cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kārlis Eņģelis
Kārlis Eņģelis (dzimis ) ir latviešu jurists un politiķis, bijis 11. Saeimas deputāts. Pārstāv partiju "Vienotība", iepriekš bijis Reformu partijas biedrs.
Biogrāfija
Izglītību ieguvis Rīgas Centra humanitārajā ģimnāzijā un Latvijas Universitātē.
Apollo 8
Apollo 8 bija NASA Apollo programmas otrais pilotējamais lidojums. Kosmosa kuģis tika palaists 1968. gada decembrī. Tā apkalpe Frenks Bormans, Džeimss Lovels, Viljams Enderss kļuva par pirmajiem cilvēkiem, kas aplidojuši apkārt Mēnesim.
Kārlis Eņģelis
Politiskā darbība
2011. gadā pievienojies "Zatlera Reformu partijai" (ZRP). No šīs partijas saraksta kandidēja ārkārtas vēlēšanās, kur arī tika ievēlēts 11. Saeimā no Rīgas vēlēšanu apgabala. 2013. gada nogalē kļuva par Izglītības un zinātnes ministrijas parlamentāro sekretāru.
Apollo 8
Sākotnēji Apollo 8 lidojumā bija plānots Zemes orbītā izmēģināt mēness moduli. Pēc tam, kad 1968. gada vasarā kļuva skaidrs, ka Mēness modulis būs gatavs ne agrāk kā 1969. gada martā, tika nolemts ar Apollo 8 veikt Mēness aplidojumu bez mēness moduļa. Šādai plāna maiņai iemeslu radīja arī PSRS veiktie bezpilota kosmosa kuģa Zond Mēness aplidojumi ar atgriešanos uz Zemes, kas radīja satraukumu, ka Padomju Savienības kosmonauti varētu pirmie aplidot Mēnesi.
Kārlis Eņģelis
Politiskā darbība
2014. gada maijā pārgājis uz partiju "Vienotība", no kuras saraksta kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, bet netika ievēlēts. Pēc tam bijis finanšu ministra Jāņa Reira padomnieks, saglabājot J. Reira padomnieka amatu arī pēc tam, kad viņš ieņēma labklājības ministra amatu. Kandidēja 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās un 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gadā (no apvienības "Jaunā Vienotība"), taču abas reizes neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Apollo 8
Apkalpe
Dublējošā apkalpe:
Sākotnēji Frenks Bormans, Maikls Kolinss un Viljams Enderss bija iekļauti Apollo 9 pamatapkalpē. Šajā lidojumā, līdzīgi kā Apollo 8, bija plānots Zemes orbītā izmēģināt mēness moduli. Pēc tam, kad 1968. gada vasarā kļuva skaidrs, ka mēness modulis būs gatavs ne agrāk kā 1969. gada martā, tika nolemts ar Apollo 8 veikt Mēness aplidojumu bez mēness moduļa. Savukārt, tā kā Apollo 8 Džeimsa Makdivita apkalpe bija daudz laika pavadījusi, trenējoties ar mēness moduli, tika nolemts apmainīt Apollo 8 un Apollo 9 apkalpes vietām. Jūlijā Kolinsam medicīniskās apskates laikā konstatēja kakla diska trūci, un viņa vietā par komandmoduļa pilotu tika iecelts Džeimss Lovels.
Lai gan Viljams Enderss formāli bija mēness moduļa pilots, šajā lidojumā pats mēness modulis netika sūtīts.
Lidojuma gaita
[[Attēls:Apollo-8-mission-profile.png|thumb|left|upright=1.5| 21. decembris 12:51 (UTC): starts
—15:47 (2h56m): ieiešana trajektorijā uz Mēnesi
24. decembris 09:59 (2d21h08m): ieiešana Mēnes orbītā (10 apriņķojumi)
25. decembris 06:10 (3d17h19m): ieiešana trajektorijā uz Zemi
27. decembris 15:37 (6d02h46m): ieiešana Zemes atmosfērā
—15:51 (6d03h00m): nosēšanās okeānā. ]] Apollo 8 tika palaists 12:51:00 UTC ar nesējraķeti Saturn V no Kenedija kosmosa centra starta laukuma LC-39A. Sākotnēji Apollo 8 tika ievadīts 185 × 100 km orbītā ar slīpumu 32,51°.
15:47 UTC tika veikta raķetes trešās pakāpes S-IVB 318 sekunžu ilga darbināšana, kas komandmoduli ar servisa moduli ievadīja stipri izstieptā Zemes orbītā tā, lai Mēness gravitācija varētu to satvert. Pēc manevra S-IVB atdalījās. Lidojuma vienpadsmitajā stundā attālumā no Zemes tika veikts 2,4 sekunžu trajektorijas korekcijas manevrs. Aptuveni 55 stundas 40 minūtes pēc starta kosmosa kuģis iegāja Mēness gravitācijas ietekmes zonā. 62. lidojuma stundā tika veikts otrais trajektorijas korekcijas manevrs.
24. decembrī 09:59 UTC, 69. stundā pēc starta, kad Apollo 8 bija Mēness otrā pusē, tika veikts Mēness orbītā ieiešanas manevrs. Galvenais dzinējs darbojās 46,5 sekundes, ievadot kosmosa kuģi orbītā ap Mēnesi: 113 × 312 km ar apriņķošanas periodu 2 stundas 10 minūtes. Pēc diviem apriņķojumiem, 73 stundas 35 minūtes pēc starta tika veikta 9 sekunžu dzinēja iedarbināšana, aposēliju samazinot līdz 113 kilometriem. 10. apriņķojuma laikā, 25. decembrī 06:10 UTC, 89 stundas 19 minūtes pēc starta tika veikts manevrs, lai ieietu trajektorijā uz Zemi. Atpakaļceļā, 105. lidojuma stundā tika veikts korekcijas manevrs.
27. decembrī, 146 stundas 31 minūti pēc starta komandmodulis atdalījās no servisa moduļa; 15:37 UTC tas iegāja Zemes atmosfērā. 15:51 UTC Apollo 8 Klusajā okeānā, 5 km no aviācijas bāzes kuģa USS Yorktown.
Odesa
Odesa (uk) ir pilsēta Ukrainas dienvidrietumos pie Melnās jūras, apgabala centrs. Visos pastāvēšanas laikos bijusi svarīga jūras osta. Kūrortpilsēta. Odesas rajona centrs.
Odesai vēsturiski ir Dienvideiropas ostas pilsētas raksturs ar būtisku ebreju, armēņu, grieķu un citu tautu ietekmi pilsētas dzīvē. Tā visos laikos bijusi mūziķu, jūrnieku un kontrabandistu pilsēta. Slavena ar savu «Odesas humoru».
Sergejs Eizenšteins filmā "Bruņukuģis "Potjomkins"" ir padarījis slavenu vienu no Odesas arhitektūras elementiem - Potjomkina (kādreiz Rišeljē) kāpnes.
Arī mūsdienās Odesas ekonomika balstās uz ostām un tūrismu. Šeit atrodas lielākais tirgus Austrumeiropā. Daudzām pilsētas leģendām apvīts Odesas rajons Moldavanka, bet pazīstamākā iela ir Deribasovskaja.
Vēsture
Ostas pilsētu dibināja Krievijas Impērijas ķeizariene Katrīna II, lai nodrošinātu Krievijas ārējo tirdzniecību caur Melno jūru. Pilsēta strauji auga un 1894. gadā tā bija ceturtā lielākā Krievijas Impērijā (aiz Sanktpēterburgas, Maskavas un Varšavas). No 1816. līdz 1879. gadam Odesai bija brīvpilsētas statuss un raibs etniskais sastāvs. Krimas kara laikā pilsētu bombardēja angļu un franču kara flote.
