kurzemes guberņas padomes loceklis (1905-1907), vairākkārt vadīja Kurzemes bruņniecības konferences. Pēc Pirmā pasaules kara sākuma izsūtīts un Sibīriju (1914-1917), pēc atgriešanās bija Kurzemes landtāga deputāts (1917-1919). Kurzemes Zemes padomes priekšsēdētājs (1918).
Miris 1920. gada 5. novembrī Jelgavā.
Rokāde
Rokādes nosacījumi
Rokāde nav iespējama: Rokāde uz laiku nav iespējama:
Gājiena pieraksts
Algebriskā notācijā īso rokādi pieraksta ar apzīmējumu "0-0", bet garo rokādi ar "0-0-0".
Rokāde šaha kompozīcijā
Šaha kompozīcijās rokāde nav iespējama, ja ar retrogrādās analīzes palīdzību izdodas pierādīt, ka karalis vai tornis iepriekš ir izdarījuši gājienu.
Gramzdas iela
Sabiedriskais transports
Pa ielu posmā no krustojuma ar Anniņmuižas ielas līdz krustojumam ar Zolitūdes ielu kursē 8., 44., 46., 53. un 56. maršruta autobusi.
Krustojumā ar Kārļa Ulmaņa gatvi atrodas pieturvieta "Gramzdas iela", kur pietur 32. un 43. maršruta autobusi.
Ielu savienojumi
Gramzdas iela ir savienota ar:
Joahims Baumanis
Joahims Baumanis (de, 1712–1759), arī Jukums Baumanis, bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, Jelgavas vācu draudzes virsmācītājs un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendents (1747-1759).
Dzīvesgājums
Dzimis 1712. gadā 9. janvārī Kretingas (Deutsch-Krottingen bei Memel) muižas īpašnieka ģimenē. Mācījās pie privātskolotājiem un Liepājas pilsētas skolā, studēja teoloģiju Halles universitātē. Bija mācītājs Gramzdas (1733–1734), Jaunpils, Annasmuižas un Blīdiene draudzēs (1734–1741) un Liepājas latviešu draudzē (1741–1745). Durbes vācu draudzes mācītāja adjunkts (1745–1747), arī Grobiņas diecēzes prāvests (1746–1747). 1746. gadā rediģēja un izdeva G. Manceļa "Jaunu latviešu sprediķu grāmatu" (Lettische Postille).
1747. gadā iecelts par Jelgavas vācu draudzes mācītāju un Kurzemes un Zemgales hercogistu superintendentu. 1754. gadā atkārtoti izdeva luterāņu baznīcas "Jaunu un pilnīgu latviešu dziesmugrāmatu" un "Jaunu un pilnīgu latviešu baznīcas agendu" (Lettische neuverbesserte und vollständige Kirchenagende). 1756. gadā organizēja G. F. Stendera "Svētu stāstu" izdevumu.
Miris 1759. gada 1. janvārī Jelgavā. Viņa dēls Johans Heinrihs Baumanis kļuva par ievērojamu gleznotāju.
Nejautā
Nejautā bija latviešu sintīpopa grupa, kura pastāvēja no 1989. gada līdz 1993. gadam.
Vēsture
"Nejautā" veidoja četri skolasbiedri: vokālists Jānis Vanags, ģitārists Renarts Braufmanis, taustiņinstrumentālists Jānis Brunovskis un bundzinieks un taustiņinstrumentālists Normunds Bērziņš. Viņu darbība sākās ar koncertu skolā un turpinājās ar aktīvu koncertdarbību. Viņi spēlēja sintīpopu, ko iedvesmojusi galvenokārt grupa "Depeche Mode".
1990. gadā grupa saņēma "Raimonda" balvu kā gada labākie debitanti latviešu popmūzikā. 1991. gadā grupa izcīna 2. vietu festivālā "Liepājas dzintars". 1991. gadā dziesma "Ceļš" "Mikrofona" rokaptaujā ieguva 10. vietu, 1992. gadā dziesma "Everything is Coming Down" ierindojās 17. vietā, savukārt dziesma "Igaunijā sniegs" 1993. gadā nokļuva 23. vietā un "Pūš milzīgi vēji" - 33. vietā.
