cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
1. latviešu strēlnieku brigāde
Ziemassvētku un Janvāra kaujas
1916. gada 23. decembrī (5. janvārī pēc jaunā stila) 5.00 no rīta 1.latviešu strēlnieku brigādes pulki pārrāva vācu nocietinājumu līniju un ieņēma teritoriju vācu aizmugurē apmēram 3 kilometru dziļumā. Tomēr uzbrukums apstājās, jo netika piesūtītas rezerves. 5. janvāra vakarā vairāku vāciešu pretuzbrukumu rezultātā šo frontes pārrāvuma vietu neizdevās noturēt, un strēlnieku daļām bija jāatkāpjas izejas pozīcijās. 1.brigādes zaudējumi šajā kauju dienā vien pārsniedza 2500 karavīru - kritušo, ievainoto un bez vēsts pazudušo.
Pēc ģenerāļa Auzāna aplēsēm 1. latviešu brigādē Ziemassvētku kauju laikā piedalījās 5917 strēlnieki. Kauju laikā krituši, ievainoti un pazuduši bija 62 virsnieki un 2857 kareivji, no tiem 5. janvārī, pirmajā kaujas dienā, 53 virsnieki un 2274 kareivji. Visvairāk virsnieku zaudēja 1. Daugavgrīvas latviešu strēlnieku pulks: kritušus — 3, ievainotus un kontuzētus — 15, pazudušus — 2, kopā — 20 virsniekus; tad 3. Kurzemes latviešu strēlnieku pulks - krituši — 3, ievainoti un kontuzēti 10, pazudis 1, un 4. Vidzemes latviešu strēlnieku pulks: ievainoti 7 virsnieki. Cietušo kareivju skaits vismazākais bija 1. pulkā (591), pārējos pulkos gandrīz vienāds — ap 700 kareivju.
Janvāra kaujas norisinājās no 23. līdz 31. janvārim un tajās līdzās krievu armijas daļām piedalījās 1. latviešu brigāde un 2. latviešu brigādes 5. Zemgales un 6. Tukuma pulks. Pēc ģenerāļa Auzāna aplēsēm Janvāra kaujās 1. latviešu strēlnieku brigādē bija krituši, ievainoti un pazuduši 65 virsnieki (krituši ne vairāk kā 23) un 2736 kareivji, no tiem krituši ne vairāk par 437.
Likvidācija
Pēc Oktobra revolūcijas 1917. gada 30. decembrī 1. latviešu strēlnieku brigāde tika iekļauta jaunizveidotajā latviešu strēlnieku korpusā, kuru komandēja pulkvedis Jukums Vācietis. Korpuss sastāvēja no divām divīzijām, kuras komandēja Gustavs Mangulis un Pēteris Avens. Pēc Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem 1918. gada 6. aprīlī Krievijas Padomju valdība izdeva rīkojumu par latviešu strēlnieku pulku demobilizāciju un latviešu strēlnieku divīzijas izveidi Sarkanās armijas sastāvā.
Stīvena Spīlberga filmogrāfija
Šī ir Stīvena Spīlberga filmogrāfija, sarakstā ir iekļauti viņa režisora, producenta un aktiera darbi filmās. Interesants fakts par Stīvenu Spīlbergu, viņš ļoti rūpējās par sava vārda atpazīstamību. Ja Spīlbergs ir producents vai izpildproducents filmām, kuras pēc paša uzskatiem neatbilst standartiem, tad viņš lūdz, lai izņem viņa vārdu no filmas titriem.
Filmas
Šajā tabulā uzskaitītas filmas, kuru tapšanā piedalījies Stīvens Spīlbergs.
Ienesīgākās filmas
Šis ir desmit ienesīgāko filmu saraksts pēc Box Office Mojo datiem, kurās Spīlbergs ir bijis režisors, scenārists vai aktieris.
Televīzija
(ilgums norādīts kopā ar reklāmas pauzēm)
Avots (nozīmju atdalīšana)
Avots var būt:
Malons
Malons var būt:
Forbes
Forbes ir ASV žurnāls par finansēm un ekonomiku; viens no vispazīstamākajiem un autoritatīvajiem preses izdevumiem par ekonomiku pasaulē. Žurnālu 1917. gadā dibināja Bertijs Čārlzs Forbss. Mūsdienās tiek izdots vairākās pasaules valstīs, arī Latvijā ("Forbes Latvija").
Žurnāla devīze ir "Kapitālista instruments" (en).
Arfa
Arfa (it) ir strinkšķināmais stīgu instruments.
Šis mūzikas instruments bija pazīstams jau senajiem ēģiptiešiem, palestīniešiem, ģermāņiem un citām tautām. Mūsdienās arfai ir 43—49 stīgas. Tās ir uzvilktas uz vertikāla trijstūra rāmja, kuram ir rezonators. Rezonators sastāv no septiņiem pedāļiem arfas pamatnē, kas ļauj iegūt jebkura mažora vai minora tonalitāti. Skaņojums — diatonisks.
Garums
Garums ir priekšmeta izmērs garenvirzienā (parasti vislielākā izmēra virzienā un horizontālā virzienā). Fizikā garums ir attāluma sinonīms.
Garums ir viendimensionāls lielums, atšķirībā no laukuma jeb platības, kas ir divdimensionāls lielums, vai tilpuma jeb apjoma, kas ir trīsdimensionāls lielums.
Gandrīz visās mērvienību sistēmās garuma mērvienības ir pamata mērvienības, no kurām atvasina citas mērvienības. SI sistēmā garuma mērvienība ir metrs.
Hercs
Hercs (Hz) ir periodisku procesu frekvences mērvienība. 1 Hz nozīmē regulāras parādības atkārtošanos reizi sekundē (jeb vienu svārstību periodu sekundē). Frekvences dimensija ir s−1. Tāda pati dimensija ir arī neperiodisku notikumu atkārtošanās frekvencei (sk. bekerels).
Mērvienība nosaukta XIX gadsimta vācu fiziķa Heinriha Rudolfa Herca vārdā un ir viena no atvasinātajām SI mērvienībām.
Hercus visbiežāk lieto elektromagnētisko viļņu un maiņstrāvas frekvences mērīšanai radiotehnikā un elektronikā, kā arī skaņas frekvences mērīšanai akustikā.
Pulkstenis tikšķ ar frekvenci 1 Hz, cilvēka sirds - apmēram 1,2 Hz. Cilvēks spēj sadzirdēt skaņas ar frekvenci no 16 Hz līdz 20 000 Hz (20 kHz).
Gigahercs
Gigahercs (GHz) ir ekvivalents 1 000 000 000 Hz (miljardam hercu). Gigahercu diapazonā darbojas jaunākās paaudzes mobilie telefoni, radari un citas iekārtas. Datortehnikā gigahercos mēra procesoru taktsfrekvenci.
LGK atrakcijas
Projekti
Galvenie uzņēmuma īstenotie projekti vai pasākumu nodrošinājumi ar piepūšamām konstrukcijām ir:
Apples and Oranges
Apples and Oranges ir britu psihodēliskā roka grupas Pink Floyd trešais singls Lielbritānijā, ceturtais singls vispār un pēdējais singls, kura a-pusi sacerējis Sids Barets. Tematiski dziesma ir par meiteni, ko autors saticis lielveikalā. Šī ir viena no retajām grupas dziesmām, kura ir par mīlestību.
Izpildījums televīzijā
Pink Floyd izpildīja šo dziesmu savā pirmajā viesošanās reizē kādā no amerikāņu televīzijas pārraidēm. Vēlāk, kad Baretu jau bija nomainījis Deivids Gilmors, grupa šai dziesmai augļu veikalā Beļģijā nofilmēja arī videoklipu. Lai gan skaņai tika izmantots oriģinālais studijas ieraksts ar Bareta solovokālu, videoklipā redzams, ka lūpas kustina Rodžers Voterss.
