cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dviete (upe)
Dviete, arī Dvīta, augštecē Zeserene, Bokānupīte, vidustecē Sloboda, ir Daugavas kreisā krasta pietekas Berezaukas kreisā satekupe (ar Ilūksti) Jēkabpils un Augšdaugavas novados. Sākas Prodes pagastā ziemeļrietumos no Viliškiem. Augštecē plūst pa Ilūkstes pauguraini ziemeļu virzienā. Pie Bokāniem pagriežas uz austrumiem un apliec Augšzemes augstienes ziemeļu galu, ieplūst senlejā un turpina tecējumu uz dienvidaustrumiem. Augštecē un lejtecē upe vietām iztaisnota. Kritums augštecē 4 m/km, lejtecē — 0,2 m/km. Lielākās pietekas ir Alkšņupīte (7 km), Viesīte (11 km; kreisās), Kaldabruņa (12 km), Pastaune (8 km), Akmeņupe (12 km), Pļepovka (7 km; labās). Lejtecē upe tek caur 1930. gados nolaistajiem un tagad atjaunotajiem Skuķu un Dvietes ezeriem. Palu laikā, kad Daugavā veidojas ledus sastrēgumi, upes lejteces ieleju pārplūdina Daugavas ūdeņi. Upes ieleja uz leju no Kaldabruņas ietilpst Dvietes palienes dabas parkā.
Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Dviete un Bebrene. Upi šķērso autoceļš P72.
Šarls de Betūns-Sullī
Ežēns Šarls Filips Marī de Betūns-Sullī (fr; dzimis, miris ) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Sullī 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas konkūra sacensībās. Šajās disciplīnā viņš startēja ar zirgu Tip-Top. Taču nav zināms viņa iegūtais rezultāts.
Vistusala
Vistusala (ltg) ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļaustrumu daļā 11 km no pagasta centra Bērzkalnes, 12 km no novada centra Balviem un 232 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V471 (Dubļeva–Moziņki).
Vilkusola (Briežuciema pagasts)
Vilkusola, arī Vilkusala, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 11 km no pagasta centra Briežuciema, 27 km no novada centra Balviem un 247 km no Rīgas.
Berliners
Berliners var būt:
Vilkusola (Briežuciema pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene).
Georgijs Baklanovs
Georgijs Baklanovs (dzimis kā Alfons Georgs Baķis, miris ) bija Rīgā dzimis Krievijas operdziedātājs - baritons.
Dzimis Rīgā, pēc vecāku nāves 1892. gadā pārcēlies uz Kijivu. Iesākumā mācījies tieslietas Kijivas un Sanktpēterburgas universitātēs, tomēr vēlāk iestājās Kijivas konservatorijā. Papildinājies Milānā.
1903. gadā Kijivā debitēja uz operas skatuves. Darbojies Zimina operas, Lielā teātra trupā Maskavā un Marijas teātra trupā Sanktpēterburgā. Kopš 1910. gadā uzstājās pasaules slavenākajās operas skatuvēs, to skaitā Metropolitēna operā Ņujorkā, Kobventgārdenā Londonā, Berlīnes Komiskajā operā, Parīzes operā, Vīnes Valsts operā un citās.
Kā viesmākslinieks dziedājis arī uz Latvijas Nacionālās operas skatuves.
Vlasta Mačeka
Vlasta Mačeka (hr; dzimusi kā Kalhbrennere (hr) ) ir Horvātijas starptautiskā meistare šahā (1974).
Biogrāfija
1971. gadā guvusi pirmo lielāko panākumu, uzvarot starptautiskajā sieviešu turnīrā Emmenā (Nīderlande). 1973. gadā uzvarējusi Balkānu valstu sieviešu šaha čempionātā. Vairākkārt piedalījusies Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātos, kuros divas reizes (1973, 1980) dalījusi pirmo vietu. Par panākumiem turnīros FIDE 1974. gadā Mačekai piešķīra starptautiskās meistares (WIM) nosaukumu.
Pārstāvējusi Dienvidslāvijas un Horvātijas komandas lielākajos komandu šaha turnīros:
2003. gadā uzvarējusi Eiropas sieviešu senioru šaha čempionātā, bet 2004. gadā šajā turnīrā izcīnījusi bronzas medaļu.
Oto Dikss
Oto Dikss (dzimis, miris ) bija vācu gleznotājs un grafiķis. Diksa darbiem ir raksturīgs cietsirdīgs un skarbi reālistisks Veimāras republikas sabiedrības un kara brutalitātes attēlojums. Līdzās Georgam Grosam Dikss ir viens no nozīmīgākajiem jaunās lietišķības (Neue Sachlichkeit) māksliniekiem.
Depkini
Depkini (de) bija Rīgas patriciešu un Vidzemes luterāņu mācītāju dzimta.
Vēsture
Dzimtas ciltstēvs bija Rīgas tirgotājs Boriss Depkins (miris 1592), kura audžudēls bija Vidzemes superintendents Hermanis Samsons. Viņa mazdēls bija Madlienas mācītājs Hieronīms Depkins (1625-1657), kura dēls Liborijs Depkins (1652-1708) bija Rīgas Jāņa baznīcas latviešu draudzes mācītājs (1690) un Rīgas Domskolas rektors. Arī viņa dēls Bartholomejs Depkins (1682-1746) bija luterāņu mācītājs. Dzimta saradojās ar Rīgas patriciešiem Dreiliņiem un Bergmaņiem.
FK Vėtra
FK Vėtra bija Lietuvas futbola klubs, kas spēlēja Lietuvas A līgā. Tas ir dibināts 1996. gadā, beidza pastāvēt 2010. gadā.
Rostovas SKA
Rostovas SKA ir Krievijas futbola klubs no Rostovas pie Donas. Tas šobrīd spēlē Krievijas Profesionālajā futbola līgā, pēc spēka 3. līgā Krievijā. Padomju Savienības laikos klubs ir guvis panākumus, 1966. gadā iegūstot 2. vietu PSRS augstākajā līgā, kā arī 1981. gadā ieguva PSRS kausu.
Ķirbju rinda
Ķirbju rinda (la) ir divdīgļapju rinda, kuras pārstāvji ir galvenokārt sastopami tropu reģionos, ar ierobežotu klātbūtni subtropu un mērenajos reģionos.
Rinda satur astoņas dzimtas un aptuveni 2600 sugas, kas var būt krūmi un koki, kā arī daudzi lakstaugi un vīteņaugi.
Lielākās dzimtas ir begoniju dzimta (Begoniaceae) ar aptuveni 1500 sugām un ķirbju dzimta (Cucurbitaceae) ar aptuveni 900 sugām. Abās dzimtās ietilpst vienīgie rindas ekonomiski nozīmīgie augi. Konkrēti ķirbju dzimta ietver daudzas sugas, kas tiek audzētas izmantošanai pārtikā, piemēram, ķirbi (Cucurbita pepo), arbūzu (Citrullus vulgaris) un gurķus un melones (Cucumis ģints).
Klasifikācija
Ķirbju rindā ir klasificētas šādas dzimtas:
Kriss Mefams
Iepriekš spēlējis Anglijas komandā Brentford.
Velsas futbola izlases sastāvā debitējis 2018. gada. Piedalījies 2020. gada Eiropas čempionātā.
Dzimumhormoni
Dzimumhormoni ir hormonu grupa, kas nodrošina attīstību un funkcionēšanu organismiem ar dzimumu atšķirībām pēc vīrišķā un sievišķā tipa, kas pilnībā izpaužas organismiem sasniedzot dzimumbriedumu. Saskaņā ar to dzimumhormoni dalās vīrišķajos un sievišķajos.
