cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ašmjani
Vēsture
1920. gadā Ašmjanu apriņķis ietilpa Viduslietuvas Republikas, no 1922. gada Viļņas Zemes, no 1926. gada Viļņas vojevodistes sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pēc Polijas kampaņas Ašmjanu apriņķi pievienoja Baltkrievijas PSR, bet 1941. gadā Ostlandes Lietuvas ģenerālapgabalam. 1944. gada 13. – 14. maijā pie Ašmjaniem (Muravanajā Ašmjankā) notika kauja starp šeit dislocētajiem vāciešiem pakļautajiem Lietuviešu drošības spēkiem (Lietuvos vietinė rinktinė/ Litauische Sonderverbände) un poļu partizāniem no Armia Krajowa, kurā poļu spēki sakāva lietuviešu karotājus.
Mateo Genduzi
Karjera
Genduzi savu karjeru sāka Ligue 1 komandā FC Lorient. Ligue 1 Genduzi debitēja.
Jānis Joņevs
Biogrāfija
Joņevs piedalījies arī vairāku teātra izrāžu veidošanā sadarbībā ar režisoru Mārci Lāci. 2015. gadā Dirty Deal Teatro tapa pirmais iestudējums „Bārdas”, 2016. gadā izveidota izrāde „Rīga. Urbānie mīti” Jaunajā Rīgas teātrī, tā izvirzīta „Spēlmaņu nakts” balvai nominācijā „Gada sasniegums oriģināldramaturģijā”. 2017. gadā Dirty Deal Teatro notika izrādes „Zvērīgā mīla” pirmizrāde, kuras tekstu Joņevs veidojis kopā ar Aneti Konsti. Arī šī izrāde izvirzīta „Spēlmaņu nakts” balvai nominācijā „Gada sasniegums oriģināldramaturģijā”.
Mateo Genduzi
Karjera
Genduzi pievienojās Arsenal FC. Arsenal sastāvā Genduzi debitēja sezonas pirmajā spēlē pret Manchester City.
Sasniegumi
Francija
Jānis Joņevs
Biogrāfija
2020. gada martā nāca klajā J. Joņeva stāstu krājums "Tīģeris", kas ieguva Literatūras gada balvu kā gada labākais prozas darbs.
2022. gadā iznāca dokumentālais detektīvromāns "Decembris" par 20. gadsimta 90. gadu kriminālo pasauli Latvijā. 2023. gada februārī grāmata iekļauta Literatūras gada balvas garajā sarakstā.
Estergoma
Estergoma (hu, ) ir pilsēta Ungārijas ziemeļos, Komāromas-Estergomas meģē. 2017. gadā pilsētā dzīvoja 28,0 tūkstoši iedzīvotāju. Estergoma atrodas Donavas labajā krastā pie Ungārijas un Slovākijas robežas. No 10. gadsimta līdz 13. gadsimta vidum Estergoma bija Ungārijas Karalistes galvaspilsēta. Estergomas bazilika ir lielākā baznīca Ungārijā.
Kokneses pagasts
Kokneses pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Kokneses pilsētu, Bebru, Klintaines un Aizkraukles pagastu, kā arī pa Daugavu ar Seces pagastu un Ogres novada Krapes pagastu. Pagasta centrs atrodas, ārpus pagasta teritorijas — Koknesē.
Hidrogrāfija
Upes: Bebrupe, Daugava, Galdupe, Lantupīte, Paskule, Pelve, Pērse, Recija.
Ūdenstilpes: Lobes ezers, Rīteru karjers.
Vēsture
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.
Pēc 1920. gada agrārās reformas Kokneses muiža ar Reiņu, Sofijas, Meža un Līdaces pusmuižām sadalīta 308 vienībās 3775,8 ha kopplatībā, Kokneses mācītājmuiža 27 vienībās, Radalkas muiža 8 vienībās, Pastamuiža 33 vienībās, Bilstiņu muiža ar Veidumuižu 64 vienībās, Atradzes muiža ar Jesku pusmuižu 18 vienībās. Bilstiņu muižas centrā nodibināja Latvijas Universitātes mācībspēku vasaras koloniju.
1935. gadā Kokneses pagasta platība bija 160,7 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bilstiņu, Kokneses, Pērses un Ratnicēnu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Kokneses ciemam pievienoja Bilstiņu ciemu. 1958. gadā Koknesei piešķīra strādnieku ciemata statusu un Kokneses ciemu pievienoja tai kā lauku teritoriju. 1962. gadā Kokneses lauku teritorijai pievienoja daļu Ratnicēnu ciema. 1990. gadā Koknese zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēti par pagastu. 2009. gadā, apvienojot Kokneses pagastu ar Bebru un Iršu pagastiem, izveidoja Kokneses novadu. Pēc 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas Koknesei piešķira pilsētas statusu, izdalot to no pagasta teritorijas, savukārt pagastu un Kokneses pilsētu iekļāva Aizkraukles novadā.
Pieminekļi
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSB datiem.
Apdzīvotās vietas
Atradze, Auliciems, Bilstiņi, Birznieki, Bormaņi, Kalnakrogs, Kaplava, Lipši, Ratnicēni, Reiņi, Spriņģi, Upeslīči, Urgas, Ūsiņi, Viskāļi.
Tveras vagonbūves rūpnīca
Tveras vagonbūves rūpnīca (ru) ir Krievijas uzņēmums, kas ražo dzelzceļa vagonus. Rūpnīca atrodas Tverā.
Vēsture
Rūpnīcu 1898. gadā izveidoja Francijas—Beļģijas akciju sabiedrība "Диль и Балакан", ar nosaukumu Augšvolgas dzelzceļa materiālu rūpnīca (ru). 1915. gadā rūpnīcas nosaukumu mainīja uz Tveras Krievijas—Baltijas vagonu rūpnīca (ru). Pēc nacionalizācijas 1918. gadā tā tika pārdēvēta par Tveras vagonbūves rūpnīcu (ru). No 1931. gada līdz 1990. gadiem rūpnīcas nosaukums bija Kaļiņinas vagonbūves rūpnīca (ru), jo Tveras pilsēta šajā laikā bija pārdēvēta par Kaļiņinu.
Džouna Baiza
Džouna Baiza (Joan Baez; dzimusi Džouna Čandosa Baiza (Joan Chandos Báez) ) ir amerikāņu mūziķe, dziesmu autore, aktīviste.
Uzstājas vairāk nekā 55 gadus, izdevusi vairāk nekā 30 albumus. Visi trīs pirmie albumi tika sertificēti ar zelta disku, hitu albumu topos atradās vairākus gadus. Dziesmas bieži ir protesta dziesmas un dziesmas par sociālo taisnīgumu. Izpilda dažāda žanra mūziku: tautas mūziku, folkroku, kantrimūziku, gospeļmūziku. Lai arī dziesmas raksta pati, izpilda arī citu komponistu darbus.
Ferdinands Valters
Karls Ferdinands Maksimiliāns Antons Valters (de, 1801—1869) bija Vidzemes guberņas vācbaltiešu luterāņu mācītājs un Vidzemes skolotāju semināra dibinātājs. Vidzemes ģenerālsuperintendents (1855—1838).
Dzīvesgājums
Dzimis 1801. gada 30. septembrī Valmierā ārsta Hermaņa Johana Valtera un viņa sievas Marijas Elizabetes ģimenē. Mācījās Valmieras pilsētas skolā un Tērbatas ģimnāzijā. No 1819. gada studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē un Obu akadēmijā, kur 1823. gadā aizstāvēja doktora grādu. Strādāja par mājskolotāju, 1827. un 1828. gadā papildinājās Berlīnes Universitātes Filozofijas fakultātē, apmeklēja Hēgeļa un Neandera lekcijas. 1829. gadā kļuva par Ādažu draudzes novada (Neuermühlen) luterāņu mācītāju, 1833. gadā par Valmieras mācītāju.