19. gadsimta beigās 37% no Odesas iedzīvotājiem bija ebreji. Ebreju grautiņu dēļ (1821, 1859, 1871, 1881, 1905) daudzi Odesas ebreji devās uz Palestīnu un tā kļuva par cionisma centru. 1905. gada revolūcijas laikā ostā notika sacelšanās uz bruņukuģa "Potjomkins". Pilsoņu kara laikā Odesu ieņēma Centrālās Radas karaspēks, tad franču karaspēks, Sarkanā armija, Baltā armija, līdz 1920. gadā atkal Sarkanā armija.
Otrā pasaules kara laikā par Odesu noritēja sīvas cīņas, un no 1941. līdz 1944. gadam tā bija rumāņu pārvaldītās Transnistrijas sastāvā.
Cilvēki
Odesā dzimuši vai dzīvojuši:
Schlock
Schlock var būt vāciskais nosaukums:
Karuns Čandhoks
Karuns Čandhoks (pa, Karun Chandhok; dzimis Madrasā, Indijā) ir Indijas autosportists. No. līdz. gadam piedalījies Formula 1 pasaules čempionātā.
Sākums (2000—2009)
2000. gadā Čandhoks kļuva par Indijas čempionu, uzvarot 7 no 10 Formula Maruti sacīkstēm. Nākamajā gadā viņš izcīnīja titulu Formula 2000 Asia, kļūstot par visu laiku jaunāko čempionāta uzvarētāju.
2002. gadā Čandhoks sāka piedalīties Lielbritānijas F3 un ieguva 6. vietu savā klasē. Nākamajā gadā viņš pacēlās uz 3. vietu klasē, bet 2004. gadā, Lielbritānijas F3 pamata klasē bija četrpadsmitais. Sezonu viņš noslēdza World Series by Nissan čempionātā, kur piedalījās divās sacīkstēs un regulāri finišēja labāko pieciniekā. 2005. gadā Čandhoks aizvadīja daļu sezonas Formula Renault 3.5 un piedalījās A1 Grand Prix, kur aizvadīja daļu sezonas, līdz par Indijas vienības pilotu kļuva Armāns Ebrahims.
2007. gadā Čandhoks sāka piedalīties GP2. Sezonas beigās viņš sāka izcīnīt punktus un Beļģijā arī izcīnīja pirmo uzvaru. Starpsezonā viņš testēja Red Bull Formula 1 mašīnu. Nākamajā sezonā Čandhoks uzvarēja vēl vienā sacīkstē, ieguva 10. vietu kopvērtējumā un ieguva balvu par labāko braukšanas stilu. Novembrī Čandhoku ielūdza BRDC, kur viņš kļuva par pirmo organizācijas biedru no Indijas. 2009. gadā Čandhoks bieži izstājās un ieguva tikai 10 punktus, izcīnot 18. vietu kopvērtējumā.
Formula 1 (2010)
Čandhoku ilgstoši saistīja ar vietu Force India, kur viņš bija viens no kandidātiem uz testpilota vietu. . gadā viņš noslēdza līgumu ar Hispania.
Tukums II
Tukums II jeb Tukums 2 ir viena no divām Tukuma pilsētā esošajām dzelzceļa stacijām. Tā atrodas netālu no Tukuma rietumu robežas. Pie Rīgas un Jelgavas virziena sliežu izvērsuma ir Zemītes ielas (P121) pārbrauktuve. Tukums II ir mezgla stacija, kurā savienojas dzelzceļa līnijas no Rīgas, Ventspils un Jelgavas. Tukumā II beidzas elektrificētā līnija no Rīgas un šeit ir elektrovilcienu maršruta Rīga—Tukums II galapunkts. Ventspils un Jelgavas virzienos pastāv tikai kravas satiksme.
Stacija atrodas Stacijas ielā. Saglabājusies sākotnējā koka stacijas ēka, kā arī neliela tvaika lokomotīvju depo (apkopes punkta) ēka. Stacijas ēkas vienā pusē izvietota uzgaidāmā telpa un kase, bet otrā dzelzceļu apkalpojošā vienība. Tukums II stacijā pietur tikai elektrovilcieni, kas brauc dzelzceļa līnijā Rīga—Tukums II. Šobrīd no Rīgas un atpakaļ kursē vienpadsmit vilciena reisi, kas ir par diviem mazāk nekā uz staciju Tukums I. Tuvākā stacija ir Tukums I, kura atrodas apmēram trīs kilometru attālumā. Ceļā starp tām ir jāpavada piecas minūtes, bet līdz Rīgai ir jābrauc gandrīz pusotra stunda. Maksa par biļeti līdz Rīgai 2009.gadā bija viens lats un astoņdesmit pieci santīmi, bet 2018. gadā — 2 eiro un 40 centi. Tukums II ir D biļešu zonas gala stacija.
Pie stacijas ir divi peroni un kopumā seši dzelzceļa sliežu ceļi. No Ventspils (rietumu puses) nāk viena dzelzceļa līnija, bet austrumu pusē tālāk dzelzceļš turpat aiz Zemītes ielas sazarojas divos virzienos. Viens no tiem ved uz Jelgavu, bet otrs uz Tukuma pusi. Jelgavas virzienā iet tikai preču vilcieni. Apkārt stacijai atrodas vairāki rūpniecības un kokapstrādes uzņēmumi. Daži no tiem izmanto arī dzelzceļu, lai transportētu savas preces. Turpat arī atrodas dažas mājas un daudzdzīvokļu ēkas, tomēr lielāko daļu aizņem rūpniecībai domātās teritorijas. Tuvākās apdzīvotās vietas ir Veļķi un Lauktehnika, kas ir Tukuma pilsētas daļas. Attālums līdz tām ir apmēram kilometrs. Stacijā biļešu kase ir slēgta.
Dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II
Dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II ir dzelzceļa līnija Latvijā, kas savieno Jēkabpils pilsētu ar Rēzeknes pilsētu. Līnija ir 95 km gara, tajā ir viens sliežu ceļš. Pa līniju kursē 2 pasažieru vilcienu Rīga—Zilupe pāri dienā (1990. gados kursēja 3 pāri dienā) + brīvdienās 1 pāris maršrutā Rīga—Rēzekne II, kā arī apvienotais starptautiskais vilciens maršrutā Rīga—Maskava/Rīga—Sanktpēterburga. Pēc 2013./2014. gada grafika līnijā kursē 28 kravas vilcienu pāri diennaktī.
Dzelzceļa līnija tika atklāta 1901. gadā, reizē ar posmu Krustpils—Zilupe, kas bija daļa no toreizējās privātās dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava.
Daugerūts
Daugerūts jeb Dangerūts (latīņu: Daugeruthe, Dangeruthe, lietuviešu: Dangerutis), viens no agrīnās Lietuvas kunigaišiem, Lietavas valdnieks. Pieminēts Indriķa hronikas aprakstos par 1209.-1213. gada notikumiem Livonijā.
Daugerūta pārvaldītā teritorija atradās Daugavas kreisajā krastā, robežojoties ar Jersiku un Sēliju. Daugerūta rezidence atradusies Senajā Daugelišķu (Senasis Daugėliškis) pilskalnā netālu no tagadējās Ignalinas pilsētas.
Daugerūts bija Jersikas valdnieka Visvalža sievastēvs un sabiedrotais cīņās ar krustnešiem un to vasaļiem Tālavas letgaļiem un Daugavas līviem. Valdnieku ģimeņu laulība norāda uz ciešo Jersikas un Lietavas sadarbību šajos gados. Daugerūts centās izveidot vēl plašāku koalīciju pret krustnešu Livonijas bīskapu Albertu un Zobenbrāļu ordeni, iekļaujot tajā arī Novgorodas kņazu Mstislavu Mstislaviču, laikā, kad 1213. gadā notika lietuviešu karagājieni uz Tālavu un Lielvārdi. Atgriežoties no sarunām Novgorodā, Daugerūtam uzbruka Cēsu Bertolda kareivji un ieslodzīja viņu Cēsu pilī.