Pamatā šos hormonus izdala dzimumdziedzeri (vīriešiem - sēklinieki, sievietēm - olnīcas), kas ir galvenie cilvēku reproduktīvās sistēmas elementi. Šo dziedzeru endokrīnā funkcija izpaužas tā, ka to hormoni nonāk asinsritē, atšķirībā no eksokrīnās funkcijas, kur izveidotās dzimumšūnas tiek izvadītas uz āru.
Vīrišķie hormoni paredzēti nodrošināt ķermeņa uzbūves vīrišķo tipu, dzimumorgānu attīstību, apmatojumu, muskuļu masas īpatnības, zemu balss tembru. Sievišķie hormoni nosaka ķermeņa uzbūves sievišķo tipu, attīstītus piena dziedzerus un laktācijas iespējas, sievišķo dzimumorgānu pilnīgu attīstību. Klitors ir mazāks par dzimumlocekli, embrionālā uroģenitālā vaga sievietēm neaizaug, pārtopot par dzimumatveri ar maksti, olnīcas paliek iegurņa dobumā, atšķirībā no vīrišķajām oliņām, kas nolaižas sēklinieku maisiņā. Sasniedzot dzimumbriedumu hormoni sieviešu organismā nodrošina menstruālo ciklu, grūtniecības un dzemdību iespējas, kā arī laktāciju (krūts piena veidošanos). Kā vīrišķā dzimuma, tā arī sievišķā dzimuma pārstāvjiem organismā nelielā daudzumā veidojas pretējam dzimumam raksturīgie hormoni. Dažos dabiskos un patoloģiskos procesos šī proporcija var tikt izjaukta, un tas var izpausties organisma funkcionālās izmaiņās, kad uz laiku vai pastāvīgi tas iegūst daļu pretējā dzimuma īpašību. Tā paaugstināta vīrišķo dzimumhormonu līmeņa iespaidā, sievietēm notiek maskulinizācija (virilizācija): ķermenis neiegūst sievietēm raksturīgās proporcijas, muskuļu masa var dominēt pār tauku masu, krūts dziedzeri paliek mazattīstīti, uz ķermeņa palielinās apspalvojums vietās, kur sievietēm tas nav raksturīgs, var izpausties klitoromegālija, balss tembrs kļūst zemāks. Vīriešiem ar augstu sievišķo hormonu līmeni var attīstīties feminizācija: iestāties aptaukošanās, krūts dziedzeru palielināšanās (ginekomastija).
Šaurākā nozīmē vīriešu dzimumhormoni ir androgēni (testosterons), un sieviešu dzimumhormoni estrogēni, gestagēni (grūtniecības hormoni). Nedaudz plašākā nozīmē dzimumhormoni ir visi hormoni, kurus saražo dzimumdziedzeri (ne tikai dzimuma steroīdus, bet arī, piemēram, olnīcu inhibīnu). Visplašākajā nozīmē jēdziens "dzimumhormoni" iekļauj sevī visus hormonus, kam ir tieša saistība ar reproduktīvās funkcijas fizioloģisko regulāciju, kā dzimumdziedzeros sintezētie hormoni, tā arī gonadotropīns, gonadotropie hormoni, prolaktīns. Šeit nedaudz nosacīti var iekļaut epifīzes hormonu - melatonīnu, kas ir sava veida "gonadostatīns" gonadotropajā asī, līdzīgi kā somatostatīns somatotropajā asī.
Ķeizargrieziens
Ķeizargrieziens ir ķirurģiska procedūra, kad grūtniecei no dzemdes izņem augli un bērns/bērni pasaulē nāk, atverot vēdera dobumu un pārgriežot dzemdes sienu. Ķeizargriezienu parasti veic, kad bērna piedzimšana caur maksti apdraud bērnu vai māti, tas ir, dvīņu iznēsāšana, augsts asinsspiediens mātei, bērns nenāk ar galviņu pa priekšu, ap bērnu apsējusies nabassaite vai problēmas ar placentu. Ķeizargriezienu var veikt arī iepriekš to izplānojot ar ārstu, lai arī ar bērna iznēsāšanu nav problēmu.
Gnathophausia
Gnathophausia ir lofogastrīdu kārtas un Gnathophausiidae dzimtas augstāko vēžu ģints. Tās ir sīku vēžveidīgo dziļūdens formas, kas apdzīvo batipelaģiali vai bentāli. Atšķirībā no Neognathophausia, Gnathophausia antenas eksopodīta plātnīte sastāv no diviem segmentiem, turklāt proksimālā segmenta ārējā mala pāriet garā dzelksnī. Ģintī ir 8 sugas.
Sistemātika
Ģintī ir 8 sugas.
Kaives Senču ozols
Kaives Senču ozols ir dižozols, parastais ozols (Quercus robur), kas aug Kaivē, Sēmes pagastā, Tukuma novadā, Latvijā. Atrodas 500 metrus uz ziemeļrietumiem no Kaives muižas un 120 metrus uz dienvidaustrumiem no "Senčiem", aug pļavā starp dārziņiem. Tas ir resnākais koks gan Latvijā, gan Baltijā, kā arī ir 11. resnākais un visapjomīgākais ozols Austrumeiropā. Kaives Senču ozols tiek uzskatīts par vecāko ozolu gan Latvijā, gan Baltijā.
Raksturojums
Stumbra apkārtmērs ir 10,4 m, tas ir 18—19 m augsts, vainaga projekcija sasniedz 250 m2, zari ir līdz 13,7 metriem gari. Laikā no 1974. līdz 2013. gadam ozola apkārtmērs pieaudzis par vienu metru no 9,35 m līdz 10,4 m.
Vēsture
Tiek uzskatīts, ka Kaives dižozola vecums pārsniedz 800 gadus. Dabas pieminekļu pētnieks Guntis Eniņš gan uzskata, ka Kaives ozols ir gandrīz 400 gadus vecs, nevis 800—1000 gadus, kā uzskata citi avoti, pamatojot to ar koka 3 mm gadskārtu jeb vidējo 2,5 cm stumbra resnuma pieaugumu gadā. Tomēr vairums avotu uzskata, ka ozola vecums ir vairāk nekā 800 gadi.
1920. gada agrārajā reformā Kaives muižas zemi sadalīja 32 jaunsaimniecībās, no kurām zeme ar Kaives ozolu nokļuva J. Stromaņa īpašumā, kas savu jaunsaimniecību nosauca par "Senčiem", no kā arī ozols ieguvis savu pašreizējo nosaukumu. 20. gadsimta 20. gados koka galotnē iespēris zibens, pēc kā ozolam saglabājies tikai viens lielāks zars. Pirmoreiz publicējums presē par šo ozolu parādījies žurnālā "Nedēļa":
G. Eniņš gan noraida iespējamību, ka šāds dižozols būtu spējis izaugt mežā un muižnieka lauki būtu varējuši būt "sena upuru vieta".
Neognathophausia
Neognathophausia ir lofogastrīdu kārtas un Gnathophausiidae dzimtas augstāko vēžu ģints. Tās ir sīku vēžveidīgo dziļūdens formas, kas apdzīvo batipelaģiali vai bentāli. Atšķirībā no Gnathophausia, Neognathophausia antenas eksopodīta plātnīte sastāv tikai no viena segmenta, kuram galā ir nedaudz ass dzelkšņveida stūris. Ģintī ir 2 sugas.
Sistemātika
Ģintī ir 2 sugas.
Kļavusala (Briežuciema pagasts)
Kļavusala (ltg), arī Kļavusola, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 5 km no pagasta centra Briežuciema, 38 km no novada centra Balviem un 258 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa V480 (Aususala–Breksene), Supenkas upes krastā.
