cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grieķijas Olimpiskā komiteja
Grieķijas Olimpiskā komiteja (abreviatūra: HOC) ir Grieķijas vadošā olimpiskā institūcija. Grieķijas Olimpiskā komiteja ir viena no vecākajām nacionālajām olimpiskajām komitejām pasaulē, kas organizē valsts pārstāvjus olimpiskajām spēlēm un citiem starptautiskajiem sporta pasākumiem. Olimpiskā komiteja tika izveidota 1894. gada 3. februārī. Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Grieķijas galvaspilsētā Atēnās. Grieķijas izmantotais SOK kods ir GRE.
Komitejas locekļi ir 27 sporta federācijas, kuras ievēl Izpildpadomi, kurā ir prezidents un seši locekļi.
Grieķija ir startējusi pilnīgi visās 31. vasaras olimpiskajās spēlēs un gandrīz visās ziemas olimpiskajās spēlēs, izņemot 1960. gada Skvoveli spēles.
Vēsture
Grieķijas Olimpiskās komitejas vēsture ir cieši saistīta ar Olimpisko spēļu atdzimšanas vēsturi. Olimpiskā komiteja Atēnās tika dibināta 1894. gada 3. februārī ar nosaukumu Olimpisko spēļu komiteja (grieķu valodā: Επιτροπής Ολυμπιακών Αγώνων, E.O.A.), par Starptautiskās Olimpiskās komitejas locekli tā kļuva 1895. gadā. E.O.A atjaunotajā Panatinaiko stadionā organizēja pirmās mūsdienu olimpiskās spēles 1896. gadā no 6. līdz 15. aprīlim.
1899. gadā Grieķijas valdība Olimpisko spēļu komitejai nodeva pilnu atbildību par sadarbību ar citām sporta federācijām, olimpiskā gara popularizēšanu un organizācijas vadīšanu tās 12 locekļiem.
Atēnas tika izvēlētas par 2004. gada vasaras olimpisko spēļu rīkotājpilsētu Starptautiskās Olimpiskās komitejas 106. sesijas laikā, kas notika Lozannā 1997. gada 5. septembrī. 2000. gadā Olimpisko spēļu komiteja mainīja savu nosaukumu uz Grieķijas Olimpiskā komiteja.
Kopš Pirmajām Vidusjūras spēlēm Aleksandrijā 1951. gadā Grieķijas Olimpiskā komiteja ir atbildīga par to rīkošanu ik pēc četriem gadiem, gatavojoties olimpiskajām spēlēm.
Grieķijas Olimpiskā komiteja organizē olimpiskās lāpas un liesmas iedegšanas ceremoniju Senajā Olimpijā vasaras un ziemas olimpisko spēļu ceremonijām, kā arī olimpisko lāpu stafeti pa Grieķiju, pirms tā turpina savu ceļojumu citur pasaulē.
Izpildkomitejas sastāvs
Grieķijas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
Biedru federācijas
Grieķijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Grieķijā darbojas 26 vasaras olimpiskās un 1 ziemas sporta federācija.
Grieķijas Olimpiskās komitejas sporta objekti
Grieķijas Olimpiskā komiteja pārvalda vairākas sporta norises vietas: Panatinaiko stadionu, Karaiskaki stadionu, Atēnu Olimpisko ūdenssportu centru, Starptautiskās Olimpiskās akadēmijas izglītības iestādes, Mūsdienu olimpisko spēļu muzeju Senajā Olimpijā, kā arī tā piedalās Atēnu Olimpiskā sporta kompleksa pārvaldīšanā.
Autoceļš P64
P63 autoceļš Višķi—Nīcgale ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Višķus ar autoceļu A13 Špoģos un tālāk caur Kalupi ar autoceļu A6 pie Nīcgales. Autoceļš ir 31,5 km garš un visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Augšdaugavas novadu.
Vēsture
2015. gada 10. februārī tika noslēgts līgums par P64 posma Ziemeļu Ivanova-Nīcgale (27,3-31,5km) seguma periodisko uzturēšanu ar CBFSIA "BINDERS" par līgumcenu 95 289 EUR.
Ponpeja
Ponpeja (angļu un pon) ir vulkāniska sala Klusajā okeānā, Karolīnu salu arhipelāga centrālajā daļā, ietilpst Seņavina salu grupā. Ietilpst Mikronēzijas Federatīvo Valstu Ponpejas pavalstī. Galvenā pavalsts sala, kas veido 97 % no pavalsts kopējās sauszemes platības un 96 % no iedzīvotāju skaita. Lielākā daļa atola iedzīvotāju ir mikronēziešu tauta ponpejieši. Salā atrodas pavalsts galvaspilsēta un otra lielākā pilsēta Ponpeja, kā arī jaunuzbūvētā valsts federālā galvaspilsēta Palikira. Administratīvi iedalās sešās municipalitātēs.
Ģeogrāfija
Ponpeja faktiski ir vulkānisku salu salu grupa, kas sastāv no vienas galvenās salas un ap 20 mazāku saliņu. Šīs salas ieskauj koraļļu rifs, veidojot 178 km² lielu lagūnu, kurā savukārt izvietojušās vēl vairākas koraļļu salas. Galvenā sala kalnaina, augstākā virsotne ir Nānalauts (782 m vjl) salas centrā. Krasti stipri izroboti, līčaini, biezi apauguši ar mangrovēm. Piekrastēs zāļaini līdzenumi, bet kalnainā salas vidusdaļa mežaina. Valda tropu lietusmežu klimats. Salas kalnainajā iekšzemē gadā nolīst ap 7600 mm nokrišņu un tā tiek uzskatīta par vienu no lietainākajām vietām pasaulē.
Vēsture
Domājams, ka pirmais eiropietis, kurš sasniedza Ponpeju, bija portugāļu jūrasbraucējs un pētnieks Pedro Fernandess de Kviross (Pedro Fernández de Quirós) 1595. gada 23. decembrī ar kuģi San Gerónimo. Otrā zināmā rietumnieku vizīte notika daudz vēlāk, kad austrālieša Džona Henrija Rova kuģis John Bull ieradās salā 1825. gada 10. septembrī, kur tam uzbruka vietējie iedzīvotāji. 1828. gadā krievu jūrasbraucējs Frīdrihs fon Litke sasniedza salu grupu un nosauca to Krievijas admirāļa Dmitrija Seņavina vārdā. Litke nebija izkāpis krastā atklātajās salās, taču, redzot kanoe laivas, lēsa, ka to iedzīvotāju skaits ir ap 2000.
1528. gada 1. janvārī spāņu jūrasbraucējs Alonso de Saavedra (Alonso de Saavedra) Karolīnu salas pasludināja par Spānijas karaļa īpašumu. Ponpejas salā tika izveidota Karolīnu salu koloniālās valdības mītne. Spāņi salu nodēvēja par Ponapi (Ponapé) un nodibināja Santjago de la Asensjonas (Santjago de la Ascensión) pilsētu, kas kļuva par viņu pirmo galvaspilsētu. Tā kā tā bija Spānijas kolonijas administrācijas (ko veidoja ierēdņi, militārpersonas, misionāri un filipīniešu strādnieki) mītne, tā kļuva pazīstama vienkārši kā Kolonja.
1899. gada 30. jūnijā, pēc Spānijas un Amerikas kara, Spānija pārdeva Karolīnu salas, tajā skaitā Ponpeju, Vācijas Impērijai, kas Mikronēzijas salas iekļāva Vācijas Jaungvinejas sastāvā. Vācu administrācijas laikā galvaspilsēta oficiāli tika pārdēvēta par Koloniju (Kolonia). Pirmā pasaules kara laikā salas okupēja Japāna, kas pēc tam to pārvaldīja kā Nāciju līgas mandātu. Pēc Otrā pasaules kara Ponpeja kļuva par ASV Klusā okeāna salu mandātteritorijas vienu no distriktiem. 1977. gadā no Ponpejas distrikta atdalījās Kosrae, kas mūsdienās ir atsevišķa pavalsts.