1839. gadā mācītājs Valters panāca Vidzemes bruņniecības atbalstu Vidzemes skolotāju semināra izveidi Valmierā, pēc viņa ieteikuma šim amatam izvēlējās Jāni Cimzi.
1855. gadā Valteru ievēlēja par Vidzemes ģenerālsuperintendentu, 1859. gadā par bīskapu. Pēc pensionēšanās 1864. gadā viņš dzīvoja Valmierā.
Miris 1869. gada 29. jūnijā Pernigeles mācītājmuižā.
Ugo Ajala
Ugo Ajala (es; dzimis ) ir Meksikas futbolists, aizsargs, Meksikas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2010. gada spēlē Meksikas augstākās līgas kluba Tigres UANL sastāvā.
Stīvs Vozņaks
Stīvens Gerijs Vozņaks (dzimis ), pazīstams arī kā Woz, ir amerikāņu datorinženieris un programmētājs, kas kopā ar biznesa partneri Stīvu Džobsu un Ronaldu Veinu (Ronald Wayne) nodibināja kompāniju Apple Computer, kura tagad zināma kā Apple Inc. Vozņaks septiņdesmitajos gados viens pats radīja datorus Apple I un Apple II. Šie datori ievērojami veicināja mikrodatoru revolūciju. Pateicoties darbam Apple 1970. un 1980. gados, viņš un Džobss tiek plaši atzīti par diviem ievērojamiem personālo datoru revolūcijas pionieriem.
1975. gadā Vozņaks sāka izstrādāt Apple I datoru, ar kuru aizsākās Apple kompānija un kuru viņš un Džobss pirmo reizi sāka tirgot nākamajā gadā. Galvenokārt viņš izstrādāja 1977. gadā ieviesto Apple II, kas pazīstams kā viens no pirmajiem ļoti veiksmīgajiem masveidā ražotajiem mikrodatoriem, savukārt Džobss pārraudzīja tā putuplasta plastmasas korpusa izstrādi, un agrīnais Apple darbinieks Rods Holts izstrādāja SMPS barošanas avotu. Kopā ar programmatūras inženieri Džefu Raskinu, Vozņakam bija liela ietekme uz sākotnējo Apple Macintosh koncepcijas sākotnējo izstrādi no 1979. līdz 1981. gadam, kad Džobss pārņēma projektu pēc Vozņaka īslaicīgas aiziešanas no uzņēmuma traumatiskas lidmašīnas avārijas dēļ. Pēc aiziešanas no Apple 1985. gadā, Vozņaks nodibināja CL 9 un izveidoja pirmo programmējamo universālo tālvadības pulti, kas tika izlaista 1987. gadā. Pēc tam viņš savas karjeras laikā radīja vairākus citus uzņēmumus un filantropiskus pasākumus, galvenokārt koncentrējoties uz tehnoloģijām K – 12 skolās.
Apbalvojumi un pagodinājumi
Karjeras laikā Stīvs Vozņaks saņēmis vairākus apbalvojumus un goda rakstus par dažādiem sasniegumiem.
1979. gadā Vozņakam tika piešķirta ACM Greisa Mareja Hopera balva (Grace Murray Hopper Award). 1985. gadā kopā ar Stīvu Džobsu viņi saņēma ASV prezidenta Ronalda Reigana piešķirtu medaļu par sasniegumiem tehnoloģijās (National Medal of Technology). 1989. gada decembrī viņš saņēma goda doktora grādu inženierzinātnēs no Kolorādo universitātes Bolderā (University of Colorado at Boulder). Tur Vozņaks studējis 1960. gadu beigās. Viņš arī ziedojis universitātei līdzekļus, lai izveidotu "Woz lab", jeb datorzinātņu izglītības laboratoriju. 1997. gadā viņš tika pieņemts par biedru Datoru Vēstures muzejā (Computer History Museum). Vozņaks bija arī lielākais ziedotājs un veicinātājs Sanhosē Bērnu atklājumu muzeja (Children's Discovery Museum of San Jose) izveidē. Par godu viņam iela iepretim muzejam tika pārdēvēta par Woz Way, jeb Voza ceļu.
2000. gada septembrī Stīvs Vozņaks tika uzņemts Nacionālajā Izgudrotāju slavas zālē (National Inventors Hall of Fame). 2001. gadā viņam piešķīra septīto ikgadējo Heinca balvu par sasniegumiem tehnoloģijās, ekonomikā un nodarbinātības veicināšanā (Heinz Award). 2011. gadā tika piešķirts Aizeka Azimova Zinātnes balva (Isaac Asimov Science Award).
Stīvs Vozņaks saņēmis inženierzinātņu goda doktora grādus Keteringas Universitātē (Kettering University, 2005), Mičiganas štata universitātē (Michigan State University, 2011) un Santaklāras universitātē (Santa Clara University, 2012), tāpat arī goda grādus no Ziemeļkarolīnas štata universitātes (North Carolina State University) un Dienvidaustrumu Novas universitātes (Nova Southeastern University).
Kurmenes pagasts
Kurmenes pagasts ir viena no Bauskas novada administratīvajām teritorijām Mēmeles labajā krastā. Robežojas pa Mēmeli ar Lietuvu, ar sava novada Skaistkalnes, Bārbeles un Valles pagastiem un Aizkraukles novada Mazzalves pagastu. Pagasta centrs atrodas Kurmenē.
Upes
Iecava, Iecavīte, Ģirupe, Mēmele, Smārde, Svētupīte.
Ezeri
Krustenes ezers, Kublišķu ezers, Ķīšezers, Spulgu ezers, Strempu ezers.
Vēsture
Mūsdienu Kurmenes pagasta teritorija izvietojusies senajā sēļu Medenes zemē. Mūsdienu Kurmenes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kurmenes muiža (Gut Kurmen, Kurmene), Taurkalnes muiža (Gut Tauernkaln).
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP un OSP datiem.
Apdzīvotās vietas
Kurmene (pagasta centrs), Palejas, Vērdiņi.
Anita Brakovska
Anita Brakovska (dzimusi ) ir latviešu pedagoģe un politiķe, pārstāv LSDSP. Šobrīd ir 14. Saeimas deputāte, ievēlēta no Zaļo un Zemnieku savienības, kurā iekļāvās LSDSP. Iepriekš bijusi Vārkavas novada domes priekšsēdētāja un Preiļu novada domes priekšsēdētāja vietniece.
Dzīvesgājums
Dzimusi 1961. gada 14. novembrī. 1984. gadā absolvēja studijas Daugavpils Pedagoģiskajā institūtā. Strādāja par bioloģijas un ķīmijas skolotāju.
Politiskā darbība
2009. gada pašvaldību vēlēšanās A. Brakovska tika ievēlēta Vārkavas novada domē no saraksta "Mūsu laiks". Atkārtoti ievēlēta par deputāti 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, kad arī ievēlēta par domes priekšsēdētāju. No šī paša saraksta ievēlēta pašvaldībā arī 2017. gada pašvaldību vēlēšanās, saglabājot Vārkavas novada domes priekšsēdētāja amatu.
