cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niks Kazandzakis
Biogrāfija
Kazandzaka biogrāfijas aprakstījuši vairāki pazīstami autori, piemēram, Pīters Bjens un īpaši šie darbi ir slaveni arī rietumu literatūras tradīcijā un pat Holivudā, jo Mārtins Skorsēze tieši pēc Kazandzaka darba "Pēdējās Kristus kārdināšanas" motīviem uzņēmis tāda paša nosaukuma mākslas filmu, kas ir visai kontroversāla, jo bija pretrunā ar baznīcas oficiāliem uzskatiem. 1947. gadā Kazandzakis tika izvirzīts Nobela prēmijai literatūrā kopā ar Angelosu Sikelianosu, 1957. gadā viņš zaudēja prēmiju Albēram Kamī, kurš teica, ka Kazandzakis to pelnot daudz vairāk, kas vien liecina, ka "mazās nācijas literāts" bija atzīts vadošajās literārās aprindās.
Apbedīts pie Heraklionas (Iraklija) pilsētas (mira Freiburgā, VFR), jo ortodoksālā baznīca pretojās tam, ka viņu guldītu tās teritorijā. Uz viņa kapa rakstīti autora sev piedēvēti vārdi: "Nekā nebīstos. Ne uz ko neceru. Esmu brīvs". Viņam ir izveidots piemiņas muzejs Heraklionā. Muzejs izveidots 1983. gadā un aizvien diezgan nopietni nodarbojas ar apkārtējās kultūrvēstures pētniecību, tai skaitā ar Kazandzaka personības atainojumu un jaunu dzīves liecību meklējumiem, kas apliecina, ka autors ir kļuvis diezgan mūsdienīgs.
Iznākušas arī rakstniekam veltītas piemiņas monētas (modelētas 2007. gadā). Viņš ir autors arī izciliem darbiem, kas stāsta par grieķu kultūru un par kristīgiem aspektiem: "Kapteinis Mihalis", "Odiseja: modernā versija", tulkojis un rakstījis ceļojumu grāmatas, arī par eksotiskiem reģioniem. Izdotas arī viņa darbu antoloģijas.
BN
BN var būt:
Trumse
Trumse (no, se, fkv) ir pilsēta Norvēģijas ziemeļos, Trumses un Finnmarkas filkes un Trumses komūnas administratīvais centrs. 2017. gadā pilsētā dzīvoja 39,0 tūkstoši iedzīvotāju un tā ir devītā lielākā pilsēta Norvēģijā pēc iedzīvotāju skaita. Tā ir lielākā pilsēta pēc teritorijas un iedzīvotāju skaita Ziemeļnorvēģijā. Lielākā daļa pilsētas, tostarp pilsētas centrs, atrodas uz mazas salas. Garām plūstošās Golfa straumes ietekmē pilsētā ir siltāk nekā citur reģionā. Lai gan tā atrodas aiz Polārā loka, jūra tur nekad neaizsalst. Pēdējos gadus pilsēta piedzīvo ziemas tūrisma bumu - tūristus pamatā piesaista ziemeļblāzma.
Trumsē ir visvairāk koka māju Ziemeļnorvēģijā, vecākā māja pilsētā ir celta 1789. gadā. Daudzi pazīstami Norvēģijas mūziķi nāk no Trumses. Šeit viņi ir uzauguši un sākuši savu karjeru.
BRN
BRN var būt:
Valguma ezers
Ezers ir populāra atpūtas vieta, krastā vairākas atpūtas bāzes. Gar ezera rietumu krastu iet Tukuma—Klapkalnciema ceļš. Rietumos no ezera paceļas Lustūžkalns, kur atradusies Kurzemes hercoga Jēkaba medību pils.
Elektronika (mūzikas žanrs)
Elektronika (en) ir elektroniskās mūzikas žanrs, visbiežāk ar šo jēdzienu saprot tāda veida mūziku, kurai ir plašs pielietojums, tostarp pamata mūzika ar dažādām deju formām un fona mūzika. Atšķirībā no elektroniskās deju mūzikas ne visas elektronikas žanra kompozīcijas ir paredzētas dejām.
Elektronikas žanrs izveidojās 20. gadsimta 1970. gados.
BT
BT var būt:
100. gads p.m.ē.
100. gads p.m.ē. bija gads pirms mūsu ēras.
Eirodeju mūzika
Eirodeju mūzika (eurodance) ir elektroniskās deju mūzikas apakšžanrs, kas 1990. gadu sākumā parādījās Rietumeiropā. Žanrs ietver sevī daudzus hausmūzikas, Hi-NRG, Italo-Disco un hiphopa elementus. 2000. gadu sākumā eirodeju mūzikas žanra producenti turpināja attīstīt mūzikas skanējumu par paraugu ņemot elementus no transa un tehno.
Eirodeju mūzika ir lielā mērā ietekmējusies izmantojot bagātu, melodisku vokālu, vai nu atsevišķi, vai kopā ar repotām rīmēm. Tas, apvienojumā ar sintētisku, spēcīgu basa ritmu un lipīgu melodiju nosaka galvenos pamatus eirodeju mūzikā.
Veikbordings
Veikbordings ir ūdens sporta veids, kas izpaužas kā braukšana ar speciālu veikbordingam paredzētu dēli, kam ir pieskrūvēti speciāli veikborda stiprinājumi, kuros iestiprina kājas, lai varētu noturēties stabili uz dēļa. Veikbordists turas pie roktura, kas piesiets laivai piemontētam "tornim", kas ir vienkārša konstrukcija, kas domāta, lai roktura aukla atrastos pietiekami augstu. Braukšana notiek pa ūdens virsmu ar 20-35 km/h lielu ātrumu. Ātrums atkarīgs no tā, cik braucējs ērti jūtas uz ūdens, ūdens virsmas (līdzena vai viļņaina) un dēļa izmēra. Šis sporta veids radās Kalifornijā no ūdensslēpošanas, sērfošanas un snovborda tehnikas. Ar veikbordingu var nodarboties arī kabeļu trasēs (Latvijā tādas ir Ozolniekos, Daugavpilī un Pāvilostā). Par vilcēju var izmantot arī dažādas vinčas, ūdensmotociklus, kvadriciklus vai pat automašīnas.
Veikbordi
Veikbordi jeb veikborda dēļi tiek izgatavoti no porainām putām un sveķiem, virspuse tiek apklāta ar stiklšķiedru. Dēļos tiek iestrādāti caurumi, caur kuriem tiek izbāztas skrūves, lai pieskrūvētu spuras un tiek iestrādātas vītnes stiprinājumu pieskrūvēšanai. Veikborda dēļus ražo tādi uzņēmumi kā Ronix, Liquid Force, Hyperlite, CWB, Slingshot, Gator un O'Brien.
Spuru un stiprinājumu novietojums ir atkarīgs no paša braucēja vajadzībām un stila. Ir arī dēļi, kam šīs spuras ir iebūvētas un to novietojumu nevar mainīt. Stiprinājumi parasti tiek izvietoti simetriski, lai būtu vienlīdzīgi braukt gan ar labo kāju pa priekšu, gan ar kreiso, bet iesācēji mēdz stiprinājumus novietot tā, lai tiem vieglāk būtu braukt pa priekšu ar "savu" kāju. Tāpat kā snovbordā, skeitbordingā un citos dēļu sportos braucējs brauc ar sānu pa priekšu.
BG
BG var būt:
Monta Kroma
Monta Kroma (dzimusi Monta Apse, dzimusi 1919. gada 27. februārī Jelgavā, mirusi 1994. gada 25. jūlijā Rīgā, apglabāta Raiņa kapos) bija latviešu dzejniece, viena no spilgtākajām modernistēm 1960.—1980. gadu latviešu dzejā.