Komerciālie panākumi
Apples and Oranges bija pirmais grupas singls, kas neiekļuva Lielbritānijas pārdotāko dziesmu topos, tādēļ Pink Floyd Amerikas izdevēju kompānija Tower Records šī singla vietā izdeva Flaming/The Gnome. Rodžers Voterss singla sliktajos komerciālajos panākumos vainoja producentu Normenu Smitu:
Pārizdevumi
Lai gan abas singla puses bija pieejamas arī Stereo versijā, singls tika izdots Mono, kas bija nekvalitatīvs; arī šis apstāklis bieži tiek vainots neveiksmē. Singla b-puses dziesmas Paintbox Stereo versija pirmo reizi tika izdota 1971. gada izlasē Relics, bet Apples and Oranges Stereo versija tapa pieejama tikai 1974. gadā.
Citāts
Sids Barets, dziesmu raksturojot, ir teicis:
Johans Kristofs Broce
Johans Kristofs Broce (de,  — ) bija Apgaismības laikmeta darbinieks, mākslinieks, gleznotājs, etnogrāfs, vēsturnieks, kas darbojās 19. gadsimta sākumā pašreizējā Latvijas teritorijā.
Rīgas liceja skolotājs (no 1769. gada), vēlāk rektors (no 1801. gada).
Dzīvesgājums
Dzimis 1742. gada 12. septembrī (1. septembrī pēc vecā stila) Gerlicā, Saksijā, sāls svērēja ģimenē. Bērnībā ļoti slimīgs, vāja redze, kuras dēļ vecāki pretojušies zēna vēlmei zīmēt.
Johanam Kristofam izdevās uzsākt mācības Gerlicas ģimnāzijā, gan bez kādām cerībām uz tālākām studijām. Tad tēva darba devējs Friče pieņēmis to savā namā — pa dienu Johans apmeklēja ģimnāziju vai pasniedza privātstundas, bet vakaros palīdzējis patronam grāmatvedībā (Septiņgadu kara laikā Friče bija armijas labības noliktavas pārzinis). Par nopelnīto naudu Broce maksājis par matemātikas un ģeometrijas privātstundām. Bez tam jau bija sasniedzis atzīstamu tehnisku meistarību plānu rasēšanā, ka izgatavojis pat tādus pilsētas vajadzībām.
1763. gadā pēc Hubertusburgas miera līguma, kas noslēdza Septiņgadu karu, Broce par nopelniem pilsētas labā saņēma rātes stipendiju studijām augstskolā (vēlāk ar Fričes palīdzību stipendija tika palielināta). Tas ļāva uzsākt teoloģijas studijas Leipcigas universitātē. Tur iepazinies ar teologu un Baznīcas vēsturnieku, profesoru Johanu Matiasu Šreku (Schröckh), kļuva par tā jaunākā brāļa privātskolotāju un paša zinātnieka privātsekretāru. Kad Šreks pārcēlās uz Vitenbergas Universitāti (Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg), Broce tam devās līdzi, imatrikulējās un pēc gada jau aizstāvēja filosofijas (Weltweisheit) zinātņu doktora grādu.
Saņēmis piedāvājumu strādāt par mājskolotāju Rīgas rātskunga un virssoģa (Obervogt) Gotharda Fēgezaka ģimenē, Broce atteicās no akadēmiskās karjeras un 1768. gada decembrī ieradās Rīgā. Darba devēja plašā bibliotēka par Livonijas vēsturi ļoti ieinteresējusi Broci, un, iepazīstoties ar diviem citiem Baltijas vēstures avotu vācējiem — birģermeistaru Peteru Šīfelbeinu (1687—1771) un Vendenes prāvestu Heinrihu Baumanu (1716—1790), — šī interese tikai pieauga. Par mājskolotāju nostrādāja nepilnu gadu — Rīgas Ķeizariskajā licejā (Kaiserliches Lyzeum zu Riga) atbrīvojās subrektora (t. i. pasniedzēju) amata vieta (līdzšinējais subrektors H. E.Šrēders kļuva par mācītāju) un Broce izmantoja izdevību kandidēt uz šo amatu (cerot ar laiku, tāpat kā viņa priekšgājējs, kļūt par mācītāju), turpmākos 46 gadus pavadot kā pasniedzējs. 1783. gadā pēc konrektora J. B.Erdmaņa nāves Broce kļuva par konrektoru (t. i. rektora vietnieku), bet 1801. gadā pēc rektora F. V.Geca (Götz) nāves pildīja arī liceja rektora pienākumus. 1804. gada 16. septembrī licejs tika pārveidots par ģimnāziju un Broce tur turpināja strādāt kā virsskolotājs. 1808. gadā saņēma titulārpadomnieka nosaukumu, kas piešķīra zināmas papildu privilēģijas un tiesības uz valsts pensiju. 1815. gadā Broce pameta aktīvo darbu, aizejot pensijā.
Ungārijas Futbola federācija
Ungārijas Futbola federācija (MLSZ) (hu) ir galvenā par futbolu atbildīgā organizācija Ungārijā. Tā organizē Ungārijas futbola čempionātu, kā arī atbild par Ungārijas futbola izlasi. MLSZ galvenā mītne atrodas Budapeštā. 1907. gadā federācija tika uzņemta FIFA sastāvā, savukārt 1954. gadā tā kļuva par vienu no UEFA dibinātājām.
Johans Kristofs Broce
Dzīvesgājums
Miris 1823. gadā, apglabāts Lielajos kapos (arh. G.Kelli veidots smilšakmens piemineklis).
Devums kultūrā
Visu šo laiku nepārtraukti zīmēja laikabiedrus, ēkas, pieminekļus, priekšmetus, izgatavoja tūkstošiem dokumentu un dažādu manuskriptu kopiju, ar apbrīnojamu precizitāti dokumentējot sava laika sabiedrību un sadzīvi. Broces darbiem raksturīga klasicisma kompozīcija un dekoratīvums. Ainavās izmantojis kartušas un stafāžu. Pētījis un publicējis daudzus rakstus par Baltijas un Rīgas vēsturi. Īpaši nozīmīgs kā avots ir viņa "Dažādu Vidzemes pieminekļu, skatu, monētu, ģerboņu u. c. krājums" (Sammlung verschiedener Liefländischer Monumente, Prospecte, Münzen, Wappen etc.) desmit sējumos.
Alonso
Alonso ir spāņu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
Ungārijas futbola izlase
Ungārijas futbola izlase ir nacionālā futbola komanda, kas pārstāv Ungārijas valsti starptautiskās futbola sacensībās. Ungārijas futbola izlasi pārvalda Ungārijas Futbola Federācija. Savus lielākos panākumus Ungārijas izlase sasniedza 20. gadsimta vidū. Šajā laikā tā bija viena no spēcīgākajām futbola izlasēm pasaulē, divas reizes iegūstot 2. vietu Pasaules čempionātos (1938. un 1954. gadā). Pēdējos gados Ungārijas izlase vairs nav starp spēcīgākajām un pēdējoreiz Pasaules kausa finālturnīrā spēlēja 1986. gadā.
Sastāvs
Komandas sastāvs 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā. Spēles un gūtie vārti norādīti līdz finālturnīra sākumam.
<!--Šāds sastāvs tika izsaukts uz 2020. gada Eiropas čempionāta futbolā kvalifikācijas izslēgšanas spēli pret Islandi (12.11.2020) un 2020.—2021. gada UEFA Nāciju līgas spēlēm pret Serbiju (15.11.2020) un Turciju (18.11.2020).
-->
Astra Biltauere
Astra Biltauere-Rubene (dzimusi Rīgā), labāk pazīstama kā Astra Biltauere, ir bijusī Latvijas volejboliste, kas pārstāvēja PSRS izlasi.