Lai arī Cēsīs ieradās leišu delegācija, kas veica sarunas par Daugerūta izpirkšanu no gūsta, viņš neskaidros apstākļos tika nogalināts vai izdarīja pašnāvību. Iespējams, ka viņa nāve izraisīja otro karu pret Jersiku (1214) un trešo karu pret Jersiku (1215), kuros iesaistījās arī leišu karaspēks.
Baltkrievu vēsturnieks Vjačaslavs Nasēvičs izteicis hipotēzi, ka Daugerūts bijis lietuviešu dižkunigaiša un pirmā Lietuvas karaļa Mindauga tēvs Indriķa hronikā kunigaitis Tranaitis vēršas pie karaļa Mindauga ar vārdiem: "Tēvs tavs liels karalis bija, kādam mūsu laikos līdzvērtīgu neatrast".
Daugerūta sagūstīšana un nāve aprakstīta Raiņa dzejolī "Daugava. Sērdieņu dziesma".
Ārons Brukss
Ārons Džemals Brukss (dzimis Sietlā, Vašingtonas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2014) pārstāv NBA klubu Čikāgas "Bulls".
Karjera
Ā. Brukss pēc veiksmīgas augstskolu basketbola karjeras Oregonas universitātē tika izraudzīts 2007. gada NBA drafta pirmajā kārtā ar kopējo 26. numuru (Hjūstonas "Rockets"). Pirmo sezonu NBA ar 0. numuru spēlējošais aizsargs aizvadīja tikai kā rezervists, bet savā otrajā profesionāļa sezonā, pēc tam, kad komanda aizmainīja pamatsastāva saspēles vadītāju Raferu Elstonu, Ā. Brukss ieņēma vietu pirmajā pieciniekā un pārliecinoši organizēja "Rockets" spēli. Katrā no karjeras pirmajām trim sezonām ievērojami pieauga gan spēlētāja rezultativitāte, gan iedoto piespēļu skaits un vidējais spēlēs laiks. Sevišķi izcili spēlētājs aizvadīja 2009. gada play-off spēles, tai skaitā vienā no Rietumu konferences pusfināla sērijas spēlēm gūstot savā karjerā tobrīd augstāko punktu skaitu — 34. Neraugoties uz pašaizliedzīgo "Rockets" spēli, konferences finālā gan iekļuva Losandželosas "Lakers".
2010. gada janvārī uzvarā pret Minesotas "Timberwolwes" uzstādīja karjeras rezultativitātes rekordu — 43 punkti vienā spēlē, savukārt martā, spēlē pret Memfisas "Grizzlies" viņš iemeta 7 no 7 trīspunktu metieniem, uzstādot līgas rekordu. Pēc sezonas viņš tika atzīts par līgas progresējušāko spēlētāju.
Nākamajā sezonā Ā. Brukss cīnījās ar traumām un tās otrajā pusē tika aizmainīts uz Fīniksas "Suns" pret Goranu Dragiču un pirmās kārtas drafta tiesībām. 2011. gada lokauta laikā Ā. Brukss spēlēja Ķīnā, kur palika visu sezonu un tika līdz finālsērijai kluba Guangdong Southern Tigers sastāvā.
NBA Ā. Brukss atgriezās 2012. gada rudenī un spēlēja Sakramento "Kings", pēc tam atgriezās Hjūstonas "Rockets" (2012–2014) un spēlēja arī Denveras "Nuggets", taču iepriekšējā augstajā līmenī spēlēt vairs nespēja. 2014. gada jūlijā viņš noslēdza līgumu ar Čikāgas "Bulls".
Artūrs Šnābels
Artūrs Šnābels (de, dzimis, miris ) bija ebreju izcelsmes austriešu pianists un komponists. Pazīstams ar Bēthovena un Šūberta klaviermūzikas izpildījumu.
Dzimis 1881 .gadā Austroungārijā. Mācījās Vīnē. 1900. gadā pārcēlās uz Berlīni, kur uzsāka profesionāla painista karjeru. Pēc nacistu nākšanas pie varas, pārcēlās uz Lielbritāniju, bet 1939. gadā — uz ASV. 1944. gadā kļuva par ASV pilsoni. Pēc kara turpināja koncertēt Eiropā un Amerikā.
Šūberts
Šūberts var būt:
Auto Avio Costruzioni 815
Auto Avio Costruzioni 815 (AAC Tipo 815) bija pirmais automobilis, kuru pilnībā izstrādāja un uztaisīja Enco Ferrāri. Līgumsaistības ar bijušo darba devēju Alfa Romeo neļāva izveidot jebkādu sporta Ferrari auto marku vai nosaukt automobili tā radītāja uzvārdā. Abi 815 piedalījās 1940. gada Brescia Grand Prix sacīkstēs, kur abiem automobiļiem neizdevās finišēt dzinēja problēmu dēļ. Viens no automobiļiem vēlāk tika nodots metāllūžņos, bet otrs pašlaik atrodas auto kolekcijā Itālijā.
Pirmsākums
1939. gada decembrī, Lotario Rangoni pasūtīja AAC uztaisīt un sagatavot sacīkstēm divus sacīkšu automobiļus. Auto bija paredzēti Rangoni un Alberto Askari, lai piedalītos 1940. gada Brescia Grand Prix sacīkstēs, kas bija sacīkšu sērijas Mille Miglia turpinājums, un norisinājās 1940. gada aprīlī. Automobilis tika nodēvēts par AAC Tipo 815.
Uzbūve
815 izstrādāja bijušie Alfa Romeo inženieri Alberto Masimino, Vitorio Belentāni un Enriko Nardi. Modeļa nosaukums "815" apzīmē, ka automobilim ir astoņu cilindru 1,5 litru dzinējs. Šis dzinējs lielākoties ir aizgūts no četru cilindru 1,1 litra dzinēja, kas tika uzstādīts 508 C Balilla 1100 modeļiem. Teorētiski, tie bija divi 508C dzinēji, kas bija salikti kopā viens otra galā, tikai tika izmantoti speciāli izveidots alumīnija dzinēja bloks, kuru uztaisīja Fondērija Kalzoni no Boloņas, lai samazinātu dzinēja svaru. Piecu gultņu kloķvārpsta un sadales vārpsta tika izstrādāta AAC, lai iegūtu tradicionālo astoņcilindru rindas dzinēja gāzu sadales shēmu. Dzinējā izmantoja Fiat gāzu sadales mehānismu, cilindru galvas (divas 508C dzinēja galvas vienam 518 dzinējam) un klaņus. Šis dzinējs bija sava laika augstākās tehnoloģijas ar vienu dzinēja augšā izvietotu sadales vārpstu, diviem vārstiem uz cilindru un daļēju sausā kartera eļļošanas sistēmu. Četri Weber 30DR2 karburatori sasniedza maksimālo jaudu 75 Zs (56kW) pie 5500 apgriezieniem minūtē.
815 izmantoja Fiat četru pārnesumu transmisiju, tikai Fiat veidotos pārnesumus aizstāja ar AAC ražotajiem. Transmisija bija integrēta dzinēja blokā. Automobilim bija neatkarīgā Duboneta piekare ar iebūvētiem amortizatoriem priekšā, bet aizmugurē puseliptiskas lokšņu atsperes un hidrauliskie amortizatori.
Virsbūves darbus veica Carrozzeria Touring izmantojot Itallumag 35, alumīnija magnēzija sakausējumu. Virsbūve ir veidota garenā, plūdenā formā kopā ar riteņu spārniem. Virsbūves svars ir 54 kg. Automobiļa kopējais svars ir 625 kg un maksimālais ātrums gandrīz 170 km/h.