2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās A. Brakovska tika ievēlēta Preiļu novada domē no LSDSP saraksta, ievēlēta par domes priekšsēdētāja otro vietnieci
2022. gada Saeimas vēlēšanās A, Brakovsku ievēlēja par 14. Saeimas deputāti no "Zaļo un Zemnieku savienības", kurā iekļāvās LSDSP.
Birži (Rudbāržu pagasts)
Birži ir ciems Kuldīgas novada Rudbāržu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā, uz ziemeļiem no Rudbāržiem, 1,5 km no pagasta centra Rudbāržiem, 10,8 km no Skrundas un 160,7 km no Rīgas.
Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no valsts autoceļiem, netālu no Kukuļupītes.
Irina Kruša
Irina Kruša (en; dzimusi Odesā) ir Ukrainā dzimusi ASV starptautiskā lielmeistare šahā (2001).
Biogrāfija
Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. 1989. gadā kopā ar ģimeni pārcēlusies uz ASV. Dzīvojusi Bruklinā. 1998. gadā kļuvusi par jaunāko ASV sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju. Tajā pašā gadā Kožikodē (Indija) izcīnījusi bronzas medaļu Pasaules junioru šaha čempionātā U20 vecuma grupā. 2001. gadā Ņujorkā dalījusi pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Mayor's Cup. 2002. gadā Haidarābādu Pasaules kausā šahā sievietēm iekļuvusi ceturtdaļfinālā, kur piekāpusies Svetlanai Matvejavai. 2003. gadā kopā ar Leriju Kristiansenu un Jānu Elvestu dalījusi pirmo vietu starptautiskajā šaha turnīrā Ņujorkā. 2007. gadā bijusi otrā staptautiskajā turnīrā Oklahomā un izcīnījusi savu otro ASV šaha čempiones titulu. Vēlākajos gados vēl piecas reizes kļuvusi par ASV sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju: 2010., 2012., 2013., 2014. un 2015. gadā. 2017. gadā izcīnījusi bronzas medaļu ASV sieviešu šaha čempionātā aiz Sabinas-Frančeskas Foišoras un Nazi Paikidzes, bet 2018. gadā Sentluisā atkārtojusi šo panākumu. 2019. gada februārī Sentluisā izcīnījusi 3. vietu Cairns Cup izcīņā (turnīrā uzvarējušas Valentīna Guņina un Aleksandra Kosteņuka). 2020. gada februārī Sentluisā dalījusi 7.-9. vietu starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Cairns Cup. 2020. gada oktobrī astoto reizi uzvarējusi ASV sieviešu šaha čempionātā, kas COVID-19 pandēmijas dēļ notika tiešsaites režīmā. 2021. gada oktobrī izcīnījusi 3. vietu ASV sieviešu šaha čempionātā. 2022. gada oktobrī Sentluisā izcīnījusi 2. vietu ASV sieviešu šaha čempionātā. 2023. gada jūnijā Sentluisā dalījusi 3.-4. vietu sieviešu lielmeistaru starptautiskajā šaha turnīrā Cairns Cup.
Piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātos pēc izslēgšanas sistēmas:
Pārstāvējusi ASV komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
Par panākumiem turnīros FIDE 2001. gadā Krušai piešķīra starptautiskās lielmeistares (WGM) un starptautiskā meistara vīriešiem (IM) nosaukumu, bet 2013. gadā - starptautiskā lielmeistara vīriešiem (GM) nosaukumu. Bijusi otrā ASV šahiste aiz Žužas Polgāras, kas kļuvusi par starptautisko lielmeistaru vīriešiem.
Noslēpumaino trokšņu zeme
"Noslēpumaino trokšņu zeme" (The Whispering Land) ir dabaspētnieka Džeralda Darela grāmata, kas izdota 1961. gadā. Tajā autors apraksta savu un sievas Džekijas Darelas astoņus mēnešus ilgo dzīvnieku vākšanas ekspedīciju uz Argentīnu, kur viņi devās 1958. gadā.
Grāmatas ievadā Darels par to raksta: "'Šī mana jaunā grāmata būs iepriekšējā darba sava veida turpinājums, kur aprakstīts, kā mana sieva un es, un mūsu nenogurdināmā sekretāre aizceļojām uz Argentīnu nolūkā savākt labu Dienvidamerikas dzīvnieku kolekciju Džersijas zooloģiskajam dārzam, pavadījām šai zemē astoņus mēnešus un, pārvarēdami daudzus un dažādus šķēršļus, galu galā savu panācām.'"
. Ekspedīcijas laikā Darels apmeklēja atšķirīgas Argentīnas provinces — tuksnesīgo, ar krūmiem apaugušo Patagoniju un tropisko Huhuju, kura, Darela vārdiem, "savā krāšņumā pārspēj Paragvajas un Dienvidbrazīlijas tropu apgabalus". Mākslinieciski izteiksmīgi un precīzi autors apraksta dažādos Argentīnas biotopus un tur sastopamos dzīvniekus — Dienvidamerikas kotikus, Patagonijas maras, vampīrsikspārņus, amazones, Magelāna pingvīnus, dievlūdzējus, bruņnešus un citus, ar simpātijām ieskicē vietējo iedzīvotāju paražas un portretus, neslēptu nicinājumu runā par kādu augstprātīgu angļu tautieti, ar jautrību piemin uzjautrinošus atgadījumus. Grāmatu ilustrējis angļu mākslinieks Ralfs Tompsons.
Izdevumi latviski
Grāmatu divas reizes ir laidusi klajā izdevniecība Liesma, — pirmo reizi 1972. gadā, otro reizi 1980. gadā (kopā ar citu Darela grāmatu "Apskurbušais mežs"). Abi izdevumi ietilpa padomju laikā populārā publikāciju sērijā "Stāsti par dabu".
Harijs Vilsons
Harijs Vilsons (en, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada Vilsons pārstāv Anglijas čempionāta komandu Fulham.
Velsas futbola izlases sastāvā debitēja 16 gadu vecumā pret Beļģiju, tādējādi kļūstot par visu laiku jaunāko Velsas futbolistu, kas spēlējis izlasē.
Pareģojums
Pareģojums ir ticamu, nākotnē sagaidāmu notikumu paredzēšana. Nereti pareģojumi tiek saistīti ar mistiskām spējām un neizskaidrojamu parādību aktualizēšanu. Tomēr mūsdienās pareģojumus var saistīt ar situācijas modelēšanu nākotnē, kas ļauj visai ticami pieņemt dažādu scenāriju attīstību, noteiktos apstākļos, nākotnē, tāpēc mūsdienās 'pareģojumiem' atbilstošāks termins būtu 'prognoze', kas nav tik strikts termins kā 'pareģojums', jo prognoze tiek saistīta ar izvirzītās prognozes ticamības pakāpi.
Pareģojuma svarīgākais kritērijs ir pareģojuma formulējums, kas pareģojumu ļauj sasaistīt ar noteiktu ciklisku parādību, kas arī ir pareģojuma mistiku viesošais faktors un ļauj noteiktas likumsakarības sasaitīt ar sagaidāmu vai aktuālu notikumu attīstīšanos, kuri ietekmē plašākus vai šaurākus sabiedrības slāņus.
Nonivilēts pareģojuma piemērs — "Ja trīs gadus pēc kārtas turēsies sauss laiks, ir paredzama lielāka mirstība."
Izmeklēšanā noskaidrots
"Izmeklēšanā noskaidrots" ir 1981. gada latviešu padomju spēlfilma, kas uzņemta Rīgas Kinostudijā. Filmas režisore ir Ada Neretniece.