1979. gada 10. maijā Ponpeja kļuva par neatkarīgo Mikronēzijas Federatīvo Valstu daļu.
Infrastruktūra
Ponpeja tiek uzskatīta par visattīstītāko valsts salu. Tajā ir attīstīts ceļu tīkls, osta starptautiska lidosta. Salā attīstīta lauksaimniecība un zveja. Nozīmīgs darba devējs ir federālās varas iestādes. Attīstīts tūrisms.
Ziedonis (Valmieras pagasts)
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3, Gaujas upes krastā.
Mirdza Ķempe
Mirdza Austra Alma Ķempe (precējusies Ādamsone, vēlāk Naikovska; dzimusi Liepājā, mirusi  Rīgā) bija latviešu dzejniece. Latvijas PSR Tautas dzejniece (1967). Indijas Višvabharati universitātes goda doktore (1972). Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas korespondētājlocekle (1973).
Biogrāfija
Dzimusi Liepājas rakstveža Jāņa Ķempes un šuvējas Līnas Emīlijas (dzimušas Skutules) ģimenē. Mācījusies Liepājas 1. pamatskolā (1915—1919), tad Liepājas Valsts vidusskolā, ko pabeidza 1925. gadā. Viņas pirmais dzejolis "Ne jums!" 1923. gadā publicēts laikrakstā "Kurzemes Vārds". Tai pašā gadā pārtulkojusi Puškina "Mocarts un Saljeri". 1927. gadā iestājās Latvijas Universitātes Tautsaimniecības un tiesību zinātņu fakultātē, bet studijas pārtrauca un 1928. gadā sāka strādāt Rīgas radiofonā par diktori, vēlāk par tulkotāju un korespondenti (1930—1940). 1931. gadā Mirdza Ķempe apprecējās ar rakstnieku Ēriku Ādamsonu, vēlāk laulība tomēr izjūk.
1930. gados Ķempe darbojās galvenokārt kā tulkotāja. No 1928. gada līdz 1941. gadam bija diktore Rīgas radiofonā. Pēc Latvijas okupācijas iecelta par Rīgas radiofona literāro raidījumu nodaļas vadītāju (1940—1941). Sākoties karadarbībai Latvijas teritorijā, viņa 1941. gada jūnijā devās bēgļu gaitās uz Padomju Savienību, dzīvoja Astrahaņā, Ivanovā un Maskavā, strādādama LPSR Valsts mākslas ansamblī par tulkotāju, no 1942. gada leļļu teātrī par literārās daļas vadītāju.
Pēc Sarkanās armijas pretuzbrukuma 1944. gada rudenī atgriezās Latvijā. Strādāja Latvijas PSR Valsts Leļļu teātrī par māksliniecisko vadītāju līdz 1947. gadam.
Mirusi 1974. gada 12. aprīlī. Apbedīta Rīgā, Raiņa kapos. 1989. gadā Ķempes dzimtajā pilsētā Liepājā novietots Mirdzas Ķempes piemiņas tēls. Rīgā un Liepājā Mirdzas Ķempes vārdā ir nosauktas ielas.
Villa Park
Villa Park ir stadions Apvienotās Karalistes pilsētā Birmingemā. Stadionā sēdvietu skaits ir 42 682. Tas ir Anglijas futbola kluba Aston Villa mājas stadions. Stadionā ir aizvadītas 16 spēles ar Anglijas futbola izlases dalību, pēdējā spēle bija 2005. gadā. Tas bija viens no 1966. gada FIFA Pasaules kausa stadioniem. Tur tika izspēlētas trīs no sešām otrās grupas spēlēm: Argentīna pret Spāniju (2:1), Argentīna pret Rietumvāciju (0:0) un Rietumvācija pret Spāniju (2:1). Šajā stadionā tika spēlētas 2012. gada olimpisko spēļu futbola turnīra spēles.
Neitronijs
Neitronijs ir īpašs vielas veids, kas sastāv tikai no neitroniem. Šis termins bieži sastopams zinātniskās fantastikas literatūrā, bet zinātnē to lieto samērā reti. Fantastikā tiek izmantots arī nosaukums neitroniums (no ), tomēr, tāpat kā pieņemts elementu nosaukumiem, kas angļu valodā beidzas ar -ium, latviešu valodā lietot izskaņu -ijs, tā arī šo vielu pareizāk saukt par neitroniju. Dažos darbos līdzīgu materiālu sauc par neitrīdu vai neitriumu.
Populārzinātniskā un fantastiskā literatūrā neitronijs ir ārkārtīgi blīva viela, no kā, iespējams, sastāv neitronu zvaigžņu kodoli. Tā kā no zinātnes viedokļa šis termins nav stingri definēts, turklāt joprojām nav īstas skaidrības, no kā sastāv neitronu zvaigžņu iekšiene (tā varētu būt deģenerēta "neitronu gāze", dīvainā matērija, kvarku matērija vai to sajaukums), zinātniskās publikācijās to parasti neizmanto.
Vēsture
Terminu ieteicis vācu ķīmiķis Andreass fon Antropovs (Andreas von Antropoff) 1926. gadā, pirms vēl bija atklāts neitrons. Viņš par neitroniju nosauca hipotētisku elementu ar atomskaitli 0, kam vajadzētu atrasties pašā periodiskās sistēmas sākumā un, iespējams, piederēt pie cēlgāzēm.
Neitronija "izotopi"
Mūsdienās pazīstams tikai viens neitronija "izotops" — brīvais neitrons ar pussabrukšanas periodu 614 sekundes. Kodolfizikā tiek apskatīta hipotētiska no diviem neitroniem sastāvoša daļiņa — dineitrons. 2016. gadā japāņu zinātnieki paziņoja par iespējamu tetraneitrona atklāšanu. Pastāv arī iespēja, ka īslaicīgi eksistē daļiņa no 8 neitroniem — oktaneitrons.
Tērukšupe (Vidusupes pieteka)
Tērukšupe ir Vidusupes kreisā krasta pieteka Talsu novadā.
Novada Pluncezera ūdeņus uz Vidusupi. Tek ziemeļaustrumu virzienā. Lielākā pieteka – Vēvergrāvis. Tērukšupi šķērso dzelzceļa līnija Ventspils—Tukums II.
Iļja Ponamarjovs
Iļja Ponomarjovs (krievu: Илья Владимирович Пономарёв; dzimis 1975. gada 6. augustā Maskavā, PSRS) ir Krievijas un Ukrainas politiķis.
Karjera
Ponomarjovs bija vienīgais Krievijas Valsts domes deputāts, kurš 2014. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā balsoja pret Krimas aneksiju. Lai gan viņš kritizēja 2014. gada Ukrainas revolūciju, savu Ponomarjovs nostāju domē pamatoja ar to, ka nepieciešams uzturēt draudzīgas attiecības ar "brālīgo ukraiņu tautu" un izvairīties no militāras konfrontācijas, viņš arī apgalvoja, ka Krievijas rīcība Krimā izstumtu Ukrainu ārpus tradicionālās Krievijas ietekmes sfēras un, iespējams, provocētu NATO turpmāku paplašināšanos.
Pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā Ponomarjovs pievienojās Ukrainas bruņotajiem spēkiem.
2022. gada maijā Viļņā notikušajā trimdinieku konferencē, ko sponsorēja Brīvās Krievijas forums, Ponomarjovs aicināja atbalstīt Krievijas kara komisariātu dedzināšanu.