1940. gada Brescia Grand Prix sacīkstes
Divi 815, ar numuriem 020 un 021, tika pieteikti un piedalījās 1940. gada Brescia Grand Prix sacīkstēs, kur bija jānobrauc deviņi ielu trases apļi ar kopējo garumu 166 km. Rangoni un Nardi brauca ar 020 numuru, bet Askari un Džuzepe Minozi ar 021 numuru. 1500 cm3 klasē pirmajā aplī vadībā izvirzījās Askari vadītais automobilis, bet uzreiz pēc izstājās no sacīkstēm, iemesls bija problēmas ar vārstiem. Pēc Askari izstāšanās Rangoni izvirzījās vadībā un uzstādīja savā klasē labākā apļa rekordu, tomēr jau pēc septiņiem apļiem viņš arī izstājās, jo automobilim bija dzinēja problēmas.
Pēc Otrā pasaules kara
Lotario Rangoni nomira Otrā pasaules kara laikā un viņa brālis, Rolando, automobili ar numuru 020 paņēma sev. Automobilis 1958. gada tika nodots metāllūžņos.
Askari vadītais automobilis ar numuru 021, tika pārdots sacīkšu braucējam Enriko Beltračīni, kurš ar šo automobili piedalījās sacīkstēs 1947. gadā. Vēlāk viņš automobili pārdeva muzejam un atpirka to atpakaļ, vēlāk Beltračīni to pārdeva Mario Rigīni. 2006. gadā Tipo 815 ar numuru 021, joprojām bija Rigīni automobiļu kolekcijā.
Galvaspilsētu uzskaitījums
Galvaspilsētu uzskaitījums ir saraksts, kurā ir uzskaitītas visu suverēno valstu galvaspilsētas.
P.S. Nauru nav pilsētu, valsts iedalīta 14 apriņķos. Prezidenta rezidence atrodas Menengā, bet valdības iestādes un parlaments - Jarenā.
Sēlpils pils
Kurzemes hercogu pils sagrauta 1704. gadā, līdz mūsdienām saglabājies vien priekšpils mūra fragments, kas apskatāms uz Daugavas saliņas pie Vecsēlpils.
Pils apraksts
Sēlpils pilskalnā no 1963. līdz 1965. gadam tika izdarīti arheoloģiskie izrakumi Elvīras Šnores un Annas Zariņas vadībā. Tie apliecināja, ka ļaudis Sēlpils pilskalnā uzturējušies jau senā akmens laikmeta beigu posmā — 9. g.t.p.m.ē. Atrasti divi ar šo laiku datējami krama bultu uzgaļi, kas kopā ar atradumiem no Salaspils Laukskolas un vēl trijām vietām uzskatāmi par vissenākajām liecībām par cilvēku uzturēšanos Latvijas teritorijā. Zem Sēlpils ordeņa pils mūra pils drupām konstatēti baltu ciltīm raksturīgi atradumi, attiecināmi uz 1. g.t.p.m.ē. No apmēram 5. gadsimta Sēlpilī konstatējams kultūrslānis ar sēļiem raksturīgiem atradumiem. Intensīvāka dzīve Sēlpilī norisinājās 10. — 12. gadsimtā, kad apdzīvots viss pilskalna plakums. Zem mūra pils drupām konstatētas arī šī laika pilskalna vaļņa paliekas. Tā tuvumā atsedzas 5x5 m lielu dzīvojamo ēku un 3x3 m lielu saimniecības celtņu pamati.
Ordeņa celtā pils pamatā veidoja gareni izstieptu būvi, kuras centrālā daļa (bez priekšpils) pilnīgi saskanēja ar senākajiem sēļu nocietinājumiem, kas bija pieskaņoti dabiskajam Daugavas krasta reljefam. Tipoloģiski pēc novietojuma Sēlpils pilī bija apvienoti divi piļu tipi — kalna un krasta pils. Funkcionāli tā attiecināma uz konventpili, kas sevī apvienoja bruņinieku cietokšņa un klostera uzdevumus. Sēlpils viduslaiku mūra pilī bez paša komtura jeb fogta telpām bija vēl kapela, kapitula telpa ordeņa brāļu sanāksmēm, remters jeb ēdamtelpa, dormitorijs jeb ordeņa brāļu guļamtelpa, kā arī saimniecības telpas. Kapela saskaņā ar tā laika sakrālo celtņu celtniecības principiem, domājams, atradusies pils austrumu pusē.
Livonijas ordeņvalsts laikā
Sēlpili, kuru uzskatīja par sēļu galveno pili, krustnešu karaspēks ielenca 1208. gadā. Pārspēka spiesti, sēļi padevās, ļāvās kristīties un pilī ielaida krustnešus. 1218. gadā pilī apmetās Sēlijas bīskaps Bernhards no Lipes. Livonijas ordeņa Sēlpils cietoksni pēc Vartbergas Hermaņa Livonijas hronikas ziņām ordeņbrāļi cēluši 1373. gadā. Pastāv arī citas versijas par agrāku pils būvniecības laiku 12. vai 13. gadsimtā. Sēlpils pils kādu laiku bija Sēlijas bīskapa Bernharda no Lipes sēdeklis. Lipes Bernharda pēcnācējs bija bīskaps Lamberts. Vēlāk Sēlpils pils atkal nonāca ordeņa rokās līdz pat ordeņa likvidēšanai. 16. gadsimta vidū šeit bija Sēlpils fogtu rezidence. Laikā no 1422. līdz 1559. gadam Sēlpils pilī zināmi 12 fogti. Sēlpils fogtejai bija jādod cilvēki, zirgi un kara materiāli ordenim un arhibīskapam Livonijas kara laikā.
Kurzemes un Zemgales hercogvalsts laikā
17. gadsimta sākumā pie Sēlpils pils pastāvēja pilsēta, kurai hercogs Frīdrihs 1621. gadā apstiprināja policijas kārtības rulli. Sēlpils pilī 1621. gada 25. jūnijā parakstītajā dokumentā bija 10 punkti, precizētas pilsētas robežas un ceļi, paziņots, ka pilsētā lietojami Jelgavas mēri un svari, kā arī noteiktas tirgus dienas. Kara gadījumā vācu namniekiem bija ierādāmas telpas Sēlpils pilī; vietējiem sēļiem, iebraucējiem un svešiniekiem — Sēlpils priekšpilī.
Zviedru-poļu kara laikā Sēlpils pils atkārtoti mainīja saimniekus, nonākot gan poļu un lietuviešu, gan zviedru rokās. 1625. gada vidū Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs ieņēma Kokneses pili, tad pārcēlās pāri Daugavai un aplenca Sēlpili. 28. jūlijā zviedru karavadonis Aksels Banners aicināja pils aizstāvjus padoties. Pēc ķīlnieku apmaiņas un dažu stundu sarunām pils padevās, akorda punktus parakstīja Zviedrijas valsts kanclers Aksels Oksenšerna. Pils iemītniekiem atļāva trīs dienu laikā aiziet ar visu savu mantību, bet pils iekārtu, ieročus un pārtikas krājumus paturēja zviedri. 1626. gada oktobrī pilī notika pamiera sarunas starp Zviedriju un Poliju-Lietuvu, kas gan beidzās bez panākumiem. 1627. gadā Sēlpils pili no jauna ieņēna poļi un to nodedzināja. Nodedzināta tika arī tuvu esošā pilsēta. Kā pili, tā pilsētu drīz vien atjaunoja.
Pēc kariem Kurzemes hercogs lika Sēlpils pili atjaunot. Lai traucētu krievu karaspēka pārvietošanos, Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri Daugavas straumē pie Sēlpils nogremdēja ar akmeņiem pildītas laivas. Lielā Ziemeļu kara laikā cietoksni ieņēma zviedri. 1704. gadā pili no jauna aplenca apvienotais sakšu un krievu karaspēks. Tobrīd Sēlpils pilī bija tikai 200 vīru liels zviedru garnizons. Uzzinot par zviedru papildspēku tuvošanos, pilsētas aplencēji atkāpās un, pēc zaudētās kaujas pie Jēkabpils, aizgāja.