Biogrāfija
Dzimusi kā Monta Apse 1919. gadā Latvijas brīvības cīņu laikā Jelgavā, drēbnieka ģimenē. Vecāki pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur tēvs drīz miris. Kad nomira arī viņas māte, Monta nokļuva audžuģimenē, kurā valdīja kreisi politiskie uzskati. Pirmais dzejolis "Paēnā puķes un bērziņi dzīvo..." publicēts 1934. gadā laikrakstā "Jaunākās Ziņas". Beidza Rīgas 2. ģimnāziju (1938), strādāja ķīmiskajā laboratorijā un kā autobusa kasiere. Līdztekus darbojās komunistiskajās organizācijās, īsu laiku bija precējusies ar komunistu Kārli Kromu, neilgi pirms Latvijas okupācijas 1940. gada februārī tika uzņemta Latvijas Komunistiskajā partijā.
Otrā pasaules kara laikā Kroma bija Sarkanās armijas sanitāre un sakarniece, pēc ievainojuma kaujās Krievijā mācījās VK(b)P žurnālistu kursos Maskavā (1944—1945). Pēc atgriešanās Rīgā strādāja laikrakstā "Cīņa" (1945—1950) un mācījās Latvijas PSR divgadīgajā partijas skolā (1950—1952). Uzņemta Latvijas PSR Rakstnieku savienībā (1947). Strādāja žurnālā "Padomju Latvijas Sieviete" (1952—1953). Viņas 1940.—1950. gadu dzeja atbilda sociālistiskā reālisma dogmām. Viņas iespaidi Kazahijas stepēs aprakstīti prozas grāmatā "Neskarto zemju plašumos" (1956) un poēmā "Tālo apvāršņu zemē" (1959).
M. Kroma studēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultātes Latviešu valodas un literatūras nodaļā (1959—1963) un papildinājās Augstākajos literārajos kursos Maskavā (1963). Strādāja žurnālā "Draugs" (1962—1968), bija izdevniecības "Liesma" redaktore (1968—1974). Pēc studiju beigām viņa mainīja savu stilu un sāka rakstīt asociatīvus, izvērstus verlibra dzejoļus, kuros dominēja mainīgas, dinamiskas pilsētas ainas, kā arī sievietes iekšējās pasaules atklāsme un jutekliskums. M. Kromas ievērojamākā grāmata ir "Lūpas. Tu. Lūpas. Es" (1970). Vairāku Kromas grāmatu māksliniece bija Helēna Heinrihsone, viņa gleznojusi arī Kromas portretus. 80. gados Kroma atkal mainīja savu rakstības stilu, pievērsdamās pārdomām par radošu darbu un pašanalīzei, kā arī dokumentēdama Atmodas norisi. Mirusi 1994. gadā Rīgā, apglabāta Raiņa kapos.
2019. gadā portāls "Punctum" organizē M. Kromas simtgades pasākumus. LU Literatūras, folkloras un mākslas institūts organizē viņas daiļradei veltītu konference 23. maijā, tai seko performanču cikls "Montas nakts" 24. maijā, tiek izdota dzejas izlase "Trotuārs" un M. Kromas dzejoļu un citu autoru sacerēto parafrāžu krājums "Monta Kroma: Re".
2022. gada decembrī izdota pirmā pētnieciskā grāmata par M. Kromas dzīvi un daiļradi, kolektīvā monogrāfija "Monta Kroma: dzeja un refleksija".
2023. gadā iznāk M. Kromas dzejas izlase lietuviešu valodā "Lūpos. Tu. Lūpos. Aš" Dominika Norkūna atdzejojumā. Pēc grāmatas izdošanas parādās intervija ar atdzejotāju, kurā viņš uzsver Kromas novatoriskumu un salīdzina viņas lomu ar Eduarda Mieželaiša nozīmi Lietuvas padomju laika dzejā.
Dzeja antoloģijās citās valodās
1950 - 1959 1960 - 1969  1970 - 1979 1980 - 1989 1990 - 1999 Kopš 2000
Vladimirs Žavoronkovs
Vladimirs Žavoronkovs (dzimis, Daugavpilī, Latvijā) ir futbola treneris un bijušais Latvijas futbolists (aizsargs). Latvijas izlasē aizvadījis 10 spēles.
Žavoronkovs ir Daugavpils futbola skolas pārstāvis. 1997. gadā kļuva par Latvijas virslīgas dublieru labāko bombardieri. Debitējis izlasē 2003. gadā februārī spēlē pret Baltkrieviju. Vladimirs ir spēlējis Dinaburg FC, pēc tam pārcēlās uz FK Ventspils. Ventspilī Vladimirs nospēlējis vairāku daļu savas karjeras, kuru sastāvā tapa par trīskārtējo Latvijas kausa ieguvēju no 2003. līdz 2005. gadam. 2006. gadā Vladimirs Žavoronkovs parakstīja līgumu ar Skonto FC, kuru sastāvā aizvadījis 23 spēles, tad 2007. gadā to pameta, pievienojoties FK Jūrmala, kuru sastāvā nospēlēja 13 mačus, bet jau jūlijā 2007. gadā devās uz FK Rīga, kur savā pirmajā aizvadītajā spēlē pret FC Daugava FK Rīga komandas sastāvā guvis pirmos vārtus. 2007. gadā FK Rīga LMT Virslīgas sezonā pirmoreiz savas komandas vēsturē ieguva medaļas - trešo vietu, bronzu, par diviem punktiem apsteidzot Skonto FC. Vladimirs savas karjeras laikā Virslīgā ir guvis 64 vārtus, un pagaidām viņš ir nospēlējis vairāk nekā 300 mačus.
I'm Just a Kid
I'm Just a Kid ir kanādiešu poproka grupas Simple Plan debijas singls no viņu studijas albuma No Pads, No Helmets...Just Balls. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Atlantic Records. Dziesma tikusi iekļauta filmās Grind, The New Guy, Ducis ir lētāk.
Tjanšans
Tjanšans jeb Tiaņšaņs (zh; piņjiņā: Tiān Shān; ug, Tengri Tagh; kk), ir kalnu sistēma Centrālāzijā. Atrodas Kazahstānas, Kirgizstānas, Ķīnas un Uzbekistānas teritorijā. Dienvidos to norobežo Tarimas ieplaka, dienvidrietumos Tjanšans pāriet Pamirā. Kalnu sistēmas augstākais punkts ir 7439 m augstā Dženiša smaile uz Kirgizstānas un Ķīnas Siņdzjanas Uiguru autonomā reģiona robežas. Vairāk nekā 2500 km garās kalnu sistēmas vidusdaļā atrodas viens no pasaulē lielākajiem augstkalnu ezeriem Isikuls. Tjanšanā sākas vairākas lielas upes, arī uz austrumiem plūstošās Sirdarja un Ile.
ER diagrammas
ER diagrammas (en) ir datu bāzu modelēšanas metode, kura tiek izmantota, lai izveidotu datu bāzes shēmu vai datu modeli un izprastu veidojamās datu bāzes uzbūvi un pamatprincipus. Diagrammas parasti izmanto relāciju datu bāzes izstrādē.
Programmatūras izstrādē. ER diagrammas ir abstrakta un konceptuāla datu reprezentācija. Entītiju relāciju (ER) diagrammas ļauj datus uztvert kā objektus un izprast to savstarpējo saistību. Pirmajā datu bāzu izstrādes posmā ER diagrammas tiek lietotas lai analizētu to, kāda informācija vai informācijas tips tiks glabāts datu bāzē.
Pirmo pilnīgo skaidrojumu entītiju relāciju diagrammu modelēšanai devis Peter Chen savā 1976. gadā izdotajā rakstā. Tomēr dažādi šīs idejas varianti pastāvēja arī pirms tam.