1993. gadā izdots grupas vienīgais albums "Princess", ko "Mikrofona ieraksti" izdeva kasetes formātā. Drīz pēc tam grupas darbība apsīka. J. Brunovskis spēlēja grupā "Zig Zag", R. Braufmanis darbojies grupās "F. Art" un "Inokentijs Mārpls", bet J. Vanags neilgu laiku darbojās Aigara Grāvera projektā "7. fāze" un grandžroka grupā "Gelousy".
2017. gadā grupa apvienojās dalībai grupas "Jumprava" jubilejas koncertā.
Melisa Grīfa
Melisa Grīfa (en; dzimusi Keiptaunā) ir Dienvidāfrikas starptautiskā lielmeistare šahā (2009).
Biogrāfija
2007. gadā Vindhukā ieņēmusi 5. vietu Āfrikas šaha čempionātā sievietēm. 2009. gadā pārstāvējusi Dienvidāfriku Pasaules junioru šaha čempionātā, kurā ierindojusies 35. vietā. 2009. gadā Tripolē uzvarējusi Āfrikas šaha čempionātā sievietēm. Piedalījusies 2010. gada Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas Antakjā, kurā 1. kārtā zaudējusi Humpi Koneru. 2011. gadā Maputu ieņēmusi 4. vietu Āfrikas šaha čempionātā sievietēm.
Pārstāvējusi Dienvidāfriku lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā viņai piešķīrusi starptautiskās meistares (WIM), bet 2009. gadā - starptautiskās lielmeistares (WGM) nosaukumu.
Kopš 2014. gada šaha turnīros piedalās reti. Pārcēlusies uz dzīvi Kanādā, kur mācījusies Toronto Universitātē, bet vēlāk turpinājusi tur arī savas darba gaitas.
Salate
Salate jeb meža vimba (Leuciscus aspius) ir sapalu dzimtas (Leuciscidae) saldūdens zivs, kas sastopama Eiropā, Rietumāzijā un Centrālāzijā. Nesenā pagātnē salate tika klasificēta salatu ģintī (Aspius), bet mūsdienās, saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem, salatu ģints apvienota ar Eirāzijas sapalu ģinti (Leuciscus).
Izplatība
Salate mājo Ziemeļu, Baltijas, Egejas, Melnās, Azovas un Kaspijas jūras upju baseinos. Izplatības areāla rietumu robežu veido Vēzeres un Elbas upju baseini. Vistālāk uz dienvidiem salate sastopama Turcijas Melnās jūras baseina upēs (Ankaras apkārtnē), kā arī Irānas un Pakistānas ziemeļos, bet vistālāk austrumos salate mājo Kazahstānā un Kirgizstānā.
Latvijā
Latvijā salate sastopama visās lielākajās upēs, kā arī jūrā upju grīvu tiešā tuvumā. Konstatēta arī ezeros: Lubānā, Babītes, Dzirnezerā, Lielajā un Mazajā Nabas, Lielajā Stropu, Lilastes un Mazajā Baltezerā, kā arī Daugavas ūdenskrātuvēs. Senākos rakstos pieminēti arī Ķīšezers, Juglas un Lielais Baltezers.
Izskats
Salate ir vidēji liela vai liela saldūdens zivs. Tās garums var sasniegt 120 cm, svars 15 kg, lai gan visbiežāk tā ir apmēram 55 cm gara. Latvijā salate aug līdz apmēram 80 cm, sasniedzot 7,5 kg masu. Ķermenis salatei ir slaids, no sāniem saplacināts, galva gara ar smailu purnu. Mute vērsta uz priekšu. Mugura zilganpelēka vai zaļganpelēka, sāni un vēders sudrabaini. Krūšu spuras, vēdera spuras un anālā spura pelēkas vai brūngansarkanas. Pirms nārsta tēviņiem uz ķermeņa izveidojas nārsta kārpiņas. Apakšžoklis ar izcilni, kas ieguļas augšžokļa izliekumā. Sānu līnijā ir 64—76 zvīņas, kas ir vairāk zvīņu nekā sapalam, baltajam sapalam un vīķei.