2022. gada augustā tika nogalināta krievu filozofa un "Krievu pasaules" ideologa Aleksandra Dugina meita Darja Dugina. Dugins ir tuvs Krievijas prezidenta Vladimira Putina sabiedrotais un dažkārt ticis dēvēts par “Putina smadzenēm” un “Putina Rasputinu”. Krievijas Federālais Drošības dienests apgalvoja, ka aiz notikušā auto sprādziena stāv Ukraina. Bet pēc Darjas Duginas slepkavības Ponomarjovs paziņojis, ka atbildību par nogalināšanu uzņemas līdz šim nezināmā partizānu kustība “Nacionālā republikāniskā armija” (NRA). Vēlāk ēterā viņš nolasīja NRA manifestu. Opozicionārs arī deva mājienu, ka nākamo mēnešu laikā var notikt jauni uzbrukumi, arī Krievijas valdībai un drošības spēkiem.
Kominss Mensfīlds
Kominss Mensfīlds (en, dzimis, miris ) bija angļu šaha problēmists, lielmeistars šaha kompozīcijā.
Pamatkrāsas
"Pamatkrāsas" (en) ir 1998. gada drāma, kas balstīta uz Džo Kleina romānu Primary Colors: A Novel of Politics. Filmas režisors un viens no producentiem ir Maiks Nikolss. Galvenās lomas atveido Džons Travolta, Emma Tompsone, Billijs Bobs Torntons, Adrians Lesters, Mora Tīrnija un Pols Gilfoils. Filmas pirmizrāde notika.
Kominss Mensfīlds
Šaha kompozīcija
K. Mensfīlds dzimis Vaitridžā, nelielā ciematā netālu no Devonas grāfistes pilsētas Tivertonas. Šahu iemācījies spēlēt no tēva, kas bijis korespondencšaha spēlētājs. Ar šaha kompozīciju aizrāvies jau skolas gados, mācoties Tivertonā. Pirmo uzdevumu sastādījis 1910. gadā. Kopš tā laika publicējis aptuveni 1300 divvilčus, apmēram puse no tiem konkursos guvusi apbalvojumus (tai skaitā vairāk par simts — pirmās godalgas).
Pamatkrāsas
Filmas galvenais varonis ir Henrijs Bartons, jauns ideālists, kurš pievienojas Billa Klintona 1992. gada prezidenta vēlēšanu kampaņai.
Kominss Mensfīlds
Šaha kompozīcija
Mensfīlda vārdā nosaukts mehānisms (tehniskais paņēmiens) šaha kompozīcijā.
Šaha uzdevuma piemēri
'''Uzdevuma Nr. 1 atrisinājums'''
Negaidīts balto pirmais gājiens atbrīvo melno karalim divus lauciņus.
'''Uzdevuma Nr. 2 atrisinājums'''
Uzdevumā pielietots Mensfīlda mehānisms: Balto bateriju kontrolē divas melno figūras. Aizsargājoties no mata, viena no melno figūrām pašpiesaistās, bet matojot balto baterija izslēdz otru.
Bokss 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Bokss 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā norisinājās no 2021. gada 24. jūlija līdz 8. augustam. 2019. gada 22. maijā Starptautiskā Olimpiskā komiteja paziņoja ka Starptautiskās Boksa federācijas tiesības rīkot olimpisko turnīru ir anulētas, tādēļ boksa turnīru organizēja īpaši izveidota grupa, kuru vadīja Starptautiskās Vingrošanas federācijas prezidents Morinari Vatanabe. Sacīkstēs drīkstēja piedalīties tikai amatieri.
Sacensību formāts
Atšķirībā no iepriekšējās olimpiādes — vīriešu svaru kategorijas ir samazinātas uz 8 (no 10), bet sievietēm palielinātas uz 5 (no 3). Vīrieši sacentīsies šādās svara kategorijās: Sievietes sacentīsies šādās svara kategorijās:
Kvalifikācija
Katras valsts olimpiskā komiteja varēja pieteikt vienu sportistu katrā svara kategorijā. Japānai kā rīkotājvalstij, ir garantētas sešas vietas (četras vīriešu un divas sieviešu), vēl astoņas vietas (piecas vīriešu un trīs sieviešu) atvēlētas īpašais ielūgumu komitejai. Pārejās vietas tiks sadalītas kontinentālajos kvalifikācijas turnīros (Āfrikas, Eiropas, Amerikas un Āzijas/Okeānijas zonās), kas norisināsies 2020. gadā no janvāra līdz aprīlim un Olimpiskajā kvalifikācijas turnīrā kas norisinās 2020. gada maijā.
Autoceļš P65
P65 autoceļš Stropi—Krauja ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A13 Vecstropos caur Krauju ar autoceļu A6 Teivānos. Autoceļš ir 4,6 km garš un visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Augšdaugavas novadu.
Flower of Scotland
Flower of Scotland (gd, sco) ir skotu dziesma, parasti tiek izmantota dažādos īpašos gadījumos un sporta pasākumos. Skotijā nav oficiālas himnas, taču Flower of Scotland kopā ar vairākām citām dziesmām pilda neoficiālās himnas funkciju.
Dziesmas autors ir The Corries folkgrupas mūziķis Rojs Viljamsons. Pirmoreiz tika atskaņota 1967. gadā BBC televīzijas kanālā. Tā ir par skotu uzvaru Roberta Brūsa vadībā pār angļiem Bennokbernes kaujā 1314. gadā.
Dziesma tiek atskaņota kā Skotijas himna sporta pasākumos, piemēram, Skotijas sportistu uzvaras gadījumā Nāciju Sadraudzības spēlēs, pirms Skotijas regbija izlases spēlēm. 2006. gadā Skotijas Karaliskā nacionālā orķestra aptaujā 41% respondentu izvēlējās Flower of Scotland par Skotijas himnu, otrajā vietā ierindojās Scotland the Brave (29%).
Leine
Leine ir upe Vācijā (Tīringenē un Lejassaksijā). Alleres kreisā krasta pieteka. Sākas Eihfeldes augstienē Tīringenē. Tek caur Harca rietumu daļu pa dziļu ieleju. Līdz Hannoverei kuģojama.
Jans Hejda
Spēlētāja karjera
Profesionāļa karjeru sācis 1997.—98. gada sezonā Čehijas Ekstralīgas kluba Prāgas "Slavia" rindās. Kluba rindās Hejda spēlēja līdz pat 2002.—03. gada sezonas izskaņai, kad kopā ar klubu kļuva par Čehijas čempionu. 2003. gada pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Maskavas CSKA, tās sastāvā aizvadot divas sezonas, taču tad vienu gadu aizvadīja Mitišču "Khimik" rindās.
2006. gada vasarā Hejda pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamajā sezonā aizvadot 39 spēles NHL kluba Edmontonas "Oilers" rindās. Pēc vienas kluba sastāvā aizvadītas sezonas aizsargs noslēdza līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets" vienību. 2011. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Kolorādo "Avalanche". Tās sastāvā spēlēja līdz pat 2014.—15. gada sezonas noslēgumam. 2015.—16. gada sezonu aizvadīja AHL, taču pēc tam noslēdza spēlētāja karjeru.
Andromedas galaktika
Andromedas galaktika (zināma arī kā M31, NGC 224) ir spirālveida galaktika, kas atrodas aptuveni 2,5 miljonu gaismas gadu attālumā no Zemes Andromedas zvaigznājā. Senākos tekstos tā zināma kā Andromedas miglājs. Andromeda ir Piena Ceļam tuvākā spirālveida galaktika, bet ne tuvākā galaktika vispār. M31 ir lielākā galaktika no Lokālās galaktiku grupas, bet Piena Ceļš varētu būt masīvāks par Andromedu. 2006. gada novērojumi ar Spicera kosmisko teleskopu rāda, ka Andromeda satur vienu triljonu (1012) zvaigžņu, tas ir vairāk nekā mūsu galaktikā, kurā tiek lēsts ap 200—400 miljardiem zvaigžņu.