Naktī milicijas patruļa pamanījusi cilvēku, kas aizbēgot izmetis ūdenī somu. Apmēram tai pašā laikā pilsētas parkā nogalināta sieviete. Ūdenslīdēji izceļ somu, kurā izrādās liela naudas summa, kas piederējusi nogalinātajai sievietei. Aizdomas krīt uz sievietes paziņu. Nopratināšanā viņš atzīstas, ka sastrīdējies ar nogalināto. Tomēr viņam ir alibi.
Ananasi
Ananasi (Ananas) ir bromēliju dzimtas augu ģints. Ģintī ietilpst divas sugas — cekulainais ananass, kuru kultivē, lai iegūtu tā augļus, un dzeloņainais ananass.
Sistemātika
Ananasu ģintī ietilpst divas sugas:
Gotiņa (konfekte)
„Gotiņas” ir konfektes, ko gatavo no piena, cukura, glikozes sīrupa, sviesta vai augu taukiem, vanilīna, kā arī riekstiem, rozīnēm, saulespuķu sēklām un citām piedevām.
Gatavošana
„Gotiņas” var vārīt no svaiga, iebiezināta vai sausā pilnpiena. Vārīšana notiek augstā temperatūrā, kuras laikā „Gotiņas” masa iegūst brūno krāsu. Kad vārīšana pabeigta, karsto masu izlej uz dzesēšanas galdiem, kur tā atdziest apmēram stundu. Pēc tam tinējas masu ar asu nazi sagriež slejās, izgriež konfekšu formas un ietin tās papīriņos. Latvijas PSR laikā „Gotiņu” ražošanā bieži izmantoja invertsīrupu, ko uzņēmumā gatavoja uz vietas no cukura, pienskābes un ūdens.
Vēsture
1956. gadā Latvijas PSR Patērētāju biedrību savienības Skrīveru pārtikas kombināts kopā ar pārtikas tehnologiem no Rīgas sāka „Gotiņu” ražošanas tehnoloģijas un receptūras izstrādi. Tā tapa eksperimentu ceļā, cenšoties atdarināt pirmskara krējuma konfekšu garšu un īpašības. 1957. gada rudenī kombināts sāka konfekšu „Gotiņa” ražošanu. 1958. gadā Skrīveros saražoja 120 tonnas konfekšu, kas vēlāk izauga līdz 500 tonnām gadā. 1960. gadā „Gotiņu” izgatavošanu sāka Lizuma cietes rūpnīcas konfekšu ražotne un Saldus pārtikas kombināts.
Latvijā ražotās „Gotiņas” kļuva ļoti pieprasītas PSRS republikās, tādēļ piena konfekšu ražošanu uzsāka arī Ogres pārtikas kombināts, Vaiņodes rūpkombināts, Tukuma rūpkombināts, Limbažu pārtikas kombināts, Bauskas rūpkombināts, Rēzeknes agrokombināts, Alūksnes rūpkombināts, fabrika „Uzvara” un kopā bija apmēram 30 „Gotiņu” ražotņu. Latvija tolaik eksportēja ap 6000 tonnu „Gotiņu” gadā.
Sedžona
Sedžona (ko, Sejong Gwahak Giji — ‘Sedžona zinātniskā bāze’) ir Korejas Republikas vissezonas polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Dienvidšetlendas salu lielākās salas Karaļa Džordža salas dienvidrietumos, Bārtona pussalā. Stacija izveidota 1988. gada 17. februārī un nosaukta par godu senās Čosonas valsts karalim Sedžonam Lielajam. Staciju pārvalda un pētniecības darbus organizē Korejas Polāro pētījumu institūts. Galvenās pētniecības nozares ir ģeodēzija, kartogrāfija, glacioloģija, meteoroloģija, jūras bioloģija, ģeoloģija, seismoloģija, ozona slāņa monitorings u.c.
Melenī gangrēna
Melenī gangrēna (arī Melenī čūla, Melenī progresējošā sinerģiskā gangrēna, Melenī sinerģiskā gangrēna, u.c.) ir postoperatīvā (pēc ķirurģiskās operācijas) progresējoša bakteriālā sinerģiskā gangrēna. Tā parasti attīstās no peritoniālā abscesa, plaušu abscesa drenāžas un no hroniskas empiēmas.
Etioloģija
Gangrēna attīstās uz vēdera priekšējās sienas pēc ķirurģiskām procedūrām, tādām, kā iekaisuša apendiksa vai žultspūšļa izņemšana. Dažreiz tā attīstās uz krūšu kurvja pēc empiēmas drenāžas.
Melenī gangrēna attīstās, ja sinerģiski sadarbojas vairākas baktērijas, tai skaitā mikroaerofili mikroorganismi, nehemolītiskie streptokoki un Streptococcus aureus. Taču nav izslēgta arī citu mikrobu sugu esamība.
Klīniskā aina
Slimība attīstās ka postoperatīva brūču infekcija. Sākas ar ādas pietūkumu, šī vieta paliek tumša un pēc tam šeit attīstās čūla. Turpmāk attīstās drudzis un toksiskas parādības.
Diferenciāldiagnostika
Šo slimību ir jādiferencē no gangrenozas ektīmas, kas sākas ar pūslīšiem, kas strauji progresē pustulās un gangrenozā čūlā; gangrenozā ektīma attīstās novājējušiem cilvēkiem un to izraisa Pseudomonas aerugenosa. Amēbu infekciju (amebiāzi) ar gangrēnu parasti pavada amēbu abscesi aknās.
Vēsture
Amerikāņu ārsts Džordžs Brevers (George E. Brewer) un amerikāņu ķirurgs Franks Meleni (Frank L. Meleney) 1926. gadā un Franks Meleni 1931. gadā aprakstījuši dažus gadījumus ar progresējošu vēdera priekšējās sienas gangrēnu (kuru turpmāk sauca par "Melenī progresējošo sinerģisko gangrēnu") apendikulāra abscesa drenāžas laikā. Šajos gadījumos ir atrasti Staphylococcus aureus un anaerobās kultūras gangrēnas malās ādas atlokos.
Fernando Jerro
Fernando Ruiss Jerro (es; dzimis ) ir Spānijas futbola treneris un bijušais futbolists. Lielāko daļu spēlētāja karjeras aizvadījis Madrides "Real", spēlējis gan aizsarga, gan pussarga pozīcijā, bijis Spānijas futbola izlases dalībnieks un kapteinis. 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā bija Spānijas izlases galvenais treneris.
Futbolista karjera
Jauniešu līmenī nodarbojās ar futbolu dzimtās pilsētas Velesas-Malagas komandā. Profesionāla futbolista karjeru sāka Valladolid. 1989. gadā pārgāja uz Madrides "Real" un šajā klubā nospēlēja 14 sezonas. Šajā laikā trīs reizes kļuva par UEFA Čempionu līgas uzvarētāju, divreiz uzvarēja Starpkontinentālajā kausā, piecas reizes kļuva par Spānijas čempionu un vienreiz izcīnīja Spānijas Karaļa kausu, kā arī ieguva vairākas citas trofejas. Vairākus gadus bija komandas kapteinis. 2003. gadā pārgāja uz Kataras klubu Al Rayyan, bet spēlētāja karjeru noslēdza 2005. gadā Anglijas klubā Bolton Wanderers.
Spānijas futbola izlasē debitēja draudzības spēlē pret Polijas izlasi. Pirmos vārtus izlases labā guva pret Albāniju. Jerro bija Spānijas izlases sastāvā 1990. (laukumā neizgāja), 1994., 1998. un 2002. gada FIFA Pasaules kausa, kā arī 1996. un 2000. gada Eiropas čempionāta finālturnīros. Karjeru izlasē beidza pēc 2002. gada Pasaules kausa, pēdējo spēli aizvadīja ceturtdaļfinālā pret Dienvidkoreju. Tika iekļauts 2002. gada PK simboliskajā izlasē. Kopumā izlases rindās nospēlējis 89 spēles un guvis 29 vārtus.