Starptautiskās standartizācijas organizācijas standartu uzskaitījums
Šis ir Starptautiskās standartizācijas organizācijas (ISO) standartu uzskaitījums (nepilnīgs). Daudzi standarti elektrotehnikas, elektronikas un tām radniecīgās nozarēs izdoti kopā ar Starptautisko elektrotehnisko komisiju (IEC). Standartus aizsargā autortiesības, un vairums no tiem ir jāiegādājas par samaksu, bet daži ir brīvi pieejami.
Salas pamatskola
Salas pamatskola ir pamata izglītības iestāde Saunas pagasta Smelteros, Preiļu novadā. Pašreizējā skolas direktore ir Anita Vjakse.
Skola tiek īstenotas sekojošas izglītības programmas:
The Raconteurs
The Raconteurs, Austrālijā arī pazīstami kā The Saboteurs ir amerikāņu rokgrupa, kas dibināta Detroitā, 2005. gadā. Tā sastāv no cilvēkiem, kas pazīstami ar citiem mūzikas projektiem: Džeks Vaits (iepriekš darbojies The White Stripes, šobrīd darbojas kā solists arī apvienībā The Dead Weather), Brendans Bensons (solists), Džeks Lorencs (no The Greenhornes, Blanche un The Dead Weather) un Patriks Kīlers (arī no The Greenhornes).
Moriss Žeēns
Moriss Žeēns (fr) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
Žēns 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja olimpiskajās jāšanas konkūra sacensībās. Šajā disciplīnā viņš startēja ar zirgu Bistouri. Taču nav zināms viņa iegūtais rezultāts. Viņš startēja arī "ne-olimpiskajā" disciplīnā jāšanas medības kopā ar zirgu Biscuit. Arī šajā disciplīnā viņa iegūtais rezultāts nav zināms.
Garāžroks
Garāžroks (en) ir žanrs, kas izveidots ietekmējoties no rokenrola. Vislielāko popularitāti tas sasniedza ASV un Kanādā, no 1963. gada līdz 1967. gadam. 1960. gados garāžroks netika izdalīts kā atsevišķs žanrs un tam nebija noteikta nosaukuma, kas radās tikai 1970. gados.
Turkuāna
Turkuāna (fr,, pcd, nl) ir komūna un pilsēta Francijas ziemeļos, Odefransas reģionā. Turkuāna atrodas Noras departamentā, pie Francijas un Beļģijas robežas. 2020. gadā komūnā dzīvoja 99,2 tūkstoši iedzīvotāju. Faktiski Turkuāna ir Lilles piepilsēta, līdz Lilles centram ir 13 km.
Superhot
Superhot ir pirmās personas šaujamspēle, kuru izstrādāja Superhot Team. Spēle tika izdota personāliem datoriem, kā arī Microsoft Windows, macOS un Linux sistēmām 2016. gada 25. februārī, tā paša gada maijā iznāca spēles versija Xbox One konsolēm. Spēlē spēlētājam jācīnās pret ienaidniekiem, izmantojot šaujamieročus, aukstus ieročus, dūres vai citus priekšmetus (piemēram pūdeles vai biljarda bumbas). Superhot spēlē laiks iet tikai tad, kad kustas spēlētāja kontrolētais tēls.Superhot lielākoties ieguva pozitīvus kritiķu un lietotāju vērtējumus.
Greislenda
Greislenda (en) ir liela savrupmāja 5,6 hektārus lielā īpašumā Memfisā, Tenesī, ASV. Šīs bija mūziķa Elvisa Preslija mājas. Greislenda atrodas apmēram 14,5 km attālumā no pilsētas centra un 6 km uz ziemeļiem no Misisipi štata robežas.
Mājas īpašnieks bija Memphis Daily Appeal izdevējs Stīvens Tufs (Stephen C Toof), tā tika nosaukta viņa meitas Greisas vārdā. 1957. gadā to iegādājās Elviss Preslijs. Greislendā viņš arī nomira. tā tika atvērta publiskai apskatei. Greislenda ir kļuvusi par vienu no apmeklētākajām privātajām mājām visā ASV, to ik gadu apmeklē 600 000 cilvēku.
Emīls Berliners
Emīls Berliners (, dzimis, miris ) bija Vācijas ebreju izcelsmes amerikāņu izgudrotājs un uzņēmējs.
1897. gadā Londonā nodibināja uzņēmumu Gramophone Company, kas 1931. gadā kļuva par EMI, bet 1897. gadā Hannoverē — Deutsche Grammophon, kas kā ierakstu kompānija pazīstama arī mūsdienās.
Zīļuks
Rīgas Skolēnu pils teātris "Zīļuks" dibināts 1962. gadā Pionieru pilī, tā pirmā vadītāja bija Vera Baļuna.
Pašlaik teātra režisore un mākslinieciskā vadītāja ir Laura Paegle, kas ar šo teātri strādā no 1977. gada kā studijas vadītāja, bet kopš 1985. gada pārņem teātra vadību no toreizējās režisores Māras Priedes. Teātris sastāv no teātra studijas un pamatsastāva, kā arī pantomīmas grupas. Šobrīd teātrī darbojas aptuveni 180 bērni un jaunieši 5 līdz 18 gadu vecumā.
Gadu gaitā teātrī ir iesaistījušās daudzas sabiedrībā pazīstamas personības: Evija Skulte (aktrise), Rita Paula (Radio Skonto balss), Valdis Lūriņš (režisors un aktieris), Arvīds Babris (režisors), Ainārs Ančevskis (aktieris), Ansis Bogustovs (žurnālists) un citi.
Teātris "Zīluks" regulāri piedalās dažādos teātra festivālos Latvijā un citās valstīs. 2012. gadā teātris ar vairākām izrāžu parādēm svinēja savu 50 gadu jubileju.
2017. gada aprīlī teātris svinēja 55 gadu jubileju.
Repertuārs
Savas darbības gados teātrī "Zīļuks" Laura Paegle ir iestudējusi vairāk nekā 30 izrādes, tai skaitā "Brēmenes muzikanti", "Mauglis", "Punktiņa un Antons", "Pepija Garzeķe", "Lolitas brīnumputns", "Kā ruksītis ciemos gāja", "Sprīdītis", "Toma Sojera piedzīvojumi", "Toto kaķu pilsētā".
'''Teātra repertuārs 2017. gada pavasarī:'''
Muradimas ieleja
Muradimas ieleja (ba, ru) ir dabas parks dienvidu Urālos, Krievijas Federācijas Baškortostānas Republikas dienviddaļā Kugarču un Zilairas rajonu teritorijā. Izveidots 1998. gadā ar Baškortostānas Ministru kabineta lēmumu, kopš 2012. gada ietilpst biosfēras rezervātā "Baškīrijas Urāli". Atrodas Lielās Ikas un tajā parka teritorijā ietekošās Mazās Ikas upju baseinos (kuri savukārt ietilpst Urālas baseinā). Ielejas gleznainajos klinšu atsegumos ir redzami devona kaļķakmeņi, kas sniedzas no Muradimas ciema līdz Mazajai Ikas upei un tālāk uz ziemeļiem. Vietās, kur šīs upes izgrauzušas sev ielejas caur devona kaļķakmeņiem, veidojušās stāvas kraujas ar augstumu 100 un vairāk metru, tās ir pilnīgi kailas un viegli pieejamas ģeoloģiskai izpētei.
Parkā var nokļūt pa grants ceļu Mrakovo — Muradima, autobusu satiksmes pa šo ceļu gandrīz nav. Iekļuve parkā un galvenajās alās ir par maksu.
Rezervāta zona, kurā aizliegta jebkāda saimnieciska darbība, aizņem 31 km² (ap 14% parka teritorijas). 121 km² aizņem lieguma zona, kurā atļauta ierobežota organizēta saimnieciska darbība, atlikušos 84 km² aizņem tūrismam un atpūtai paredzētā zona. Ielejas garums ir 28 kilometri.