Andromeda ir 7,1 Saules masu. Galaktikas redzamais spožums ir 3,4, tas ir viens no spožākajiem Mesjē objektiem, tādējādi to var redzēt ar neapbruņotu aci.
Tiek prognozēts, ka Andromeda un Piena Ceļš sadursies pēc 4,5 miljardiem gadu.
Novērojumu vēsture
Andromedas galaktiku pirmoreiz aprakstīja persiešu astronoms Abd-al-Rahman Al-Sufi, kurš 964. gadā p.m.ē. to aprakstīja un raksturoja savā noteikto zvaigžņu grāmatā, saucot to par "nelielu mākoni". Pirmo aprakstu, kas balstīts uz teleskopa novērojumiem, sniedza vācu astronoms Simons Mariuss 1612. gada 5. decembrī. 1764. gadā Šarls Mesjē to klasificēja kā objektu M31, viņam arī piedēvēja atklājēja godu, nezinot par Al-Sufi darbiem. 1785. gadā Viljams Heršels M31 reģionā ieraudzīja vāju sarkanīgu gaismu. Viņš uzskatīja, ka tas ir viens no "lielajiem miglājiem" un, balstoties uz objekta krāsu un zvaigžņlielumu, kļūdaini aprēķināja, ka tā attālums no Zemes ir 2000 reižu lielāks par Sīriusu.
1887. gadā Īzaks Robertss savā privātajā observatorijā Suseksā, Anglijā uzņēma pirmo M31 fotogrāfiju. Ilgais ekspozīcijas laiks pirmo reizi ļāva saskatīt objekta spirālveida struktūru. Tomēr, tolaik to uzskatīja par mākoni mūsu galaktikā un Robertss kļūdaini domāja, ka no šādiem spirālveida mākoņiem veidojas jaunas planētu sistēmas. 1912. gadā Vesto Slaifers Lovela observatorijā, izmantojot spektroskopiju, izmērīja M31 radiālo ātrumu attiecībā pret Saules sistēmu. Tas bija lielākais tolaik zināmais - 300 km/s, tuvojoties Saulei.
1917. gadā amerikāņu astronoms Hebers Kērtiss novēroja novu M31. Meklējot fotogrāfijas, tika atklātas vēl 11 novas. Kurtiss ievēroja, ka šīs novas bija aptuveni desmit reižu blāvākas par caurmērā novērojamām. Pēc tā viņš aprēķināja, ka M31 attālums ir aptuveni 500000 ly, un izvirzīja hipotēzi, ka spirālveida mākoņi patiesībā ir atsevišķas galaktikas. 1920. gadā par šo jautājumu notika lielās debates starp Kērtisu un Hārlovu Šepliju. Strīdu galīgi atrisināja Edvīna Habla atklājumi pāris gadus vēlāk, kurš pierādīja, ka M31 ir atsevišķa galaktika.
M31 ir liela nozīme galaktiku pētījumos, jo tā ir mums vistuvākā spirālveida galaktika.
Lukass Alario
Lukass Alario (es, dzimis ) ir Argentīnas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Argentīnas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2017. gada Alario pārstav Vācijas Bundeslīgas klubu Eintracht Frankfurt.
Sārtais vēdzeļzutis
Sārtais vēdzeļzutis (la) ir liela plēsīga zivs, kas mīt Dienvidu puslodes jūrās.
Apraksts
Tam ir garš, apaļš ķermenis ar zutim līdzīgu asti un gludu raibi sārtu ādu, kā likums, uz vēdera āda ir gaišāka un mazāk raiba. Zivis ir pārklātas ar biezu gļotu slāni. Garums ir no 80 līdz 200 cm, svars 20 kg (parasti apmēram 50—90 cm un 0,6—4,5 kg), dzīves ilgums līdz 30 gadiem.
Izplatīts Austrālijas dienvidu, Čīles, Brazīlijas, Dienvidāfrikas piekrastes ūdeņos. Tas dzīvo vairāku metru līdz 1000 m dziļumā.
Sārtais vēdzeļzutis ir plēsējs, kurš jūras dibenā barojas ar dažādiem bezmugurkaulniekiem, vēžveidīgajiem, piemēram, garnelēm, kā arī daudzām mazām un vidēja lieluma zivīm.
Astravjeca
Astravjeca jeb Ostroveca  ir pilsēta Baltkrievijas ziemeļrietumos pie Lošas upes, netālu no robežas ar Lietuvu.
Rakstos pirmoreiz minēta 1468. gadā. Līdz Polijas Trešajai dalīšanai 1795. gadā, kad Astravjeca iekļāvās Krievijā, tā bija Lietuvas lielkņazistes (Žečpospolitas) sastāvā. Starp pasaules kariem — Polijā. Netālu no pilsētas atrodas Baltkrievijas atomelektrostacija.
Maurīcijas kupolveida milzu bruņurupucis
Maurīcijas kupolveida milzu bruņurupucis, Maurīcijas kupolveida bruņurupucis (Cylindraspis triserrata) ir izmirusi sauszemes bruņurupuču suga, kas bija endēma Maurīcijai. Ziņas par sugu nav kopš 1735. gada.
Kupolveida milzu bruņurupucis bija viena no divām bruņurupuču sugām, kuras apdzīvoja Maurīcijas salu, un līdz kolonizācijas sākumam 16. gadsimtā Maurīcijā un apkārtējās saliņās bija sastopamas ļoti lielas to populācijas. Bruņurupuči kļuva par nozīmīgu jūrnieku proviantu garajos ceļojumos, un nesaudzīgās medības kļuva par galveno sugas izmiršanas cēloni.
Vinčenco Jakvinta
Vinčenco Jakvinta (it, dzimis ) ir bijušais Itālijas futbolists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijušais Itālijas futbola izlases dalībnieks.
Savas karjeras sākumu pavadījis dažādos Itālijas zemāko līgu klubos. 2000. gadā Jakvinta pievienojās Udinese. Pēc sekmīga posma Udinese komandā, Jakvinta 2007. gadā pievienojās Juventus. Ar komandu 2012–13. gada sezonā izcīnījis Itālijas Serie A čempionu titulu.
Itālijas futbola izlases sastāvā nospēlējis 40 mačus. Ar izlasi uzvarējis 2006. gada FIFA Pasaules kausā. Piedalījies arī 2010. gada FIFA Pasaules kausā.
Sasniegumi
Juventus
Itālija
Eduards Buhners
Eduards Buhners (de; dzimis, miris ) bija vācu ķīmiķis. 1907. gadā ieguva Nobela prēmiju ķīmijā “par bioķīmiskajiem pētījumiem, atklājot fermentāciju ārpus šūnas”. Nobela prēmijai bija izvirzīts arī divus gadus iepriekš, bet tad to ieguva Ādolfs fon Beiers. 1904. gadā kļuva par Vācu ķīmiķu savienības prezidentu.
Dominiks Kalverts-Lūins
Dominiks Kalverts-Lūins (, dzimis ) ir angļu futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2016. gada Kalverts-Lūins pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Everton.
Sasniegumi
Anglijas U20 izlase
Anglijas izlase
Ūķene
Ūķene ir Lūšupītes kreisā krasta pieteka Talsu novadā. Tek rietumu virzienā. Ūķeni nešķērso valsts autoceļi.