Trenera karjera
2007. gadā sāka strādāt par sporta direktoru Spānijas Futbola federācijā. 2014. gada jūnijā kļuva par Madrides "Real" toreizējā galvenā trenera Karlo Ančeloti asistentu. 2016. gadā guva pirmo pieredzi galvenā trenera amatā, vadot Spānijas Otrās divīzijas klubu Oviedo.
2017. gada novembrī atgriezās darbā federācijā kā izlases sporta direktors. , dienu pirms 2018. gada FIFA Pasaules kausa sākuma, tika iecelts par Spānijas izlases galveno treneri, aizvietojot no amata atbrīvoto Hulenu Lopetegi. Pēc finālturnīra, kurā Spānija izstājās astotdaļfinālā, neturpināja darbu ar izlasi.
Eureļu Gomiss
Savu karjeru viņš sāka savā dzimtenē Brazīlijā Cruzeiro klubā. 2004. gadā viņš pievienojās Eredivisie klubam PSV Eindhoven, ar kuru savā pirmajā Čempionu līgas sezonā sasniedza pusfinālu, kur piekāpās AC Milan. 2008. gadā Gomiss pievienojās Tottenham Hotspur F.C. par 7,8 miljoniem. 2013. gadā viņu iznomāja 1899 Hoffenheim klubs. 2014. gadā Gomiss pievienojās Watford F.C.. Viņa labākā sezona līdz šim ir 2015.—16. gada sezona. 2020. gadā Watford komandas sastāvā Gomiss arī noslēdza savu spēlētāja karjeru.
Sasniegumi
Brazīlija
Dzjatlavas rajons
Dzjatlavas rajons jeb Djatlovas rajons  ir Grodņas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Grodņas apgabala Sloņimas, Zeļvas, Mastu, Ščučinas, Ļidas un Navahrudakas rajoniem, kā arī Brestas apgabala Baranaviču rajonu.
Jukio Hatojama
Jukio Hatojama (ja, Hatoyama Yukio; dzimis ) ir japāņu politiķis, bijušais Japānas premjerministrs. Japānas Demokrātiskās partijas pārstāvis.
Viņa radinieki bija politiķi, vecvectēvs bija parlamenta deputāts, vectēvs — Liberāldemokrātiskās partijas dibinātājs, Japānas premjerministrs. Otrs vectēvs bija Bridgestone Corporation dibinātājs.
Ieguvis inženiera izglītību, absolvēja Tokijas Universitāti un Stenforda Universitāti. Bijis pasniedzējs Tokijā, vēlāk kļuva par tēva personīgo sekretāru. 1986. gadā Hatojama tika ievēlēts parlamentā (bija Liberāldemokrātiskās partijas biedrs). 1993. gadā pameta Liberāldemokrātisko partiju. Pievienojās par galveno opozīcijas partiju kļuvušajai Japānas Demokrātiskajai partijai. Bija partijas prezidents no 1999. līdz 2002. gadam un ir kopš 2009. gada.
2009. gada vēlēšanās Hatojamas partija uzvarēja ilgi valdījušo Liberāldemokrātisko partiju, Hatojama kļuva par valsts premjeru. Sākotnējos mēnešos turēja solījumu samazināt izdevumus, tomēr ar laiku viņa administrācija kļuva neefektīva. Samazinoties atbalsta reitingam un uztraucoties par tuvojošajām vēlēšanām, Hatojama atkāpās gan no premjerministra, gan no partijas prezidenta amata.
1658. gads Latvijā
Šajā lapā ir apkopoti '''1658. gada notikumi pašreizējās Latvijas''' teritorijā, kuras Kurzemes un Zemgales novadi atradās Kurzemes hercogistes sastāvā. Kurzemes ziemeļdaļā atradās Piltenes apgabals, kurš atradās Kurzemes hercogistē ar autonomijas tiesībām. Vidzemes novads ietilpa zviedru Vidzemes sastāvā, kas bija Zviedrijas domīnija, bet Latgales novads poļu Vidzemes jeb Inflantijas sastāvā, kas bija Žečpospolitas province. Latvijas teritorijas austrumdaļu ar vairākām pilsētām bija pakļāvusi Krievijas cariste.
Mežvidi (Valmieras pagasts)
Mežvidi ir ciems Valmieras novada Valmieras pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā.
Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa A3.
Deniss Čeriševs
Deniss Čeriševs (ru; dzimis ) ir Krievijas futbolists, pussargs, Krievijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada spēlē La Liga kluba Valencia CF sastāvā.
Sasniegumi
Real Madrid
Sevilla
ER1
ER1 (Elektrovilciens Rīgas, 1. tips; ru) ir līdzstrāvas elektrovilciens, kuru ražoja Rīgas vagonbūves rūpnīcā no 1957. līdz 1962. gadam. To izmantoja PSRS piepilsētas dzelzceļa līnijās, galvenokārt Maskavas un Ļeņingradas mezglos.
1957. gadā Rīgas vagonbūves rūpnīca, sadarbojoties ar Rīgas elektromašīnbūves rūpnīcu un Maskavas rūpnīcu "Dinamo", uzsāka elektrovilciena ER1 izveidi. Pirmais vilciens ER1-01 "Komsomoļskijs" (Комсомольский) nonāca Maskavas depo ekspluatācijā 1958. gadā un apkalpoja reisu Maskava—Kļina. 1967. gadā šo sastāvu nodeva Ļeņingradas depo, kur tas kalpoja līdz pat 1992. gadam.
Anna Bankrofta
Anna Bankrofta (en, dzimusi Anna Marija Luīze Italiano (Anna Maria Louisa Italiano), mirusi ) bija ASV aktrise, režisore, scenāriste un dziedātāja. Savas karjeras laikā saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu, trīs BAFTA kino balvas, divas Zelta globusa balvas, divas Tony balvas un divas Emmy balvas.
Savu kino debiju Bankrofta piedzīvoja filmā "Neklauvē " (Don't Bother to Knock, 1952). 1958. gadā ieguva savu pirmo Tony balvu par Brodvejas izrādi Two for the Seesaw (1958). Par filmu The Miracle Worker (1962) saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā. Vēlāk Kinoakadēmijas balvai tikusi arī nominēta par filmām The Pumpkin Eater (1964), "Absolvents" (1967), The Turning Point (1977) un Agnes of God (1985).
Vēlāk piedalījusies tādās filmās kā "Ziloņcilvēks" (1980), Garbo Talks (1984), To Be or Not to Be (1983), 84 Charing Cross Road (1987), Home for the Holidays (1995), "Drakula: Miris un laimīgs" (Dracula: Dead and Loving It, 1995), "Kareive Džeina" (G.I. Jane, 1997) un "Lielās cerības" (Great Expectations, 1998).
Bija precējusies ar režisoru Melu Bruksu.
Futbols 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Futbols 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā norisinājās no 2021. gada 21. jūlija līdz 7. augustam.