Piedalījusies, kurās PSRS izlases sastāvā izcīnījusi sudraba medaļu, pati sportiste piedalījās vienā spēlē. A. Biltauere-Rubene ir spēlējusi "Daugavas" (1962—1965) un "Elektrons" (1969—1973) komandās. Tāpat laikā no 1962. līdz 1971. gadam pārstāvējusi Latvijas PSR izlasi (ar pārtraukumu). Sportiste vairākas reizes izcīnījusi Latvijas PSR čempiones titulu.
Kadikējas rajons
Kadıköy (turku: Kadıköy, nosaukums senatnē: Halcedona) ir liels un biezi apdzīvots Stambulas ila un pilsētas Āzijas daļas rajons, kas atrodas pie Bosfora, tieši pretī pilsētas vēsturiskajam centram Eiropas pusē. Kadikēja ir dzīvojamais un darījumu rajons, kurā mūsdienās ir daudz bāru, kinoteātru, grāmatnīcu un tas ir pilsētas Āzijas puses kultūras dzīves centrs. Kadikēja robežojas ar Īskīdaru, Īmraniji, Kartalu un Maltepi.
Karls Malons
Karls Entonijs Malons (en; dzimis Samerfīldā, ASV) ir bijušais amerikāņu basketbolists, spēlēja spēka uzbrucēja pozīcijā. Savas profesionālās karjeras laikā spēlēja NBA klubos Jūtas "Jazz" un Losandželosas "Lakers". 1985. gada NBA draftā viņu izraudzījās Jūtas "Jazz" ar kopējo 1. kārtas numuru. Kopumā viņš izcīnīja divreiz tika atzīts par līgas vērtīgāko spēlētāju (1997, 1999), 13 reizes piedalījies NBA visu zvaigžņu spēlē. 1996. gadā tika nosaukts par vienu no 50 izcilākajiem NBA spēlētājiem visā līgas vēsturē. Karls savas karjeras laikā NBA guva 36 928 punktus, kas otrs labākais rādītājs līgā pēc Karīma Abduldžabāra.
Malienas pagasts
Malienas pagasts ir viena no Alūksnes novada administratīvajām teritorijām tā centrālajā daļā. Robežojas ar sava novada Annas, Jaunalūksnes, Jaunannas un Mālupes pagastiem.
Daba
Atrodas Alūksnes augstienes Malienas paugurainē. Augstākā vieta pagastā atrodas ziemeļu daļā — 203,3 m vjl.
Upes
Pededze, Dambīte, Ievedne un Svarīte
Purvi
Maira purvs
Vēsture
Pēc 1920. gada agrārās reformas Mālupes muižu 1131 ha platībā sadalīja 88 vienībās, bijušajā kungu mājā iekārtoja pagasta valdi. Ērmaņu muižu 314 ha platībā sadalīja 145 vienībās.
1945. gadā Valkas apriņķa Mālupes pagastā izveidoja Malienas ciema padomi. Malienas ciems ietilpis Alūksnes apriņķī (1946-1949) un Alūksnes (1949-1962; pēc 1967. gada) un Gulbenes (1962-1967) rajonos. Malienas ciemam 1961. gadā pievienoja likvidētā Alūksnes ciema kolhoza «Maliena» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Malienas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alūksnes novadā.
Iedzīvotāju skaita izmaiņas
Esošajās robežās, pēc CSP datiem.
Kāithanes rajons
Kāithane (turku: Kâğıthane) ir Stambulas ila un pilsētas Eiropas daļas rajons, kas atrodas uz ziemeļiem no Etileras. Rajons izvietojas pie vienas no ietekām Zelta raga līcī. Neskatoties uz to, ka rajons ir pilsētas centrā, tajā esošā dzīvojamo ēku apbūve ir diezgan nolaistā stāvoklī.
Malienas pagasts
Apdzīvotās vietas
Lielākās apdzīvotās vietas ir Brenci (Maliena) (pagasta centrs), Kaķi, Naglas, Sebežnieki, Pūriņi, Proņkas.
Kāithanes rajons
Mikrorajoni (mahalle)
Kāithanes rajons iedalīts 17 mikrorajonos:
Ekvadoras sukre
Sukre — Ekvadoras naudas vienība no 1884. līdz 2000. gadam. Bija nosaukta Bolīvijas prezidenta Antonio Hosē Sukres vārdā.
Hiperinflācijas dēļ valūta 2000. gadā tika aizstāta ar ASV dolāru.
Gaismas intensitāte
Gaismas intensitāte jeb gaismas stiprums - gaismas plūsmas attiecība pret telpas leņķi, kurā iekļauta attiecīgā plūsma.
Gaismas intensitātes mērvienība ir viena no SI pamatmērvienībām kandela.
Formula
Gaismas stiprums ir punktveida avota gaismas plūsma telpas leņķa vienībā jeb
Flāvija Peneta
Flāvija Peneta (it; dzimusi Brindisi, Itālijā) ir bijusī itāļu tenisiste. Profesionāles karjeru uzsāka 2000. gadā. F. Penetas labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir sasniegtā 7. vieta, kas tika sasniegta, dubultspēlēs viņa ir bijusi ranga līdere. Viņa kļuva par pirmo itāliešu tenisisti, kas ierindojas dubultspēļu ranga pirmajā vietā.
Karjerā F. Peneta ir uzvarējusi 11 WTA vienspēļu un 17 dubultspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa sasniedza 2015. gada ASV atklātajā čempionātā, kad guva uzvaru. Vēl 2011. gada Austrālijas atklātā čempionāta dubultspēlēs kopā ar argentīnieti Žizelu Dulko (Gisela Dulko) kļuva par turnīra uzvarētāju. Tāpat kopā ar Ž. Dulko viņu uzvarēja 2010. gada WTA čempionātā. Itālijas izlases sastāvā viņa triumfēja 2006. gada Federāciju kausa izcīņā, finālā ar 3—2 tika pārspēta Beļģijas izlase ar Žustīni Enānu sastāvā. Divas reizes piedalījusies Olimpiskajās spēlēs.
Pēc uzvaras 2015. gada ASV atklātajā turnīrā paziņoja par karjeras beigšanu pēc sezonas beigām.
Grāmata
Grāmata ir neperiodisks iespieddarbs kodeksa formā ar muguriņā sastiprinātām lapām. Lapu daudzums ir ne mazāks par 3 iespiedloksnēm, tas ir 48 lappuses. Mūsdienās grāmatu lapas izgatavo no papīra. Parasti grāmata ir pabeigts teksts, kas izteikts ar rakstu zīmēm vai attēliem.
Jēdziena izcelsme
Termins grāmata ir saistīts arī ar lapu tīstokli, vārdu grāmata var attiecināt arī uz dažiem senajā pasaulē tapušajiem literārajiem darbiem, piemēram, seno ēģiptiešu Mirušo grāmatu un Bībeli.
Jau no 15. gs. jēdzienu grāmata uztver tāpat kā mūsdienās, kā iespieddarbu kopumu.
Grāmatu satura veidi
Pastāv vairāki veidi, kā klasificēt grāmatas pēc to satura. Vienkāršākais dalījums ir dalījums daiļliteratūrā un specializētā literatūrā. Taču tas ir pārāk izplūdis un neizsakošs dalījums. Tālāk grāmatas tiek iedalītas, sadalot abus galvenos tipus apakštipos.
Daiļliteratūru iedalīt ir visvienkāršāk, tās apakštipi ir epika jeb proza, lirika jeb dzeja, dramaturģija un liroepika. Tie savukārt iedalās katrs savos apakštipos. Pie prozas pieder romāni, noveles, stāsti, garstāsti, esejas, arī literārā pasakas, miniatūras, humoreskas, tēlojumi. Pie dzejas savukārt pieder elēģija, romance, idille, oda, himna, epigramma, sonets, rondo, rondele, trioleta, glosa, haiku. Dramaturģiju iedala drāmā, traģēdijā un komēdijā. Liroepikas iedalījums ir eposs, sāga, balāde, poēma, fabula.