Lai nedotu iespēju krieviem nostiprināties pie Daugavas, 1704. gadā zviedru karavadonis Ādams Lēvenhaupts izlēma Sēlpils pili uzspridzināt. No Rīgas atsūtītie mīnētāji 1704. gada augustā Sēlpils pili uzspridzināja un pilsētu pilnībā nodedzināja. Spridzināšanu vadīja Rīgas garnizona pulkvedis Johans Ādolfs Klodts fon Jurgensburgs, vaļņu nojaukšanas un mīnēšanas darbi ilga vairāk nekā trīs nedēļas, un pēc pils uzspridzināšanas Klodta vienību izmitināja Koknesē.
Pirmā pasaules kara laikā gar Daugavu bija pirmā frontes līnija un pilsdrupas atradās kauju zonā. Pēc Pļaviņu HES uzcelšanas virs ūdens kā saliņa palikusi vien bijušā cietokšņa augstākā daļa.
Asteroīdu josla
Asteroīdu josla jeb asteroīdu lauks ir reģions Saules sistēmā starp Jupitera un Marsa orbītām, kurā atrodas neskaitāms skaits neregulāras formas ķermeņi, kurus sauc par asteroīdiem vai pundurplanētām. Arī šie ķermeņi riņķo ap Sauli. Lielākais objekts asteroīdu joslā ir pundurplanēta Cerera.
Astronomi apgalvo, ka asteroīdu josla ir izveidojusies no Saules sistēmas putekļiem pirms 4,6 miljardiem gadu. Asteroīdi nevarēja izveidoties no kādas planētas Saules gravitācijas dēļ.
Sinta Sprudzāne
Sinta Sprudzāne (bijusi arī Sinta Ozoliņa-Kovale, dzimusi Sinta Ozoliņa Rīgā) ir latviešu vieglatlēte, šķēpa metēja. S. Sprudzānes personiskais rekords ir 64,38 m, tas tika uzstādīts 2013. gada maijā. Viņai iepriekš piederējis Latvijas rekords. Karjeras lielāko daļu trenējusies pie Valentīnas Eidukas, bet kopš 2015. gada trenējas pie Ginta Palameika.
Biogrāfija
Izglītību ieguvusi Latvijas Universitātē.
Bijusi precējusies ar šķēpa metēju Aināru Kovalu, laulībā dzimis dēls. 2016. gadā apprecējusies vēlreiz.
Karjera
2005. gada Pasaules jaunatnes čempionātā viņa izcīnīja 25. vietu ar 39,34 m tālu metienu. 2006. gada Pasaules junioru čempionātā S. Ozoliņa ar 56,38 m tālu metienu izcīnīja 6. vietu, 2006. gada Eiropas kausa sacensībās viņa ar 53,23 m tālu metienu ierindojās 5. vietā. 2007. gadā sportiste izcīnīja sudraba medaļu Eiropas ziemas kausā (55,03 m), kā arī Eiropas junioru čempionātā Hengelo (57,01 m).
2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs S. Ozoliņa kvalifikācijā sasniedza savu un tobrīdējo Latvijas rekordu — 60,13 m. Viņa kļuva par pirmo latvieti, kas jaunās konstrukcijas šķēpu raidījusi tālāk par 60 metriem. Sacensību finālā viņa ar 58,38 m tālu metienu ierindojās 11. vietā. 2008. gada Eiropas kausā S. Ozoliņa izcīnīja sudraba medaļu ar 55,54 m tālu metienu.
2009. gada Eiropas U-23 čempionātā S. Sprudzāne izcīnīja 9. vietu (52,20 m; kvalifikācijā — 54,94 m). 2010. gada Eiropas čempionātā sportiste nekvalificējās finālsacensībām, kvalifikācijā ar 56,11 m tālu metienu paliekot 13. vietā (pirmā vieta, kas nekvalificējās finālam).
2011. gada Pasaules čempionātā viņa startēja neveiksmīgi, ar 58,15 m tālu metienu ierindojoties 18. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņa izcīnīja 6. vietu ar rezultātu 59,34 m. viņa kvalifikācijā ar 58,86 m tālu metienu ierindojās 20. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
2015. gada Pasaules čempionātā Pekinā izcīnīja 7. vietu ar rezultātu 62,20 m (kvalifikācijā 62,81, kas bija viņas sezonas labākais rezultāts).
viņa kvalifikācijā ar 60,92 m tālu metienu ierindojās 14. vietā, tādējādi nekvalificējoties finālam.
Tiesību paraša
Ar tiesību parašām (paražām) saprot rīcības veidu, kas ir noformējies tā ilgstošas pielietošanas laikā un tiek atzīts no valsts puses kā vispārējs noteikums. Vēsturiski kā pirmais tiesību avots izveidojās tiesību parašas. Tādejādi ne katra paraša ir tiesību paraša, bet tikai tā, kura atbilst valsts (sabiedrības) interesēm.
Tiesību parašas bija galvenais tiesību avots vergturu iekārtā un feodālismā, piemēram, talions — nodarīt vainīgajam tādu pašu ļaunumu, ko viņš veicis. Daudzi tā laika tiesību avoti ir sistematizētas tiesību parašas, piemēram, XII tabulu likumi.
Tiesību paraša var darboties, ja ir šādi nosacījumi:
Anglosakšu tiesību lokā parašai jāatbilst arī tādām prasībām kā darbības nepārtrauktība, izmantošana atbilstoši mierīgai vienošanai, saistošs spēks, konkrētība un vienotība (vienāda izpratne).
Tiesību parašas var iedalīt trijās daļās:
Lejasvācu valoda
Lejasvācu valodas attīstību hronoloģiski iedala trijos periodos: sensakšu valoda (8.-11. gs.), viduslejasvācu jeb viduslejvācu valoda (12.-16. gs.) un jaunlejasvācu jeb jaunlejvācu valoda (no 16. gs. līdz mūsdienām).
Sensakšu valoda uzskatāma par patstāvīgu valodu, kas drīzāk līdzīga holandiešu valodai, nevis (mūsdienu standarta vācu valodas priekštecei) augšvācu valodai, taču dažādu iemeslu dēļ tā tuvinājusies ar augšvācu valodu un mūsdienās kļuvusi drīzāk par dialektu.
Tiesību paraša
Tomēr joprojām nozīmīga loma tiesību parašām kā tiesību avotam saglabājas tirdzniecības tiesībās un starptautiskajās tiesībās. Paraša par tiesību avotu, piemēram, ir atzīta ANO 1980. gada Konvencijā par preču starptautisko pirkšanu—pārdošanu.
Lejasvācu valoda
Iezīmes
Lejasvācu valodu neietekmēja tā saucamā augšvācu līdzskaņu pārvirze, tādējādi daudzi lejasvācu vārdi ir līdzīgāki to holandiešu (un arī angļu) analogiem, piemēram:
lejasvācu (holandiešu, angļu) līdzskaņi → augšvācu līdzskaņi
k → ch:
d → t:
taču d → d: (angļu valodā pārvirzījies uz th)
t → s:
t → z:
t → tz:
p → f:
p → pf:
v, w, f → b:
Ietekme uz latviešu valodu
Fonētikas un gramatikas ziņā uz latviešu valodu vislielāko iespaidu atstājušas Baltijas somu valodas, taču vārdu krājuma ziņā, iespējams, neviena valoda nav atstājusi tik lielu ietekmi kā lejasvācu.
Savā monogrāfijā Etimoloģijas vārdnīca Konstantīns Karulis cenšas identificēt precīzu avotu katram ģermānismam, attiecīgi, vai tie ir no lejasvācu, augšvācu vai holandiešu valodas.
Piemēram, latviešu saiklim "un" kā izcelsmi viņš min tieši lejasvācu un (sal. mūsdienu holandiešu en), kas viņaprāt izkonkurēja un aizstāja tajā laikā līdzāspastāvējušos augšvācu und un unde.