Franko diktatūra Spānijā
Izveidošanās, 1936-1939
Franko ceļš uz varu sākās 1936. gada 18. jūlijā, kad Spānijas armija, konservatīvie un nacionālistiskie elementi sāka militāru sacelšanos pret kreisi centrisko Spānijas Otrās republikas valdību. Sacelšanās izvērsās ilgstošā pilsoņu karā starp nacionālistiem un republikāņiem. 1936. gada 1. oktobrī Franko oficiāli kļuva par sacelšanās militāro virspavēlnieku un valsts vadītāju nacionālistu kontrolētajās teritorijās. 1937. gada 19. aprīlī, pēc iekšējas cīņas fašistisko falangistu vidū, Franko apvienoja vairākas labējās partijas, un Falangas partija turpmāk kļuva par vienīgo partiju nacionālistu Spānijā. Taču tā nebija vienīgā konservatīvo spēku pārstāve. Falangisti bija izteikti antimonarhistiski, kamēr liela daļa no Franko atbalstītājiem bija tradicionālie labējie monarhisti. Pēc Madrides krišanas 1939. gada 28. martā Franko 1. aprīlī pasludināja savu uzvaru pilsoņu karā. 19. maijā Madridē notika Franko karaspēka uzvaras parāde.
Ass sabiedrotā
Sākoties Otrajam pasaules karam, 4. septembrī Spānija pasludināja neitralitāti, taču līdz 1943. gada beigām aktīvi darbojās Ass valstu pusē. Pēc ātra Vācijas uzbrukuma sabrūkot Francijai, 1940. gada 12. jūnijā Spānija no neitrālas valsts kļuva par nekarojošu valsti (pēdējais solis pirms karojošas valsts). 14. jūnijā spāņu karaspēks ieņēma franču Tanžeru. 1940. gada 23. oktobrī notika Franko un Hitlera tikšanās, kuras laikā Franko izteica gatavību iesaistīties karā, taču izvirzīja milzīgas prasības pēc materiālās un militārās palīdzības, kā arī prasības pēc franču kolonijām Ziemeļāfrikā. Hitleram sadarbība ar Višī Franciju bija svarīgāka par Spānijas prasībām, un konkrēta vienošanās netika panākta.
1941. gada 28. jūnijā Spānija sāka brīvprātīgās Zilās divīzijas formēšanu (falangisti nēsāja zilus kreklus) karam pret PSRS. 17. jūlijā 18 694 virsnieki un kareivji devās uz mācībām Vācijā, un 4. oktobrī tie iesaistījās pirmajās kaujās. Kopumā uz Austrumu fronti nosūtīja gandrīz 50 000 spāņu kareivjus. Nezināmu iemeslu dēļ PSRS nepieteica karu Spānijai, kas vēlāk lielā mērā glāba režīmu. 1941. gadā Spānija vienojās ar Vāciju par 100 000 strādājošo nosūtīšanu uz Vāciju, taču tikai 15 000 reāli tur nonāca, kamēr 10 000 spāņu turpināja strādāt britu Gibraltārā. Šajā laikā Franko cerēja uz drīzu Lielbritānijas sakāvi karā, kas ļautu viņam īstenot plānu par Portugāles okupāciju.
1942. gada septembrī Franko no amata atbrīvoja savu draugu Serrano Suņeru, kurš kopš 1937. gada bija viņa tuvākais politiskais līdzgaitnieks, ārlietu ministrs un aktīvs Ass atbalstītājs.
1942. gada novembrī Ziemeļāfrikā izcēlās Rietumu sabiedroto desants, un radās bažas, ka tas var ieņemt ne tikai Spāņu Maroku, bet izsēsties pašā Spānijā un likvidēt diktatūru. Franko ātri samazināja atbalstu Ass valstīm. 1943. gada 1. oktobrī Spānija atkal pasludināja neitralitāti karā un 12. novembrī Zilo divīziju atsauca no Austrumu frontes.
Kara gados angļi izvērsa plašu armijas virsnieku kukuļošanas programmu, gan lai iegūtu informāciju par Franko plāniem, gan lai samazinātu Spānijas atbalstu Ass valstīm.
Diktatūra, 1939-1947
Ar 1938. gada 30. janvāra likumu Franko sev piešķīra augstāko likumdošanas un izpildvaru. Valsts vadītāja un valdības vadītāja amati bija apvienoti Franko personā. 1938. gada vasarā viņš sevi paaugstināja par ģenerālkapteini, rangu, ko tradicionāli piešķīra tikai Spānijas karaļiem. Franko oficiāli tika saukts par "kaudiljo".
Papildus ap 100 000 republikāņiem, kas tika nogalināti jau pilsoņu kara soda akciju laikā, vēl 30-50 000 republikāņus nošāva pēc kara beigām. 1943. gadā cietumos bija ieslodzīti vismaz 90 000 politieslodzīto. Daudzus tūkstošus ieslodzīja koncentrācijas nometnēs un nosūtīja uz piespiedu darbiem.
Lai izbeigtu republikas laikā uzplaukušo reģionu autonomiju, Franko aizliedza katalāņu, galisiešu un basku valodu publisku lietošanu. Turpmāk tikai kastīliešu izruna tika izmantota oficiālajās runās un rakstos, reģionālajiem dialektiem un valodām atstājot tiesības pastāvēt tikai mājas sarunās.
1943. gada 17. martā darbību sāka parlaments, kura deputātus iecēla režīms. 1944. gada novembrī Franko paziņoja, ka viņa režīms karā ir pilnīgi neitrāls un nav fašistisks, bet gan katolisks.
Beidzoties karam, 1945. gadā diktatūras pastāvēšana bija apdraudēta. Spānijā patvērumu rada virkne zemāka līmeņa nacistu, Eiropas valstu fašistu un Višī Francijas darboņu, taču redzamāko no tiem, Pjēru Lavalu, 1945. gada jūlijā Franko izdeva Francijai. Spāņu karaspēks atstāja Tanžeru.
Lai uzlabotu savu tēlu pēckara situācijā, Franko samazināja Falangas ietekmi valdībā, tā strauji zaudēja partijas funkcijas un kļuva par vienu no režīma administrācijas instrumentiem. Publiski to aizvien biežāk sauca par Nacionālo kustību vai Kustību. Falangistu vietā redzamākos amatus ieņēma katoļu organizāciju pārstāvji un bruņoto spēku virsnieki. 1945. gada 11. septembrī, neskatoties uz ministru protestiem, Franko izbeidza fašistiskā salūta izmantošanu oficiālos pasākumos. Aizvien redzamāku vietu piešķīra publiskiem katoļu rituāliem.
1945. gada 17. jūlijā pieņēma Spāņu hartu, kas bija domāta kā valsts iedzīvotāju pamattiesību likums. Tā garantēja dažas tiesības, taču tās tika ierobežotas tiktāl, cik tās nedrīkstēja kritizēt un apdraudēt valstī esošo sistēmu. 18. jūlijā par ārlietu ministru iecēla Alberto Martinu Artaho, kas bija katoļu organizācijas vadītājs un kam bija jāstiprina iespaids par katolisku diktatūru.
Bada gadi
Pilsoņu karam sekojošo teroru, republikāņu kareivju un simpatizētāju arestus un nošaušanas papildināja bads, kas bija neveiksmīgas ekonomikas pārvaldes rezultāts. Laikā no 1939. līdz 1945. gadam badā nomira 200 000 spāņu.
Pēc politiķu un republikāņu tīrīšanām armijas virsnieki ieņēma lielu daļu valsts administrācijas amatu, kur uzplauka korupcija. Par ietekmi ar armiju cīnījās Falangas partijas aktīvisti. Abas šīs grupas vēlējās radīt spēcīgu un militarizētu Spāniju.