ER diagrammu sastāvs
ER diagramma sastāv no entītijām, relācijām un atribūtiem Entītija ir datu objekts, kas pārstāv kādu analizējamās sistēmas objektu, par kuru tiek vākta informācija. Entītija var tikt raksturota kā eksistējoša, taustāma, parasti pastāvīga realās pasaules lieta. Kad tiek runāts par entītiju parasti tiek domāts kāds objekts, kurš var tikt atdalīts no citiem reālās pasaules objektiem. Entītija var būt fizisks objekts, piemēram, mākslinieks, dziesma, vai notikums, kā mājas pārdošana, automašīnu serviss, vai arī kā jēdziens, piemēram, klienta samaksas pārskaitījums. Diagrammās entītijas tiek attēlotas kā taisnstūris. Relācijas parāda kā savstarpēji saistītas divas vai vairākas entītijas. Relāciju var uztver ka darbības vārdu, kurš saista divus vai vairāk lietvārdus. Diagrammā relācijas tiek attēlotas kā līnijas ar rombu vidū, un rombā ir ierakstīta pazīme kas saista entītijas, piemēram, persona dzīvo pilsētā, dators pieder uzņēmumam, mākslinieks(artist) rada(performs) dziesmu(song). Atribūts paskaidro entītijas un relācijas, glabājot noteiktu informāciju par tām, piemēram, entītijai persona var būt atribūts matu krāsa vai entītijai darbinieks(employee) var būt atribūts sociālās apdrošināšanas numurs(SSN), bet relācijai pierādīts(proved) var būt atribūts datums(date).
Katrai entītijai (ja vien tā nav vāja entītija) ir jāsatur atribūtus, kas spēj to unikāli identificēt. Šo atribūtu kopu sauc par primāro atslēgu. Atribūtus diagrammās attēlo kā ovālus un tie ir saistīti tieši ar vienu entītiju vai relāciju kopu. Ja kāds no atribūtiem var tikt izmantots kā primārā atslēga, tad tas tiek pasvītrots.
Entītiju relāciju diagrammas parasti nerāda vienu entītiju vai vienu relāciju, parasti tās norāda entītiju kopu un relāciju kopu. Piemēram, atsevišķa dziesma ir entītija, bet dziesmu kolekcija, kas ir apkopota datu bāzē ir entītiju kopa,bet ir apēdis attiecības starp bērnu un tā pusdienām ir viena relācija, bet apkopojums no bērns-pusdienas attiecībām, kas glabājas datu bāzē ir relāciju kopa.
BF
BF var būt:
ER diagrammas
ER diagrammu zīmēšana
Entītijas, atribūti un relācijas var tikt attēloti ne tikai kā attiecīgi taisnstūri, ovāli un rombi ar nepārtrauktu kontūrlīniju, bet arī mazliet atšķirīgi, ņemot vērā to tipu.
Entītijas var būt ar dubultu kontūrlīniju, kas nozīmē, ka šī entītija ir vāja entītija (īsi sakot, tai jālieto ārējā atslēga (foreign key) kopā ar atribūtiem, lai veidotu primāro atslēgu). Šī entītija ar citu ir saistīta lietojot rombu ar tādu pašu dubultu kontūrlīniju.
Arī atribūti var būt ar dubultu kontūrlīniju. Tas nozīmē, ka šie ir atribūti, kas var iekļaut vairākas vērtības, piemēram, atribūtā iegūtais grāds var tikt glabāts bakalaura grāds matemātikā, kā arī bakalaura grāds bioloģijā.
Kā arī atribūti var sastāvēt no vairākiem citiem atribūtiem. To apzīmē atribūtam pievienojot citus atribūtus, no kā tas sastāv. Piemēram, atribūts adrese var saturēt atribūtus valsts, pilsēta, iela, mājas numurs, dzīvokļa numurs.
Atribūti var būt arī atvasināti no kāda cita atribūta. Tad tie tiek apzīmēti ar raustītu kontūrlīniju, bet ir savienoti ar entītiju nevis ar citiem atribūtiem. Piemēram, atribūts vecums būs atvasināts no atribūta dzimšanas datums un pašreizējā datuma jeb tas mainīsies atkarībā no dzimšanas datuma un datuma, kas ir attiecīgajā dienā.
Kā jau iepriekš minēts sadaļā ER diagrammu sastāvs, atribūti, kuros ir pasvītrots vārds, ir primārās atslēgas, taču arī vājām entītijām var būt kaut kas līdzīgs primāro atslēgu veidojošam atribūtam. Tā saucas daļējā atslēga (foreign key) un to apzīmē ar raustītu līniju zem ovālā esošā vārda.
Vēl viena lieta, ko iekļauj ER diagrammās ir kardinalitāte.
Piemērs : slimnīcas datubāzē ir tabulas ārsti (satur informāciju par visiem ārstiem), pacienti (satur informāciju par visiem pacientiem) un nodaļas (satur informāciju par katru slimnīcas nodaļu). Starp pacientu un ārstu tabulām ir attiecības daudzi pret daudziem, jo vienam ārstam var būt daudzi pcienti, savukārt, katram pacientam var būt vairāki ārsti. Starp nodaļām un ārstiem būs attiecības viens pret daudziem, jo katrs ārsts strādā vienā nodaļā, bet katrai nodaļai ir vairāki ārsti. Bet viens pret viens attiecības pārsvarā izmanto, lai sadalītu kādu tabulu 2 daļās, piemēram, šādas attiecības būs starp tabulām ārsta personīgā informācija un ārsta administratīvā informācija.
Kardinalitātes var attēlot kā matricu:
BI
BI var būt:
ER diagrammas
ER diagrammu zīmēšana
Šajā matricā kardinalitāte norāda cik vienam objektam kaut kādā veidā ir piesaistīti citi objekti. Pirmajā gadījumā kardinalitāte norāda, ka vienam objektam var būt 0 vai 1 piesaistīti objekti (piem.,persona – nāves datums). Otrajā gadījumā kardinalitāte norāda, ka vienam objektam noteikti ir piesaistīts viens objekts (piem., persona – svars). Trešajā gadījumā objektam piesaistīti viens vai daudzi citi objekti (piem., perona - valoda). Ceturtajā gadījumā objektam vai nu nav piesaistītu elementu vai var būt daudzi (piem., persona - grāmata).
ER diagrammu zīmēšanā tiek izmantotas vairākas notācijas, kaut gan šajā rakstā ir aprakstīta tikai Čena notācija:
Vecmuižas pagasts
Vecmuižas pagasts var attiekties uz:
44. gads p.m.ē.
44. gadā p.m.ē. bija gads pirms mūsu ēras.
2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle
2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle bija otrā Kontinentālās hokeja līgas zvaigžņu spēle, kura norisinājās 2010. gada 30. janvārī.
Spēle norisinājās Minskas Arēnā, kura tika atklāta vien novembrī. Otra pretendente uz spēles rīkošanu bija Čeļabinska.
Kristaps Blanks
Kristaps Blanks (dzimis Tukumā) ir bijušais Latvijas futbolists, uzbrucējs. Savu karjeru viņš sāka savas dzimtās pilsētas komandas FK Tukums 2000 sastāvā, bet 2003. gadā nonāca Rīgas Skonto. Pašlaik Blanks ir Latvijas futbola Virslīgas kluba Riga FC trenera asistents.
Jau 17 gadu vecumā 2003. gada jūlijā Blanks debitēja Latvijas izlasē Baltijas kausa izcīņas spēlē pret Igauniju.
I'd Do Anything
I'd Do Anything ir kanādiešu poproka grupas Simple Plan otrais singls no viņu studijas albuma No Pads, No Helmets...Just Balls. Singls tika izdots sadarbībā ar ierakstu kompāniju Atlantic Records.