Babrānu pilskalns
Babrānu pilskalns atrodas Sēlijā, Jēkabpils novada Sēlpils pagastā uz austrumiem no Vecsēlpils. Valsts nozīmes kultūras piemineklis.
Pilskalnu aprakstījis Kārlis fon Lēviss of Menārs un Ernests Brastiņš. Tas ir austrumu-rietumu virzienā orientēts, 6—7 metrus augsts paugurs, plakums ir iegareni apaļš, apmēram 50 metrus diametrā. Datējums — vidējais dzelzs laikmets.
Ļeņinisms
Ļeņinisms (ru) ir filozofiska, politiska un sociālekonomiska ideoloģija, kuru izveidoja krievu revolucionārs Vladimirs Ļeņins. Tas ir marksisma variants, kurā ietverto uzskatu kopums apgalvo, ka arī revolucionārā situācijā rūpniecības proletariātam bez stingras vadības nevar izveidoties īsteni revolucionāra apziņa. Vēlāk, sajaucoties ar marksisma idejām, izveidojās marksisma-ļeņinisma ideoloģija.
Zvārtes muiža
Zvārtes muiža (de ) ir viena no piecpadsmit Burtnieku pilsnovada un Burtnieku draudzes pusmuižām. Zvārtes muiža atrodas Valmieras novada Burtnieku pagastā, 3 km uz dienvidaustrumiem no Burtnieku ezera.
Autoceļš P66
P66 autoceļš Daugavpils apvedceļš (Tabore—Laucese) ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno vietējo autoceļu V673 pie Tabores ar autoceļu P68 un tālāk ar vietējo autoceļu V674 Pirmajos Peskos. Autoceļš ir 10,1 km garš un visā garumā, izņemot sakrītošo daļu ar P68, klāts ar grants segumu. Ceļš šķērso Augšdaugavas novadu.
Zvārtes muiža
Vēsture
Zvārte dibināta 17. gs. seno Zvārtes māju vietā. 1698. gada protokolos minēta kā ķēniņa muižiņa. 1694. gadā arendators Ansis Fosbeks.
Kortīna d'Ampeco
Kortīna d'Ampeco (it, lld, de) ir pilsēta Itālijas ziemeļos. Pazīstama kā populārs ziemas sporta veidu kūrorts.
Zvārtes muiža
Vēsture
1725. gadā Zvārti iznomāja ģenerālim baronam Hallertam. 1738. gadā muižā valdīja ģenerāļa atraitne, apakšnomā izdeva sekretāram Koppenam. 1750. gadā Zvārte piederēja kronim, iznomāja kambarkungam baronam Kārlim fon Siversam.
Kortīna d'Ampeco
Kortīnā d'Ampeco bija paredzēts aizvadīt 1944. gada ziemas olimpiskās spēles, tomēr tās nenotika Otrā pasaules kara dēļ. Šeit ir notikušas 1956. gada ziemas olimpiskās spēles un tiek plānots aizvadīt daļu no 2026. gada ziemas olimpiskajām spēlēm. Pilsētā tikušas uzņemtas vairākas filmas, tai skaitā dažu Džeimsa Bonda filmu ainas.
Zvārtes muiža
Vēsture
1765. gadā Zvārte iznomāta apriņķa komisāram H. Rikmanim. Pēc gada muižu viņam atņēma un atdeva grāfam Rumjancevam. Rumjanceva mantinieki Zvārti 1816. gadā pārdeva baronam Teodoram fon Šrēderam par pusmiljonu rubļu. Šrēderi Burtniekos valdīja 3 paaudzēs 104 gadus līdz agrārajai reformai.
Burtnieku baznīcas 1774. gada vizitācijas grāmatā Zvārtē minēts krodzinieks Bērtulis. Viņa 4. dēls Libis vēlāk, jau citā mājā ieguva uzvārdu Kazaks. Pēc Bērtuļa krodzinieks Jānis. 1840. gadā Zvārtē uzraugs Jēkabs Fišmeistars, arendators Kārlis Meirens. Pēc viņa Jēkabs Asvers, kurš aizgāja uz Rūjienu.
Ap 1900. gadu Zvārti no barona Šrēdera rentēja Burtnieku muižas bijušais galdnieks Eduards Birzgalis. Viņš daļu zemes salīga četriem pusgraudniekiem. Eduards Birzgalis ap 1900. gadu uzbūvēja jaunu mūra dzīvojamo māju, kūti un klēti.
Pēc E. Birzgaļa nāves 1912. gadā Zvārti turpināja rentēt atraitne Marija dz. Goldberga. Agrārajā reformā 1920. gadā Marija saņēma Zvārtes 20 ha kā ilggadīgā rentniece ar izpirkšanas tiesībām.
1926. gadā par saimnieku Zvārtē kļuva dēls Juris Birzgalis, kurš īsā laikā Zvārti izpirka. 1944. gadā Birzgaļi devās bēgļu gaitās uz Vāciju, bet 1945. gadā atgriezās Rencēnos. Juri apcietināja, ģimeni izsūtīja.
1953. gadā Burtnieku sovhozs (padomju saimniecība) uzcēla fermu, Zvārtē izbūvēja dzīvokļus otrajā stāvā un pārbūvēja 1. stāvu, kopā 10 dzīvokļus. Padomju laikā blakus Zvārtei izraka karjeru, no kura grants izbūvēja pusi rajona ceļu, mūsdienās daļu karjera teritorijas aizņem Zvārtes dīķis.
1991. gadā Zvārti atguva Jura dēls Andrejs Birzgalis. No 2017. gada Zvārtes īpašnieces ir Andreja meitas Agita Bērziņa un Baiba Birzgale. 2022. gadā Zvārtei uzlikts jauns metāla dakstiņprofila jumts.
Kazaks
Kazaks var būt:
Pienaiņu ģints
Pienaiņu ģints jeb pienaines (Lactarius) ir lapiņu sēņu ģints, kas pieder bērzlapju dzimtai. Saskaņā ar Catalogue of Life, 2021. gada beigās tajā ietilpa 638 sugas, no kurām Latvijā atrastas 55. Latvijā un visā Eiropas ziemeļdaļā tās ir bieži sastopamas, vidēji lielas un savstarpēji atšķirīgas, kas padara tās viegli atpazīstamas mikologiem un sēņotājiem. To raksturīgās pazīmes parasti ir lapiņu ievainojumu vietās izdalošā piensula, irdenums, piestiprinātas lapiņas, plīvura un maksts trūkums uz kāta. Mikroskopiski ģintij ir raksturīgas ornamentētas sporas un sīkgraudains, vēlāk irdens mīkstums, kura sastāvā ir sferocistas — noapaļotas šūnas, kuras nosaka augļķermeņu trauslo konsistenci. Tuvu radnieciskās bērzlapju (Russula) ģints pārstāvēm ir līdzīgas īpašības, bet, kad tām ir bojātas lapiņas, tās neizdala piensulu.
Vērene
Vērene ir apdzīvota vieta Ogres novada Madlienas pagastā. Izvietojusies pagasta dienvidaustrumos Ogres upes krastā pie autoceļa V920 6,5 km no pagasta centra Madlienas, 49 km no novada centra Ogres un 86 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Vērenes muižas (Fehren) centru; izaugusi padomju gados kā kolhoza «Darba karogs» (vēlāk — padomju saimniecības «Madliena» iecirknis) ciemats. Vērenes muižas komplekss (pils, klēts, vagara māja, parks) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Pie Vērenes atrodas 33 m augsts ugunsnovērošanas tornis — viens no diviem ar lubām apšūtajiem torņiem Latvijā.