Augšvācu dominances iemesli
Vairums autoru min Mārtiņa Lutera bībeles tulkojumu augšvācu valodā kā iemeslu augšvācu valodas dominancei un prestižam tajā laikā.
Tiesību doktrīna
Tiesību doktrīna jeb pazīstamāko tiesību zinātnieku viedoklis lielākajā daļā tiesību sistēmu neveido tiesības to parastajā izpratnē. Tomēr veidojot tiesiskās regulēšanas modeli zinātnisko darbu nozīme ir diezgan liela. Likumdevējs bieži vien ņem vērā tās tendences, kuras jau ir fiksētas zinātnē. Kontinentālajā tiesību sistēmā, piemēram, tiesību principi vispirms tika izstrādāti zinātnes ceļā.
Tiesību doktrīnai ir arī liela nozīme normu izveidē un interpretācijas metodoloģijā un pilnveidošanā. Kontinentālajā sistēmā doktrīna ir viens no nozīmīgākajiem palīglīdzekļiem tiesību normu piemērošanā.
Tomēr doktrīna var būt arī par tiesību avotu formālā nozīmē. Angļu-sakšu tiesību sistēmā tiesu spriedumi bieži vien tiek pamatoti uz zinātnieku viedokļiem.
Islama tiesības vispār balstās uz autoritātes principa un tādēļ seno juristu, islama pazinēju spriedumiem ir oficiāla juridiska nozīme.
Hamadānas ostāns
Hamadānas ostāns (fa) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojies valsts rietumdaļā Zāgrosa kalnu austrumu piekalnē. Ostāna administratīvais centrs ir Hamadāna, lielākās pilsētas ir Hamadāna (473 149), Malājera (153 748), Nahāvanda (72 218) un Tūjserkāna (42 520).
Valters Frīdenbergs
Valters Frīdenbergs (dzimis, miris ) bija latviešu mūziķis un TV raidījumu vadītājs.
Dzīvesgājums
Dzimis 1987. gadā Rīgā, auga vecvecāku ģimenē. Mācījās Rīgas V. Zālīša pamatskolā, Rīgas 1. Bērnu mūzikas skolā un Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā. Dziedāja bērnu vokālajā grupā "Dzeguzīte". Studēja Latvijas Universitātē.
Uzstājās 2005. gada Eirovīzijas konkursā ar Mārtiņa Freimaņa komponēto “The War Is Not Over”, iegūstot 5. vietu. No 2012. līdz 2017. gadam un 2018. gadā vadīja LTV raidījumu "Gudrs, vēl gudrāks" kopā ar Kasparu Ozoliņu, par ko 2018. gadā saņēma balvu kā labākais LTV raidījumu vadītājs.
2017. gada ziemā Frīdenbergs lūdza sabiedrību palīdzēt viņam finansiāli, lai varētu turpināt ārstēšanos no onkoloģiskās slimības Berlīnes Universitātes Šaritē klīnikā Vācijā. Sabiedrības atsaucība bija liela – daudzi atbalstīja viņu cīņā ar ļaundabīgu audzēju. Tomēr pēc šķietami veiksmīga ārstēšanās kursa Vācijā mūziķis atgriezās Latvijā, kur 25. jūlijā viņam veica vēl vienu ķirurģisku operāciju. Miris Latvijas Onkoloģijas centrā.
Mūziķa karjera
2011. gada rudenī kļuva par grupas "Tumsa" vokālistu, aizvietojot 2011. gadā mirušo Mārtiņu Freimani.
Politiskā karjera
Laika posmā no 2008. līdz 2011. gadam bija LPP/LC biedrs, 2011. gadā iestājās Zatlera Reformu partijā (ZRP). No ZRP kandidēja 11. Saeimas ārkārtas vēlēšanās, taču netika ievēlēts.
Wallis
Wallis var būt:
Lahinguvelja
Lahinguvelja (et) ir dzelzceļa pieturas punkts Igaunijā, Harju apriņķa Anijas pagasta Vikipalu ciemā, dzelzceļa iecirknī Ilemiste—Tapa. Lahinguveljas pieturas punkts atrodas 15,2 km attālumā no Aegvīdu, 44 km attālumā no Tallinas un tajā pietur piepilsētas pasažieru elektrovilcienu maršruta Tallina—Aegvīdu—Tallina vilcieni. Starppilsētu pasažieru dīzeļvilcieni Lahinguveljas pieturas punktā apstāšanos neveic.
Vēsture
1939. gadā atklātais dzelzceļa pasažieru pieturas punkts, pieminot Kehras kauju, tika nosaukts par Lahinguvelju (burtiski — ‘Kaujas lauks’). Kehras kauja (1919. gada 4. janvāris) bija nozīmīgs pagrieziena punkts Igaunijas neatkarības cīņu laikā, kurā tika sakauti sarkanās armijas spēki. Kaujas vietu bija iecerēts izveidot par nozīmīgu kara piemiņas vietu ar regulāru skolu mācību ekskursiju un citu interesentu pieplūdumu. No Kehras stacijas piekļuve kaujas vietām bija neizdevīga, tāpēc Tallinas—Tapas dzelzceļa līnijā starp Kehras un Aegvīdu dzelzceļa stacijām tika izveidots pieturas punkts. Kehras kaujas piemiņas vietu tika iecerēts atklāt 1940. gada 23. jūnijā, taču sakarā ar pēkšņo valsts okupāciju tas tā arī nenotika.
Tikai 1957. gada maijā pieturas punktam nosaukumu atņēma, piešķirot 7 km attālumā esošā Vikipalu ciema vārdu.
2009. gadā pēc ilgām diskusijām sākotnējais Lahinguveljas vārds pieturas punktam tika atgriezts.
Kurdistānas ostāns
Kurdistānas ostāns (fa, Ostān-e Kordestān; ku, Parêzgayî Kurdistan) ir Irānas ostāns, Irānas pirmās pakāpes administratīvā iedalījuma vienība. Izvietojusies valsts rietumos Zāgrosa grēdā un tās austrumu priekškalnēs. Ostāna iedzīvotāju vairākums ir kurdi, bet tur dzīvo arī nozīmīgs skaits azerbaidžāņu. Ostāna teritorija aizņem vienu ceturto daļu no kurdu apdzīvotajām Irānas teritorijām.
Robežojas ar Iraku rietumos un Irānas ostāniem: Rietumazerbaidžānu ziemeļos, Zandžānu ziemeļaustrumos, Hamadānu austrumos un Kermānšāhu dienvidos. Ostāna administratīvais centrs ir Sanandadža.
Pēc tautas skaitīšanas datiem 2016. gadā Kurdistānas teritorijā dzīvoja 1 603 011 iedzīvotāju. Ostāns iedalīts 10 šahrestānās. Lielākais iedzīvotāju skaits ir Sanadadžas šahrestānā — 501 400 iedzīvotāji. Lielākās pilsētas ir Sanandadža (412 767), Sageza (165 258), Marīvāna (136 654) un Bāne (110 218).
Tautsaimniecība
Iedzīvotāju galvenā nodarbošanās ir lauksaimniecība un lopkopība, galvenie lauksaimniecības produkti ir kvieši, mieži, kā arī citi graudaugi un augļi. Galvenās rūpniecības nozares ir ķīmiskā, metāla, tekstila, ādas un pārtikas rūpniecība. Kurdistānā ir viens no lielākajiem bezdarba līmeņiem Irānā.
Izglītība un kultūra
Irānas Kultūras mantojuma organizācijā uzskaitītas 211 vēsturiski vai kultūrā nozīmīgas vietas, kas atrodas Kurdistānā. Dažas no tām saglabājušās no Sasanīdu impērijas laikiem.