Uzvedība un barība
Salate mājo lielās un vidēji lielās zemieņu upēs, kā arī lielos ezeros. Pieaugušie īpatņi parasti uzturas upju lejtecēs un grīvās. Tie parasti ir vienpatņi, bet mazuļi veido barus, lai gan pieaugušie īpatņi veido nelielus barus nārsta laikā un ziemojot. Salatei ir novērota līdz 300 km tāla migrācija. Salate ir plēsīga un netipiski karpu dzimtas zivīm barojas ar zivīm, kā arī ar nelieliem ūdensputniem. Iecienīts medijums ir vīķe un salaka.
Vairošanās
Dzimumgatavība salatei iestājas 3—10 gadu vecumā, sasniedzot 25—62 cm garumu. Nārsto strauji tekošās upēs no marta līdz jūnijam, kad ūdens temperatūra ir 4—18° C. Nārsts notiek gan seklumā, gan dziļumā (20—600 cm) uz grants vai augiem, bet sekmīgs nārsts saistās ar seklu un siltu ūdeni. Salatei raksturīgs vienlaicīgs nārsts, kas ilgst no dažām dienām līdz mēnesim. Auglība 6—487 tūkst. ikru. Tie ir lipīgi, un ikri pielīp pie akmeņiem, augiem un cita substrāta. To attīstība ilgst 5—25 dienas, atkarībā no ūdens siltuma. Veido hibrīdus ar ālantu. Salate var sasniegt 17 gadu vecumu, Latvijā dzīvo līdz 9 gadu vecumam.
Viktors Čepižnijs
Viktors Čepižnijs (dzimis ) ir krievu šaha problēmists, lielmeistars (1989) un starptautiskais tiesnesis (1965) šaha kompozīcijā, Krievijas Nopelniem bagātais sporta meistars (2005).
Pēc profesijas viņš ir inženieris-fiziķis un šaha žurnālists. Beidzis Dņepropetrovskas Universitāti. No 1977. gada izdevniecības «Физкультура и спорт» šaha redakcijas vadītājs.
Šaha kompozīcija
Divkārtējs pasaules čempions šaha kompozīcijā, vienreiz uzvarējis divvilču grupā, vienreiz palīgmatu grupā. Kopš 1956. gada publicējis vairāk nekā 600 šaha uzdevumu, daudzi no tiem apbalvoti ar godalgām.
Valērijs Lobanovskis
Valērijs Lobanovskis (uk, dzimis, miris ) bija Ukrainas futbolists un futbola treneris, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis PSRS futbola izlases dalībnieks.
Karjera
Savu trenera karjeru sācis Dnipro komandā. Tomēr vislabāk pazīstams, vadot Dynamo Kyiv un PSRS futbola izlasi. 70. un 80. gados Lobanovskis padarīja Dynamo komandu par dominējošu komandu visā PSRS. Viņa vadībā Dynamo komanda astoņas reizes kļuva par PSRS Augstākās līgas čempionu, kā arī izcīnīja sešus PSRS kausus. 1975. gadā, Lobanovska vadībā, Dynamo komanda kļuva par pirmo Padomju Savienības komandu, kas ir izcīnījusi kādu no Eiropas klubu tituliem, uzvarot Ferencváros komandu Kausu ieguvēju kausa finālā. Savu otro Kausu ieguvēju kausu ieguvis 1986. gadā, finālā uzvarot Spānijas komandu Atletico Madrid. Abos gados, Dynamo spēlētāji (Olehs Blohins un Ihors Belanovs) ieguva Zelta bumbu. Viņa vadībā, Dynamo komanda divus gadus (1977. un 1987.) sasniedza Eiropas kausa pusfinālu. Vadot PSRS futbola izlasi, Lobanovskis palīdzēja komandai iekļūt 1988. gada Eiropas čempionāta finālā, zaudējot tikai Nīderlandei.