Algoloģija (medicīnas nozare)
Algoloģija (gr. algos — sāpes, logos — mācība) — medicīnas nozare, kas pēta asas un hroniskas sāpes, to patofizioloģiju, nocicepcijas un antinocicepcijas sistēmas, sāpju mazināšanas metodes, t.i. pretsāpju terapiju, analgētiķus un to darbības mehanismus.
Pateicoties mūsdienu algoloģijas panākumiem, tika atklātas jaunas metodes cīņai pret hroniskām sāpēm, konkrēti antidepresantu, antipsihotiķu, trankvilizatoru un citu psihotropo līdzekļu pielietošana, ilglaicīga epidurālā anestēzija, fentanila plāksteru izmantošana u.c. Tas ļāva būtiski atvieglot stāvokli slimniekiem ar hroniskām sāpēm, īpaši onkoloģiskiem slimniekiem.
Socializācija
Socializācija (no ) — personības tapšanas process, cilvēkam jau no dzimšanas pārmantojot cilvēces pieredzi un zināšanas, pakāpeniski iesaistoties sociālā vidē. Socializācija nozīmē sociālo normu, darbību un spēju, kā arī garīgo vērtību apgūšanu. Tikai socializācijā indivīds apgūst cilvēciskumu un atrod savu vietu sabiedrībā. Visintensīvāk socializācijas process norit bērnībā. Šajā procesā ļoti liela nozīme ir attīstības sociālai situācijai. Nelabvēlīgu sociālo apstākļu rezultātā var rasties antisociāla uzvedība, kam nepieciešama sociālā korekcija jeb resocializācija.
Els Ļisickis
Lazars Ļisickis (, ; dzimis, miris ), labāk zināms kā Els Ļisickis , bija ebreju/krievu mākslinieks, dizainers, fotogrāfs un arhitekts. Ļisickis bija ietekmīga persona krievu avangardā, kopā ar savu skolotāju Kazimiru Maleviču attīstot supremātisma virzienu. Daudzi Ela Ļisicka darbi tika izmantoti PSRS propagandā. Ļisicka darbi ietekmējuši "Bauhaus" un konstruktīvisma attīstību, kā arī 20. gadsimta grafisko dizainu.
Kā arhitekts 1918. gadā absolvēja Rīgas Politehnisko institūtu, kas Pirmā pasaules kara laikā darbojās evakuācijā Maskavā.
2010. gada ziemas olimpiskās spēles (11. diena)
Vankūveras Olimpisko spēļu vienpadsmitajā dienā (22. februārī) sacīkstes norisinājās 6 disciplīnās un tika izcīnīti 4 medaļu komplekti.
Programma
Laika starpības dēļ daži notikumi pēc Latvijas laika sākas jau naktī (nākamajā dienā), šajos sarakstos saglabāta kārtība pēc Vankūveras laika. Sākuma,beigu laiki doti pēc Latvijas laika
Daiļslidošana
02:45 - 06:55 - Pāri, brīvā deja
Distanču slēpošana
20:45 - 22:20 - Vīrieši, komandu sprints
Frīstaila slēpošana
04:00 - 05:35 - Vīrieši, akrobātika
Hokejs
Sieviešu turnīrs
Kērlings
19:00 - 22:00 - Vīrieši
05:00 - 08:00 - Vīrieši
Tramplīnlekšana
20:00 - 21:55 - komandu sacīkstes
Nerons
Nerons Klaudijs Cēzars Augusts Germāniks (la, dzimis, miris ) bija Romas impērijas valdnieks no līdz. Viņš bija piektais Romas imperators, iepriekšējā imperatora Klaudija padēls, kā arī pēdējais Jūliju-Klaudiju dinastijas imperators.
Dzīvesgājums
Nerons ir dzimis, viņa tēvs bija Gnejs Domīcijs Ahenoberbs, bet māte — Agripīna Jaunākā. Par Romas imperatoru viņš kļuva 54. gadā pēc viņa audžutēva un iepriekšējā imperatora Klaudija nāves.
Nerons bija pēdējais Jūliju-Klaudiju dinastijas imperators. Valdīšanas laikā Nerons lielu uzmanību pievērsa diplomātijai un tirdzniecībai, kā arī veicinājis kultūras dzīvi, būvējot dažādus teātrus un popularizējot sporta sacensības un pasākumus. Viņš ir slavens ar tirāniju un izšķērdību. Vēsturē Nerons iegājis arī kā persona, kas esot izraisījusi Lielo Romas ugunsgrēku, lai gan vēsturnieki apšauba šī fakta patiesumu. Pēc ugunsgrēka viņš uzsāka kristiešu vajāšanu, kurus pasludināja par vainīgajiem tā izraisīšanā.
Nerona laikā Romas impērija izcīnīja karu ar Partas impēriju, tika apspiesta Būdikas sacelšanas Britānijā, tika anektēta Bosporas valsts. Iesākās Pirmais jūdu-romiešu karš. Sacelšanās Gallijā un Hispānijā noveda pie Nerona varas krišanas. 68. gadā notika valsts apvērsums, kuru organizēja romiešu senatori. Nerons izdarīja pašnāvību. Pēc Nerona nāves valstī iestājās juku laiki jeb tā sauktais Četru imperatoru gads.
Ēriks Škapars
Ēriks Škapars (dzimis ) ir latviešu politiķis, 8. Saeimas deputāts, Latvijas Republikas Finanšu ministrijas parlamentārais sekretārs, triju Rīgas domes sasaukumu deputāts, Rīgas pilsētas izpilddirektors (2005–2007) un partijas "Jaunais laiks" ģenerālsekretārs (2007–2011). Bijis Rīgas brīvostas valdes loceklis, pašlaik ieņem koncerna "Latvijas dzelzceļš" meitasuzņēmuma "Latvijas dzelzceļa ritošā sastāva serviss" ražošanas un stratēģiskās attīstības direktora vietnieka projektu attīstības jautājumos amatu.
Biogrāfija
Absolvējis Rīgas 1. vidusskolu un Rīgas Politehnisko institūtu, ieguvis maģistra grādu ekonomikā Banku augstskolā.
Strādājis Rīgas Tramvaju un trolejbusu pārvaldē, bijis Rīgas 10. arodvidusskolas direktora vietnieks un direktors. No 1992. līdz 2002.gadam IU “Riks” īpašnieks, 2002. gadā - Latvijas Mazo un vidējo uzņēmumu konsultatīvās padomes priekšsēdētājs, Latvijas Tirgotāju asociācijas valdes loceklis.
Politiskā karjera
Pildījis 8. Saeimas deputāta pienākumus uz laiku, kamēr deputāta mandātus nolikuši valdības ministri no partijas "Jaunais laiks", bijis Finanšu ministrijas parlamentārais sekretārs un īpašu uzdevumu ministra elektroniskās pārvaldes lietās parlamentārais sekretārs. 2005. gada ievēlēts par Rīgas domes deputātu un iecelts par Rīgas izpilddirektoru, tādēļ nolicis Rīgas domes deputāta mandātu. Partijas "Jaunais laiks" valde 2007. gadā Ēriku Škaparu ievēlējusi par partijas ģenerālsekretāru. Pašlaik ir partijas "Vienotība" biedrs.
Privātā dzīve
Precējies, ir divi dēli.
Kaunatas baznīca
Kaunatas Vissvētākās Jaunavas Marijas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Rēzeknes novada Kaunatas pagasta centrā Kaunatā. Dievnams ir vietējas nozīmes aizsargājamais kultūras piemineklis.