Taču tikpat labi daiļliteratūru var iedalīt arī pēc mērķorientētās grupas — bērnu, pusaudžu un pieaugušo literatūra.
Specializētā literatūra ir ļoti daudzveidīga un to nav viegli klasificēt viennozīmīgi. Nosacīti varētu iedalīt reliģiskā, dažādu zinātņu nozaru, populārzinātniskā literatūrā.
Hameds bin Halīfa al Tānī
Šeihs Hameds bin Halīfa al Tānī (ar / Ḥamad b. Ḫalīfa Āl Ṯānī; dzimis ) ir bijušais Kataras valdnieks. Valdīja no 1995. gada, kad gāza no troņa savu tēvu Halīfu bin Hamadu al Tānī, kurš apvērsuma brīdī atradās atpūtā Šveicē.
Austrumu ekspresis
Austrumu ekspresis (Orient Express) ir nosaukums tālsatiksmes pasažieru vilcienu satiksmei, kuras operators bija uzņēmums Compagnie Internationale des Wagons-Lits. Maršruts laika gaitā tika mainīts un nosaukumu līdztekus lietoja arī dažos citos maršrutos. Šajā maršrutā regulāri kursēja starpvalstu vilcieni, bet nosaukums radās tādēļ, ka tieši šis maršruts izcēlās ar īpaši greznību. Mūsdienās Austrumu ekspreša maršruts ir no Parīzes uz Vīni, tas tika likvidēts 2009. gada decembrī.
Sākotnējais Austrumu ekspresis
Sākotnējais maršruts, ko atklāja 1883. gada 4. oktobrī, bija no Parīzes uz Džurdžu (Rumānijā) un tur pār Donavu pasažierus ar īpašu prāmi pārcēla pāri uz Rusi (Bulgārijā), no kuras tālāk kursēja vilciens uz Varnu un no šejienes ar prāmi pasažierus nogādāja uz Stambulu. 1885. gadā tika atklāts jauns maršruts, pa kuru no Vīnes ar vilcienu bija jābrauc līdz Belgradai un Nišai, no kurienes ar karietēm pasažierus nogādāja uz Plovdivu, no kurienes tālāk visi ar vilcienu turpināja ceļu līdz Stambulai.
1889. gadā tika piedzīvota tiešās dzelzceļa līnijas būvniecības pabeigšana un pa jauno maršrutu katru dienu no Parīzes vilciens kursēja uz Budapeštu, bet trīs reizes nedēļā — līdz Belgradai un Stambulai. Stambulā vilciena galapunkts bija Sirkedži dzelzceļa stacija, no kuras ar prāmi varēja nokļūt pāri Bosfora jūras šaurumam uz Hajdarpašā staciju, kas bija galapunkts Osmaņu dzelzceļa Āzijas līnijām.
Pirmais pasaules karš
Sākoties Pirmajam pasaules karam, Austrumu ekspresis pārtrauca satiksmi un atjaunoja pēc militāro konfliktu beigšanās 1918. gadā. 1919. gadā Simplona tuneļa atklāšana izveidoja jaunu ceļu vairāk dienvidos un no tā laika Simplonas Austrumu ekspresis kļuva par nozīmīgāko maršrutu no Parīzes uz Stambulu.
Austrumu ekspreša ziedu laiki
1930. gados Austrumu ekspresis piedzīvoja labākos laikus, kad paralēli pastāvēja trīs maršruti: Orient Express, Simplon Orient Express un Arlberg Orient Express. Austrumu ekspresis ar savu augsto pakalpojuma līmeni ieguva labu slavu, jo tam piederēja īpaši ērti guļamvagoni un restorānu vagoni, kas bija iecienīti izsmalcinātās virtuves dēļ. Karaļi, augstmaņi, diplomāti, darījumu cilvēki un buržuāzija kopumā bija uzņēmuma lielākie atbalstītāji.
Vielas daudzums
Vielas daudzums ir daļiņu (atomu, molekulu, jonu, brīvo radikāļu) skaits.
Austrumu ekspresis
Otrais pasaules karš
1939. gadā, sākoties Otrajam pasaules karam, atkal nācās satiksmi pārtraukt un to neatjaunoja līdz 1945. gadam. Kara laikā Vācijas uzņēmums „Mitropa” nodrošināja satiksmi cauri Balkāniem, bet Dienvidslāvijas partizāni ik pa laikam bojāja dzelzceļu, kā rezultātā satiksmi nācās pārtraukt.
Vielas daudzums
Vielas daudzuma mērvienība
SI sistēmā vielas daudzuma mērvienība ir mols. Mols ir vielas daudzums, kurš satur tikpat daudz molekulu, cik atomu ir 0,012 kilogramos oglekļa-12 izotopa. Šo skaitli sauc par Avogadro skaitli, un tas ir aptuveni 6,022·1023. Šis skaitlis ir Avogadro konstantes skaitliskā vērtība. Avogadro konstantes mērvienība ir 1/mol.
Austrumu ekspresis
Otrais pasaules karš
Karam beidzoties, satiksme tika atjaunota, izņemot posmā uz Grieķiju, jo bija slēgta Grieķijas un Dienvidslāvijas robeža. Šo robežu atvēra 1951. gadā, bet nācās pārtraukt satiksmi uz Stambulu, jo no 1951. gada līdz 1952. gadam tika slēgta Bulgārijas un Turcijas robeža. Sabrūkot dzelzs priekškaram, satiksmi atjaunoja, bet komunistiskajās valstīs arvien vairāk „Wagon-Lits” vagonus nomainīja ar vietējiem vagoniem.
Vielas daudzums
Vielas daudzuma mērvienība
Ja vielas daudzums, piemēram, ir 2,5 moli, tad tas nozīmē, ka molekulu skaits ķermenī 2,5 reizes pārsniedz atomu skaitu 0,012 kg oglekļa.
Austrumu ekspresis
Otrais pasaules karš
Satiksme līdz Stambulai netika pārtraukta līdz 1971. gadam, kad „Wagon-Lits” nolēma pārtraukt vilcienu uzturēšanu un pārdeva vai iznomāja sava uzņēmuma daļas vairāku valstu dzelzceļa uzņēmumiem. Šāda rīcība daudziem lika domāt, ka Austrumu ekspresis tiek likvidēts, bet patiesībā līdz 2001. gadam turpinājās satiksme līdz Bukarestei un Budapeštai. Mūsdienās Austrumu ekspresis turpina satiksmi no Parīzes līdz Vīnei, bet ātrākais veids, kā no Parīzes ar vilcienu nokļūt uz Stambulu ir, braukt ar trijiem vilcieniem: Parīze—Vīne, Vīne—Belgrada un Belgrada—Stambula, kas kursē katru dienu.
Vielas daudzums
Vielas daudzuma aprēķināšana
Vielas daudzumu fizikā tradicionāli apzīmē ar grieķu alfabēta burtu \nu \ (izrunā "nī"). Vielas daudzumu var noteikt, aprēķinot, kāda ir attiecība starp dotajā ķermenī esošo molekulu skaitu N \ ar Avogadro skaitli N_A \.
Vielas daudzumu ķīmijā tradicionāli apzīmē ar burtu n \. Vielas daudzumu n un vielas masu m saista molmasa M.