Pēc AAE un Kuveitas futbola izlases vadīšanas, 1997. gadā atgriezies Dynamo Kyiv komandā. 1997.—1998. gada UEFA Čempionu līgas sezonā palīdzējis komandai sasniegt ceturtdaļfinālu, līdz tam uzvarot gan Barcelona, gan Newcastle United, gan arī PSV Eindhoven. Viņa vadībā komanda divas reizes slaveni pieveica Barcelona komandu, 3—0 Kijevā un 4—0 Camp Nou. Nākamajā sezonā sasniedzis Čempionu līgas pusfinālu. No 2000. līdz 2002. gadam, paralēli darbam Dynamo Kyiv, Lobanovskis vadīja Ukrainas futbola izlasi.
Spēlētāja karjera
Dynamo Kyiv
Trenera karjera
Dnipro Dnipropetrovsk
PSRS
Kuveita
Individuālie sasniegumi
Apvienība Jaunlatvieši
Apvienība Jaunlatvieši ir dibināta politiskā partija. Tās valdē darbojas bijušie partijas "Katram un katrai" biedri — Rūdolfs Brēmanis, Edgars Dārznieks un Artūrs Klēbahs. Partija iestājas par Latvijas protekcionismu, tautas vēlētu prezidentu un birokrātijas samazināšanu.
Karls Rēderers
Konrāds Karls Rēderers (de; dzimis, miris ) bija šveiciešu sporta šāvējs, divu olimpisko zelta medaļu ieguvējs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. Izcīnījis arī vairākas medaļas pasaules čempionātā šaušanā.
Sportiskā karjera
1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Rēderers startēja divās olimpiskajās šaušanās disciplīnās. Gan 50 metru individuālajā, gan 50 metru komandu sacensībās šaušanā ar pistoli.
Laika posmā no 1900. līdz 1911. gadam viņš startēja arī vairākos pasaules čempionātos šaušanā, kur izcīnījis 8 medaļas (5 zelta, 2 sudraba un 1 bronzas medaļas).
Lielais kanāls (Venēcija)
Lielais kanāls (it, vec) ir kanāls Venēcijā, Itālijā. Tas sadala pilsētu divās daļās.
Lielais kanāls ir nedaudz vairāk kā 3 km garš un apmēram 30—70 metrus plats, tas ir vidēji 5 metrus dziļš. Kā ūdenstransports Venēcijā, lai pārvietotos Lielajā kanālā, tiek izmantots ūdens taksometrs un sabiedriskais ūdens autobuss (vaporetti), tomēr tūristi ir iecienījuši gondolas. Pāri Lielajam kanālam ved četri tilti.
Rafaels Kofmans
Rafaels (Rafails) Kofmans (ru; dzimis, miris ) bija padomju šaha problēmists, starptautiskais meistars (1973) un starptautiskais tiesnesis (1956} šaha kompozīcijā.
Dzimis Odesā, pēc revolūcijas ģimene pārcēlusies uz Izmajilu (tolaik Rumānija). Mācījies Izmajilas ģimnāzijā. 1929. gadā pārcēlies uz Prāgu un sācis studēt Politehniskā institūtā, pēc trīs gadiem pārgājis mācīties uz Maskavu un beidzis N. E. Baumana vārdā nosaukto Maskavas Mehānisko mašīnbūvniecības institūtu. Otrā pasaules kara laikā atradies frontē, pēc tam partizānu nodaļā, nonācis gūstā. Pēc kara, izgājis filtrācijas nometni, atsācis strādāt savā profesijā par konstruktoru. 20. gadsimta piecdesmito gadu sākumā kā bijušais gūsteknis no darba atbrīvots. Strādājis PSRS Centrālā šaha klubā, bijis žurnāla "Šahmati v SSSR" šaha kompozīcijas nodaļas redaktors (1954 — 1971).
Šaha kompozīcija
R. Kofmans bijis vairāku šaha kompozīcijai veltītu grāmatu autors vai līdzautors.
Uzdevuma piemērs
Uzdevuma risinājums:
Melno figūru savstarpējā aizsegšanās uz viena lauciņa.
Harku ezers
Harku ezers (et) ir ezers Igaunijas galvaspilsētas Tallinas rietumu pievārtē, apmēram 3 kilometrus no jūras krasta. Tas ir 162,9 hektārus liels, tā vidējais dziļums ir 1,6 metri. Ierīkota pludmale, ezerā tiek oganizētas ūdenssporta sacensības.