Vēsture
Kaunatas pirmā katoļu koka baznīca par muižkunga Soltāna līdzekļiem tika uzcelta 1702. gadā. Kad šī koka baznīca nodega, par muižnieces Zuzannas Druvas līdzekļiem tika uzcelta pašreizējā Kaunatas baznīca. 1850. gada 10. septembrī šo dievnamu iesvētīja, veltot Vissvētākās Jaunavas Marijas godam. Draudzē strādājis prāvests Jezups Macuļevičs, kurš sarakstījis "Pavuicišona un vysaidi sposobi dēļ zemnīku latvīšu", kas bija pirmā galda grāmata praktiskos jautājumos latgaliešiem.
Draudze
Kaunatas draudzes metriku grāmata saglabājusies no 1690. gada, kas liecina, ka draudze jeb misiju punkts ir pastāvējusi no šī laika. Sākumā draudzi apkalpoja misionāri jezuīti no Daugavpils, Izvaltas vai Rēzeknes. Šo misiju sauca par Hilzenu misiju, jo muižnieki Hilzeni rūpējās par misionāru uzturēšanu. Viļakas un Braslavas stārasts Jānis Hilzens 1743. gadā Kaunatai ieguva pastāvīgu misionāru. 1772. gadā draudzē darbojās jau divi misionāri jezuīti. 1777. gadā jezuītu misija Kaunatā savu darbu izbeidza. Vēlāk draudzi apkalpoja laicīgi priesteri. Draudzei ir divpadsmit kapsētas — Vecie Kaunatas kapi, Barku kapi, Višu kapi, Veresovskas kapi, Bresingovas kapi, Petrovku kapi, Mozgu kapi, Rikapoles kapi, Skadiņu kapi, Vilkakrūga kapi, Skrabu kapi.
Interjers
Baznīca ir īpaša ar galvenajā altārī esošo svētbildi "Svēto Elizabeti apmeklē Marija". Baznīcas kreisajā altārī ir Svētā Elija glezna, bet labajā altārī redzama Svētā Jura glezna. Dievnamā atrodas arī 19. gadsimta ērģeles un kokgriezums ar Dievmātes statuju.
Vācija
Vācija (de), oficiāli Vācijas Federatīvā Republika (Bundesrepublik Deutschland, ), ir federāla valsts Centrāleiropā. Ziemeļos to apskalo Ziemeļjūra un Baltijas jūra un tā robežojas ar Dāniju; savukārt austrumos tā robežojas ar Poliju un Čehiju; dienvidos ar Austriju un Šveici; rietumos ar Franciju, Beļģiju, Nīderlandi un Luksemburgu. Vācijas platība ir 357 021 km², un to ietekmē mērenās joslas klimats. Ziemeļos plešas plaši līdzenumi, bet, virzoties uz valsts dienvidiem, reljefs kļūst kalnaināks, līdz dienvidos tiek sasniegti Alpi. Vācija ar 81,8 miljoniem iedzīvotāju ir lielākā Eiropas Savienības dalībvalsts.
Pirms 100. gada mūsdienu Vācijas teritorija bija zināma un dokumentēta kā Ģermānija. To apdzīvoja vairākas ģermāņu ciltis. 10. gadsimta sākumā ģermāņu cilšu apdzīvotās teritorijas kļuva par pamatu Svētajai Romas impērijai, kas pastāvēja līdz 1806. gadam. 16. gadsimta laikā Vācijas ziemeļi kļuva par Protestantu reformācijas centru. Kā mūsdienu nacionāla valsts Vācija pirmoreiz tika apvienota Francijas—Prūsijas kara laikā 1871. gadā, kad tika izveidota Vācijas Impērija. Pēc impērijas sabrukuma pasludināja republiku (Veimāras republika), kas pastāvēja līdz Hitlera nākšanai pie varas un Trešā reiha izveidošanai. Pēc Otrā pasaules kara Vāciju sadalīja četrās okupācijas zonās, bet 1949. gadā Austrumvācijā un Rietumvācijā (līdztekus pastāvēja arī Rietumberlīne ar īpašu statusu). 1990. gadā abas valstis tika apvienotas. Rietumvācija 1957. gadā kļuva par Eiropas kopienas (EC) dibinātājvalsti. Eiropas Kopiena 1993. gadā kļuva par Eiropas Savienību. Vācija ir daļa no Šengenas zonas, un 1999. gadā tajā tika ieviesta Eiropas valūta eiro.
Vācija ir federāla parlamentāra republika, kas sastāv no 16 federālajām zemēm (Länder). Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Berlīne. Vācija ir ANO, NATO, G7 un OECD dalībvalsts. Vācija ir ietekmīgs ekonomiskais spēks, kurai ir ceturtā lielākā ekonomika pasaulē pēc IKP (aiz ASV, Ķīnas un Japānas) un piektā lielākā ekonomika pēc pirktspējas paritātes. Tai ir lielākais preču eksports, kā arī otrs lielākais preču imports pasaulē. Vācijai ir piešķirts pasaulē otrs lielākais gada budžets attīstībai, tomēr militārie izdevumi tai ir sestie lielākie. Valstī ir attīstījies augsts dzīves līmenis un izveidojusies vispārēja sociālās drošības sistēma. Tai ir noteicoša loma Eiropas lietās, un tā aktīvi piedalās dažādos projektos globālā līmenī. Vācija ir arī atzīts līderis dažādās zinātnes un tehnoloģijas sfērās.
Etimoloģija
Atšķirībā no citiem, baltu tautas (latvieši un lietuvieši) šo valsti dēvē par Vāciju un Vokietiju. Šāda vārda izcelsme nav pilnībā skaidra, bet, visticamāk, senākais vārds vāca jeb vākiā bija rietumbaltu tautu dots apzīmējums vikingu sirotājiem. Leišu valodnieks Kazimirs Būga šo vārdu saista ar 6. gadsimta hronista Jordāna pieminēto zviedru cilti vagoth. Savukārt, pēc cita valodnieka Konstantīna Karuļa domām, vārda pamatā var būt indoeiropiešu vārds uek ("runāt"), no kā senprūšu valodā radies vārds wackis ("kliedziens, kara sauciens"), arī latviešu vārds "vēkšķis". Tamlīdzīgi vārdi sākotnēji varēja būt lietoti nesaprotamā valodā runājošo rietumu kaimiņtautu piederīgo apzīmēšanai.
Ģermāņu ciltis
Ir pieņemts ģermāņu etnoģenēzi saistīt ar skandināvu Bronzas laikmetu vai arī vēlāk ar pirmsromiešu Dzelzs laikmetu. 1. gadsimtā p.m.ē. no Skandināvijas dienvidiem un Vācijas ziemeļiem ciltis izpletās uz dienvidiem, austrumiem un rietumiem, nonākot saskarē ar ķeltu ciltīm Gallijā un irāņu, baltu, slāvu ciltīm Austrumeiropā. Maz ir zināms par ģermāņu agrīno vēsturi, izņemot rakstiskās liecības par viņu kontaktiem ar Romas impēriju, etimoloģiskos pētījumus un arheoloģiskos atradumus.
Augusta Oktaviāna valdīšanas laikā Romas karavadonis Publijs Kvintīlijs Vārs uzsāka iebrukumu Ģermānijā, un šajā laikā ģermāņu ciltis apguva romiešu kara taktiku, saglabājot cilšu identitāti. 9. gadā herusku cilts sakāva trīs Publija Vāra vadītos Romas leģionus. Līdz ar to ģermāņi palika Romas impērijas neskarti no Reinas upes uz austrumiem un no Donavas uz ziemeļiem. 3. gadsimtā saliedējas vairākas lielas ģermāņu ciltis: alemaņi, franki, hati, sakši, frīzi, sigambri un tīringi. Ap 260. gadu ģermāņi pārrāva robežu starp Ģermāniju un Romas impēriju un iebruka romiešu kontrolētajās teritorijās.