Reljefs
Ziemeļos un ziemeļrietumos valda mēreni kalnains reljefs ar dziļām upju izgrauztām ielejām, rietumos un dienvidrietumos izteikti kalnains, dienvidos — erozijas reljefs. Biežas karsta kritenes. Parkā šobrīd uzskaitītas 46 alas, 36 no tām pie Lielās Ikas Muradimas ciemata apkaimē. No alām ievērojamākā ir Novomuradimovskas ala (Яңы Мораҙым мәмерйәһе), kuras garums ir 1850 metru un pirmie 500 metri ir cilvēkam ar grūtībām izlienami. Vairākās alās konstatētas paleolīta, mezolīta un neolīta cilvēku pēdas.
Flora
Teritorijas mežainums ir 69%. Galvenokārt platlapju un gaišie skuju koku meži, stepes, reizēm pļavas.
Starp augiem atzīmētas 11 endēmas sugas, 17 Baškortostānas Sarkanajā grāmatā ierakstītas sugas, astoņas no kurām bijušas iekļautas Krievijas PFSR Sarkanajā grāmatā.
Fauna
Uzskaitītas 27 zīdītāju, 9 zivju, 5 abinieku un 4 rāpuļu sugas. No lielajiem dzīvniekiem parkā sastopami vilki, lūši, mežacūkas, aļņi, staltbrieži, Sibīrijas stirnas. Ligzdo 122 putnu sugas, 10 kurām iekļautas Krievijas Sarkanajā grāmatā.
Apgabaltiesa (Latvija)
Latvijas apgabaltiesas ir pirmās instances tiesas tajos gadījumos, kad Civilprocesa likumā vai Kriminālprocesa likumā ir skaidri noteikts, ka konkrēta lieta pirmajā instancē izskatāma apgabaltiesā. Parasti tās ir sarežģītākas vai apjoma ziņā lielākas lietas. Apgabaltiesa ir apelācijas instance civillietām, krimināllietām un administratīvajām lietām, kuras izskatījusi rajona (pilsētas) tiesa vai tiesnesis vienpersoniski.
Likuma par tiesu varu 35. panta 1. daļa nosaka, Latvijas Republikā ir izveidotas sešas apgabaltiesas: Rīgas apgabaltiesa, Kurzemes apgabaltiesa, Latgales apgabaltiesa, Vidzemes apgabaltiesa, Zemgales apgabaltiesa un Administratīvā apgabaltiesa. Apgabaltiesa ir apelācijas instance civillietām, krimināllietām un administratīvajām lietām, ja likumā nav noteikts citādi.
Gideons Heinrihs fon Zass
Gideons Heinrihs fon Zass (dzimis, miris Lutriņos ) bija vācbaltu muižnieks, Kandavas pilskungs (1783 - 1786), Goldingenas virspilskungs (1786 - 1796, 1797 - 1803), Kurzemes bruņniecības maršals, vadījis 6 landtāgus starp 1775. un 1786. gadiem. Šķēdes un Lutriņu muižu īpašnieks. Panācis kuršu ķoniņu stāvokļa uzlabošanos 18. un 19. gadsimtu mijās.
1793. gadā apstrīdēja hercoga Pētera rīkojumu, ka pie Lipaiķu draudzes piederošajiem brīvzemniekiem jāpiedalās baznīcas un mācītājmuižas celtniecības darbos, uzskatot, ka tas ir pretrunā kuršu ķoniņu tiesībām un privilēģijām, kas tos atbrīvo no jebkādām klaušām un nodevām. 1801. gadā ar visu septiņu ķoniņu ciemu saimniekiem noslēdza mantošanas līgumu (Erbvertrag), ar kuru saskaņā mājas turpmāk varēja mantot, dāvināt vai pārdot tikai nedalītas, kā arī zemi nedrīkstēja pārdot vai dāvināt personām, kuras nepieder pie ķoniņu dzimtām.
Gvido Straube
Gvido Straube ir latviešu vēsturnieks, LU Vēstures un filozofijas fakultātes profesors. Kopš 2020. gada septembra Latvijas vēstures institūta direktors.
Ģimene
Dzimis 1959. gada 9. septembrī Tukumā mediķes Gundegas Straubes-Strauss un Latvijas PSR Valsts Drošības komitejas virsnieka Fridriha Straubes-Strausa ģimenē. Ģimenē izkoptas vēstures grāmatu lasīšanas tradīcijas. Sieva Ligita Straube, dēls - Tomass Straube.
Izglītība
Absolvējis Rīgas 64. vidusskolu. Studējis Pētera Stučkas Latvijas valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē (1977—1982). 1983. gadā uzņemts Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas vēstures institūta aspirantūrā, no 1983. gada līdz 1988. gadam bijis šīs akadēmijas korespondētājlocekļa, Latvijas PSR Nopelniem bagātā zinātnes darbinieka, habilitētā vēstures zinātņu doktora Vasīlija Dorošenko asistents, pats Straube atzīst, ka tie bijuši viņa «zelta gadi» un radis tur iekšējo gaisotni un ideālu vidi. 1990. gadā aizstāvējis vēstures zinātņu kandidāta grādu - ''cand. hist''.
Darbs
1990. gadā ievēlēts par LU Vēstures un filozofijas fakultātes docentu, 1999. gadā par asociēto profesoru, par profesoru 2003. gadā. Bijis arī Humbolta Universitātes un Berlīnes Brīvās universitātes viesdocents, strādājis Latvijas Valsts kinofotofonodokumentu arhīvā, darbojies kā žurnāla “Latvijas Arhīvi” redkolēģijas loceklis un Latvijas vēstures institūta pētnieks. Bijis fakultātes dekāns un Vēstures un arheoloģijas nodaļas vadītājs. 2015. gadā nodarbināts valsts akciju sabiedrībā «Latvijas pasts». Galvenā Straubes zinātniskā interese saistās ar Latvijas 18. — 19. gs. kultūras vēsturi, īpaši pievērsies hernhūtiešu jeb brāļu draudžu kustības izpētei.
Rektora vietas izpildītājs
No 2001. līdz 2016. gadam ar pārtraukiem bija Latvijas Universitātes Senāta loceklis, 2019. gadā kandidējis, bet nav saņēmis Latvijas Universitātes Satversmes sapulces vairākuma uzticību un nav ievēlēts šajā amatā. 2019. gada 27. augustā, pēc Indriķa Muižnieka neapstiprināšanas Ministru kabinetā, iecelts par Latvijas Universitātes rektora vietas izpildītāju. Amatā stājās 2. septembrī. Lai saglabātu kontroli augstskolā, Straube 2019. gada septembrī likvidējis augstskolas Stratēģijas padomi. Par savu svarīgāko uzdevumu izvirzījis LU «dežūrmenedžēšanu» līdz jauna rektora ievēlēšanai, kas, viņaprāt, ir «virsuzdevums»; «Vēlos veiksmīgi sakārtot rektora vēlēšanu procesu», uzsvēris Straube. Latvijas Universitātes simtgades svētku dienā, 2019. gada 30. septembrī pēc svinīgās Senāta sēdes ar tiesas lēmumu atcelts no rektora vietas izpildītāja amata, darbojies šajā ampluā tikai nepilnu mēnesi; tiesa, atjaunojot amatā Indriķi Muižnieku, noteica, ka jaunas rektora vēlēšanas pagaidām nav jārīko. 2020. gada 11. martā stājās spēkā Administratīvās rajona tiesas spriedums, kas noteica, ka Ministru kabineta 2020. gada 29. augusta rīkojums Nr. 419, ar kuru amatā iecelts Straube, ir prettiesisks un atcelts no tā pieņemšanas dienas, šajā dienā rektora pienākumus atsāka pildīt Indriķis Muižnieks.