Viļņu jūra
Viļņu jūra jeb Mare Undarum ir Mēness jūra Mēness redzamajā pusē. Atrodas uz dienvidaustrumiem no Krīžu jūras, uz ziemeļaustrumiem no Putu jūras.
Viļņu jūra izveidojusies laikposmā pirms apmēram 3,9 – 3,8 miljardiem gadu. Jūras diametrs ir apmēram 245 km, tā aizņem ap 55,000 km2 lielu teritoriju (kopā ar Putu jūru). Forma neregulāra, šauri sazarota, jūras pamatu klāj tumša bazalta lava.
Jūras dienvidu malā atrodas Dubjago krāteris (Ø 48 km), uz rietumiem Firmiks (Ø 57 km), ziemeļdaļā Kondorsē P krāteris (Ø 48 km).
Sikšņi
Sikšņi var būt:
Kārlis Bojārs
Kārlis Bojārs (1890—1946) bija latviešu strēlnieku virsnieks, karojis Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņās. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.
Dzīvesgājums
Dzimis 1890. gada 9. aprīlī Gaujienas pagastā zemnieka ģimenē. Mācījās Valkas pilsētas skolā, strādāja par rakstvedi pie Valkas notāra un Valkas apriņķa policijas valdē. 1911. gadā viņu iesauca Krievijas Impērijas armijā un iedalīja 145. Novočerkaskas kājnieku pulkā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, 1914. gada augustā viņu pārcēla uz 293. Ižoras kājnieku pulku. Piedalījās Galīcijas kaujās, 1915. gada aprīlī paaugstināts par praporščiku un rotas komandieri. 1916. gadā apprecējās ar Paulīni Vanderi.
1916. gada maijā podporučiku Bojāru pārcēla uz 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljonu, kā rotas komandieris viņš piedalījās Ziemassvētku kaujās. 1917. gada vasarā viņu paaugstināja par štābkapteini un iecēla par Rezerves latviešu strēlnieku pulka bataljona komandieri. Apbalvots ar Sv. Staņislava II, III šķiras un Sv. Annas III, IV šķiras ordeņiem, Sv. Jura zobenu. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas viņu 1918. gada pavasarī atvaļināja no karadienesta.
1919. gada februārī kapteinis Bojārs tika iecelts par veidojamā Valmieras pulka rotas komandieri. Kad 31. martā ar Igaunijas armijas virspavēlnieka Laidonera pavēli nodibināja Ziemeļlatvijas brigādi, viņa komandētais Valmieras pulka bataljons 1919. gada martā kopā ar Igaunijas armiju cīnījās pret Padomju Latvijas armijas uzbrukumu Vēravas un Valkas virzienā. 1919. gada aprīlī pulka komandieris Jūlijs Jansons viņi iecēla par savu palīgu. 1919. gada jūnijā viņš bija viens no uzbrukuma vadītājiem Austrumu frontē Vecgulbenes, tālāk Līvānu virzienā, pēc kā Bojāru paaugstināja par pulkvežleitnantu.
Bermontiādes laikā 1919. gada 1. novembrī pulkvežleitnantu Bojāru iecēla par 4. Valmieras pulka komandieri, 12. novembrī viņš kopā ar savu pulku pie Doles salas forsēja Daugavu un uzsāka strauju uzbrukumu Zemgales austrumu daļā, pēc Mercendorfas, Baldones un Vecmuižas ieņemšanas Valmieras pulks 14. novembrī ieņēma nocietināto Lieliecavas muižu, 17. novembrī atbrīvoja Bauskas pilsētu, 18. novembrī ieņēma Mežotnes muižu, pēc tam izturēja sīvas kaujas pie Emburgas un Staļģenes. 21. novembrī forsēja Lielupi pie Grāvendāles un vajāja bēgošo pretinieku līdz Lietuvas robežai.