Svētā Romas impērija (962—1806)
800. gadā franku karalis Kārlis Lielais izveidoja Karolingu impēriju, kuru 843. gadā Kārļa trīs mazdēli sadalīja trīs daļās. Šīs impērijas austrumu daļa ar nosaukumu Svētā Romas impērija eksistēja dažādās formās no 962. līdz pat 1806. gadam. Tās teritorija bija izstiepta no Eideras upes ziemeļos līdz Vidusjūras krastam dienvidos.
Otonu dinastijas valdīšanas laikā (919—1024) tika apvienotas sešas ģermāņu hercogistes un vācu (austrumfranku) karalis 962. gadā tika kronēts par Svētās Romas imperatoru. Sāliešu imperatoru valdīšanas laikā (1024—1125) Svētās Romas impērijai tika pievienoti Itālijas ziemeļi un Burgundija. Hoenštaufenu imperatoru valdīšanas laikā (1138—1254) Vācijas prinči palielināja ietekmi slāvu apdzīvotajās teritorijās, kuras atradās dienvidos un austrumos, dibinot vācu apmetnes šajās zemēs (Ostsiedlung). Vācijas ziemeļu pilsētas kļuva turīgas, jo bija iestājušās Hanzas savienībā.
1356. gadā tika izdota Zelta bulla, kas aizliedza veidot pilsētu savienības, un tā tika pievienota impērijas konstitūcijai, kura bija spēkā līdz tās norietam. Tajā tika arī noteikts, ka imperators izvēlas septiņus kūrfirstus, kuri valdīja dažās no spēcīgākajām firstistēm un arhibīskapijām. Sākot no 15. gadsimta imperatori viņus izvēlējās tikai no Hābsburgu dinastijas Austrijas erchercogistē. Sākot ar 16. gadsimtu, kad lielākā daļa nevācu zemju impērija bija zaudējusi, un sāka asociēties ar vācu zemēm, dokumentos pa laikam parādījās norāde par "vācu nāciju". 1512. gadā imperators Maksimiliāns I Hābsburgs, pirmo reizi lietoja apzīmējumu Vācu nācijas svētā Romas impērija (Sacrum Romanum Imperium Nationis Germanicæ).
1517. gadā mūks Mārtiņš Luters, izdodot 95 tēzes ar aicinājumu uz disputu par grēku atlaižu tirdzniecību, aizsāka reformāciju. Pēc 1530. gada atsevišķā Luterāņu baznīca kļuva par oficiālo reliģiju daudzās Vācijas zemēs.
Hesenes vadonis Filips I un Saksijas vadonis Johans Frederiks I, tā laika divi ietekmīgākie protestantu vadītāji, izveidoja Šmakaldes savienību, kas drīz kļuva par politisku kustību, jo atdalīšanās no katoļu baznīcas deva ievērojamas ekonomiskas priekšrocības. 1535. gada decembrī savienībā ietilpa visas vācu valstis, kas atzina Augsburgas ticības apliecību. Sākotnēji savienību atbalstīja Francijas karalis Fransuā I, lai pretotos imperatoram, tomēr 1544. gadā noslēdza mieru ar imperatoru un pārtrauca atbalstīt savienību. 1538. gadā par savienības sabiedroto kļuva Dānija, taču 1544. gadā Dānija un Sv. Romas impērija noslēdza Špeieres vienošanos, kura noteica, ka Kristiāna III valdīšanas laikā Dānijai ir jāuztur draudzīgas attiecības ar impēriju. 1546. gadā Kārlis V uzsāka Šmakaldes karu, lai apspiestu protestantismu impērijā. Kārļa V un pāvesta Pāvila III apvienotais karaspēks uzsāka Mīlbergas kauju, kuras rezultātā tika sagūstīti vairāki Šmakaldes savienības vadoņi, tostarp, dibinātāji Filips I un Johans Frederiks I. Trīsdesmit uzvarēto pilsētu iedzīvotājiem vajadzēja atgriezties katoļticībā, taču realitātē tas nenotika. Pēc šīs kaujas tikai divas pilsētas turpināja pretoties.
Reliģisko konfliktu dēļ sākās Trīsdesmitgadu karš (1618—1648), kura rezultātā visvairāk tika izpostītas vācu zemes. Vestfālenes miera līgums (1648) pārtrauca reliģijas karu starp vācu zemēm, bet impērija de facto bija sadalījusies vairākās neatkarīgās daļās. No 1740. gada Vācijas vēsturē dominēja Hābsburgu monarhijas un Prūsijas Karalistes duālisms. 1806. gadā, Napoleona karu rezultātā, impērija beidza eksistēt.
Vācu Savienība un revolūcija (1814—1871)
Vīnes kongresā, kurš tika sasaukts pēc Napoleona sakāves 1814. gadā, tika dibināta Vācu Savienība (Deutscher Bund), brīva savienība no 39 suverēnām valstīm. Domstarpības par atjaunošanas politiku daļēji noveda pie liberālu kustību izvirzīšanās, vienotības un brīvību pieprasīšanas. Tomēr tam sekoja brīvību apspiešana no austriešu valstvīra Klēmensa Meterniha. Šī perioda laikā daudzi vācieši iespaidojās no Franču revolūcijas ideāliem, kā rezultātā par vērā ņemamu spēku kļuva nacionālisms. Pirmo reizi melnā, sarkanā un zelta krāsa, kuras vēlāk kļuva par nacionālo simbolu krāsām, tika izvēlētas, lai simbolizētu kustību.
1848. gadā Eiropā norisinājās vairākas nopietnas revolūcijas. Inteliģence un vienkāršās tautas pārstāvji uzsāka revolūciju arī vācu zemēs. Monarhi sākotnēji piekāpās revolucionāru liberālajām prasībām. Prūsijas karalim Frīdriham Vilhelmam IV tika piedāvāts imperatora tituls, ar ierobežotām pilnvarām, taču viņš noraidīja troni un piedāvāto konstitūciju.
Prūsijā samilza konflikts starp karali Vilhelmu I un arvien liberālāko parlamentu, kā rezultātā 1862. gadā karalis Prūsijas premjerministra amatā iecēla Oto fon Bismarku. 1864. gadā Bismarks veiksmīgi vadīja karu pret Dāniju, pēc kura Dānija bija spiesta atdot Prūsijai Šlēsvigu un Holšteinu. Prūsijas uzvara 1866. gadā notikušajā Austrijas-Prūsijas karā ļāva viņam izveidot Ziemeļvācijas savienību (Norddeutscher Bund), kurā netika iekļauta Austrijas Impērija, agrāk vadošā vācu zeme, lai pasargātu pārējās vācu firstistes no tās ietekmes.
Vācijas Impērija (1871—1918)
1870. gadā Bismarks izprovocēja Franciju uz karu par Spānijas mantojumu. 1871. gadā Francija tika sakauta un 18. janvārī Versaļas pilī tika pasludināta Vācijas Impērija. Vācijas apvienošana notika balstoties uz Prūsijas Karalisti- par imperatoru kļuva Prūsijas karalis Vilhelms I no Hoencollernu dinastijas, savukārt par galvaspilsētu tika pasludināta Berlīne. Vācijas Impērijā tika iekļautas visas vācu zemes, izņemot Austriju (Kleindeutschland — "Mazā Vācija"). Sākot ar 1884. gadu Vācija nodibināja dažas kolonijas arī ārpus Eiropas.
Rūta Skujiņa
Rūta Skujiņa (1907 — 1964) bija latviešu dzejniece un prozaiķe, dzejnieces Austras Skujiņas māsa.