Sabiedriskā darbība
Darbojies laikrakstā «Dzimtenes Balss», žurnālā «Karogs». Bijis Latvijas Valsts heraldikas komisijas loceklis, un Nacionālās vēstures komitejas loceklis. Darbojies Latvijas arhīvistu biedrībā, kā arī darbojies Hernhūtiešu fonda valdē, strādājis Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrībai.
Saimnieciskā darbība
Straube ir ilggadējs privātās akciju sabiedrības «Rīgas Kinostudija» padomes loceklis un padomes priekšsēdētāja vietnieks. 2017. gadā valsts uzvarēja ilgstošā tiesvedībā pret šo komercsabiedrību, jo Kultūras ministrijas personā bija vērsusies par autortiesību atzīšanu, darbu izmantošanas aizliegšanu un zaudējumu atlīdzības piedziņu tiesā pret privāto akciju sabiedrību «Rīgas Kinostudija» par 973 padomju okupācijas periodā uzņemto kinofilmu pārdošanu vai iznomāšanu. Maksātnespējas datu bāze norāda, ka vairākkārt pieprasīta komercsabiedrības maksātnespēja un Straubes vadības laikā komercsabiedrība bijusi spiesta ierosināt tiesiskās aizsardzības procesu no 2016. gada līdz 2017. gadam virknes saistību atlikšanai, tajā skaitā nodokļu prasījumu pamatparāda samaksas atlikšanai, nokavējuma procentu un līgumsodu dzēšanai.
Siligo
Siligo ir pašvaldība Itālijai piederošajā Sardīnijas salā. Siligo atrodas aptuveni 160 km uz ziemeļiem no Kaljāri un 25 km uz dienvidaustrumiem no Sasari. Pašvaldības kopējā platība ir 43,6 km², un 2010. gadā tajā dzīvoja 943 cilvēki.
FK REO
FK REO bija Lietuvas futbola klubs, kas spēlēja Lietuvas A līgā. Tas ir dibināts 2005. gadā, beidza pastāvēt 2012. gadā.
Sedlenieki
Sedlenieki, arī Saklicava vai Saklicova, ir ciems Balvu novada Briežuciema pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 11 km no pagasta centra Briežuciema, 27 km no novada centra Balviem un 247 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene).
Bindes
Bindes ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 4,2 km no pagasta centra Grundzāles, 26,2 km no novada centra Smiltenes un 147,9 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas pie valsts autoceļa V247 (Mēri–Grundzāle–Vizla), pie Stepupes iztekas.
Refrižerators
Refrižerators (no la — 'atdzesēt') ir atdzesējošs kravas kuģis, kuru parasti izmanto tādu ātrbojīgu preču pārvadāšanai, kurām nepieciešama temperatūras kontrole. Šīs preces ir, piemēram, augļi, gaļa, zivis, dārzeņi, piena un citi pārtikas produkti.
Atdzesējošo kuģu vēsture
Pirmais mēģinājums pārvadāt uz kuģa sasaldētu gaļu bija ar kuģi Northam, kurš devās no Austrālijas uz Apvienoto Karalisti 1876. gadā. Reisa laikā saldēšanas iekārtas salūza un krava tika pazaudēta. 1877. gadā tvaikoņi Frigorifique un Paraguay veica saldētas aitas gaļas transportēšanu no Argentīnas uz Franciju pierādot refrižeratoru koncepta dzīvotspēju, lai gan ekonomiskā ziņā transportēšana izrādījās neizdevīga. 1879. gadā Strathleven, aprīkots ar kompresora saldējamo mašīnu, sekmīgi veica pārgājienu no Sidnejas uz Apvienoto Karalisti ar 40 tonnām saldētas liellopa un aitas gaļas, kas bija maza daļa no kopējās kuģa kravas.
1881. gadā Jaunzēlandes un Austrālijas zemes kompānijas (New Zealand and Australian Land Company (NZALC) — angļu val.) buru kliperis Dunedin tika aprīkots ar Bell-Coleman kompresora saldējamo mašīnu. Šī ar tvaiku darbināmā saldējamā mašīna saspieda gaisu un pēc tam izpūta to kuģa tilpnē. Izplūstošais gaiss izplešoties kļuva aukstāks un atdzesēja kravu tilpnē. Izlietojot trīs tonnas ogļu dienā, šī, ar tvaiku darbināmā mašīna, varēja atdzesēt tilpni līdz 22 °C zem apkārtējā gaisa temperatūras. Tas ļāva sasaldēt kravu Jaunzēlandes dienvidu mērenajā klimatā un pēc tam uzturēt tās temperatūru zem 0 °C ejot cauri tropiem. Dunedin pati pamanāmākā vizuālā atšķirība, kura to atšķīra no citiem kuģiem, bija saldējamās mašīnas skurstenis starp fokmastu un grotmastu. Skursteņa dēļ kuģi bieži jauca ar tvaikoni, kuri bija palikuši populāri sākot ar 1840. gadiem. 1882. gada februārī Dunedin attauvojās no Portčalmeras (Port Chalmers — angļu val.) Jaunzēlandē ar 4 331 aitas, 598 jēra un 22 cūku kautķermeņiem, un 246 mucām sviesta. Kravā bija arī zaķu, fazānu, tītaru un vistas gaļa, kā arī 2 226 aitu mēles. Kuģis ieradās Londonā pēc 98 dienu burājuma ar vēl sasaldētu kravu. Pēc izmaksu segšanas NZALC kompānija no šī reisa bija guvusi 4 700 Sterliņu mārciņu peļņu.
Drīz pēc Dunedin veiksmīgā reisa sākās plaša saldētās gaļas tirdzniecība no Jaunzēlandes un Austrālijas uz Apvienoto Karalisti. Šajā tirdzniecībā tika nodarbināti pavisam 16 dažādi refrižeratori un refrižeratori — pasažieru kuģi, kurus līdz 1900. gadam uzbūvēja vai pārbūvēja Skotijas un Ziemeļanglijas kuģu būvētavās īpaši minētajam mērķim. Piecu gadu laikā no Jaunzēlandes uz Apvienoto Karalisti tika veiktas 172 saldētas gaļas piegādes. Refrižeratori izraisīja pieaugumu gaļas un piena produktu ražošanā Austrālijā, Jaunzēlandē un Argentīnā. Saldētas gaļas un piena produktu eksports turpināja veidot Jaunzēlandes ekonomikas pamatu. 2012. gadā Jaunzēlandei vairs nebija savu refrižeratoru.
19. gadsimtā brāļi Nelsoni, kuri bija miesnieki Mītas grāfistē Īrijā, uzsāka plašas dzīvu liellopu piegādes uz Liverpūli Anglijā. Viņi veiksmīgi paplašināja savu liellopu biznesu, kamēr imports no Īrijas kļuva nepietiekošs, lai apmierinātu strauji augošā biznesa vajadzības, un Nelsons izlēma izpētīt iespēju importēt gaļu no Argentīnas. Pirmais refrižerators, kuru Nelsoni nopirka bija Spindrift. Kuģi 1890. gadā pārdēvēja par SS Highland Scot. Šis kuģis, kuru 1889. gadā nopirka uzņēmums James Nelson and Sons, bija 3 060 bruto tonnu liels un aprīkots ar primitīvu saldēšanas iekārtu, kura darbojās pēc aukstā gaisa sistēmas. Kuģis kļuva par vienu no pirmajiem saldētas gaļas un citu ātrbojīgu kravu pārvadātājiem. Nelsoni pārvadāja liellopu kautķermeņus no Argentīnas uz Apvienoto Karalisti. Regulāro un plānoto piegāžu organizēšana kopā ar Nelsonu kuģiem attīstījās līdz Argentīnas—Apvienotās Karalistes refrižeratoru līnijas apkalpojošajam uzņēmumam Nelson Line. Saldēšana ļāva importēt gaļu no ASV, Jaunzēlandes, Argentīnas un Austrālijas.