Pēc brīvības cīņām Bojārs komandēja 4. Valmieras kājnieku pulku līdz 1922. gada 1. aprīlim. Par nopelniem valsts labā viņam piešķīra jaunsaimniecību Pilslugažu muižā. 1923. gadā viņš beidza virsnieku kursus un tika pārcelts uz 9. Rēzeknes kājnieku pulku. 1929. gadā beidza bataljona komandieru kursus, iecelts par 3. Jelgavas kājnieku pulka komandiera palīgu (1933) un 8. Daugavpils kājnieku pulka komandiera palīgu (1935).
1935. gadā Bojāru paaugstināja par pulkvedi un iecēla par 7. Siguldas kājnieku pulka komandieri, bet 1936. gadā par 11. Dobeles kājnieku pulka komandieri. 1938. gadā viņš beidza pulka komandieru kursus, bet jau tā paša gada augustā tika atvaļināts pēc paša vēlēšanās. Dzīvoja Lugažu pagastā. Pēc Latvijas okupācijas viņa dēls Kārlis Imants Bojārs (1917-1943) tika apcietināts un izsūtīts uz Noriļlagu, kur gājis bojā.
Kārlis Bojārs 1944. gada rudenī devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur miris 1946. gada 28. janvārī Minhenē.
Jakubs Petružāleks
Jakubs Petružāleks (dzimis 1985. gada 24. aprīlī) ir čehu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2015) pārstāv Zviedrijas hokeja līgas klubu Örebro HK.
Spēlētāja karjera
Savu profesionālā sportista karjeru uzsāka 2002.—03. sezonā, kad debitēja Čehijas Ekstralīgas kluba HC Lītvinovas rindās. 2004.—05. sezonu Petružāleks aizvadīja Ontārio hokeja līgā, bet no 2006. līdz 2009. gadam spēlēja Amerikas hokeja līgā, 2008.—09. sezonā aizvadot arī divas spēles NHL klubā Karolīnas "Hurricanes". No 2009. līdz 2011. gadam spēlēja SM līgas klubā Raumas "Lukko". 2011.—12. sezonā Petružāleks, pateicoties līdzjutēju balsojumam, tika izvēlēts dalībai 2012. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē.
2012.—13. gada sezonas otro pusi Petružāleks aizvadīja Maskavas "Dinamo" rindās, kopā ar klubu izcīnot Gagarina kausu, taču starpsezonā atgriezās Habarovskā. Arī 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē "Amur" hokejistu aizmainīja, šoreiz — uz Kazaņas "Ak Bars" rindām. Maija nogalē hokejists noslēdza līgumu ar Jekaterinburgas "Avtomobilist".
Sikšņi (Dunikas pagasts)
Sikšņi ir apdzīvota vieta Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Dunikas pagastā, pagasta centrs un lielākā apdzīvota vieta. Atrodas pie vietējās nozīmes autoceļa V1250 (Ječi – Šuķene). Sikšņos atrodas Dunikas pagasta pārvalde, pasta nodaļa, pamatskola, bibliotēka, ambulance, Dunikas pagasta muzejs.
Riho Sakamoto
Riho Sakamoto (ja; dzimusi ) ir japāņu futboliste, bijusi Japānas sieviešu futbola izlases dalībniece.
Višapu akmeņi
Višapu akmeņi (hy; arī Pūķu akmeņi, Čūsku akmeņi) ir vairāki Armēnijai raksturīgi menhīri. Šiem akmeņiem ir cigāra forma, un uz tiem ir redzamas iekaltas čūsku un zivju galvas formas.
Višaps
Tiek uzskatīts, ka uz akmeņiem ir attēloti višapi — pūķveidīgas armēņu mitoloģiskās būtnes. Šīm būtnēm ir saistība ar ūdeni, un to parasti ilustrē kā spārnotu čūsku kombinācijā ar citiem dzīvnieku raksturīgām ķermeņa daļām. Par vārda "višaps" izcelsmes vietu tiek uzskatīta Irāna, un tas nozīmē "indīgs, ūdenī dzīvojošs dzīvnieks" vai "dzīvnieks ar apbrīnojamu lielumu".