Ričards Niksons
Ričards Milhauss Niksons (en; —) bija trīsdesmit septītais ASV prezidents. Pirmais un līdz šim vienīgais ASV prezidents, kuram nācies atkāpties no amata. Viņa laikā ASV normalizēja attiecības ar PSRS un sāka diplomātiskās attiecības ar Ķīnu. Viņa popularitāti sekmēja ASV astronautu nolaišanās uz Mēness. Niksons zaudēja amatu Votergeitas skandāla dēļ — par ielaušanos Demokrātiskās partijas mītnē un cenšanos to noslēpt.
Niksons dzimis Jorbalindas pilsētā Kalifornijas štatā un interesējās par mūziku. 1930. gadu vidū nokārtoja advokāta eksāmenu. Otrā pasaules kara laikā viņš bija Klusā okeāna kara flotes kapteiņleitnants. 1947. gadā viņu ievēlēja ASV Kongresā. 1950. gadā viņš kļuva par Kalifornijas senatoru. Viņš tika izvēlēts par viceprezidenta kandidātu 1952. gadā, kad Republikāniskās partijas prezidenta kandidāts bija Dvaits Eizenhauers. Eizenhauers uzvarēja vēlēšanās, līdz ar to 1953. gadā Niksons kļuva par viceprezidentu un šajā amatā pavadīja astoņus gadus, jo Eizenhauers tika ievēlēts arī uz otru termiņu. 1968. gadā Niksons tika ievēlēts par prezidentu un saglabāja amatu arī pēc 1972. gada vēlēšanām. Viņš atkāpās 1974. gadā.
Dzīves sākums
Niksona ģimene saskārās ar finansiālām grūtībām. Ģimenes rančo izputēja 1922. gadā, un viņi pārcēlās uz Vitīras pilsētu, kur dzīvoja Niksona mātes radinieki. Frensiss tur atvēra pārtikas veikalu.
Niksons apmeklēja Falertonas vidusskolu, bet vēlāk mācījās Vitīras vidusskolā, kuru absolvēja 1930. gadā, sekmju ziņā būdams otrais labākais savā klasē. Ierobežotās finanses lika Niksonam atteikties no studijām Hārvarda vai Jeila Universitātē, tā vietā izvēloties Vitīras koledžu, vietējo kveikeru skolu, kurā viņš nodibināja draugu kopienu ar nosaukumu "Ortogoniešu kopiena". Niksons palīdzēja arī veikala darbiem un bija svētdienas skolas skolotājs.
Jurista karjera
Niksons mācijās Djūka Universitātes Juridiskajā fakultātē. Viņš pabeidza mācības 1937. gada jūnijā kā grupas trešais labākais students. Pēc tam viņš atgriezās Kalifornijā un sāka strādāt Vingerta un Bjūlija advokātu biedrībā. Kad Niksons piedalījās vietējā teātra atlasē 1938. gada janvārī, viņš satika vidusskolas skolotāju Telmu "Petu" Raijenu. Viņi apprecējās.
1942. gada janvārī Ričards un Peta pārcēlās uz ASV galvaspilsētu Vašingtonu. Niksons sāka strādāt Cenu Administrācijas birojā. Drīz viņš pameta darbu un tika iesaukts ASV flotē 1942. gada augustā. Otrā pasaules kara laikā Niksons ieguva kapteiņleitnanta titulu.
Niksons atgriezās 1946. gadā, un kopš tā laika viņa sievai piedzima divas meitas: Trīsija (dzimusi 1946. gadā) un Džūlija (dzimusi 1948. gadā).
Kongresmenis un senators
Pēc Otrā pasaules kara beigām Vitīras republikāņi piedāvāja Niksonam kandidēt uz kongresmeņa vietu 1946. gadā. Niksons piekrita un pārspēja demokrātu Džeriju Vorhisu. Kopš tā laika Niksons bija Kalifornijas 12. kongresa apgabala pārstāvis.
Niksons atbalstīja 1948. gada Tafta-Hārtlija aktu un piedalījās Izglītības un Darba komitejā. Viņš bija arī Hertera komitejā, kā rezultātā viņš apmeklēja Eiropu, lai ziņotu par Māršala plāna sagatavotību.
1950. gadā Niksons ieguva vietu ASV senātā, pārspējot demokrāti Helēnu Gejegenu Daglasu. Kampaņa bija diezgan ķildīga. Niksons uzskatīja, ka bijusī aktrise pārāk daudz sliecas par labu kreisajai politikai un pateica, ka "viņa ir rozā līdz pat apakšveļai". Daglasa atbildēja, nosaucot Niksonu par "Viltīgo Diku" (en).
Kā senators Niksons kļuva par aktīvu vispasaules komunisma pretinieku. Viņš bieži ceļoja, runājot pret to, ko viņš nostādīja kā draudus. Niksons arī kritizēja prezidenta Harija Trumena rīcību Korejas kara laikā.
Viceprezidents
Pateicoties viņa slavenajam pretkomunismam, 1952. gada jūnijā 39 gadus vecais Niksons tika izvēlēts kā Republikāniskās partijas kandidāts viceprezidenta amatam. Prezidenta amatam kandidēja Dvaits Eizenhauers. Septembrī The New York Times publicēja ziņu, apgalvojot, ka tie, kas kampaņai ziedo naudu, pērk ietekmi, apgādājot Niksonu ar slepenu naudas fondu personīgiem tēriņiem. Niksons atbildēja paziņojot, ka šis fonds nav slepens un ar neatkarīga audita palīdzību pierādīja, ka visa nauda tiek izlietota vienīgi ar politiku saistītiem tēriņiem. Tas gan nemainīja daudzu demokrātu un republikāņu viedokli, ka Niksonam būtu jāliedz kandidēt vēlēšanās.
Niksons televīzijā teica slavenu aizstāvības runu. Viņš parādīja neatkarīgu fondu apskatu, kā arī personīgo finanšu apskatu. Turklāt Niksons piebilda, ka demokrātu prezidenta kandidātam Adlejam Stīvensonam ir līdzīgs fonds. Runa kļuva pazīstama daiļrunības dēļ, piemēram, Niksons izteicās, ka viņa sieva Peta valkā nevis ūdeļādu, bet "respektablu republikāņu drānu" un, lai gan viņam uz kampaņas laiku piešķīra amerikāņu kokerspanielu vārdā Dambrete (en), viņš to neatdos, jo tas patika viņa meitām. Tā rezultātā runa kļuva pazīstama kā "Dambretes runa". Šī runa ieguva ievērību Republikāņu partijā un līdz ar to Niksons saglabāja iespēju kandidēt viceprezidenta amatam. Eizenhauers un Niksons pārspēja savus pretiniekus, Stīvensonu un Alabamas senatoru Džonu Spārkemnu par 7 miljoniem balsu.
Kā viceprezidents, Niksons paplašināja amata svarīgumu. Kaut arī Niksonam bija maz formāla spēka, viņš guva mediju un partijas ievērību. Līdz ar to Ričards un Peta Niksoni bieži ceļoja uz ārzemēm, cenšoties atbalstīt ASV Aukstā kara laikā. Ceļojumā uz Karakasu Venecuēlā, pretamerikāņu protestētāji apstādināja un uzbruka amerikāņu autokolonnai, ievainojot Venecuēlas iekšlietu ministru. Niksons guva starptautisku ievērību pateicoties savam mierīgumam šī incidenta laikā.
Aivars Lazdenieks
Aivars Lazdenieks (dzimis ) ir bijušais Latvijas airētājs, kas pārstāvēja PSRS izlasi.
Biogrāfija
Piedalījies Monreālā, kurās izcīnīja sudraba medaļu pārairu četriniekā kopā ar Jevgeņiju Duļejevu, Juriju Jakimovu un Vitautu Butku. Sacensību priekšsacīkstēs tika ieņemta pirmā vieta.
1974. gadā kļuva par PSRS čempionu junioriem vieniniekos. 1975. gadā A. Lazdenieks kļuva par Pasaules čempionāta bronzas medaļas laureātu pārairu četriniekā. Nākamajā gadā izcīnīja zeltu PSRS čempionātā šajā disciplīnā.