Vācija
Vācijas Impērija (1871—1918)
Vācija imperiālisma laikā pievienojās daudzām Eiropas valstīm un arī izteica pretenzijas uz savu daļu no Āfrikas. 1884. gadā Berlīnes konferencē Āfrika tika sadalīta starp Eiropas lielvarām. Vācija arīdzan ieguva dažas teritorijas, tai skaitā, Vācu Austrumāfriku, Vācu Dienvidrietumāfriku, Togolendu un Kamerūnu. Cīņa par Āfrikas zemēm izraisīja saspīlētas attiecības starp Eiropas lielvarām un tas kļuva par vienu no Pirmā pasaules kara cēloņiem.
veiktais atentāts pret Austrijas kroņprinci izraisīja Pirmo pasaules karu. Vācija kā daļa no nesekmīgās Centrālo lielvalstu grupas cieta sakāvi no Antantes spēkiem vienā no visu laiku asiņainākajiem konfliktiem. 1918. gada novembrī notika Novembra revolūcija, kuras rezultātā imperators Vilhelms II atteicās no troņa. Pamiers tika parakstīts 11. novembrī, kas iezīmēja arī kara beigas. 1919. gada jūnijā Vācija bija spiesta parakstīt arī Versaļas miera līgumu. Līgums Vācijā tika uztverts kā aizskarošs kara turpinājums, kas tika panākts ar citiem līdzekļiem, un tas tiek bieži pieminēts kā viens no nacisma uzplaukuma iemesliem.
Veimāras republika (1919—1933)
1918. gada novembrī revolucionāri pasludināja Vāciju par republiku, ķeizars atteicās no troņa un tam sekoja cīņa par varu. Vardarbība beidzās ar republikas saglabāšanu, un ar prezidenta Frīdriha Eberta parakstu stājās spēkā Veimāras konstitūcija.
Rūta Skujiņa
Dzīvesgājums
1932. gadā apprecējās ar Dailes teātra aktieri Artūru Filipsonu, bet pēc diviem gadiem laulība izira. 1934. gadā apprecējās ar rakstnieku un ar žurnāla „Atpūta” galveno redaktoru Jūliju Lāci, laulībā piedzima divas meitas Lalita (Muižniece) un Māra (Celle). Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā viņas vīru iecēla par tautas labklājības ministru Kirhenšteina valdībā, vēlāk par Latvijas PSR Tautas komisāru padomes izglītības tautas komisāru, bet arestēja un deportēja uz PSRS par pretpadomju aģitāciju, kuru viņš esot vērsis laikā, kad strādājis "Jaunākajās Ziņās" un "Atpūtā". Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Rūta Skujiņa kopā ar meitām devās bēgļu gaitās uz Vāciju, dzīvoja Fišbahā, bet 1949. gadā pārcēlās uz ASV. Dzīvoja Kalamazū meitas Lalitas un Valža Muižnieka ģimenē. Mirusi 1964. gada 16. aprīlī, oktobrī urnu ar viņas pelniem apbedīja Meža kapos Rīgā līdzās māsai Austrai un brālim Arvīdam.
Vācija
Veimāras republika (1919—1933)
Vācijas tautai ar tās politisko sistēmu un partiju izveidošanu parlamentārajā demokrātijā trūka pieredzes. Tā cieta no Lielās depresijas, no skarbajiem miera noteikumiem, kurus noteica Versaļas līgums, kā arī no biežajām valdību maiņām. Tās plašais labējais spārns (monarhisti, nacionālisti un vēlāk nacisti) meklēja vaininiekus Vācijas zaudējumam Pirmajā pasaules karā ("dunča dūriens mugurā"). 1920. gada martā konservatīvie spēki veica nesekmīgu valsts apvērsumu pret Veimāras republikas valdību.
Revolūcijas laikā zaudējot cīņā par varas iegūšanu, radikāli kreisie tomēr turpināja savu cīņu arī zem jaunās sistēmas. Vācijas Komunistu partija, kura tika dibināta 1918. gadā, nemitīgi turpināja augt arvien lielāka un lielāka. Populāra kļuva arī Vācijas Strādnieku partija (vēlāk zināma kā Nacionālsociālistiskā Vācu Strādnieku Partija jeb Nacistu partija). 1923. gada novembrī NSDAP neveiksmīgi mēģināja sagrābt varu Minhenē. No 1932. gada NSDAP kļuva par lielāko partiju parlamentā (1932. gada jūlija vēlēšanās: 230 vietas no 608).
Pēc vairākām neveiksmīgām valdībām prezidents Pauls fon Hindenburgs veica izšķirīgu lēmumu. Pēc labējo spēku spiediena un neredzot alternatīvu, viņš Vācijas kanclera amatā iecēla NSDAP līderi Ādolfu Hitleru.
Trešais reihs (1933—1945)
notika Reihstāga ugunsgrēks. Pēc šī notikuma tika izdots ārkārtas dekrēts un ātri atceltas galvenās demokrātiskās tiesības. Nacisti uzsāka cīņu pret opozicionāriem, kurus pārstāvēja sociāldemokrāti un komunisti. Veicināšanas akts deva Hitlera vadītajai valdībai pilnu likumdošanas varu. Vienīgi Vācijas Sociāldemokrātiskā partija pēc ugunsgrēka balsoja pret šiem lēmumiem un komunistiem, bet saskaņā ar pieņemto Reihstāga ugunsgrēka dekrētu viņi nevarēja iesniegt iebildumus. Vācija tika izveidota kā centralizēta totalitāra valsts, kuru vadīja tikai viena partija. Tas tika panākts ar vairākām izmaiņām likumdošanā, kā arī ar jaunu dekrētu pieņemšanu. Rūpniecība tika regulēta ar kvotu palīdzību un tā tika novirzīta uz kara preču ražošanu, kā rezultātā sākās militāra bruņošanās. 1936. gadā Vācija atguva kontroli pār Reinzemi, un tā bija viena no vairākām ekspansionistu ideju realizācijām, lai izveidotu Lielvāciju (Großdeutschland).
1939. gadā nacionālisma, militārisma un teritoriālo jautājumu spriedzes pieaugums, kā arī Molotova—Ribentropa pakts ar Padomju Savienības atbalstu, ļāva Vācijai veikt zibenskaru pret Poliju. Pēc tam uzreiz sekoja Apvienotās Karalistes un Francijas kara pieteikums Vācijia, kas iezīmēja Otrā pasaules kara sākumu Eiropā. Vācija un tās sabiedrotie ātri vien ieguva tiešu vai netiešu kontroli pār tuvākajām kaimiņvalstīm.
Hitlers lauza noslēgto paktu ar PSRS un uzsāka iebrukumu Padomju Savienībā. Tajā pašā gadā Japāna uzbruka Pērlhārborai, un līdz ar to Vācija pieteica karu arī Savienotajām Valstīm. Lai gan vācu armijai sākotnēji izdevās strauji iebrukt Padomju Savienībā, Staļingradas kauja iezīmēja pagrieziena punktu karā. Pēc tās vācieši Austrumu frontē uzsāka atkāpšanos. Savukārt Rietumu frontē pagrieziena punkts bija D-diena, sabiedroto spēki izsēdās Normandijas piekrastē un ātri virzījās uz priekšu Vācijas okupētajā teritorijā. Drīz sekoja Vācijas sakāve. , Sarkanā armija okupēja Berlīni.
Trešā reiha represīvais režīms apspieda dažādas minoritātes, šķirojot cilvēkus pēc tautības, politiskās pārliecības, seksuālās orientācijas un citiem principiem. Nacistu represijās laikā tika nogalināti aptuveni 11 miljoni cilvēku, no kuriem 6 miljoni bija ebreji (puse no tiem bija no Polijas). Otrā pasaules kara un holokausta dēļ Eiropā gāja bojā kopā 35 miljoni iedzīvotāju.