Akmeņu atklāšana
1909. gadā pētnieki Nikolajs Marrs un Jakovs Smirnovs veica arheoloģiskos izrakumus Garni tempļa apkārtnē. Šajā laikā viņi no vietējiem iedzīvotājiem uzzināja nostāstus par kalnos esošiem višapiem. Zinātnieki veica ekspedīciju uz tuvējo kalnu grēdu, kur atrada pirmos višapus. Ievērojamai daļai no skulptūrām bija zivs forma. Lielākais no atrastajiem akmeņiem sasniedza 4,75 metru garumu un 0,55 metru platumu. Līdz 1910. gadam Marrs un Smirnovs bija atraduši vairāk kā 20 višapus. Nākamajos gados tika atrasti šādi akmeņi arī Gruzijas dienvidos un Turcijas austrumos, kā arī citos Armēnijas reģionos, it īpaši netālu Sevana ezera un pie Aragaca pamatnes.
Vecuma noteikšana
Precīzs akmeņu uzstādīšanas laiks nav zināms. Uz viena no pirmajiem atrastajiem višapiem tika atrasti mūsu ēras 13. gadsimta uzraksti un gravējumi, kas liecināja, ka šie pieminekļi ir celti jau agrāk. Uzrakstu atrašanās vieta un teksts norāda, ka 13. gadsimtā Višaps ar numuru 1 vēl bija vertikālā stāvoklī. Pētnieki noteica, ka pieminekļu aptuvenais vecums varētu būt ap pirmo tūkstošgadi pirms mūsu ēras. 1963. gadā Garni tika atklāts akmens, uz kura bija urartu ķīļveidīgs raksts no Urartu valsts karaļa Argišta I laika (~786.-764. g. p.m.ē.). Šis liecina, ka tas ir uzcelts aptuveni pirmā gadu tūkstoša p.m.ē. sākumā vai otrā gadu tūkstoša p.m.ē. laikā. Blakus šiem megalītiem ir atrasti seno apmetņu gruveši, no kuriem, pielietojot radioaktīvā oglekļa analīzes, varētu iegūt precīzākus datējumus.
Forma
Visi atklātie višapi ir bijuši monolīti — sastāv no viena akmens gabala. To augstums svārstās no trim līdz pieciem metriem. Daļai ir zivjveidīga, samam līdzīga forma (arī raksturoti līdzīgi cigāriem), bet tā ķermenis ir tikai daļēji izstrādāts, lai gan parasti ir attēlotas vismaz acis, mute, aste un žaunas. Daļai menhīru ir nagaiņu (buļļu vai aitu) iezīmes, dažreiz tikai attēloto dzīvnieku ādas izskats. Ķermeņa vidusdaļā ir iecirsti pārnadžu dzīvnieku ādas attēli, reizēm arī viļņotas līnijas, garkājaini purni, retāk čūskas.
Senie kanāli
Gandrīz visi atrastie akmens pieminekļi Armēnijā saistīti ar kalnu avotiem vai pat ar senām apūdeņošanas sistēmām. Šādu konstrukciju atliekas ir atrastas netālu no Tokmakagana-Gēla atradnes, Sevana ezera, Arhašanas upes kreisajā krastā un Aragaca dienvidu nogāzē. Lai gan apūdeņošanas iekārtas nevar datēt precīzi, uzskata, ka tās celtas viduslaikos, bet tas skaidri liecina, ka to apkārtnē ir bijuši atrodami pazemes avoti. Pamatojoties uz šiem datiem, kā arī kombinācijā ar ūdens attēliem uz akmeņiem, zinātnieki tos saistīta ar auglības veicināšanu un ūdens ieguvi.
Šis slepenais iekāres objekts
"Šis slepenais iekāres objekts" (fr, es) ir 1977. gada Francijas un Spānijas kopražojuma sirreāla komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Luiss Bunjuels, bet scenārija autori ir Bunjuels un Žans Klods Karjērs. Filmā galvenās lomas atveido Fernando Rejs, Karola Bukē un Anhela Molina. Filma balstīta uz 1898. gada Pjēra Luisa romānu La Femme et le pantin. Šī ir pēdējā Bunjuela režisētā filma, pirms viņa nāves 1983. gadā.