1986. gadā absolvējis LVFKI.
Ričards Niksons
Viceprezidents
1959. gada jūlijā Eizenhauers aizsūtīja Niksonu uz Maskavu, kur viņam bija jāpiedalās ASV Nacionālās Izstādes atklāšanā. , kad kopā ar Padomju Savienības līderi Ņikitu Hruščovu Niksons apskatīja ASV virtuves paraugu, abi iesaistījās strīdā, kas pazīstams kā "virtuves debate" — par to, kura virtuve un kura valsts iekārta ir labāka.
1960. un 1962. gada vēlēšanas
1960. gadā Niksons uzsāka savu prezidenta vēlēšanu kampaņu. Tā kā Eizenhauers jau bija aizvadījis divus termiņus kā ASV prezidents, viņš vairs nevarēja kandidēt trešo reizi. Uz Republikāniskās partijas prezidenta kandidāta vietu bija vēl divi pretendenti: Berijs Goldvoters un Nelsons Rokfellers. Niksons viegli uzvarēja priekšvēlēšanās un par viceprezidenta kandidātu izvēlējās Henriju Kebotu Lodžu, jaunāko. Niksona pretinieks no Demokrātu partijas bija Džons Kenedijs un visu kampaņas laiku vēlētāju atbalsts bija līdzīgs. Niksons uzsvēra savu pieredzi, bet Kenedijs vēlējās "jaunas asinis" un apgalvoja, ka Eizenhauera-Niksona vadība pieļāva to, ka PSRS pārspēj ASV uzbrukuma raķešu ziņā. Kenedijs arī izmantoja 1960. gada stagnējošo ASV ekonomiku, apgalvojot, ka ir laiks "iekustināt valsti".
1960. gada vēlešanas bija pirmās ASV prezidenta vēlēšanas ar televīzijas debatēm. Pirmajā no četrām translētajām debatēm, Niksons vēl nebija pilnībā atkopies pēc slimības un lietoja maz grima, kas lika viņam izskatīties slimīgam un samulsušam, salīdzinājumā ar savākto Kenediju. Niksona uzstāšanās debatē, daudzuprāt, bija viduvēja tādā vizuālā medijā kā televīzija, tomēr daudzi radio klausītāji uzskatīja, ka Niksons uzvarēja.
Novembra vēlēšanās Niksons zaudēja ar nelielu balsu starpību — 120 000 balsīm jeb 0,2 procentiem. ASV vēsturnieki bieži strīdas, vai Niksons zaudēja televīzijas debašu ieviešanas dēļ. Bija baumas par balsu viltošanu Teksasā un Ilinoisā. Niksons neveiksmīgi apstrīdēja rezultātus šajos un vēl deviņos štatos. Kenedijs sekmīgi apstrīdēja Niksona uzvaru Havajās un līdz ar to, pēc pārskaitīšanas Kenedijam bija vairāk elektrotāta balsu nekā pēc vēlēšanu dienas.
Pēc zaudējuma Kenedijam Niksonu ģimene atgriezās Kalifornijā. Niksons tur strādāja par juristu un sarakstīja grāmatu "Six Crises", kas kļuva par dižpārdokli. Tā bija viņa atmiņas par sešām dažādām politiskām krīzēm un aprakstīja politisko pieredzi, ko Niksons bija guvis gan kā kongresmenis, gan kā senators, gan kā viceprezidents. Grāmata nopelnīja uzslavas no kritiķu puses.
<blockquote class="toccolours" style="text-align:left; width:30%; float:left; padding: 10px 15px 10px 15px; display:table;">"Es jūs tagad pametu kungi un jūs par to rakstīsiet. Jūs to interpretēsiet. Tās ir jūsu tiesības. Tomēr, kad es jūs pametu, es vēlos, lai jūs zinātu — tikai padomājiet, cik daudz jūs zaudēsiet. Jums vairs nebūs Niksona, ko spārdīt apkārt, jo, kungi, šī ir mana pēdējā preses konference un tā būs tā, kurā es esmu sagaidījis iespēju salīdzināt prātus ar jums."
- Ričards Niksons 1962. gadā vietējie un nacionālie Republikāņu partijas līderi mudināja Niksonu piedalīties Kalifornijas gubernatora vēlēšanās un izaicināt toreizējo amata ieņēmēju Petu Braunu. Par spīti sākotnējam atturīgumam, Niksons piedalījās vēlēšanās. Tika uzskatīts, ka kampaņa tiek izmantota kā "pakāpiens augstākam amatam", sakarā ar viņa paša mazo interesi kļūt par Kalifornijas gubernatoru un iebildumiem no partijas galēji labējiem politiķiem. Niksons Braunam zaudēja par apmēram 300 000 balsīm. Daudzi šo zaudējumu uzskatīja par Niksona karjeras beigām. Nākamās dienas rītā Niksons nāca klajā ar paziņojumu par savas politiskās karjeras beigām. Preses konferencē viņš norādīja, ka mediji atklāti atbalstīja Brauna kandidatūru.
Pēc šī zaudējuma Niksonu ģimene pārcēlās uz Ņujorku, kur Ričards Niksons iesaistījās juristu firmā "Niksons, Madžs, Rouzs, Gatrijs un Aleksandrs". Lai gan viņš bija attālinājies no ļaužu redzeslauka, Niksonu joprojām cienīja Republikāņu partijā, pateicoties viņa politikas un starptautisko lietu zināšanām. Niksons attaisnoja savu reputāciju šajā jomā, publicējot rakstu laikrakstā Foreign Affairs ar nosaukumu "Āzija pēc Vjetnamas", kā arī strādājot ar Republikāņu kandidātiem pirms 1966. gada kongresa vēlēšanām.
Vēlēšanas (1968)
Niksons nolēma atgriezties politikā un izteica vēlmi kļūt par Republikāniskās partijas kandidātu 1968. gada ASV prezidenta vēlēšanās. Viņš sevi atainoja kā stabilitātes garantu laikā, kad valsts bija "novirzījusies no kursa" un tauta bija neapmierināta. Niksons tika nominēts ASV prezidenta amatam. Niksons centās izpatikt tautas grupai, ko viņš sauca par "kluso vairākumu". Tie bija sociāli konservatīvi amerikāņi, kam nepatika hipiju kultūra un pretkara demonstranti. Republikāņu viceprezidenta amata kandidāts Spiro Agņū arī kritizēja šīs cilvēku grupas un solidarizējās ar Niksona labējo pozīciju.
Niksona kampaņai palīdzēja problēmas Demokrātiskajā partijā. Prezidents Lindons Džonsons, kurš bija aizņemts ar Vjetnamas kara risināšanu, paziņoja, ka nekandidēs vēlēšanās. Senators Roberts F. Kenedijs tika nogalināts Losandželosā, bet pret kandidātu Hjūbertu Hamfriju tika organizēti masu protesti 1968. gada Demokrātu Nacionālajā Sanāksmē. Niksons tikmēr simbolizēja mierīgāku sabiedrību. Niksons solīja mieru apgalvojot, ka "jauna vadība izbeigs karu un sasniegs mieru Klusajā okeānā". Viņš neminēja konkrētus plānus, kā izbeigt karu, liekot Hamfrijam uzskatīt, ka viņam ir "slepens plāns".
Cīņā starp Niksonu, Hamfriju un Neatkarīgās partijas kandidātu Džordžu Volesu uzvarēja Niksons, par aptuveni pusmiljonu balsu pārspējot Hamfriju un kļūstot par ASV 37. prezidentu.