Dalīšana un atkalapvienošana (1945—1990)
Kara rezultātā tika nogalināti gandrīz 10 miljoni vācu karavīru un civiliedzīvotāji, tika zaudētas lielas teritorijas un aptuveni 15 miljoni vāciešu tika izraidīti no bijušām austrumu teritorijām un citām valstīm, kā arī tika izpostītas vairākas lielas pilsētas. Atlikusī valsts teritorija un Berlīne tika sadalīta četrās Sabiedroto okupētajās zonās.
Rietumu sektori, kurus kontrolēja Francija, Apvienotā Karaliste un Savienotās Valstis, tika apvienoti, lai izveidotu Vācijas Federatīvo Republiku (Bundesrepublik Deutschland); Padomju kontrolētā zona kļuva par Vācijas Demokrātisko Republiku (Deutsche Demokratische Republik). Arī Berlīne tika sadalīta: Rietumberlīnē un Austrumberlīnē. Austrumberlīne kļuva par Austrumvācijas galvaspilsētu, savukārt par Rietumvācijas galvaspilsētu tika izvēlēta Bonna. Tomēr Rietumvācija deklarēja Bonnu kā galvaspilsētu tikai uz pagaidu laiku, lai uzsvērtu savu viedokli, ka divu valstu izveidošana ir mākslīgs status quo.
Rietumvācija, kura tika izveidota kā federāla parlamentāra republika ar "sociālu tirgus ekonomiku", izveidoja ciešas attiecības ar Savienotajām Valstīm, Apvienoto Karalisti un Franciju. No 1950. gadu sākuma valstī sākās ilgstoša ekonomiskā izaugsme (Wirtschaftswunder). 1955. gadā Rietumvācija iestājās NATO, kā arī 1958. gadā bija Eiropas Ekonomikas kopienas dibinātājvalsts.
Austrumvācija bija Austrumu bloka valsts zem PSRS politiskās un militārās kontroles, ko nodrošināja okupācijas spēki un Varšavas pakts. Lai gan tika apgalvots, ka tā ir demokrātiska valsts, politiskā vara piederēja komunistu kontrolētās Vācijas Sociālistiskās Vienotības partijas elitei (politbirojam). Viņu varu nodrošināja slepenpolicija Stasi un dažādas partijas apakšorganizācijas katrā no sabiedrības sfērām. Lai gan Austrumvācijas propaganda tika pamatota ar labumiem, ko sniedz valsts sociālās programmas, kā arī Rietumvācijas iebrukuma draudiem, daudzi tās pilsoņi skatījās rietumu virzienā tās politiskās brīvības un ekonomiskās labklājības dēļ. Berlīnes mūris, kas tika uzbūvēts 1961. gadā, lai apstādinātu austrumvāciešu bēgšanu uz Rietumvāciju, kļuva par Aukstā kara simbolu.
Saspīlējums starp Austrumu un Rietumu Vāciju samazinājās 1970. gadu sākumā pēc kanclera Villija Branta Ostpolitik, kurā de facto tika pieņemti Vācijas teritoriālie zaudējumi Otrā pasaules kara laikā.
1989. gada 2. maijā Ungārija sāka demontēt žogu uz robežas ar Austriju un 11. septembrī atvēra robežu, kas izraisīja tūkstošiem austrumvāciešu izceļošanu uz Rietumvāciju caur Ungāriju un Austriju. Šiem notikumiem bija postoša ietekme uz Austrumvāciju, kur sākās masu demonstrācijas. Novembrī Austrumvācijas iestādes atviegloja ierobežojumus uz robežām, kas ļāva Austrumvācijas iedzīvotājiem pa taisno doties uz Rietumvāciju. Robežu atvēršana paātrināja Austrumvācijas reformu procesu. 1990. gada 18. martā sarīkotajās pirmajās demokrātiskajās vēlēšanās uzvarēja "Alianse Vācijai", kura iestājās par Vācijas apvienošanos. Rezultātā gadu vēlāk,, tika noslēgts Divi plus četri līgums, kurā tika paredzēts, ka četras okupācijas varas atsakās no savām tiesībām, un Vācija pilnībā ieguva suverenitāti. Vācijas atkalapvienošana pilnībā tika pabeigta, kad Rietumvācijai tika pievienotas visas piecas Austrumvācijas federālās zemes.
Berlīnes republika un integrācija ES (1990—)
Balstoties uz Bonnas-Berlīnes paktu, parlaments apstiprināja Berlīni par vienotās valsts galvaspilsētu, bet Bonna ieguva unikālu statusu — tā kļuva par federālo pilsētu (Bundesstadt), saglabājot dažas no federālajām ministrijām. Valdības pārvietošana uz Berlīni tika pabeigta 1999. gadā.
Kopš atkalapvienošanas Vācijai ir bijusi nozīmīga loma gan Eiropas Savienībā (ES), gan NATO. Vācija sūtīja gan miera uzturēšanas spēkus uz Balkāniem, kur 1999. gadā norisinājās NATO uzbrukums Dienvidslāvijai, gan arī savus bruņotos spēkus kā daļu no NATO uz Afganistānu, kur viņu uzdevums bija nodrošināt stabilitāti valstī, kad tika gāzts Taliban režīms. Šī armijas izvietošana Afganistānā bija strīdīga, jo kopš kara Vācijai tika noteikts izvietot karaspēku kāda teritorijā tikai, lai aizstāvētos, nevis uzbruktu.
Ģeogrāfija
Vācijas teritorija aizņem 357 021 km², kura sastāv no 349 223 km² sauszemes un 7798 km² ar ūdeni klātas virsmas. Tā pēc platības ir septītā lielākā valsts Eiropā un 63. lielākā valsts pasaulē. Augstākais punkts ir Cūgšpice (2962 m v. j. l.), kas atrodas Alpu kalnos Vācijas dienvidos. Virzoties uz ziemeļiem, augstums virs jūras līmeņa pakāpeniski samazinās līdz pat Ziemeļjūras krastiem ziemeļrietumos un Baltijas jūras krastiem ziemeļaustrumos. Vācijas centrālajā daļā atrodas ar mežiem klātas augstienes, bet ziemeļos — zemienes. Zemākais punkts atrodas Vilštermāršā, Šlēsvigas-Holšteinas federālajā zemē (3,54 m zem jūras līmeņa). Pa Vācijas teritoriju plūst arī dažas no Eiropas lielākajām upēm, piemēram, Reina, Donava un Elba.
Neviena cita Eiropas valsts nerobežojas ar tik daudz valstīm kā Vācija. Vācija tās galējos ziemeļos robežojas ar Dāniju, konkrēti, ar Jitlandes pussalu. Uz austrumiem un rietumiem no pussalas attiecīgi atrodas Baltijas jūra un Ziemeļjūra, kas arī apskalo Vācijas krastus. Austrumos Vācija robežojas ar Poliju un Čehiju, dienvidos ar Austriju un Šveici, dienvidrietumos ar Franciju un Luksemburgu, bet ziemeļrietumos ar Beļģiju un Nīderlandi.
Administratīvais iedalījums
Vācija tiek iedalīta 16 federālās zemēs (Länder, vienskaitlī Land; tiek dēvētas arī par Bundesländer, vienskaitlī Bundesland). Vēl sīkāk Vācija iedalās 439 rajonos (daudzskaitlī Kreise) un pilsētās (kreisfreie Städte).
Klimats
Vācija atrodas mērenajā klimata joslā starp Atlantijas okeānu un Austrumeiropas kontinentālā klimata apgabaliem. Klimatu spēcīgi ietekmē Golfa straume, kura daļēji ieplūst arī Ziemeļjūrā arī pie Jitlandes pussalas krastiem. Vācijā ir raksturīgi vēji, kuri pūš no rietumiem. Nokrišņu sadalījums ir vienmērīgs visu gadu, kā arī ir salīdzinoši daudz mākoņainu dienu. Gada vidējais nokrišņu daudzums pārsniedz 700 mm.