Fraternitas Arctica
Fraternitas Arctica ir pašlaik vienīgā krievu studentu korporācija pasaulē. Tā dibināta 1880. gadā Rīgā, pie Rīgas Politehnikuma. Fraternitas Arctica krāsas ir zelts-melns-sarkans (deķelī — melns-zelts-sarkans).
Dibināšana
1880. gada 21. oktobrī Rīgā nesen slēgtās studentu korporācijas Borysthenia 15 krāsneši un 11 fehtbodisti, vairums no tiem krievu tautības studenti kopā ar citiem Rīgas Politehnikuma studentiem nolēma dibināt jaunu, šoreiz krievu korporāciju Fraternitas Arctica ar zelts-pelēks-sarkans krāsām.
Tā kā šādas krāsas bija jau citai studentu korporācijai Vācijā, Fraternitas Arctica krāsas mainīja uz zelts-melns-sarkans, bet deķelim melns-zelts-sarkans un devīzi senslāvu valodā P.C.T. (Рцы Слово Твёрдо jeb Turi doto vārdu). Šaržēto konventā (C!C!) Fraternitas Arctica uzņemta 1880. gada 6. novembrī. Tā paša gada 7. novembrī Fraternitas Arctica Konvents saņēma C!C! seniora paziņojumu par uzņemšanu, un šo datumu korporācija arī uzskata par savu dibināšanas dienu. Pēc uzņemšanas Konvents izlēma jautājumu par izšuvumiem uz deķeļa un proti: deķeļa virsdaļas vidū atrodas zeltā izšūts korporācijas cirkelis ar izsaukšanās zīmi, kas darināta no vienpadsmit zelta punktiem, kas simbolizē dibināšanas mēnesi (novembris). Cirķelim apkārt izšūti septiņi vijumi, savienoti nepārtrauktā līnijā, simbolizējot dibināšanas dienu (7). Pirmajā prezidijā ievēlēja šādas amatpersonas: seniors – Dāvids Rihters, vice-seniors - Viktors Brokmilleris, sekretārs –Ivans Jeveckis, oldermanis - Karls Kohs.
Jaunā korporācija, kuras sarakstos bez krieviem ir arī citu tautību locekļi, nostājās draudzīgi pirmo latviešu buršu pusē, kas toreiz cīnījās par tiesībām nēsāt savas krāsas atklāti. Fraternitas Arctica kopā ar poļu korporācijam Arconia un Veletia balsoja par latviešu korporācijas Selonija atzīšanu un uzņemšanu Rīgas C!C!.
Pirmā Pasaules kara laiki un pirmie pēckara gadi
Attīstoties Pirmā pasaules kara notikumiem Latvijā, 1915. gadā Rīgas Politehniskais Institūts (agrāk Rīgas Politehnikuma) tika pārcelts uz Maskavu. Tur pārcēlās arī Fraternitas Arctica un oficiāli darbojās līdz 1916. gada pavasara semestra beigām. Šajā laikā internā dzīve nebija aktīva, jo daudzi bija iesaukti armijā. Revolūcijas sākumā korporācija pārtrauca darbību. Kara un revolūcijas laikos Fraternitas Arctica zaudēja daudz komilitoņu un filistru. Kad 1921. gada decembrī Rīgā dibināja Filistru biedrību, izrādījās, ka korporācijas locekļu skaits samazinājies no 455 uz 55 cilvēkiem.
Starpkaru periods
1922. gada 8. februāri korporācija 3 krāsnešu un viena fehtbodista sastāvā atjaunoja darbību pie Latvijas Universitātes, tā paša gada 31. oktobrī Fraternitas Arctica tika uzņemta Prezidiju Konventā (P!K!). 1922. gada rudens semestrī korporācija uzņēma 26 fukšus. 1940. gada maijā locekļu skaits bija 180. Savā eksterna dzīvē Fraternitas Arctica noslēdza karteļus ar krievu korporāciju Neo-Ruthenia (Sanktpēterburgā), igauņu korporāciju Vironia un krievu korporācijām Fraternitas Slavia, Fraternitas Ruthenia (Tērbatā); krievu korporācijām Fraternitas Slavia, Fraternitas Ergonia, Boeteia (Tallinā); krievu korporāciju Fraternitas Slavia (Prāgā).
Otrā pasaules kara laiki un trimda
1940. gadā padomju varai okupējot Latviju, korporācija darbību pārtrauca. Korporācijas darbība tika atkal atjaunota Vācijā pēc Otrā pasaules kara. Kad Latvijas tautas bēgļu izceļošana uz aizjūras zemēm palielinājās, 1950. gados, Fraternitas Arctica globālais Konvents tika pārcelts uz ASV ar korporācijas kopu Vācijā. Ar 1988. gada 1. janvāri līdz 1990. gada maijam Fraternitas Arctica korporācijas sēdeklis atrodas Kanādā.
Darbības atjaunošana Latvijā
1990. gada 19. maijā 10 Fraternitas Arctica biedri atjaunoja korporācijas darbību Rīgā pie Rīgas Tehniskās Universitātes.
Pašlaik Fraternitas Arctica ir vienīgā krievu korporācija pasaulē. Lai gan Fraternitas Arctica ir krievu korporācija, tās sarakstos ir arī latvieši, vācieši, poļi un citu tautību pārstāvji, kam tuva krievu kultūra. Fraternitas Arctica vienmēr bijusi apolitiska. Fraternitas Arctica mērķis bija un ir arī tagad - savus locekļus audzināt buršu savstarpējā draudzībā, akadēmiskās tradīcijās, atsevišķu tautību saprašanās un savstarpējās cieņas garā. 1924. gada rudens semestrī Fraternitas Arctica prezidēja Prezidiju Konventā, otro reizi 1933. gada pavasara semestrī un trešo reizi 2011. gada rudens semestrī.
Pazīstamākie korporācijas biedri
Starp pazīstamākajiem Fraternitas Arctica biedriem bija:
Patria (studentu korporācija)
Patria ir latviešu studentu korporācija. Patrias krāsas ir gaiši oranžs-zaļš-zelts, simbolizējot devīzi - Par draudzību un darbu, par Tēvijas brīvi.
Vēsture
Organizācijas sākumi ir meklējami Rīgas Latviešu Studentu Savienībā, kas 1908. gadā dibināta pie Rīgas Politehniskā institūta, kā savā ziņā pretstats korporācijām, ko tajos gados uzskatīja par vāciski noskaņotām. Pēc Pirmā pasaules kara un neatkarības cīņām praksē pierādās savādāk - un organizācija savā būtībā arī sāk pieskaņoties korporāciju principiem. 1923. gadā Rīgas Latviešu Studentu Savienība maina nosaukumu uz "Studentu biedrība Patria", un 1926. gada 20. septembra pilnsapulcē nolemj pārveidoties par studentu korporāciju. 1940. gada 13. jūlijā Padomju okupācijas vara slēdz korporācijas un filistru biedrības un to īpašumus nacionalizē. Vēlākajā vācu okupācijas laikā korporācija neatjaunojas, bet tās biedri agrāk dibinātās krājaizdevu sabiedrības "Kasīte" aizsegā tomēr pulcējas. 1948. gada 24. janvārī notiek pirmais Patrias konvents ārpus Latvijas - Valkas nometnē Nirnbergā, Vācijā. Vēlāk pēc emigrācijas patrieši vienojas kopās - galvenokārt ASV, Kanādā, Austrālijā un Zviedrijā. 1990. gada 6. jūlijā notiek pirmā sanāksme Latvijā ar mērķi korporācijas darbību atjaunot.
2009. gada Kārsavas novada domes vēlēšanas
'''2009. gada Kārsavas novada domes vēlēšanas''' notika 2009. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Kārsavas novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 7 kandidātu saraksti, kas veidoti no 116 kandidātiem. Kārsavas novads tika izveidots administratīvi teritoriālās reformas rezultātā, tādēļ šī novada domes vēlēšanas notika pirmoreiz. Kārsavas novadā vēlēšanas notika 6 iecirkņos.