Pienaiņu ģints
Taksonomija
Ģinti aprakstīja vācu mikologs Kristiāns Hendriks Persons 1797. gadā, ar L. piperatus (piparu krimildi) kā ģints tipisko sugu. 2008. gadā no pienaiņu ģints izdalīja jaunu ģinti Lactifluus ar apmēram ceturtdaļu bijušo pienaiņu sugu, vairums no kurām parasti aug tropu joslā, un kad piparu krimilde tika pārbīdīta uz to, 2011. gadā parastais vilnītis (L. torminosus) tika pieņemts kā jaunā tipiskā suga. Tāpat kā pārējā sēņu molekulārajā ģenētikā, klasifikācija nav nostabilizējusies un joprojām tiek pastāvīgi mainīta. Latvijas avoti Lactifluus sugas (t.i., dažas no krimildēm) vēl 2020. gadā turpināja pieskaitīt pienaiņu ģintij.
2008. gada iedalījumā pienaines pēc ģenētiskās izcelsmes tika sadalītas 3 apakšģintīs — Piperites, Russularia, Plinthogalus, kas savukārt tika sadalītas sekcijās un apakšsekcijās. Tomēr liela daļa sugu, īpaši Ziemeļamerikā, netika pētītas, tādēļ tās vēl nav iedalītas nevienā no apakšģintīm. Ticami, ka daļa no tām vēl ir neprecīzi noteiktas arī sugas līmenī. Korejas 2019. gadā publicētā ģenētiskā pētījumā Piperites vietā tiek minēta apakšģints Lactarius un apgalvots, ka daudzas pienaines, kas Korejā identificētas kā Eiropas un Ziemeļamerikas sugu pārstāves, patiesībā ir Āzijai endēmas sugas un pienaiņu sugām raksturīgs reģionālums.
Latīņu nosaukums "Lactarius" ir cēlies no latīņu valodas vārda lac (piens). Latviešu valodā daļu pienaiņu sugu — parasti masīvākās — dēvē par krimildēm, arī daudzām citām pienaiņu sugām ir savi vēsturiski izveidojušies nosaukumi, kuros netiek lietots pienaines apzīmējums.
Dažādi autori pienaiņu ģintī, balstoties uz ģenētiskiem pētījumiem, iekļauj vai neiekļauj sugas no ģintīm Pleurogala, Arcangeliella, Gastrolactarius un Zelleromyces. Šo ģinšu sēnēm ir lielas ārējā izskata atšķirības no tradicionālajām pienainēm.
Apraksts
Pienainēs atrodas piensulas ("laktiferozās") hifas, kuras ir bagātīgi sazarotas un, atšķirībā no radnieciskajām bērzlapēm, sasniedz himēniju. Šī tradicionālā atšķirība starp pienaiņu un bērzlapju ģintīm tomēr ir mazāk redzama dažām tropu sugām, kuras atrodas starpstāvoklī. Visai bērzlapju dzimtai raksturīgais sferocistu radītais irdenums un trauslums pienainēs ir vājāks nekā bērzlapēs. Daļai pienaiņu uz cepurītes un kātiņa atrodas sīkas bedrītes ("skrobikulas"), kādu nav bērzlapēm.
Izplatība
Pienaines kopumā ir sastopamas visos kontinentos, ieskaitot Antarktīdu, tomēr to parastais reģions ir ziemeļu puslodes mērenā josla.
Latvijā atrastās sugas
Latvijā atrasto sugu nosaukumi norādīti pēc LMB 2002. gada saraksta ar dažiem Latvijas mikologu 2020. gada labojumiem, kas satur ap 60 sugu.
<ul> <li style="display: inline-table;"> <li style="display: inline-table;"> </ul>
Nozīme
Pienaines ir ar koku saknēm mikorizu veidojošas sēnes.
Lietošana pārtikā
Vairums pienaiņu ir ēdamas, tomēr lielāko daļu no tām nepieciešams iepriekš novārīt, iesālīt vai ilgstoši mērcēt, jo liela daļa no pienainēm ir ar sīvu piensulu un lietojamas tikai pēc rūpīgas apstrādes; viņu sīvums bez neitralizācijas kairina gremošanas traktu un gļotādas tiktāl, ka izsauc saindēšanai līdzīgus simptomus, kā vemšanu, tādēļ daži avoti nodēvē tās par indīgām, tostarp Ziemeļeiropā populāro alksneni.
Harolds Šipmens
Harolds Fredriks Šipmens (Harold Fredrick Shipman; dzimis, miris ) bija angļu ārsts un viens no lielākajiem sērijveida slepkavām pasaules vēsturē. Viņš ir vainots 218 slepkavībās. 2000. gada 31. janvārī tiesa Šipmenu atzina par vainīgu 15 slepkavībās un piesprieda viņam mūža ieslodzījumu.
Šipmens nogalināja savus pacientus, ieinjicējot tiem lielu daudzumu diamorfīna (heroīna). Aptuveni 80% Šipmena noslepkavoto cilvēku bija sievietes, viņa jaunākais upuris bija 41 gadus vecs vīrietis.
Šipmens nomira 2004. gada 13. janvārī, pakaroties savā cietuma kamerā.
371. mikroautobusu maršruts (Rīga)
371. mikroautobusa maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta maršruts, kas kursēja no Paula Stradiņa slimnīcas līdz Gaiļezera slimnīcai.
No 2019. gada 28. oktobra atsevišķi reisi veica iebraucienu līdz stacionāram  Latvijas Infektoloģijas centrs  Linezera ielā, ņemot vērā pasažieru lūgumus. Maršruts tika slēgts 2022. gada 9. septembrī, kad paziņoja par "Rīgas Mikroautobusu Satiksmes" maksātnespējas procesa uzsākšanu.
Maršruts
Paula Stradiņa slimnīca — Slimnīca "Gaiļezers" kursēja pa šādām ielām: Pilsoņu iela, Liepājas iela, Mārupes iela, Bāriņu iela, Uzvaras bulvāris, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela, Hipokrāta iela, un Gaiļezera iela.
Slimnīca "Gaiļezers" — Paula Stradiņa slimnīca kursēja pa šādām ielām: Gaiļezera iela, Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Uzvaras bulvāris, Bāriņu iela, Tukuma iela un Pilsoņu iela
Private Parts
Private Parts ir 1997. gada ASV biogrāfiska komēdija, kas balstīta uz Hauarda Sterna tāda paša nosaukuma grāmatu. Filmas režisore ir Betija Tomasa. Galvenās lomas atveido Hauards Sterns, Mērija Makkormika un Robins Kiverss. Filmas pirmizrāde notika.
Lipe
Lipe (vācu - Lippe) - upe Vācijā (Ziemeļreinā-Vestfālenē). Reinas labā krasta pieteka. Sākas Teitonburgas meža dienvidrietumos, netālu no Pāderbornas.
Private Parts
Filmā parādīts radio un TV personības, autora un filmu zvaigznes Hauarda Sterna dzīvesstāsts.
Boka
Boka var būt:
Arvīds Grigulis
Arvīds Grigulis (dzimis Lādes pagasta Jumpravmuižā, miris  Rīgā) bija latviešu rakstnieks un literatūrzinātnieks. LPSR Zinātņu Akadēmijas akadēmiķis (1978). Latvijas PSR Tautas rakstnieks (1976).
Dzīvesgājums
Dzimis 1906. gadā pusmuižas nomnieka (agrāk skolotāja) ģimenē. 1925. gadā beidzis Limbažu vidusskolu. Strādāja Rīgā par ierēdni pastā (1925—1929) un Centrālajā kopējā slimo kasē (1929 - 1934). Pirmā publikācija - dzejolis "Stāsts" laikraksta "Sociāldemokrāts" literārajā pielikumā "Literatūra un Dzīve" 1927. gadā. Piedalījās Strādnieku teātra darbā, lasīja lekcijas par literatūru Tautas augstskolā, bija biedrības "Zemgalija" biedrs.