Falangisti aizstāvēja korporatīvas valsts veidošanu ar valsts kontroli pār ekonomiku, lai novērstu “žīdmasonu” liberālā kapitālisma postu. 1939. gadā Spānijas ekonomika pārgāja uz fašistiskās autarķijas principiem, kas turpinājās līdz 1959. gadam. Liberālais kapitālisms tika noraidīts kā ebreju kontrolē esošs, valstī veidoja “nacionālo sindikālismu”. Valsts ieviesa kontrolētu industriju attīstību, regulēja ražošanas apjomus, noteica strādājošo algas un produktu cenas, kas viss noveda pie melnā tirgus uzplaukuma un ekonomikas stagnācijas. Rūpniecībā valdīja tehnoloģiskā atpalicība un zema produktivitāte.
Valsts sniedza finansiālu atbalstu uzņēmumiem, galvenokārt ogļu ieguvē un tērauda ražošanā, kā arī veicināja hidroelektrostaciju celtniecību. Tika celtas jaunas rūpnīcas, kurām nebija ekonomiska pamatojuma. Pilsoņu kara seku novēršanai, valsts atjaunošanai un attīstīšanai Spānijai trūka līdzekļu, un kredīti nebija pieejami. Līdzekļu trūkumu vairoja arī valdības politika, kas uzturēja ļoti zemus nodokļus. Tikai 1950. gadā Spānijas eksports sasniedza pirms 1936. gada sasniegtos.
Papildus ideoloģijai un pilsoņu kara radītajam postam, pēc Otrā pasaules kara beigām autarķiju daļēji neizbēgamu padarīja arī sliktās attiecības ar pārējo pasauli, īpaši Lielbritāniju un Franciju, kas tradicionāli bija Spānijas lielākās tirdzniecības partneres.
Iedzīvotāju bēgšana no pilsētām uz laukiem palielināja lauksaimniecībā strādājošo kopskaitu no 45,5% valsts iedzīvotāju 1930. gadā līdz 55,5% 1940. gadā. Tas tikai vēl vairāk samazināja peļņas iespējas jau tā nabadzīgajiem zemniekiem, kalpiem un sezonas strādniekiem, kas strādāja lielo zemes īpašnieku saimniecībās. Darba devēji izmantoja šo strādājošo pieplūdumu, lai noteiktu vēl zemākas algas, kas noveda pie trūkuma un bada.
1947. gadā Astūrijā valsts pārtikas kartītes nodrošināja tikai 953 kalorijas dienā. Pirmajos gados pēc pasaules kara beigām gandrīz 200 000 spāņu emigrēja uz Latīņameriku, galvenokārt Venecuēlu. Laikā no 1950. līdz 1975. gadam 6 miljoni spāņu, ap 20% no iedzīvotājiem, mainīja savu dzīvesvietu. Bēgšanai uz laukiem sekoja atgriešanās pilsētās, kā arī emigrācija, vismaz 2,3 miljoniem spāņu dodoties strādāt uz Rietumeiropu. Šī migrācija noveda pie tradicionāli nabadzīgo lauku pilsētiņu izmiršanas.
Reģentūra, 1947
Reaģējot uz ārvalstu diplomātisko spiedienu, 1947. gada sākumā Franko pieņēma vairākus lēmumus, kas definēja viņa diktatūru. Jaunais Mantošanas likums definēja Spāniju kā katolisku monarhiju ar Franko kā mūža reģentu, valsts galvu un bruņoto spēku virspavēlnieku. Franko sev piešķīra brīvas tiesības izvēlēties nākamo karali. Izveidoja Reģentūras padomi un Valsts padomi, kurās darbojās parlamenta priekšsēdētājs, armijas pārstāvji, katoļu garīdzniecība un falangas pārstāvji. Pret šādu monarhijas modeli protestēja Burbonu un Karlistu troņa pretendenti, kas tika ignorēti. 1947. gada 6. jūlijā šo likumu paketi apstiprināja referendumā, tādējādi Franko starptautiski varēja demonstrēt, ka viņa diktatūra ir leģitīma. Lai panāktu iedzīvotāju dalību referendumā, tiem bija jāuzrāda savas pārtikas kartītes, kuras vēlēšanu iecirknī apzīmogoja.
1947. gada Mantošanas likums un falangistu atvirzīšana no vadošajiem amatiem bija domāta, lai pasaulei rādītu režīma mēreno dabu. Vienlaikus sliktās attiecības ar ārvalstīm tikai pastiprināja Franko nepieciešamību pēc valsts ekonomiskās autarķijas. Spānijai lielu palīdzību pirmajos pēckara gados sniedza Argentīnas diktators Huans Perons, kurš izsniedza ievērojamus finanšu kredītus un piegādāja kviešus.
Attiecības ar Rietumiem
PSRS īstenotā Austrumeiropas sagrābšana, pilsoņu karš Grieķijas Karalistē, komunistu izslēgšana no Francijas un Itālijas valdībām aizsāka Auksto karu, kurā Spānija kļuva svarīga kā Rietumu sabiedrotā. Franko sevi pozicionēja kā Eiropas pirmo antikomunistu. Lai arī Spānija nesaņēma ielūgumu saņemt palīdzību Māršala plāna ietvaros un netika uzaicināta NATO dibināšanā, situācija ātri mainījās par labu diktatūras turpmākai pastāvēšanai.
1946. gada 1. martā Francija slēdza savu robežu ar Spāniju. 1946. gada 4. martā ASV, Lielbritānija un Francija pieņēma rezolūciju, ka Spāniju nevar uzņemt ANO tik ilgi, kamēr turpinās Franko diktatūra. Taču neviena no lielvalstīm nebija gatava sākt bruņotu uzbrukumu Spānijai, un pagrīdes pretestības kustības apbruņošana nozīmētu jaunu pilsoņu karu. 1946. gada 20. novembrī ASV vēstnieks pameta Spāniju un 12. decembrī ANO nobalsoja par Spānijas diplomātisko boikotu, valstīm atsaucot savus vēstniekus no Madrides. Rietumvalstis skaidri norādīja, ka papildus diplomātiskajām sankcijām nesekos militāra rīcība.
1947. gada 17. novembrī PSRS ierosinātā ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija par vēršanos pret Franko režīmu neguva rietumvalstu un Latīņamerikas atbalstu. 1948. gada 10. februārī Francija atvēra robežu. 1950. gada 4. novembrī ANO izbeidza Spānijas diplomātisko boikotu. Valstī pakāpeniski atgriezās lielvaru vēstnieki. 1951. gada 16. aprīlī ASV valdība apstiprināja iepriekš noraidīto 62,5 miljonu USD aizdevumu Spānijai.
1953. gada 18. novembrī Spānija kļuva par UNESCO locekli, pirmo reizi iekļaujoties kādā no pēckara demokrātiskās pasaules organizācijām. 1953. gada 27. augustā tika noslēgts konkordāts ar Vatikānu.
1953. gada 26. septembrī Spānija un ASV noslēdza Madrides līgumu par ASV militāro bāzu izvietošanu valstī un 226 miljonu USD aizdevumu. Franko diktatūra turpmāk bija drošībā.
Atsākās sadarbība ar Eiropas valstīm. Spāniju uzaicināja piedalīties 1951. gadā izveidotajā Eiropas Lauksaimniecības komūnā un 1955. gadā Spānija pievienojās OEEC.
1955. gada 14. decembrī Spāniju uzņēma ANO. 1956. gada 7. aprīlī Spānija atzina Spāņu Marokas neatkarību, taču saglabāja kontroli pār vairākām piekrastes pilsētām. Franko sludināto tēzi par to, ka daudzpartiju demokrātija nav dzīvotspējīga, šķietami apliecināja Francijas Ceturtās republikas sabrukums un Šarla de Golla prezidentālās republikas izveidošana.