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva Pilsoniskā savienība (27,38%), bet kopā novada domē iekļuva 5 no 7 sarakstiem. Kārsavas novada domes vēlēšanās piedalījās 2 907 vēlētāji jeb 52,79% no balsstiesīgajiem. No vēlēšanu aploksnēm derīgas bija 2 900, bet savu balsi par kādu no sarakstiem atdeva 2 856 vēlētāji.
Kontinentālā hokeja līga
Kontinentālā hokeja līga (KHL) (ru) ir starptautiska hokeja līga, kura dibināta 2008. gadā un kurā spēlē 23 komandas no Krievijas, kā arī pa vienai no Baltkrievijas, Kazahstānas, Ķīnas. Līgas uzvarētāja, neatkarīgi no valsts, kurā klubs atrodas, iegūst Krievijas čempiona titulu, kā arī izcīna Gagarina kausu.
Līga tika izveidota 2008. gadā un tā ir Krievijas Superlīgas mantiniece. Krievijas Superlīga savukārt ir PSRS hokeja līgas un Starptautiskās hokeja līgas mantiniece.
UTC-6
UTC-6 ir identifikators laika nobīdei no UTC par -6. Šo laiku izmanto:
Kontinentālā hokeja līga
Sākums
Pirmā KHL sezona aizvadīta 2008.—2009. gadā, komandu skaits bija 24. Rīgas "Dinamo" spēlētājs Aleksandrs Ņiživijs 2. septembra spēlē pret Habarovskas "Amur" iemeta pirmos vārtus KHL vēsturē. Par pirmās sezonas Gagarina kausa ieguvēju kļuva Krievijas klubs HK Ak Bars no Kazaņas. 2009.—2010. sezonā līgā iestājas Jekaterinburgas "Avtomobilist" klubs, un 2012.—2013. sezonā līgā piedalījas 26 komandas no 7 valstīm.
Formāts
Regulārajā sezonā katra no 28 līgas vienībām aizvada 60 spēles. Katra komanda aizvada četras spēles (divas mājās, divas viesos) ar savas divīzijas komandām, kā arī divas spēles (viena mājās, otra viesos) ar konferences otras divīzijas komandām. Ar pretējās konferences komandām katra vienība regulārajā sezonā aizvada vienu spēli. Regulārās sezonas labākā komanda saņem Kontinenta kausu.
Katras konferences labākās astoņas komandas kvalificējas izslēgšanas kārtai. Katrā kārtā tiek aizvadīta cīņa līdz četrām uzvarām. Neizšķirta gadījumā seko neierobežota ilguma papildlaiks līdz pirmajiem vārtiem. Pēcspēles metieni izslēgšanas spēlēs netiek spēlēti. Izslēgšanas kārtā pāri tiek noteikti pēc konferencē iegūtās vietas, vēl pie tam, otrajā kārtā pāri tiek vēlreiz pārkārtoti atkarībā no izcīnītās vietas regulārajā sezonā. Gagarina kausa finālā tiekas divas spēcīgākās abu konferenču komandas. Uzvarētāja kļūst par Krievijas čempioni, saņemot Gagarina kausu.
Spēlētāji
Līgā startējošajām Krievijas komandām ir noteikts, ka to sastāvā nedrīkst pieteikt vairāk nekā piecus ārzemju spēlētājus, taču katrā mačā uz laukuma doties var vienīgi četri. Šie noteikumi gan neattiecas uz pārējo valstu klubiem līgā. Šo noteikumu dēļ Krievijas hokejistu īpatsvars līgā sasniedz aptuveni 70%, kamēr 16,1% ir Austrumeiropas valstu hokejisti, 4,6% līgas spēlētāju ir skandināvi, bet 4,8% — ziemeļamerikāņi. 2010.—11. sezonā līgā spēlēja hokejisti no 14 dažādām valstīm.
Kausi un balvas
Katru sezonu līga piešķir dažādas balvas un kausus tās labākajiem spēlētājiem un komandām. Līgas čempionei katru sezonu tiek pasniegts Gagarina kauss. Sezonas vērtīgākais spēlētājs iegūst Zelta nūju, bet labākais jaunais spēlētājs — Čerepanova balvu. Tiek apbalvots arī sezonas rezultatīvākais spēlētājs, kā arī rezultatīvākais aizsargs, labākais vārtu guvējs, labākais veterāns, labākais vārtsargs, izslēgšanas kārtas vērtīgākais spēlētājs, kā arī vēl vairāki apbalvojumi. Tiek noteikts arī sezonas labākais treneris, tiesnesis, kā arī kluba prezidents.
Sezonas rekordi
Izslēgšanas kārta
Karjeras rekordi
Regulārā sezona
Izslēgšanas kārta
Alberts Seibins
Alberts Brūss Seibins (en, dzimis, miris ) - ebreju izcelsmes amerikāņu mediķis. Pazīstams kā orālās poliomielīta vakcīnas radītājs.
Dzimis toreizējās Krievijas teritorijā. 1921. gadā emigrēja uz ASV. Studēja Ņujorkā, bet pētījumus veica Cincinnati Universitātē.
Naoto Kans
Naoto Kans (ja, Kan Naoto; dzimis Ubē, Japānā) ir japāņu politiķis, bijušais Japānas premjerministrs. 2010. gada jūnijā, būdams valsts finanšu ministrs, N. Kans tika ievēlēts par Japānas demokrātiskās partijas līderi. Izglītību ieguvis Tokijas tehnoloģiju institūtā.
Pēc vairākkārtējām neveiksmēm 1970. gados notikušajās vēlēšanās N. Kans 1980. gada vēlēšanās ieguva mandātu pārstāvju zemākajā palātā kā Sociālistiskās demokrātu federācijas pārstāvis. 1996. gadā viņš 10 mēnešus bija Japānas veselības un labklājības ministrs. Laika posmā no 2009. gada 16. septembra līdz 2010. gada 6. janvārim N. Kans bija zinātnes un tehnoloģiju politikas, kā arī valsts stratēģijas ministrs; laika posmā no 2009. gada 16. septembra līdz 2010. gada 8. jūnijam viņš pildīja ekonomikas un fiskālās politikas, finanšu ministra, kā arī Ministru prezidenta vietnieka pienākumus. Kopš 2010. gada 8. jūnija viņš bija Japānas premjerministrs. No šī amata atkāpās 2011. gada augustā.
Hroms
Vēsture
Hromu 1797. gadā atklāja franču ārsts un ķīmiķis Luī Nikolā Voklēns (Louis-Nicolas Vauquelin), eksperimentējot ar svina hromātu PbCrO4, bet pilnībā to izolēja tikai gadu vēlāk. Elementa nosaukums (chromium) ir cēlies no grieķu vārda chroma, kas nozīmē "krāsa".
Iegūšana
Dabā hroms tīrā veidā nav atrodams. Nozīmīgākā metode, kā iegūst hromu, ir hroma oksīda Cr2O3 reducēšana ar alumīniju augstā temperatūrā:
Izotopi
Dabiskais hroms sastāv no četriem izotopiem, no kuriem viens (hroms-50) ir ārkārtīgi vāji radioaktīvs (pussabrukšanas periods vismaz 1,3·1018 gadi). Visizplatītākais ir hroms-52 (83,789% no kopējā daudzuma dabā). Hroms-53 ir 9,501% no visa kopējā hroma daudzuma dabā, hroms-54 — 2,365%, bet radioaktīvais hroms-50 — 4,345%.
Sakausējumi
Izplatītākie hroma sakausējumi ir nerūsošais tērauds (Cr 13-30%, C līdz 2,14%, pārējais Fe), hromels (Cr 9-10%, Co 1,0%, pārējais Ni) un nihroms (Ni 65-80%, Cr 15-30%).