Līdztekus studēja Latvijas Universitātē dabaszinības (1926) un tieslietas (1932—1937), iegūstot jurista diplomu. Atsāka darbu pastā (1937—1940).
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūnijā darbojās atbildīgos amatos LPSR kultūras iestādēs (Sabiedrisko lietu ministrijas teātru repertuāra redaktors, žurnāla "Karogs" atbildīgais sekretārs, Valsts Daiļliteratūras izdevniecības vadītājs). No 1941. līdz 1945. gadam Sarkanajā armijā (no 1942. gada frontes laikraksta "Latviešu Strēlnieks" kara korespondents).
1944. gadā atgriezās Rīgā. 1945. gadā Valsts apgādniecību un poligrāfisko uzņēmumu pārvaldes Daiļliteratūras apgāda vadītājs. Drāmas teātra literārās daļas vadītājs (1945—1947). LVU Filoloģijas fakultātes docētājs (1944—1983) (no 1973. profesors; 1948—1962 Latviešu literatūras katedras vadītājs). Rīgas Kinostudijas Scenāriju redakcijas kolēģijas galvenais redaktors (1962—1967).
Apbedīts Rīgā, Raiņa kapos.
Vāržupīte
Vāržupīte (arī Varžupīte, Melncelma, Melncelma kanāls, Melncelma upe, Melncelmupīte) ir Usmas ezera pieteka Talsu novadā.
Lielāmuiža
Lielāmuiža vai Lielā muiža ir apdzīvota vieta Ogres novada Madlienas pagastā. Izvietojusies pagasta rietumos autoceļu V920 un V972 krustojumā 2 km no pagasta centra Madlienas, 39 km no novada centra Ogres un 75 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušās Lielās muižas (Essenhof) centru. Muižas apbūve (pils, divas putnu mājas, klēts) ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.
Vāržupīte
Tek rietumu-ziemeļrietumu virzienā. Ietek Usmas ezera austrumu krastā pie Bukdangām. Vāržupīti nešķērso valsts autoceļi.
Mellīni
Mellīni ir sena vācbaltiešu dzimta, kas Livonijā zināma kopš 16. gadsimta un ierakstīta Igaunijas bruņniecības (1746), Vidzemes bruņniecības (1783) un Somijas bruņniecības (1818) matrikulās.
Vēsture
Pirmoreiz rakstos ar šādu uzvārdu 1229. gadā pieminēts Malinas Gerards no Meklenburgas un 1372. gadā Mellinas Helmonds (Helmond Mellin) no Pomerānijas. Mellīnu dzimtas tiešais priekštecis ir 1468. gadā pieminētais Pomerānijas hercoga Ērika II vasalis Dubislavs Mellīns (Dubislaw Mellyn). Mellīnas Kristaps (Christoph von Mellin) 1549. gadā pārcēlās uz Jervas zemi Livonijas ordeņa valsts igauņu daļā. Zviedru Igaunijas laikā Jirgens Mellīns (Jürgen Mellin) 1696. gadā tika iecelts grāfa kārtā un paaugstināts feldmaršala dienesta pakāpē. 1698. gadā viņš kļuva par Greifsvaldes universitātes kancleru.
Poķi (Valmieras pagasts)
Poķi ir ciems Valmieras novada Valmieras pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.
Bākarova
Bākarova ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos 9,8 km no pagasta centra Rekovas, 20,9 km no novada centra Viļakas un 256,8 km no Rīgas. Alternatīvie nosaukumi - Bahareva, Bachareva.
Apdzīvotā vieta pie valsts robežas ar Krieviju, netālu no Rikas upes ietekas Kūkovā, nomaļus no valsts autoceļiem. Ciematā atrodas vairākas viensētas un kapsēta.
Ciemā atrodas bioloģiskā zemnieku saimniecība "Straujupe" un krucifikss, kas 1993. gadā atjaunots vietā, kur tāds atradies kopš 18. gs. Balvu apkaimes novadpētnieka Stepana Šakina (1913–2003, Ņujorkā, ASV) dzimtā vieta.
Jerri Mina
Jerri Mina (es; dzimis ) ir Kolumbijas futbolists, aizsargs, Kolumbijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2023. gada spēlē Itālijas futbola čempionāta A sērijas komandā Fiorentina.
Sasniegumi
Santa Fe
Palmeiras
Barcelona
Džeks Bleks
Tomass Džeikobs "Džeks" Bleks (en, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, komiķis, mūziķis un producents.
Džeks Bleks savā aktiera karjerā galvenokārt ir tēlojis komēdijās. Zināms ar lomām filmās "Augstākā precizitāte" (High Fidelity), "Smagi iemīlējies", "Roka skola" (The School of Rock), "Karalis Kongs" (King Kong), "Načo" (Nacho Libre), "Tropu negaiss", "Brīvdienas", "Zosāda", "Bērnijs" (Bernie) un "Kung Fu Panda". Divas reizes nominēts Zelta globusa balvai — par lomām filmās "Roka skola" un "Bērnijs".
Bleks ir galvenais vokālists komiķu rokgrupā Tenacious D, ko viņš kopā ar draugu Kailu Gesu izveidoja 1994. gadā. Grupa ir izdevusi vairākus studijas albumus: Tenacious D, The Pick of Destiny un Rize of the Fenix. 2014. gadā par dziesmu The Last in Line grupa saņēma Grammy balvu kategorijā Best Metal Performance.
Borisova (Šķilbēnu pagasts)
Borisova ir ciems Viļakas novada Šķilbēnu pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 8,6 km no pagasta centra Rekovas, 22,9 km no novada centra Viļakas un 252,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.
Skvoveli
Skvoveli (en) atrodas Kalifornijas štatā, ASV. Šeit atrodas Skvoveli slēpošanas kūrorts. . gadā te notika ziemas olimpiskās spēles, tā ir mazākā vieta pasaulē, kas organizējusi Olimpiskās spēles.
Čekas maisi
"Čekas maisi" ir sarunvalodas apzīmējums PSRS okupācijas režīma izveidotās Latvijas PSR Valsts drošības komitejas (VDK) dokumentiem, kas atrodas Satversmes aizsardzības biroja rīcībā un ietver Satversmes aizsardzības biroja Totalitārisma seku dokumentēšanas centra 1. fonda 30. apraksta 1., 2., 3. un 4. lietas — LPSR VDK alfabētisko, statistisko un citas kartotēkas, kas saglabājušās par laika periodu līdz 1991. gada augustam, kā arī aģentu darba un personas lietu reģistrācijas žurnālus dokumentu formā Nr. 10, kas saglabājušies par laika periodu no 1953. gada līdz 1987. gada 12. janvārim, iznīcināto nenotikušo vervēšanu un aģentu arhīva lietu reģistrācijas žurnālus dokumenta formā Nr. 17, kā arī citus Totalitārisma seku dokumentēšanas centra 1. fonda un citur esošus dokumentus. Satversmes aizsardzības birojā atrodas žurnāli, kuros reģistrētas aģentu, rezidentu, konspiratīvo un tikšanās dzīvokļu turētāju lietas, pārsvarā no 1953. gada līdz 1987. gadam. Pēc Totalitārisma seku dokumentēšanas centra ziņām no 1953. līdz 1991. gadam LPSR VDK bija reģistrēti ap 25 000 aģentu. 1994. gadā 5. Saeima pieņēma likumu, lai neizpaustu to cilvēku vārdus, kuri iekļauti čekas maisos, likuma autors bija toreizējais tieslietu ministrs un ministru prezidenta biedrs Egils Levits. Likums noteica slepenības statusa noņemšanu pēc 10 gadiem, bet 2004. gadā kartotēkas publiskošana uz 30 gadiem tika atlikta.