Vjetnamas karš
Pēc kļūšanas par prezidentu Niksons ar savu komandu sāka domāt, kā izbeigt Vjetnamas karu. 1969. gada jūlijā viņš apmeklēja Dienvidvjetnamu. Niksons tikās ar Dienvidvjetnamas prezidentu Nguenu van Thieu un ASV militārajiem vadoņiem. Par spīti protestiem ASV, Niksons ieviesa tā saucamo "Niksona doktrīnu". Viņš vēlējās aizvietot amerikāņu kareivjus ar vjetnamiešu kareivjiem. Stratēģija tika saukta arī par "vjetnamizāciju". Niksona vadībā amerikāņu skaits Vjetnamā pakāpeniski samazinājās no 543 tūkstošiem līdz nevienam 1973. gadā. Lai gan vjetnamieši tika apgādāti ar modernu kara tehniku, viņu spēju cīnīties ierobežoja ASV Kongresa lēmumi samazināt finansējumu, kuru dēļ finansējums bija neadekvāti mazs. Niksons ASV tika slavēts par "miera ieviešanu ar godu", kā arī par to, ka izbeidza ASV saikni ar Vjetnamas karu.
Niksons atļāva bombardēt Kambodžu 1969. gada martā. Misija tika nosaukta par Operāciju "Menu". Operācijas mērķis bija iznīcināt to, ko Niksons uzskatīja par Vjetnamas Atbrīvošanas Frontes štābu. Vēlāk tika bombardēta arī Laosa. Otrs operācijas uzdevums bija iejaukties Ho Ši Mina ceļā, kas šķērsoja Kambodžu un Laosu un bija Ziemeļvjetnamas galvenā loģistikas sistēma. Niksons apzinājās, ka viņš pagarinās nepopulāru karu un pārkāps Kambodžas neitralitāti. Televīzijas uzrunā viņš paziņoja par ASV kareivju iebrukumu Kambodžā, sauktu par Kambodžas kampaņu. Šis iebrukums, kā arī 4 studentu nogalināšana protestu laikā, pie Kentas Universitātes Ohaio štatā noveda pie valsts mēroga studentu streika, kurā piedalījās vairāk nekā 4 miljoni studentu no vismaz 450 universitātēm, koledžām un vidusskolām.
Skolu integrācija
Niksona vadības laikā notika pirmā lielā rasu integrācija valsts skolās Savienoto Valstu dienvidos, kopš segregācija skolās tika aizliegta 1954. gadā. Stratēģiski Niksons izvēlējās vidusceļu starp segregacionistu Džordžu Volesu un liberālajiem demokrātiem, kuru atbalsts integrācijai atsvešināja dažus "baltos" dienvidu demokrātus. Kopš tā laika viņa plāns kļuva pazīstams kā "Dienvidu stratēģija". Niksons ievēroja principu, ka likumi nedrīkst atšķirt rases. "Lai gan es uzskatu, ka segregācijas atļaušana ir nepareiza, uzspiesta integrācija skolās un dzīvesvietās ir tikpat nepareiza."
ASV kosmosa programma
Niksons caur radio sazinājās ar Nīlu Ārmstrongu un Bazu Oldrinu, kamēr viņi atradās uz Mēness vēsturiskās Apollo 11 misijas laikā. Tas, turklāt, bija cilvēces tālākais telefona zvans (visas pārējās Apollo projekta misijas arī norisinājās Niksona prezidentūras laikā). Niksons apstiprināja NASA Space Shuttle programmas izveidi. Šis lēmums spēcīgi ietekmēja amerikāņu centienus izpētīt kosmosu turpmākajās dekādēs.
Niksona vadības laikā NASA budžets tika samazināts. NASA administrators Tomass O. Peins izgudroja ambiciozus plānus, piemēram, izveidot pastāvīgu bāzi uz Mēness 1970. gadu beigās un aizsūtīt pirmos cilvēkus uz Marsu 1981. gadā. Šos plānus Niksons noraidīja.
Indijas-Pakistānas karš
Niksons atbalstīja ģenerāli Jahju Hanu no Pakistānas 1971. gada Indijas-Pakistānas kara laikā, par spīti nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem attiecībā uz bengāļiem (jo īpaši hinduistiem). Lai gan Niksons apgalvoja, ka viņa interesēs bija apturēt karu un nodrošināt Pakistānas interešu ievērošanu (ieskaitot cilvēktiesību jautājumos), patiesībā viņš baidījās no Indijas iebrukuma Rietumpakistānā, kā rezultātā Indija dominētu subkontinentā un, tā kā Padomju Savienība nesen bija noslēgusi draudzības līgumu ar Indiju, tas palielinātu PSRS ietekmi reģionā. Viņš arī vēlējās pierādīt savu uzticamību kā partnerim Ķīnas Tautas Republikai, ar kuru tika rīkotas sarunas par satuvināšanos un kuru viņš vēlējās apmeklēt dažus mēnešus vēlāk.
Prezidents Niksons un viņa nacionālās drošības konsultants Henrijs Kisindžers noliedza ziņas par pakistāniešu genocīdu Austrumpakistānā (mūsdienu Bangladeša) un riskēja ar konfrontāciju ar Maskavu, lai demonstrētu savu sīkstumu. Daudzi, tostarp Kisindžers, ir teikuši, ka ārpolitikas "noliekšanās" uz Pakistānas pusi vairāk bija saistīta ar Niksona personīgo patiku pret diktatoru un ka atbalsts Pakistānai radās sentimentālu apsvērumu un aizspriedumu pret indiešiem dēļ. Niksona vadība bija arī atbildīga par nelegālu ieroču piegādi Pakistānas armijai, par spīti kongresa un iedzīvotāju iebildumiem.
Niksona lēmums palīdzēt Pakistānai par katru cenu lika viņam sūtīt ar atomieročiem apgādāto kuģi USS Enterprise uz Indijas okeānu, lai piedraudētu Indijas armijai. Lai gan tas neko daudz nemainīja kara gaitā, tiek uzskatīts, ka šis solis bije iemesls Indijas atomprogrammas sākšanai. Krīzes laikā Niksons bieži sauca Indijas premjerministri Indiru Gandiju par "vecu raganu" privātās sarunās ar Henriju Kisindžeru, kurš savukārt izteica rasistiskus komentārus par indiešiem. Beigās Niksona ārpolitikas iniciatīvas izgāzās, jo mēģinājumi iespaidot Ķīnu tika rīkoti neievērojot ASV sabiedrotās Pakistānas intereses, kuras pārstāvji uzskatīja, ka ASV nepietiekami iesaistījās Bangladešas neatkarības novēršanā.
Ķīna
Attiecības starp Rietumvalstīm un Austrumu bloku dramatiski mainījās '70. gadu sākumā. 1960. gadā Ķīnas Tautas republikas un tās galvenās sabiedrotās Padomju Savienības attiecības sašķēlās. Kad strīds starp valstīm sasniedza kulmināciju 1969. un 1970. gadā, Niksons izmantoja konfilktu, lai Aukstajā karā Rietumus izvirzītu vadībā. Niksona vadībā ASV uzlaboja attiecības ar Ķīnu, lai iegūtu stratēģisku pārsvaru pār PSRS. 1971. gadā Ķīna izdarīja draudzīgu žestu, uzaicinot vizītē ASV galda tenisa komandu. Vizīti nosauca par "pingponga diplomātiju" (en).
1971. gada jūlijā Niksons slepenā vizītē uz Ķīnu aizsūtīja valsts sekretāru Henriju Kisindžeru, pēc kā pārsteidza pasauli paziņojot, ka pats dosies apmeklēt Ķīnu. Niksons ar savu sievu Petu devās uz austrumu valsti 1972. gada februārī. Niksonam un Dzedunam bija tiešas pārrunas par valstu sadarbību. Apmeklējums sāka jaunu ēru Ķīnas-ASV attiecībās. Niksons arī paziņoja, ka viņš "uzskata, ka pastāv tikai viena Ķīna un Taivāna ir Ķīnas province". Baidoties no iespējamas ķīniešu-amerikāņu alianses, Padomju Savienība piekrita ASV aicinājumam mazināt spriedzi.