Ideoloģijas beigas
1951. gada 12-13. martā Barselonā notika ģenerālstreiks, kas sākās kā vietējo falangistu rīkota akcija pret sabiedriskā transporta biļešu cenu pieaugumu, taču izvērtās plašā iedzīvotāju protestā pret režīmu. 1952. gada 1. aprīlī beidzās Pilsoņu kara laikā ieviestā pārtikas kartīšu sistēma.
1952. gadā, redzot autarķijas izraisītās problēmas, režīms daļēji samazināja valsts kontroli pār ekonomiku, taču arī šāds ekonomikas modelis radīja problēmas. Neapmierināti ar situāciju valstī, 1956. gada februārī Madrides Universitātes studenti sarīkoja nemierus.
Falangas vadītājs Hosē Luiss Arese piedāvāja konservatīvu programmu, kas vēl vairāk nostiprinātu kontroli pār ekonomiku, saglabātu korporatīvās valsts modeli un nepieļautu tālāku liberalizāciju. Šiem piedāvājumiem pretojās monarhisti un katoļi, kam falangas iejaukšanās ekonomikā un valsts kapitālisms šķita gandrīz komunistisks. Franko noraidīja pēdējos falangistu piedāvājumus ekonomikas kontrolei un nolēma, ka režīma stabilitātei nepieciešamas pārmaiņas.
1957. gada 25. februārī Franko veica izmaiņas valdībā, kas aizsāka neatgriezenisku pagriezienu ekonomikā. Lai risinātu inflācijas un ārējās tirdzniecības problēmas, valdībā iekļāva vairākus tehnokrātus, ministrus, kas piederēja katoļu Opus Dei ordenim. Sākotnējās reformas nedeva rezultātus, jo nemainījās valsts kapitālisma sistēma. Viņi sāka izstrādāt reformas, kas ieviestu liberālo kapitālismu Spānijā.
Pārmaiņas valdībā nenozīmēja Franko personīgo uzskatu maiņu, taču viņš saprata, ka valstij un režīmam ir nepieciešama modernizācija. Kā visi diktatori, Franko veicināja dažādu režīma frakciju savstarpējās cīņas par ietekmi. Franko samazināja falangistu ietekmi valdībā, taču vienlaikus nepieļāva pārlieku karlistu, monarhistu, katoļu un tehnokrātu ietekmes pieaugumu.
Franko pārveidoja Falangu, kuras ideoloģija un atbalsts viņam vairs nebija nepieciešams. 1958. gada 29. maija likums pasludināja Falangas jauno ideoloģiju. Notika atkāpšanās no visiem vecajiem fašisma principiem, uzsvaru liekot uz katolismu un patriotismu. Partiju turpmāk oficiāli sauca tikai par Nacionālo kustību vai Kustību. Valdībā ietekmi zaudējušie falangisti uzskatīja Opus Dei tehnokrātus par režīma ideālu nodevējiem, kurus interesē tikai rietumu kredīti. Franko ļāva falangistu presei kritizēt Opus Dei tehnokrātus, lai viņi savu stāvokli valdībā neuzskatītu par pārāk drošu.
Ekonomikas reformas izraisīja recesiju, kas ilga no 1957. līdz 1962. gadam. 1958. gada martā Barselonā un Astūrijas ogļu šahtās atkal notika plaši streiki. Valdība reaģēja, izsludinot četru mēnešu ārkārtas stāvokli.
Stabilizācijas plāns, 1959
1958. gadā valsts bija bankrota priekšā. Spānijas banka prognozēja, ka izsīkstot valdības finanšu rezervēm, 1959. gada vidū iestāsies valsts bankrots. Trīs Opus Dei ministri valdībā sagatavoja rīcības programmu, kas paredzēja atteikšanos no autarķijas. 1959. gada 30. jūnijā Spānija iesniedza IMF un OEEC savu reformu plānu, apmaiņā pret kuru cerēja saņemt finanšu palīdzību. Šo plānu 22. jūlijā oficiāli pieņēma kā Stabilizācijas plānu. Plāns ierobežoja inflāciju, samazināja valsts un privāto kredītu izsniegšanu, izbeidza valdības subsīdijas uzņēmumiem un ierobežoja kopējos valdības tēriņus. Pesetas kursu devaluēja no 42 uz 60 pesetām par 1 USD, kas veicināja spāņu produktu eksportu. Ātri izbeidza falangistu radītos ekonomikas modeli, un jau 1962. gadā Spānijā sākās ekonomikas brīnums, kas turpinājās līdz 1973. gada pasaules naftas krīzei. Lai arī ekonomika tika liberalizēta, režīms turpināja īstenot algu indeksāciju atbilstoši inflācijai un saglabāja Spānijas tirgu aizsargājošos importa tarifus.
Iekšpolitika
1959. gada 1. aprīlī Franko atklāja Kritušo ielejas memoriālu, kas veltīts Pilsoņu karā kritušajiem, lai arī galvenokārt tur bija apbedīti nacionālisti. Monumenta, kura virsotnē ir 150 metrus augsts krusts, celtniecībā nodarbināja republikāņu karagūstekņus, kam par nostrādātā darba dienām samazināja ieslodzījuma laiku. Šeit apglabāja Falangas dibinātāju Hosē Antonio Primo de Riveru, un vēlāk arī pašu Franko.
1959. gada 23. decembrī Dvaits Eizenhauers kļuva par pirmo ASV prezidentu, kas oficiālā vizītē apmeklēja Franko. 1962. gada 9. februārī Spānija lūdza Eiropas Ekonomisko kopienu sākt sarunas par sadarbību. 1962. gada pavasarī valstī notika vairāki ogļraču streiki un opozīcijas protesti.
Mazzalves pagasts
Mazzalves pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos, Sēlijā, Mēmeles kreisajā krastā, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Zalves, Pilskalnes un Daudzeses pagastiem, kā arī Bauskas novada Kurmenes un Valles pagastiem.
Franko diktatūra Spānijā
Iekšpolitika
1962. gadā par informācijas un tūrisma ministru iecēla Manuelu Fragu Iribarni, kura vadībā sākās Spānijas tūrisma veicināšanas kampaņas un valsti sāka apmeklēt miljoniem ārzemnieku. Fraga arī nedaudz atviegloja cenzūru presē un kino. Par spīti Franko vietnieka, Karero Blanka iebildumiem, Fraga panāca 1966. gada 15. marta Preses likuma pieņemšanu, kas atcēla iepriekšējo cenzūru, taču saglabāja neformālu cenzūru un dažādus sodus par tās pārkāpšanu. 1967 gadā laikrakstu tirāžas sasniedza 2,5 miljonus. Izdevniecību skaits pieauga no 420 1940. gadā līdz 915 1971. gadā. 1970. Spānijā izlaida 19 717 grāmatas ar kopējo tirāžu virs 170 miljoniem.
1963. gada 20. aprīlī izpildīja nāvessodu Spānijas Komunistiskās partijas biedram Grimau, kas bija nelegāli atgriezies Spānijā, lai organizētu komunistu pagrīdi. Nāvessodu viņam piesprieda par Pilsoņu kara laikā Barselonas cietumā pastrādātiem noziegumiem pret nacionālistu karagūstekņiem. Policijas funkcijas pildošās Civilās gvardes priekšnieks atteicās piešķirt gvardistus Grimai nāvessoda izpildei un to nācās izpildīt brīvprātīgajiem no armijas.