Visu Nelsonu kuģu nosaukuma pirmais vārds bija Highland. 1910. gadā uzņēmums Nelson Line uzsāka pasažieru pārvadājumus starp Londonu Anglijā un Buenosairesu un 1913. gadā uzņēmums nonāca Royal Mail Steam Packet Company kontrolē. Pēc Royal Mail Group likvidācijas 1932. gadā tika nodibināts uzņēmums Royal Mail Lines Ltd. un Nelson Line iekļāvās jaundibinātajā uzņēmumā.
United Fruit Company refrižeratori
United Fruit Company izmantoja dažādu tipu refrižeratorus, bieži kombinētus ar kruīza kuģa pasažieru dzīvojamajām telpām, sākot ar 1889. gadu. Tādēļ, ka to krava pārsvarā bija banāni, kuģi tika iesaukti par "Banānu floti". Tā kā banāni ir salīdzinoši viegli un parasti reisi bija uz Centrālameriku un pēc tam atpakaļ uz dažādām ASV ostām, šos kuģus bieži būvēja kā daudzfunkcionālus kravas kuģus vai kā tādus, kurus mūsdienās pazīst kā kruīza kuģus, lai daļēji segtu to ekspluatācijas izmaksas. Pēc apmēram 1910. gada, šie kombinētie kruīza un kravas kuģi tika dēvēti par "Lielo balto floti" — lai samazinātu uzsilšanu, visus kuģus pārkrāsoja baltā krāsā. Lai izvairītos no ASV kuģniecības noteikumiem un nodokļiem, kuģus reģistrēja apmēram sešās citās valstīs. Lai pārvadātu augļus uz Eiropu, bieži tika izmantoti Eiropas partneri ar pašu kuģiem. United Fruit Company flote ar ap 85 kuģiem bija viena no lielākajām privātajām flotēm pasaulē. Šie kuģi parasti veda līdz 95 kruīza kuģa pasažieriem un komandas locekļiem uz Centrālamerikas ostām un pēc tam atgriezās ASV ar pasažieriem un atdzesētu banānu vai citu kravu.
United Fruit Company nonāca finansiālās grūtībās un 1968. gadā tika pārdota. Pēc īpašnieku maiņas to apvienoja ar jaunā īpašnieka uzņēmumu un pārdēvēja par United Brands. 1980. gadā Chiquita Brands International pārņēma United Brands un uz laiku kļuva par lielāko banānu kuģu īpašnieku pasaulē. Vēlāk kuģus no ASV pārreģistrēja zem ērtajiem karogiem un pēc tam pārdeva pa visam.
1912. un 1913. gadā Īrijā priekš United Fruit Company tika uzbūvēti kombinētie kruīza refrižeratori SS Pastores un SS Calamares. Pirmā pasaules kara laikā ASV Jūras kara flote rekvizēja šos kuģus un pārdēvēja attiecīgi par USS Pastores un USS Calamares. Kuģus izmantoja karavīru, kā arī saldētas un atdzesētas pārtikas piegādēm uz Eiropu un atpakaļ. Pēc kara 1919. gadā kuģus atgrieza atpakaļ United Fruit Company. Kuģus no United Fruit Company rekvizēja vēlreiz 1941. gada 2. jūnijā, lai izmantotu otrajā pasaules karā. Pēc kara 1946. gadā kuģus otro reizi atgrieza United Fruit Company.
Pirmais pasaules karš
Pirmajā pasaules karā ASV Jūras kara flote pasūtīja 18 refrižeratorus, lai piegādātu pārtiku karaspēkam Eiropā. Kuģus nolaida ūdenī 1918. un 1919. gadā kara beigās un gandrīz visus sagrieza metāllūžņos 1933. gadā lielās depresijas laikā ekonomisku apsvērumu dēļ. Lielāko daļu no šiem kuģiem uzbūvēja Baltimoras sausajā dokā Baltimorā, Mērilendā, kuģu būvētavā Moore SB Oklendā, Kalifornijā un kuģu būvētavā Standard SB Co. Šūteru salā, Ņujorkā.
Otrais pasaules karš
No 1941. līdz 1942. gadam Savienoto Valstu Jūrniecības Komisija (United States Maritime Commission — angļu val.) rekvizēja sešus no 1931. līdz 1933. gadam būvētus United Fruit Company pasažieru refrižeratorus, kuri pirms tam apkalpoja pasažieru un kravas līnijas. Kuģus nosauca par Mizar klases apgādes kuģiem un tie bija: USS Antigua, USS Ariel, USS Merak, USS Mizar, USS Talamanca un USS Tarazed. Lai arī Antigua tika rekvizēts, to tā arī neiekļāva kara flotē.
No United Fruit Company tika rekvizēts arī SS Ulua, kurš kļuva par USS Octans. Tas bija pēdējais no United Fruit Company refrižeratoriem, kuru pārņēma un tas notika 1943. gada aprīļa beigās Sanfrancisko.
Citi refrižeratori, kurus pielāgoja ASV Jūras kara flotes vajadzībām bija dāņu kuģi USS Pontiac, USS Roamer un USS Uranus.
Papildus tam Savienoto Valstu Jūrniecības Komisija kara flotei pasūtīja 41 jaunu refrižeratoru. Refrižeratoru būve saskārās ar grūtībām un to dēļ 1944. gadā tika piegādāti tikai divi kuģi. 26 kuģus piegādāja 1945. gadā un atlikušos no 1946. līdz 1948. gadam.
Tipi
Refrižeratorus var iedalīt trijos tipos: Refrižeratorus ar atdzesējamām vai saldējamām kravas tilpnēm pārsvarā izmantoja banānu un saldētas gaļas pārvadāšanai. Lielāko daļu no šiem kuģiem ir daļēji aizstājuši refrižeratorkonteineri, kuru aizmugures sienai piestiprināta refrižeratoru iekārta. Atrodoties uz kuģa, šos konteinerus jāpieslēdz elektrības kontaktligzdai (parasti 440 V maiņstrāvai), kura savieno tos ar kuģa dīzeļģeneratoriem. Konteineru refrižeratori nav ierobežoti pārvadājamo refrižeratorkonteineru skaita ziņā atšķirībā no citiem konteinerkuģiem, kuriem var būt ierobežots skaits pieslēgvietu vai nepietiekoša dīzeļģeneratoru jauda. Katrs refrižeratorkonteiners parasti ir aprīkots ar individuālu elektroinstalāciju un paketslēdzi, kurš ļauj konteineru pieslēgt un atslēgt kuģa tīklam pēc vajadzības. Principā, katra individuālā vienība var tikt remontēta kuģim esot reisā.
Dažu kuģniecību pamata ienākumu avotu veido atdzesētā vai saldētā krava. Uz daudzfunkcionālajiem kuģiem refrižeratorkonteinerus pārsvarā pārvadā virs klāja, jo to pienācīga darbība ir jāuzrauga. Tāpat, kāda no refrižeratoru iekārtas pamata sastāvdaļām (tādām kā kompresors) var iziet no ierindas un tā ir jānomaina. Ugunsgrēka gadījumā jābūt iespējai refrižeratorkonteineru ātri atslēgt no strāvas padeves. Uz moderniem konteinerkuģiem refrižeratorkonteinerus iekrauj gar vertikālajām ligzdu vadulēm un tiem blakus ir pārbaudes celiņi, kas ļauj refrižeratorkonteinerus pārvadāt gan tilpnēs, gan uz klāja. Daži konteineru refrižeratori ir projektēti ar iebūvētu ūdens dzesēšanas sistēmu tilpnēm, ja refrižeratorkonteineri tiek pārvadāti zem klāja. Tas neaizvieto refrižeratoru iekārtu, bet nodrošina ārējo mezglu atdzesēšanu. Konteineri, kuri ir novietoti uz atklātajiem, augšējiem klājiem, tiek dzesēti ar gaisu, bet tie, kuri novietoti zem klāja, tiek dzesēti ar ūdeni. Ūdens dzesēšanas sistēma ļauj iekraut lielu daudzumu refrižeratorkonteineru zem klāja, jo tā izkliedē lielo siltuma daudzumu, kuru ģenerē konteineri. Šī sistēma izmanto saldūdeni no kuģa saldūdens krājumiem. Saldūdens caur siltummaini nodod siltumu tālāk jūras ūdenim.