Padomju Savienība
Niksons izmantoja starptautiskās vides uzlabošanos, lai sludinātu kodolmieru. Pēc veiksmīgā Ķīnas apmeklējuma Niksons devās uz Padomju Savienību, kur tikās ar tās vadītāju Leonīdu Brežņevu. Viņš sāka intensīvas sarunas ar Brežņevu, un šajā "samitā" tika noslēgtas vienošanās par lielāku savstarpējo tirdzniecību un diviem vēsturiskiem ieroču kontroles līgumiem: SALT I, pirmo vispusīgo ierobežošanas paktu, kuru parakstīja abas valstis, kā arī Antibalistisko Raķešu Līgumu, kas aizliedza ienākošu raķešu bloķēšanas sistēmu attīstību. Niksons un Brežņevs paziņoja par jaunu "mierīgas sadzīvošanas" ēru, kurā sadarbība (fr) aizvietotu Aukstā kara naidīgumu.
Lai iegūtu ASV atbalstu, gan Ķīna, gan PSRS samazināja atbalstu Ziemeļvjetnamai un ieteica Hanojai nomierināties. Niksons vēlāk izskaidroja savu stratēģiju: Es ilgi uzskatīju, ka jebkuras miera iniciatīvas Vjetnamā neatņemams elements bija, ja iespējams, savā pusē iegūt PSRS un Ķīnu. Lai gan satuvināšanās ar Ķīnu un saspīlējuma mazināšana ar Padomju Savienību bija mērķi paši par sevi, es arī apsvēru to par veidu kā izbeigt karu. Ļaunākajā gadījumā, Hanoja varētu justies mazāk pārliecināta, Vašingtonas darīšanu ar Maskavu un Pekinu dēļ. Labākajā gadījumā, ja abi lielie komunistu spēki nolemtu, ka viņiem ir lielākas zivis ko cept, Hanoja būtu spiesta sākt sarunas par mums pieņemamu vienošanos.
Vēlēšanas (1972)
1972. gadā norisinājās kārtējās prezidenta vēlēšanas. Par Niksona galveno oponentu, Demokrātiskās partijas kandidātu, izvēlējās Džordžu Makgovernu, kurš sāka pretkara kampaņu. Par Niksona kandidatūru nobalsoja apmēram 47 miljoni vēlētāju, bet par Makgovernu — apmēram 29 miljoni. ASV vēlēšanu sistēma paredz, ka uzvarētāju nosaka nevis kopējais par viņu nobalsojušo skaits, bet gan vēlēšanu kolēģijas balsojums. Kolēģijas pārstāvju skaits štatā ir atkarīgs no kopējā iedzīvotāju skaita, un par prezidentu ievēl to, kurš ir savācis vairākumu elektoru balsu. Niksons uzvarēja 49 štatos no 50, savukārt Makgoverns uzvarēja Masačūsetsas štatā un Kolumbijas apgabalā. Tas deva Niksonam 520 elektorāta balsis no 538. Vienu balsi ieguva Libertiešu partijas pārstāvis Džons Hosperss, par kuru nobalsoja elektors, kuram bija uzdots balsot par Niksonu. Tā bija viena no pārliecinošākajām ASV prezidenta vēlēšanu uzvarām.
Iekšlietu politika
Lai gan Niksona laikabiedri bieži viņu uzskatīja par konservatīvu, mūsdienās Niksona iekšlietu politika tiek uzskatīta par drīzāk liberālu. Kaut gan virzīšanās tuvāk labējiem spēkiem sākās 1970. gados, Niksons, tāpat kā Dvaits Eizenhauers un Džeralds Fords, lielā mērā valsti vadīja saskaņā ar keinsisma liberālajiem principiem par iekšlietām, jo īpaši, fiskālo politiku. Kā prezidents, Ričards Niksons ieviesa algas un cenu ierobežojumus, indeksēja sociālos pabalstus sakarā ar inflāciju un izveidoja Papildinātos Drošības Ienākumus (en).
Viņš arī bija plānojis ieviest vispārēju minimālo darba algu un ieviest vispārēju veselības aprūpi, tomēr tas viņam neizdevās. Federālajam reģistram pievienoto lapu daudzums ik gadu dubultojās Niksona prezidentūras laikā. Prezidents Niksons izskauda zelta standartu, izveidoja Dabas Aizsardzības Aģentūru (en), kā arī Darba Drošības un Veselības Administrāciju (en), atbalstīja parku mantojuma programmu un ieviesa Filadelfijas plānu, pirmo nozīmīgo federālo diskriminācijas izskaušanas programmu un krietni palielināja federālo darbinieku algas. Sakarā ar rasu nesaskaņām pirms Niksona prezidentūras, kuras dažkārt pārauga vardarbībā, sākumā tika uzskatīts, ka Niksona politiku jautājumos par rasu attiecībām iespaidojusi doktrīna, kuru sauca par "maigu ignorēšanu" (en). Kā Republikāņu partijas vadītājs, Niksons palīdzēja to attīstīt, tomēr savu 1972. gada prezidenta vēlēšanu kampaņu rīkoja atsevišķi no partijas. Tā rezultātā Republikāņu partija tika mazāk kritizēta Votergeitas skandāla dēļ. Niksons bija pirmais prezidents, kura laikā Baltais nams ik dienas organizēja preses konferenci un veidoja paziņojumu medijiem. To pārņēma visi sekojošie prezidenti.
Niksons tiek uzskatīts par mūsdienu imperiālās prezidentūras, kurā prezidentam ir liela vara pār valdības politiku un lēmumiem, ieviesēju. 1970. gados Niksons atteicās tērēt miljardiem ASV dolāru federālajos tēriņos un paplašināja Vadības un Budžeta Biroja varu. Tā rezultātā kongress 1974. gadā apstiprināja budžeta un tēriņu atsaukšanas kontroles aktu, līdz ar to aizliedzot Niksonam vienpusīgi atsaukt naudas tēriņus.
Valdības sistēma
Niksona vadības laikā ASV tika dibinātas vairākas valdības aģentūras, tostarp, Dabas aizsardzības aģentūra, Nacionālā okeānu un atmosfēras administrācija, Nacionālā dzelzceļa pasažieru korporācija, Narkotiku realizēšanas administrācija, Papildināto drošības ienākumu programma un Minoritāšu biznesa attīstības aģentūra. Pasta departments tika slēgts kā valsts aģentūra un pārorganizēts kā valstij piederoša korporācija, ASV Pasta dienests. 1971. gadā Niksons piedāvāja izveidot četrus jaunus valdības departamentus, kas aizstātu tobrīdējo struktūru: departamentus, kuri tiek organizēti efektīvam un iedarbīgam valsts dienestam, aizvietojot tematiskās bāzes kā tirdzniecība, darbs, transports, lauksaimniecība, u.c.. Departamenti, ieskaitot, Valsts, finanšu, aizsardzības un tieslietu, tiktu saglabāti.
Niksons apstiprināja likumprojektu, kas ierobežoja maksimālo braukšanas ātrumu uz ASV lielceļiem līdz 55 jūdzēm stundā (ap 90 km/h), lai taupītu degvielu 1973. gada degvielas krīzes laikā. Šis likums bija spēkā līdz 1995. gadam, bet 1987. gadā likums tika mazliet izmainīts, lai ļautu lauku teritorijās pārvietoties ar 65 jūdzēm stundā (ap 105 km/h). Niksons arī aizliedza ASV dolāra mainīšanu pret zeltu, ļaujot tā vērtībai pasaules tirgos peldēt.