Vēsture
Pēc LPSR Valsts drošības komitejas galvenās ēkas pārņemšanas Augusta puča laikā «čekas maisi» nokļuva Latvijas Republikas rīcībā. Latvijas Republikas parlaments 1991. gada 24. augustā atzina VDK par noziedzīgu organizāciju, taču dokumentiem nebija noteikts ierobežotas pieejamības statuss. Pēc Andra Paula-Pāvula, kurš 1993. gadā Saeimā bija parlamentārās izmeklēšanas komisijā pilnvarotais čekas dokumentu izpētei, teiktā Augstākajā Padomē par Latvijas neatkarību esot balsojušas 36 ar VDK saistītas personas.
1994. gadā 5. Saeima pieņēma Egila Levita veidoto likumu Par bijušās Valsts drošības komitejas dokumentu saglabāšanu, izmantošanu un personu sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu, ar kuru dokumentiem noteica slepenības statusu. Likums noteica slepenības statusa noņemšanu pēc 10 gadiem. Jau 7. Saeimas laikā Tautas partija un TB/LNNK iesniedza likumprojektus par VDK kartotēkas publiskošanu, kuri netika atbalstīti.
2014. gada janvārī čekas maisus nepubliskoja. 2014. gada maijā 12. Saeima pieņēma likuma grozījumus, kas paredzēja uzdot LPSR VDK zinātniskās izpētes komisijas līdz 2018. gada 31. maijam pētīt Valsts drošības komitejas darbību, bet Ministru kabinetam pēc tam jānosaka dokumentu piejamības kārtība un apjoms. Latvijas PSR VDK zinātniskās izpētes komisija daudzreiz norādījusi uz šķēršļiem, lai strādātu ar Satversmes aizsardzības birojā (SAB) glabātajiem čekas maisiem, tikmēr valsts vadītāji zinātniekiem pārmeta nesadarbošanos. Pēc vēsturnieka Kārļa Kangera aplēsēm SAB glabājas tikai ap 0,2% līdz 0,3% visu čekas materiālu, vairums atrodas arhīva.
Publiskošana
2015. gadā padomju disidente Lidija Doroņina-Lasmane, socioloģe Dagmāra Beitnere-Le Galla, dzejnieki Knuts Skujenieks, Liāna Langa, rakstniece Rudīte Kalpiņa, vēsturnieks Mārtiņš Mintaurs, filozofes Skaidrīte Lasmane un Iveta Šimkus, kā arī garīdznieks Pāvils Brūvers nosūtīja vēstuli prezidentam Raimondam Vējonim, Saeimas priekšsēdētājai Inārai Mūrniecei un ministru prezidentei Laimdotai Straujumai, kurā aicināja pieņemt lustrācijas likumu, norādot, ka „25 gadus pēc Latvijas Republikas atjaunošanas joprojām nav notikusi ne juridiska, ne morāla okupāciju seku un kolaborācijas izvērtēšana. (..) Nodevēji nav atzinuši savus noziedzīgos nodarījumus, nav saņēmuši nosodījumu, bet upuri — gandarījumu.” Tāpat laika gaitā dažas lietas no arhīva ir pazudušas.
2018. gada 4. oktobrī 12. Saeima galīgajā lasījumā pieņēma un 16. oktobrī Valsts prezidents Raimonds Vējonis izsludināja grozījumus likumā Par bijušās Valsts drošības komitejas dokumentu saglabāšanu, izmantošanu un personu sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu. Pieņemtie likuma grozījumi nosaka publiskot aģentūras alfabētisko un statistisko kartotēku, ārštata operatīvo darbinieku uzskaites kartotēku, kā arī VDK darbinieku telefongrāmatas, kas satur informāciju par VDK štata darbiniekiem. Noteikts, ka Totalitārisma seku dokumentēšanas centrs līdz 2018. gada 3. decembrim nodod šos dokumentus Latvijas Nacionālajam arhīvam (LNA) publicēšanai tā mājaslapā līdz 2018. gada 31. decembrim.
Publicējamās dokumentu grupas no 2018. gada 20. decembra pieejamas tīmekļa vietnē "kgb.arhivi.lv". Kopš VDK dokumentu publiskošanas tiesās ir vērsušies "samērā daudz iedzīvotāju", kuri vēlas iesniegt pieteikumu, lai pierādītu, ka nav sadarbojušies ar VDK. Likumā "Par bijušās VDK dokumentu saglabāšanu, izmantošanu un personu sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu" teikts, ka prokuratūra ne vēlāk kā piecu dienu laikā pēc pieteikuma saņemšanas ierosina pārbaudes lietu. Pirmstiesas pārbaudes laiks ir divi mēneši, kas varētu būt pagarināti līdz sešiem mēnešiem.
2019. gada 9. maijā Saeima atbalstīja likuma papildu grozījumus, kas nosaka, ka Nacionālajā arhīvā bez ierobežojumiem publiski pieejama arī Latvijas PSR VDK aģentūras uzskaites papildu kartotēka un no statistiskās kartotēkas izslēgtās, iznīcināšanai paredzētās VDK aģentu, rezidentu, kā arī tikšanās un konspiratīvo dzīvokļu turētāju uzskaites kartītes.
Sabiedriskā interese
Pirmajās stundās pēc dokumentu publiskošanas “čekas maisu” vietnei bija vairāk nekā 3000 pieslēgumu ne tikai no Latvijas, bet arī no Igaunijas, Lielbritānijas, ASV, Krievijas, Vācijas, Somijas, Norvēģijas, Zviedrijas. Tas atbilst Lietuvas pieredzei, kur dienas laikā attiecīgo vietni apmeklēja ap 10 000 interesentu.
Filmas “Lustrum” režisors Gints Grūbe uzskata, ka "cilvēkiem, kuru vārdi ir kartotēkā, jābūt iespējai sniegt savu stāstu par sadarbību ar VDK, kāpēc viņu vārds tur ir."
Sabiedrībā tiek izplatīts viedoklis, ka VDK kartotēkas publiskošana ir nokavēta. Lietuvā 2000. gadā bijušajiem VDK aģentiem un informatoriem deva pusgadu, lai brīvprātīgi atzītu savu sadarbību ar šo iestādi. Šo iespēju izmantoja vairāk nekā 1500 cilvēki. Tie, kas lustrācijas kampaņā tika atmaskoti, varēja zaudēt darbu ne tikai valsts iestādēs, bet arī atsevišķās privātās struktūras. Latvijā sabiedrībā zināmie cilvēki, kuri publiski atzinuši savu sadarbošanos ar VDK: ārsts, bijušais politiķis Georgs Andrejevs, bijušais LU rektors Ivars Lācis, LU profesors Leons Taivans un dzejnieks Jānis Rokpelnis. Pēc VDK zinātniskās izpētes komisijas vadītāja Kārļa Kangera paziņojuma, VDK kartotēkās esot 583 kultūras darbinieki no kopā 4300.
Saturs
VDK aģentūras un ārštata operatīvo darbinieku uzskaites kartotēkās fiksēts ap četrarpus tūkstošiem VDK aģentu. Taču precīzu skaitu varēs noskaidrot tikai pēc šo dokumentu digitalizācijas, jo viena un tā pati persona varēja būt iekļauta vairākās kartotēkās. 2018. gada decembrī publiskojamo VDK dokumentu ieskenētās kopijas internetā ir pieejamas PDF formātā ar ierobežotām meklēšanas iespējām.
Citās valstīs
Vācijā bijušajiem Stasi darbiniekiem bija noteikts 15 gadu aizliegums ieņemt noteiktu amatu loku, bet nebija aizliegts kandidēt vēlēšanās.