Pastāv refrižeratoru iekārtas ar diviem kompresoriem ļoti precīzai darbībai un ļoti zemas temperatūras nodrošināšanai. Šādas iekārtas izmanto pārvadājot konteinerus ar asinīm uz kara zonām. Tādas kravas kā garneles, kaviārs un asinis tiek uzskatītas par dārgākajām saldētajām vai atdzesētajām kravām. Banāni, augļi un gaļa vēsturiski ir bijušas galvenās refrižeratoru kravas.
Flotes raksturojums
2010. gadā pasaulē bija reģistrēti 38 000 tirdzniecības kuģu no kuriem 920 bija projektēti kā refrižeratori. Tā kā neatkarīgos refrižeratorkonteinerus pārvadā arī ar parastiem konteinerkuģiem, pasaulē ir daudz vairāk kuģu nekā tikai refrižeratori, kuri pārvadā atdzesētu vai saldētu kravu. 2010. gadā valstis, kuru reģistros bija lielākais refrižeratoru skaits, ir pasaules divas izteiktākās ērtā karoga valstis: Panama ar 212 un Libērija ar 109 kuģiem.
Vikutu senkapi
Vikutu senkapi jeb Kapu kalniņš ir aizsargājams vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis Alūksnes novada Alsviķu pagastā uz dienvidiem no Alsviķiem.
Pasaules čempionāts šaha kompozīciju risināšanā
Pasaules čempionāts šaha kompozīciju risināšanā (en) ir ikgadējas individuālās un komandu sacensības šaha kompozīciju risināšanā, kuras organizē Pasaules šaha kompozīcijas federācija (en), agrāk FIDE Šaha kompozīcijas pastāvīgā komisija (en).
Formāts
Risināšanas turnīrs notiek divas dienas sešās kārtās:
Katru dienu notiek 3 kārtas. Starpbrīdis starp kārtām 15 minūtes. Katrā kārtā jārisina 3 kompozīcijas, Pavisam kopā 18 kompozīcijas. Par pareizu un pilnu risinājumu dalībniekam piešķir 5 punktus. Par kļūdām un neuzrādītiem variantiem punktu skaitu samazina. Viena dalībnieka maksimālais punktu skaits 90 punkti un maksimālais risināšanai patērētais summārais laiks 360 minūtes.
Aukstāku vietu iegūst dalībnieks, kas ieguvis lielāku punktu skaitu, vienāda rezultāta gadījumā augstāku vietu dod mazākais kopējais risināšanai patērētais laiks.
Mārtiņš Staķis
Mārtiņš Staķis (dzimis Tukumā) ir latviešu uzņēmējs un politiķis, šobrīd ir Rīgas domes deputāts. Bijis Rīgas domes priekšsēdētājs (2020—2023) un 13. Saeimas deputāts. Pārstāvējis apvienību "Attīstībai/Par!" un partiju "Kustība Par!", kuras pametis 2022. gada martā.
Biogrāfija
Vecāki — Juris un Dagnija Staķe, bijusī ministre un Saeimas deputāte.
M. Staķis darba gaitas sāka uzreiz pēc skolas absolvēšanas, strādājot Narvesen veikalu ķēdē, pēdējos darba gados — kā mārketinga direktors (1999. līdz 2010. gads). Kopš 2010. gada ir uzņēmējs, Illy kafijas izplatītājs un Innocent Cafe īpašnieks.
Sabiedrības atpazīstamību ieguva, vadot LTV1 reliģijas un ētikas jautājumu raidījumu "Saknes Debesīs", kā arī aktīvi darbojoties Zemessardzē un kā brīvprātīgais treneris izglītības programmā MOT.
M. Staķis ir viens no kora "Pa Saulei" dibinātājiem un dalībniekiem, kā arī Vecās Sv. Ģertrūdes luterāņu draudzes valdes loceklis. Tāpat viņš ir sabiedriskās iniciatīvas “Ū vitamīns” autors, kas pastāv par bezmaksas dzeramā ūdens pasniegšanu kafejnīcās, restorānos un citās sabiedriskās vietās.
13. Saeimas deputāts
13. Saeimas vēlēšanās M. Staķis kandidēja no politiskās apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta Rīgas vēlēšanu apgabalā. Priekšvēlēšanu laikā viņš bija apvienības aizsardzības ministra amata kandidāts, pēc mandāta iegūšanas kļuva par Aizsardzības ministrijas parlamentāro sekretāru.
13. Saeimā M. Staķis darbojās kā Pieprasījumu komisijas priekšsēdētājas biedrs, Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas loceklis, Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas Stratēģiskās komunikācijas apakškomisijas loceklis, Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas Visaptverošās valsts aizsardzības apakškomisijas loceklis, Tautsaimniecības, agrārās, vides un reģionālās politikas komisijas Amatniecības un mazās uzņēmējdarbības apakškomisija, vadītājs deputātu grupai sadarbības veicināšanai ar Singapūras parlamentu un darbojas arī darba grupās sadarbības veicināšanai ar ASV, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes, Ukrainas, Dānijas, Somijas, Izraēlas, Japānas un Kanādas parlamentiem. Saeimas tribīnē pārsvarā runājis par aizsardzības, Zemessardzes, valsts robežu, Nacionālo bruņoto spēku likumiem.
Gatavojoties 2020. gada Rīgas domes ārkārtas vēlēšanām, M. Staķis nolika Saeimas deputāta mandātu (viņa vietā stājās Krista Baumane).
Rīgas domē
2020. gada 29. augusta Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās bija "Attīstībai/Par!" un "Progresīvo" apvienības saraksta līderis un domes priekšsēdētāja amata kandidāts. Pēc veiksmīgas priekšvēlēšanu kampaņas saraksts ieguva pirmo vietu (44619 balsis, 26,16%) un 18 mandātus jaunajā Rīgas domes sasaukumā. Pats M. Staķis kā saraksta līderis saņēma 24 661 plusus un 1304 svītrojumus un tika nosaukts par potenciālās domes koalīcijas domes priekšsēdētāja kandidātu. Jaunā domes sasaukuma pirmajā sēdē 2. oktobrī M. Staķis ar 46 deputātu balsīm par un 11 balsīm pret tika ievēlēts par Rīgas domes priekšsēdētāju.
2022. gada 24. martā pēc tam, kad Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs Artūrs Toms Plešs apturēja koalīcijas izstrādāto Rīgas teritorijas plānojumu, Staķis paziņoja par izstāšanos no apvienības "Attīstībai/Par!" un partijas "Kustība Par!".
2023. gada 3. jūlijā Rīgas domes priekšsēdētājs M. Staķis paziņoja par atkāpšanos no amata, šo lēmumu saistītot ar disciplinārlietas ierosināšanu pret Rīgas domes Satiksmes departamenta amatpersonām, un 5. jūlijā amatā stājās domes priekšsēdētāja pienākumu izpildītājs, viens no viņa vietniekiem Vilnis Ķirsis.
Baložbūda pieneņu pļavā
"Baložbūda pieneņu pļavā" (ru) ir krievu rakstnieka Vladislava Krapivina zinātniskās fantastikas romāns-triloģija, kas sastāv no trim grāmatām: Голубятня в Орехове, Праздник лета в Старогорске un Мальчик и ящерка.
Romāna darbības norises vieta
Romānā aprakstītie notikumi norisinās divās paralēlajās pasaulēs, tiek pieminēta vēl viena pasaule.
Zeme
Šajā pasaulē norisinās Праздник лета в Старогорске darbība un daļa no grāmatas Мальчик и ящерка darbības.
Futūristiska Zeme, līdzīga tai, kādu 21. gadsimta pasauli iztēlojās 20. gadsimta fantasti. Ir noritējis tehniskais un sociālais progress, dzīve uz Zemes kļuvusi daudz ērtāka, parādījušās daudzas jaunas tehnoloģijas, datori. Radīti starpzvaigžņu kosmiskie kuģi (СуперКрейсера Дальней Разведки — СКДР, saīsinājumā — skaderi (ска́дер)). Katrs tāds kuģis tiek būvēts vairākus gadus, tā izmaksas ir milzīgas. Kosmonauti tos dēvē par skadermeniem (скадермены) ar šiem kuģiem dodas tālos lidojumos, pētot Galaktiku. Kaut gan projekts ilgst jau daudzus gadus, saprāta brāļus kosmosā atrast vēl nav izdevies, vienīgi kuģa SKDR-7 ekspedīcija uz Zemi atvedusi ziņas par kristālisku dzīvības formu, ar kuru tai diemžēl nav izdevies kontaktēties. Lielpilsētās dzīve ir ļoti komfortabla, bet tādas mazas pilsētiņas kā romānā aprakstītā Starogorska ir saglabājušas daudzas pagātnes iezīmes, un dzīve tajās ne tik ļoti atšķiras no tās, kāda bija 20. gadsimta otrajā pusē.
Planēta
Šajā pasaulē norisinās grāmatas Голубятня в Орехове darbība un daļa no grāmatas Мальчик и ящерка darbības.
No pirmā acu uzmetiena šķiet, ka šī pasaule ir kā dvīņumāsa Zemei 20. gadsimta beigās, taču tā nebūt nav. Pirmā atšķirība — cilvēki dēvē savu planētu vienkārši par Planētu. Eksistē dīvainas paražas, piemēram, diezin kāpēc par nepieņemamu tiek uzskatīts skaitlis "pieci", pie tam visi ir pārliecināti, ka ir galēji nepieklājīgi būt piecatā. Nav pat pieckapeiku monētu un attiecīgas atzīmes skolās. Pasakās piecatā sapulcējas tikai negatīvie varoņi, taču tad tie kļūst praktiski neuzvarami.
Kaut gan šajā pasaulē, tāpat kā mūsējā, eksistē valdības iestādes un likumi, faktiski visu nosaka "tie, kuri pavēl" — būtnes, kas var pieņemt cilvēka izskatu, taču nav cilvēki. Kad viņiem kaut kas vajadzīgs, tie ierodas pie cilvēkiem un pavēl tiem rīkoties tā vai citādi. Nepakļaušanās tiek sodīta, atkarībā no apstākļiem, līdz pat nepaklausīgo iznīcināšanai, taču reti kurš atļaujas nepaklausīt. "Tiem, kuri pavēl" neko nevar nodarīt ne lodes, ne citi parastie ieroči. Par "tiem, kuri pavēl" zina visi, taču vairākums izliekas, ka tādi neeksistē.
Pirms dažām desmitgadēm Pussalā, kur norisinās darbība, notika Krastu karš: ļaudis no lielās upes labā krasta karoja ar kreisā krasta iemītniekiem. No tā laika visi Pussalas iemītnieki pretējā krasta ļaudis uzskata par potenciāliem ienaidniekiem, kaut arī neviens vairs neatceras, kāpēc šis karš sākās.
Šajā pasaulē ir daudz dīvainu lietu un parādību, kas tās iemītniekiem liekas pašsaprotamas.
Luijs d'Avriņkūrs
Luijs Anrī Žerārs Antuāns Pjērs Marī de Kardevass d'Avriņkūrs (fr; dzimis, miris ) bija franču jātnieks, startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.
D'Avriņkūrs 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja jāšanas konkūra sacensībās. Šajās disciplīnā viņš startēja ar zirgu Mavourneen. Taču nav zināms viņa iegūtais rezultāts.
Baložbūda pieneņu pļavā
Zeme-divi
Tā ir pasaule, no kuras uz Zemes ieradies žurnālists Gļebs Vjatkins. Nosaukums ir nosacīts, grāmatas tekstā šī pasaule nekur speciāli netiek nosaukta, tikai teikts, ka šo planētu tās iedzīvotāji arī sauc par Zemi. Tā ir līdzīga Zemei, taču acīmredzot nedaudz jaunāka, kā arī mazāk labiekārtota un mazāk komfortabla. Šajā pasaulē eksistē Maskava, kur Gļebs studējis universitātē, tiek pieminēta pilsēta ar nosaukumu Količa, kur Gļebs strādājis un no kurienes nokļuvis uz Zemes, kad, dodoties vietējā komandējumā, nejauši iekāpis vilcienā līdz stacijai "Tilts". Iespējams, autors ar šo pasauli ir domājis reālo 20. gadsimta beigu pasauli.
Artefakti un parādības
Romānā tiek pieminēti priekšmeti un parādības, kas ir pilnīgi netipiskas Zemei un tās realitātei. Lielākā daļa no tām piederīga Planētai.
Kārļa iela (Jūrmala)
Kārļa iela ir iela Jūrmalā, kas atrodas Vaivaru apkaimē. Kārļa iela sākas krustojumā ar Oļģerta ielu un beidzas krustojumā ar Gaidas ielu. Kopējais ielas garums ir 190 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Kārļa ielā satiksmes kustība vienā joslā. Ielā ir savrupmāju apbūve.
Baložbūda pieneņu pļavā
Iebrukums
Iebrukums ir stihiska nelaime, kas laiku pa laikam piemeklē Planētu. Pilsētu pārklāj milzīgs, melns mākonis, kas ir elektriski uzlādēts, tas sastāv no maziem, kamenes lieluma fragmentiem. Tas nodedzina koka mājas un kokus, sadrupina akmens celtņu virsmas, bet cilvēki, kam nav izdevies paslēpties, iet bojā no elektriskās izlādes. Iebrukumu pārdzīvo, uz divām-trim dienām paslēpjoties akmens celtņu pagrabos. Iebrukumi ir kaut kā saistīti ar "tiem, kuri pavēl".
Kārļa iela (Jūrmala)
Ielu savienojumi
Kārļa iela ir savienota ar šādām ielām:
Baložbūda pieneņu pļavā
Tukšā Pilsēta
Pilsēta Pussalā upes krastā. Tajā atrodas milzīgas akmens celtnes, izskatās, ka Pilsēta ir pamesta nesen, kaut gan neviens neatceras ne to, kas šo pilsētu cēlis, ne to, ka kāds tur būtu dzīvojis. Pilsētā mitinās tikai vējiņi.
Vējiņi
Kādā Pilsētas tornī, tā augšējā laukumiņā ir akmenī iekalts uzraksts (burvju skaitāmvārdi). Ja kāds zēns pārpeldēs Upi, uzkāps šajā tornī un iemācīsies šos vārdus no galvas, bet pēc tam nolēks no liela augstuma, kritienā noskaitot šos vārdus, tas pārvērtīsies par vējiņu — mazu spirālveida virpulīti, kas var lidot, uz kurieni grib, un un pēc savas vēlēšanās var pārvērsties atpakaļ par cilvēku vai atkal par vējiņu. Ja zēns, veicot šo rituālu, iet bojā, viņš nemirst, bet uz visiem laikiem pārvēršas par vējiņu. Daudzi vējiņi dzīvo Pilsētā.